Mein Kampf česky, celá kniha - 9. Základní myšlenky o smyslu a organizaci SA\n2. část - Nacionálně Socialistické hnutí Zobrazení: 2321\nSíla starých států spočívala na třech pilířích: na monarchistické státní formě, na správním sboru a na armádě. Revoluce roku 1918 zlikvidovala státní formu, roztrhala armádu a správní sbor vydala do rukou stranické korupci. Tím byli zničeny vlastní opory takzvané státní moci. Tato se sama o sobě skládá ze tří prvků, které jsou ze zásady podkladem jakékoliv autority.\nPrvní základ pro vytvořeni autority skýtá vždy popularita. Avšak autorita, která spočívá pouze na tomto základě je stále ještě z vnějšku slabá, nejistá a vratká. Každý nositel takovéto čistě na popularitě postavené autority se musí snažit zpevnit a zabezpečit podklady této autority, a sice vytvořením určité moci. V moci, a tedy v síle, spatřujeme druhý základ každé autority. Nyní je již znatelněji stabilnější, bezpečnější, avšak stále ještě ne o moc silnější, než ten první. Spojí-li se popularita a síla, a přežijí-li společně určitou dobu, může vyvstat autorita na ještě pevnějším základě, totiž autorita tradice. A když se konečně spojí popularita, síla a tradice, může být autorita pokládána za neotřesitelnou.\nDíky revoluci byl tento poslední případ zcela eliminován. Ba přestala existovat jakákoliv autorita tradice. Zhroucením staré říše, odstraněním staré státní formy, zrušením dřívějších výsostných znaků a říšských symbolů byla přetržena veškerá tradice. Následkem toho bylo nejtěžší otřesení státní autoritou.\nSamotná druhá opora státní autority, síla, již také nebyla k dispozici. Aby mohla být revoluce vůbec provedena, bylo nutno rozervat ztělesnění organizované státní síly a moci, totiž armádu. Bylo dokonce nutno použít rozervané části armády jako revoluční bojové jednotky. I když frontové jednotky tomuto rozložení nepadly za oběť v takové míře, přesto však čím více se vzdalovaly proslaveným místům jejich čtyř a půl ročního hrdinského zápasu, tím více byly nahlodávány kyselinou dezorganizace své vlasti a končily v demobilizačních útvarech a ve zmatku takzvaných dobrovolnických "povelníků" údobí vojenských rad.\nO tuto vzpurnou, do očí bijící tlupu vojáků, jejichž vojenská služba byla založena na osmihodinové pracovní době se však nemohla opřít žádná autorita. Tím byl zpacifikován druhý prvek, který zprvu zaručoval stabilitu autority, a revoluce tak vlastnila již jen to původní, totiž popularitu, na které chtěla vybudovat svou autoritu. Avšak právě tento základ byl mimořádně nejistý. Revoluci se sice podařilo jedním mohutným šmahem rozdrtit starou státní budovu, v hlubším smyslu se to však povedlo pouze proto, že vyváženost uvnitř struktury našeho národa byla již narušena válkou.\nKaždý národní soubor se dá rozčlenit do tří skupin. Na extrém nejlepších lidí na straně jedné, dobrých ve smyslu všech ctností, obzvláště se projevujících odvahou a obětavostí, a na druhé pak extrém nejhorších lidí, špatných ve smyslu existence všech egoistických pudů a přítěží. Mezi oběma extrémy leží jako třetí skupina velká, široká střední vrstva, ve které se neztělesňuje ani zářivé hrdinství, ani nejhorší zločinecké pudy.\nÚdobí rozmachu národního souboru se vyznačuje existenci a absolutní realizaci té lepší extrémní části.\nÚdobí normálního, rovnoměrného vývoje nebo stabilní situace se vyznačuje a skládá ze zjevné dominace středního elementu, přičemž oba extrémy se navzájem vyvažují, respektive se eliminují.\nÚdobí rozvratu národního souboru je určeno převládajícím účinkem špatného elementu.\nPozoruhodné je na tom to, že široká masa, coby střední vrstva, jak bych jí chtěl označit, se zviditelňuje vždy teprve tehdy, kdy se oba extrémy na sebe vážou společným zápolením. V případě vítězství jednoho extrému se pak vždy poddajně podřizují právě vítězné straně. V případě dominance lepšího extrému ho bude široká masa následovat, v případě vzestupu špatného mu minimálně nebude klást žádný odpor. Neboť bojovat sama o sobě tato střední třída nikdy nebude.\nVálka tedy během svého čtyř a půlletého krvavého trváni narušila natolik vnitřní vyváženost těchto tří skupin, že to vedlo, při vší úctě k obětem ze střední vrstvy, ke skoro naprostému vykrvácení extrému lepších lidí. Neboť kolik nenahraditelné německé hrdinské krve vyteklo během těchto hrůzných čtyř a půl let, je opravdu příšerné. Pokud se spočtou všechny ty statisíce jednotlivých případů, vyjde nám stejný výsledek, totiž frontoví dobrovolnici. Dobrovolné patroly, dobrovolní telegrafisté, dobrovolní spojaři, dobrovolní letci, dobrovolní ženisté, dobrovolníci pro útočné pluky, atd. - A stále, a stále, po celá ty čtyři a půl léta tisíce důvodů dobrovolnictví a zase dobrovolníci -, se stále stejným výsledkem. Holobradý mladík nebo ostřílený muž, oba s planoucí láskou k vlasti, naplněni obrovskou osobní odvahou, nebo vědomím nejvyšší povinnosti, se přihlásili. Byly to desítky tisíc, ba sta tisíce podobných případů, a postupně tyto lidské řady řídly a řídly. Co nepadlo, stalo se rozstřílenými mrzáky, nebo se rozdrolilo následkem nepatrnosti jejich zbylého počtu. Je nutno mít na zřeteli, že v roce 1914 byly postaveny celé armády dobrovolníků, které díky zločinecké nesvědomitosti našich parlamentních budižkničemů neprodělali v dobách míru žádný řádný vojenský výcvik, čímž byli, takto bezbranní, vydáni napospas nepřátelskému dělostřelectvu. Oněch čtyři sta tisíc vojáků, kteří tehdy v bojích o Flandry padli, nebo se z nich stali mrzáci, již nikdy nemohli být nahrazeni. Jejich ztráta byla něčím větším, než pouhým odepsáním čísla. Jejich smrti se váha, takto odlehčená na dobré straně, naklonila ve prospěch špatných, čímž získal na váze více než kdy jindy element sprostoty, ničemnosti a zbabělosti, zkrátka a dobře masa špatného extrému.\nNeboť k tomu přicházel ještě jeden aspekt:\nNejenom že lepší extrém na bojištích během čtyř a půl let neskutečným způsobem prořídl, ale horší extrém se mezitím obdivuhodným způsobem zakonzervoval. Na každého dobrovolně se hlásícího hrdinu, který po posvátné obětní smrti stoupal vzhůru za zvuku\nfanfár, zajisté spadal jeden vojenský dezertér, který velmi opatrně ukázal smrti záda, aby se namísto toho více či méně zúčastnil činnosti ve vlasti.\nA tak se na konci války skýtal následující obraz. Střední široká vrstva národa svou daň povinné krvavé oběti splnila. Extrém lepších se svým příkladným hrdinstvím v podstatě bezezbytku obětoval. Extrém špatných podporován na jedné straně špatnými zákony, a na straně druhé nenasazením veškerých válečných prostředků, bohužel také zůstal zcela zachován.\nTito dobře zakonzervovaní vyvrhelové našeho národa pak provedli revoluci. A mohli ji provést jenom proto, že jim v protiváze již nestál extrém těch dobrých - nikdo z nich už totiž nežil.\nTím však byla německá revoluce již od počátku podmíněně populární záležitost. Tento Kainův čin neprovedl německý národ, nýbrž světloplachá chátra vojenských dezertérů, pasáků a jim podobných.\nFrontový voják přivítal konec krvavého zápasu, byl šťastný, že může opět spatřit svou starou vlast, ženu a děti. Avšak s revolucí jako takovou neměl vnitřně naprosto nic společného. Neměl ji rád, a ještě méně měl rád její tvůrce a organizátory. Během oněch čtyř a půl roků nejkrvavějších bojů zapomněl na ty partajní hyeny a veškeré jejich rozepře mu byly cizí.\nPouze u malé části německého národa byla revoluce skutečně populární, totiž u skupiny těch pomahačů, kteří si toto břímě zvolili jako poznávací znamení čestných občanů tohoto nového státu. Milovali revoluci ne kvůli ji samotné, jak se mnozí mylně domnívají ještě dnes, ale kvůli jejím následkům.\nO samotnou popularitu těchto marxistických lupičů se nemohla žádná autorita dlouhodobě opírat. A právě mladá republika potřebovala za každou cenu autoritu, pokud nechtěla být opět po krátkém chaosu spolknuta odvetnou silou, utvářející se z posledních částí lepší strany našeho národa.\nTehdy se již nebáli ani tak nositelů rozvratu, jako spíš toho, že budou ve víru vlastního zmatku vyrváni ze svých základů, a že budou náhle neúprosně uchopeni pěstí, která se v podobných dobách náhle objevuje z ruchu národa, a budou přeneseni na zcela jinou základnu. Republika se za každou cenu musela zkonsolidovat.\nProto byla v podstatě momentálním stavem donucena vytvořit si, vedle kolísavých pilířů její slabé popularity, opět nějakou organizaci moci, aby na ní mohla postavit pevnou autoritu.\nKdyž začala matadorům revoluce v prosinci, lednu a únoru let 1918/19 kolísat půda pod nohama, byli nuceni se poohlédnout po lidech, kteří byli připraveni silou zbraní posílit jejich slabou pozici, která byla způsobena vřelou láskou vlastního národa. Antimilitaristická republika potřebovala vojáky. Jelikož však jediná opora státní moci, totiž její popularita, tkvěla pouze v pasácích, zlodějích, lupičích, dezertérech, ulejvácích a podobných individuích, tedy na té části obyvatelstva, která patřila k onomu špatnému extrému, byla veškerá snaha o získání lidí, kteří byli připraveni obětovat vlastní život ve službách nových ideálů, v těchto kruzích naprosto zbytečným snažením. Nositelé revolučních myšlenek a realizátoři revoluce nebyli ani schopni, ani ochotni shromáždit vojsko k ochraně sebe samých. Neboť tato skupina si v žádném případě nepřála organizaci republikového státního uspořádání, nýbrž pouze dezorganizaci stávajícího stavu, za účelem lepšího uspokojení jejich pudů. Jejich heslo neznělo ani tak "pořádek a výstavba Německé republiky", jako spíš její vyrabování.\nA tak museli tyto výkřiky o pomoc, vycházející ve strachu z úst národních zastupitelů, v těchto vrstvách vyznít zcela do prázdna, a naopak vzbudit pouze odvrácení a roztrpčení. Neboť v takovém počinu bylo vnímáno porušení věrnosti a víry. Vždyť v tom byl cítit vznik autority, která se již nebude opírat pouze o svou popularitu, nýbrž i o moc. A to byl začátek boje proti tomu, co pro ně na revoluci bylo to nejpodstatnější, totiž proti právu na krádež a neukázněnému panství hordy zlodějů a plenitelů, zkrátka té nejhorší chátry, která unikla zpoza zdí věznic a zbavila se svých okovů. Národní zplnomocněnci mohli volat jak chtěli, nikdo se do jejich řad nepřihlásil., a pouze ozvěna "zrádci" jim dala najevo smýšlení nositelů jejich popularity.\nTehdy se poprvé objevila celá řada německých mládenců, kteří byli ochotni sloužit "klidu a pořádku", ještě jednou si obléci vojenskou uniformu, přes ramena si pověsit pušku, a s nasazenou ocelovou přilbou se postavit všem destruktorům jejich vlasti. Jako dobrovolní vojáci se sdružovali do svobodných sborů a začali, přesto že tuto revoluci krutě nenáviděli, tu samou revoluci ochraňovat a tím ji prakticky posilovat.\nJednali tak s nejčistším svědomím.\nSkutečný organizátor revoluce, a její pravý zákulisní podněcovatel, mezinárodní Žid, tehdy odhadl situaci velice správně. Německý národ doposud nebyl dostatečně zralý na to, aby mohl být zavlečen do bolševického krvavého marastu, jako tomu bylo v Rusku. Velkou měrou to spočívalo ve stále ještě velké rasové jednotnosti mezi německou inteligencí a německým dělnictvem. Dále pak velkým prostoupením tvůrčích elementů v samotných širokých vrstvách, stejně jako je tomu u většiny západoevropských států, avšak v Rusku toto naprosto schází. Tam měla inteligence jako taková z větší části jinou národnost než ruskou, nebo měla alespoň neslovanský rasový charakter. Tenká vrchní vrstva inteligence tehdejšího Ruska mohla být kdykoliv odstraněna z důsledku naprosté absence spojujících mezičlánků k širokým vrstvám obrovského národa. Duchovní a morální úroveň této masy byla děsivě nízká.\nJakmile se v Rusku povedlo popudit nevzdělaný dav širokých mas, který neuměl ani číst, ani psát, a který nebyl v naprosto žádném vztahu a spojení se stávající vrchní tenkou vrstvou inteligence, byl osud země zpečetěn, revoluce se podařila. Ruský analfabet se\ntak stal bezbranným otrokem svých židovských diktátorů, kteří však byli natolik vychytralí, aby tuto diktaturu nazvali frází "diktatura lidu".\nV Německu se o to zasloužilo ještě následující. Revoluce mohla na svůj úspěch spolehnout pouze v případě postupného rozkladu armády. Skuteční nositelé revoluce a rozvraceči armády se však již nemohli spolehnout na frontové vojáky, nýbrž pouze na ony světloplaché ničemy, kteří se potloukali buďto po týlových kasárnách, nebo byli jako "nepostradatelní" zašiti někde v hospodářských službách. Tato armáda byla ještě posílena o desetitisíce dezertérů, kteří mohli bez jakéhokoliv rizika ukázat frontě záda. Skuteční zbabělci se nikdy nebáli ničeho tak, jako smrti. Smrt však měli na frontě denně před očima v tisíci různých zjeveních. Chce-li člověk za každou cenu udržet slabé, vratké nebo zbabělé jinochy u jejich povinnosti, má pouze jednu jedinou možnost. Dezertér musí vědět, že dezerce sebou přináší to, před čím chtějí utéci. Na frontě člověk může zemřít, dezertér však musí zemřít. Pouze pomocí takového neúprosného ohrožení každého pokusu o dezerci může být dosaženo účinného odstrašujícího účinku, a to nejen u jednotlivců, nýbrž i kompletního celku.\nA v tom vězel smysl a účel válečných artikul.\nByla to nádherná víra, smět směle bojovat za existenci svého národa, opírajíce se pouze o dobrovolnou věrnost, která vycházela z rozpoznání nezbytnosti. Dobrovolné splnění povinností bylo vždy určující v jednání těch nejlepších, nikdy však ne v jednání průměrných. Proto jsou takové zákony, jako například proti loupežím, nutné. Neboť nebyli stvořeny kvůli ze zásady slušným lidem, nýbrž právě kvůli vrtkavým, slabým elementům. Tyto zákony mají svým odstrašujícím účinkem zabránit tomu, aby nenastal stav, kdy poctivec bude za hlupáka, pročež bude stále zřetelnější představa, že účelnější je také se podílet na zlodějně, než přihlížet s prázdnýma rukama, nebo se vůbec nechat okrádat.\nA proto by bylo chybou domnívat se, že se člověk v boji, který může přes všechnu lidskou obezřetnost zuřit několik let, může obejít bez oněch pomocných prostředků, které ztvárňují zkušenosti několika staletí, ba tisíciletí, a které v časech krize a momentálních obrovských nervových zatížení dokážou přimět slabé a nejisté jedince k plnění svých povinností.\nPro válečného hrdinu z řad dobrovolníků není samozřejmě zapotřebí žádných válečných artikul. Jsou však zapotřebí pro zbabělé egoisty, který si v hodině nouze vlastního národa cení svého života více, než zbytek jednoty. Aby se však takový bezcharakterní slaboch neoddával své zbabělosti, je nutno použít těch nejtvrdších donucovacích prostředků. Pokud muži dlouhodobě zápasí se smrtí, a celé týdny musí bez oddechu a často bez řádné stravy setrvávat v blátivých trychtýřích po granátech, nemůže být znejistělý kantonista u žerdě udržen pod výhružkou uvězněním v káznici, nýbrž pouze pod pohrůžkou bezohledného vykonání trestu smrti. Neboť ze zkušenosti spatřuje v takovém čase vězení tisíckrát klidnějším a bezpečnějším místem, než je válečné pole, jelikož ve vězení přece alespoň není ohrožen jeho neocenitelný život. To, že se za války prakticky trest smrti zrušil, čímž se vlastně ve skutečnosti zrušila platnost válečných artikul, se strašlivě vymstilo. Ve vlasti se především v roce 1918 vytvořila armáda dezertérů, která pomohla vytvořit onu obrovskou zločineckou organizaci, která se posléze po 7.listopadu 1918 stala tvůrcem revoluce.\nFronta jako taková s tím prakticky neměla co do činění. Její příslušníci si pouze toužebné přáli mír. Již v této samotné skutečnosti pro revoluci spočívalo obrovské nebezpečí. Neboť jakmile se po uzavření míru začali německé armády blížit vlasti, vyvstala pro tehdejší revolucionáře úzkostlivá otázka, totiž co učiní frontová vojska? Bude to polní šeď trpět?\nV těchto týdnech musela revoluce v Německu minimálně zvnějšku budit zdání umírněnosti, pokud se nechtěla vystavit nebezpečí, že ji některé německé divize náhle a bleskurychle rozdrtí. Neboť kdyby se tehdy jeden jediný velitel divize rozhodl strhnout se svou věrně oddanou divizí rudé hadry a ony krysy postavit ke zdi, a další odpor pak zlomit pomocí minometů a ručních granátů, rozrostla by se tato divize během necelých čtyř týdnů do obrovské armády čítající minimálně šedesát divizi. Před tím se židovští podněcovatelé třásli více než před čím jiným. A aby se tomu zabránilo, musela být revoluci vtisknuta určitá umírněnost. Nesměla se zvrhnout v bolševismus, nýbrž musela se skrýt za snahu po "klidu a pořádku". Proto tolik obrovských ústupků výzva na starý úřednický aparát a na staré vojenské vůdce. Byli zapotřebí alespoň ještě po nějakou dobu, a teprve když mouřeníni splnili svou povinnost, mohl se člověk odvážit dát jim přiměřený kopanec, a republiku vyjmout z rukou starých státních služebníků a vydat ji zlodějským revolučním supům.\nPouze tak se dalo doufat v to, že bude možno podvést staré generály a staré státní úředníky a že, pomocí zdánlivé bezelstnosti a mírnosti nových poměrů, bude zabráněno jakémukoliv odporu z jejich strany.\nNakolik se to zdařilo ukázala praxe.\nSamotná revoluce také nebyla prováděna strůjci klidu a pořádku, nýbrž právě naopak oněmi rozsévači vzpoury, zlodějny a drancování. A těm nebyl adekvátní ani vývoj revoluce stran jejich chtíčů, ani jim nemohl být z taktických důvodů vysvětlen a zdůvodněn její průběh.\nS postupným nárůstem svých řad ztrácela sociální demokracie stále více charakter brutální revoluční strany. Ne že by snad myšlenkově vyznávala jiné cíl než ony revoluční, nebo že by její vůdci náhle měli jiné úmysly, nic takového. Jediné co nakonec zbylo, byl pouze úmysl a k jeho provedení se nehodící těleso. S desetimilionovou stranou se nedá dělat žádná revoluce. V takovém hnutí již není přítomen žádný extrém aktivity, je tu pouze široká masa středu, tedy pouze nositelé.\nV tomto stavu došlo ještě během války ke známému rozštěpení sociální demokracie pomocí Židů. Zatímco sociálně-demokratická strana, přiměřeně nosné funkci její masy, visela jako olověné závaží na národní obraně, byli z ní vytaženy radikálně aktivní prvky, a byly zformovány do obzvláště průbojné, nové útočné kolony. Nezávislé strany a sparťanské svazy byly útočnými pluky revolučních marxistů. Ony vytvořily konečné podmínky k tomu, aby na tuto půdu mohla konečně vstoupit po celá desetiletí na to připravovaná masa sociální demokracie. Zbabělé měšťanstvo přitom bylo marxisty správně ohodnoceno a bylo s ním také nakládáno jednoduše jako "en canaille". Nikdo ho vůbec nebral v potaz, neboť každý si byl vědom toho, že tento pokorný politický útvar staré vysloužilé generace stejně není schopen jakéhokoliv odporu.\nJakmile se revoluce zdařila a hlavní opory starého státu byli prohlášeny za zbořené, musela být revoluce, kvůli vracející se frontové armádě, která se začala zjevovat jako hrůzná sfinga, zbržděna ve svém přirozeném vývoji. většina sociálně demokratické armády obsadila dobyté pozice a nezávislé a sparťanské útočné pluky byly odsunuty ke straně.\nTo však nešlo bez boje.\nA jelikož aktivistické útočné formace nebyly spokojené, cítily se být oklamány, chtěly na vlastní pěst bojovat dál, byl jejich nevázaný povyk zákulisními podněcovateli jen vítán. Neboť sotva bylo po převratu, rozdělily se očividně samy na dva tábory. Na stranu klidu a pořádku, a na skupinu krvavého teroru. Co by však nyní bylo přirozenější, než aby se naše měšťanstvo okamžitě, s vlajícími vlajkami začlenilo do tábora klidu a pořádku? Nyní se opět pro tyto žalostné politické organizace naskytla možnost činnosti, kterou by, aniž by to musely přiznat, opět v plné tichosti našly pevnou zemi pod nohama, a byly určitým způsobem zúčastněny na moci, kterou nenáviděly, a které se především tolik bály. Německé politické měšťanstvo obdrželo nejvyšší čest posadit se za jeden stůl s třikrát zlořečenými marxistickými vůdci, za účelem potírání bolševismu.\nA tak vznikla již v prosinci 1918 a lednu 1919 následující situace:\nMenšinou horšího elementu byla provedena revoluce, za kterou se okamžitě postavily všechny marxistické strany. Revoluce sama o sobě měla poměrně mírný průběh, což jí přineslo nenávist fanatických extrémistů. Ti kolem sebe začali pálit z kulometů a házet ruční granáty, obsazovat státní úřady, zkrátka ohrožovat mírnou revoluci. Aby bylo zažehnáno zděšení z takového vývoje, bylo mezi nositeli nových podmínek a přívrženci starého pořádku uzavřeno přiměří, aby tito mohli společně vést boj proti extrémistům. Výsledkem tedy bylo, že nepřátelé republiky ukončili boj proti republice jako takové, a pomáhali porazit ty, kteří také byli nepřáteli republiky, i když ze zcela jiných důvodů. Dalším výsledkem však bylo, že boj příslušníků starého státu proti novátorům se zdál být eliminován. O této skutečnosti se ani nedá dost dobře uvažovat. Pouze ten, kdo ji pochopí, porozumí tomu, jak bylo možné, že národu, jehož devět desetin se na revoluci nepodílelo, sedm desetin jí odmítalo, šest desetin nenávidělo, ji jedna jediná desetina mohla takto vnutit.\nPozvolna vykrváceli jak spartanští barikádníci na straně jedné, tak i národní fanatici a idealisté na straně druhé. A právě v té míře, v jaké se tyto dvě extrémní strany navzájem potíraly, nakonec vyhrála, jako vždycky, široká masa středu. měšťanstvo a marxisté se\nnašli na půdě daných skutečností, a republika se začala konsolidovat. To ovšem občanským stranám stále ještě nebránilo v tom, alespoň před volbami, aby alespoň po nějaký čas nemohly citovat staré monarchistické myšlenky, a aby těmito duchy starých časů nemohly zaklínat a opětovně lovit malé dušičky svých přívrženců.\nČestné to nebylo. Dávno již s monarchii zpřetrhali všechna vnitřní pouta, a špína nových poměrů se začala svůdným účinkem projevovat i v občanském stranickém táboře. Obyčejný občanský politik se dnes cítí v korupčním svinstvu nové republiky příjemněji, než v čisté přísnosti, která mu ještě spočívá ve vzpomínce na minulý stát.\nJak již bylo řečeno, musela se revoluce po roztříštění staré armády, k posílení její státní moci, poohlédnout po nějakém novém mocenském faktoru. Dle stavu věcí se tato moc mohla vytvořit pouze z příslušníků jí vlastně se protivícího světonázoru. Z nich potom mohla postupně vzniknout také nová armáda, která pak během doby musela být, nehledě na její omezení mírovými smlouvami, ve svých názorech přeměněna v nástroj státních zájmů.\nPoloží-li se otázka, jak se mohla revoluce jako akce zdařit, nezávisle na všech skutečných chybách starého státu, které byly její příčinou, dojdeme k následujícímu výsledku:\n1. Z důvodu ochrnuti našeho vnímání pojmů plnění povinnosti a poslušnosti a\n2. Z důvodu zbabělé pasivity našich takzvaných\nK tomu je nutno dodat následující:\nVlastním důvodem ochrnutí našeho vnímáni pojmů plněni povinnosti a poslušnosti je naše celkově nenárodní a stále ještě pouze čistě státní výchova. Z toho pochází také podceňování pojmů "prostředek a účel". Vědomí povinnosti, plnění povinnosti a poslušnost nejsou účelem samy o sobě, stejně jako jím není ani stát, nýbrž všechny dohromady by měly být prostředkem k umožnění a zajištění existence společenství duševně i fyzicky homogenních živočichů na této zemi. V hodině, kdy se národní celek zřetelně hroutí, a kdy je očividně vydán napospas nejtěžšímu útisku, a to díky jednání několika darebáků, je poslušnost a plnění povinností vůči těmto pouhou doktrínskou formalitou, a snad i šílenstvím. A naopak odmítnutí poslušnosti a plnění povinností, kterým by bylo umožněno vysvobození národa z jeho podrobení, by bylo příkladné. Dle dnešního občanskoprávního pojetí velitel divize, který svého času obdržel shora rozkaz nestřílet, tím že nestřílel, jednal dle své povinnosti a proto i správně. Neboť měšťanskému světu je bezmyšlenková formální poslušnost cennější než život vlastního národa. Dle národně socialistického pojetí však v podobných případech nenabývá poslušnost vůči slabému nadřízenému v platnost, nýbrž platí povinnost vůči národní pospolitosti. V takovéto osudné hodině vchází v platnost povinnost osobní zodpovědnosti vůči celému národu.\nPříčinou zdaru revoluce byla právě ztráta živého pojetí této koncepce v našem národě, nebo lépe v našich vládních kruzích.\nK druhému bodu je nutno říci následující:\nNejvětším důvodem zbabělosti stát udržujících stran bylo především vyřazení aktivní, dobře smýšlející části našeho národa z jejich řad, které vykrvácely v poli. Nezávisle na tom byly naše občanské strany, které jako jediné můžeme označit za politické útvary, které se nacházely na půdě starého státu, přesvědčeny, že jejich světonázory se dají šířit výhradně duchovní cestou a duchovními prostředky, a že použití fyzických sil přísluší pouze státu. Nejenom, že se v podobných názorech dá spatřit znamení postupně se tvořící dekadentní slabosti, ale tento názor byl také nesmyslný v době, kdy političtí protivníci toto stanovisko dávno opustili, a naopak na veřejnosti neustále opakovali, že své politické zájmy prosadí, když bude třeba, i pomocí násilí. Bylo nesmyslem volat po boji pomocí duchovních zbraní v okamžiku, kdy se na světě, uprostřed občanské demokracie, jako její důsledek, objevil marxismus. To se jednoho dne muselo pekelně vymstít. Neboť marxismus sám nejvíce zastupoval názor, že nasazení zbraní spočívá v účelovém hledisku a právo k tomu vždy leží v úspěchu.\nJak správné je toto pojetí bylo dokázáno ve dnech od 7. Do 11.listopadu 1918. Tehdy se marxismus ani v nejmenším nestaral o nějaký parlamentarismus a demokracii, a pomocí řvoucí a střílející tlupy zločinců jim zasadil smrtelný úder. A že občanské organizace žvanilů byly v tom samém okamžiku bezbranné, je samozřejmé.\nPo revoluci, kdy se náhle občanské strany opět vynořily, i když s pozměněným názvem firmy, a jejich odvážní vůdci vylezli z temných sklepů a vzdušných spižíren, stejně se tito, stejně jako všichni zástupci podobných starých útvarů, ani nepoučili ze svých chyb, ani na ně nezapomněli. Jejich politický program byl zastaralý, neboť se nedokázali vnitřně smířit s novou situací, jejich cílem však bylo smět se pokud možno podílet na tomto novém stavu, a jejich jedinou zbraní byla jako vždy slova.\nI po revoluci tyto občanské strany vždy žalostným způsobem kapitulovaly před davem z ulice.\nKdyž měl být přijat zákon na ochranu republiky, scházela k tomu zprvu potřebná většina. Ze dvě stě tisíc demonstrujících marxistů dostali občanští státníci takový strach, že proti svému přesvědčení tento zákon přijali. Obávali se, že by v opačném případě byli při opouštění říšského sněmu lynčováni rozběsněným davem. K čemuž bohužel z důvodu přijetí zákona nedošlo.\nVývoj nového státu pak probíhal tak, jakoby vůbec neexistovala národní opozice.\nJediné organizace, které v této době měly odvahu a sílu postavit se na odpor marxismu a jeho popuzeným masám byli nejdříve dobrovolnické sbory, později organizace sebeobrany, občanská sdružení, atd., a konečně pak sbory tradice.\nDůvod, proč jejich existence ve vývoji německé historie nedocílila žádné viditelné změny byl následující:\nStejně jako nemohly mít takzvané národní strany, z nedostatku jakékoliv hrozivé sily, žádný vliv na ulici, nemohly takzvané ochranné sbory naproti tomu dosáhnout také žádného vlivu, a to z absence jakékoliv politické myšlenky a především jakéhokoliv skutečného politického cíle.\nTo, co marxismu dopomohlo k úspěchu, byla dokonalá souhra politické vůle a aktivní brutality. To, co národní Německo vyloučilo z veškerého praktického formováni německého vývoje, byla absence celistvé spolupráce brutální síly a geniální politické vůle.\nAť již byla vůle národních stran jakákoliv, neměly ani ten nejmenší mocenský aparát k uskutečnění této vůle alespoň na ulici.\nOchranné sbory měly veškerou moc, byly pány ulice a státu a neměly žádnou politickou myšlenku a žádný politický cíl, pro které by se tato moc dala, nebo vůbec mohla nasadit ve prospěch národního Německa. V obou případech to však byla mazanost Žida, která dokázala vychytralým domlouváním a posilováním obřadného zvěčnění, způsobit vzrůstající prohlubování tohoto nešťastného osudu.\nByl to Žid, který pomocí svého tisku dokázal nekonečně mazanými bláboly udržovat u obranných svazů nepolitický charakter, stejně jako v politickém životě velebil a požadoval duchovní způsob boje. Miliony německých hlupáků pak tento nesmysl papouškovaly, aniž by měli nejmenší tušení, jak se tím sami prakticky odzbrojují a bezbranně se vydávají napospas židům.\nAvšak i pro to existuje opět samozřejmě přirozené vysvětlení. Absence velké nově uspořádané myšlenky znamená vždycky omezení bojové síly. Přesvědčeni o právu použití i té nejbrutálnější zbraně je vždy svázáno s existenci fanatické víry v nezbytnosti vítězství nového převratného pořádku na této zemi.\nHnutí, které nebojuje za takové nejvyšší cíle a ideály, také nikdy k nejkrajnější zbrani nesáhne.\nOdhalení nové obrovské myšlenky bylo tajemstvím úspěchu francouzské revoluce, myšlence je vděčné vítězství té ruské, a fašismus si udržel sílu pouze díky myšlence podmanit si národ požehnaným způsobem nové rozsáhlé přeměny. Občanské strany tomuto nejsou uzpůsobeny.\nNejenom občanské strany spatřovaly svůj politický cíl v restaurování své minulosti, nýbrž byly to i obranné sbory, pokud se vůbec nějakými politickými cíli zabývaly. Objevovaly se u nich tendence starých válečných veteránů a vysloužilců, čímž pomáhaly otupovat ty nejostřejší zbraně, které tehdy národní Německo mělo, a čímž také upadaly do žoldácké služby republice. Že přitom samy jednaly s nejlepšími úmysly, a především s nejčistší vírou, nemění nic na osudové pošetilosti těchto tehdejších svazů.\nMarxisté postupně získali v konsolidující se říšské moci potřebnou mocenskou oporu své autority, a začali důsledně a logicky rušit pro ně nebezpečně vypadající národní obranné sbory, které se pro ně mezitím staly zbytečnými. Jednotliví, zvláště opovážliví vůdci, kterým se nedůvěřovalo, byli postaveni před soudní stolici a posléze posláni za mříže. Každému z nich se však pouze vymstil osud, proti kterému se zadlužili.\nZaložením NSDAP se poprvé objevilo hnutí, jehož cílem nebylo, tak jak tomu bylo u občanských stran, mechanické zrestaurování minulosti, nýbrž snaha vytvořit na místě dnešního nesmyslného státního mechanismu zcela nový organicky národní stát.\nMladé hnutí již od prvního dne své existence zastávalo názor, že je nutno duchovně hájit svou myšlenku, avšak na ochranu této obhajoby musí být, pokud to bude nutné, nasazeny ty nejnásilnější prostředky. Věrně svému přesvědčení o nezměrném významu tohoto nového učení mu připadlo naprosto přirozené, že pro dosažení cíle je nutno obětovat naprosto všechno.\nJiž dříve jsem poukázal na momenty, kdy je hnutí povinno, pokud si chce získat srdce národa, převzít ze svých řad obranu proti teroristickým útokům svých nepřátel. Je také starou historickou zkušeností, že teror určitého světonázoru nemůže být zlomen formální státní mocí, nýbrž zase jen jiným novým, stejně odvážným a rozhodně jednajícím světonázorem. To bylo, je a bude nepříjemné všem úředním státním strážcům zákona, avšak bez toho se tato skutečnost nikdy nesprovodí ze světa. Státní moc může pořádek a klid zaručit teprve tehdy, když se stát obsahově ztotožňuje s právě vládnoucím světonázorem, takže násilnické elementy mají pak pouze charakter jednotlivých zločineckých povah, a ne zástupců extrémně odlišného světonázoru stávajícího státu. V takovém případě může stát prosazovat po staletí ty největší mocenská opatření proti hrozícímu teroru, ve výsledku stejně nic nezmůže a nakonec podlehne.\nNěmecký stát byl převálcován marxismem. Během celého sedmdesátiletého boje nedokázal odvrátit vítězství tohoto světonázoru.\nPřes tisíciletou existenci věznic a káznic a přes veškerá krvavá opatření, která použil v nespočtu případů proti přívržencům tohoto světonázoru, byl nakonec donucen ke skoro bezpodmínečné kapitulaci (i když se to občanští státníci snaží popírat, samozřejmě bez většího přesvědčení).\nStát, který je 9.listopadu 1918 marxisty bezpodmínečně položen na kříž, samozřejmě druhého dne nepovstane jako jeho přemožitel. Naopak, občanští hlupáci na ministerských křeslech dnes žvaní\no nutnosti nevládnout proti dělníkům, přičemž se jim pod pojmem dělnictvo míhá právě marxismus. Tím, že přirovnávají německého dělníka k marxismu se však dopouštějí nejenom sprosté a lživé falzifikace pravé skutečnosti, nýbrž se i pokoušejí zakrýt vlastni kolaps před marxistickými myšlenkami a organizací.\nZ hlediska této skutečnosti, totiž bezpodmínečnému podřízení se státu marxismu, vyrůstá národně socialistickému hnutí teprve skutečná povinnost nejenom se duševně připravit na vítězství své myšlenky, nýbrž převzít i její ochranu před terorem z vítězných pohárů pijící internacionály.\nJiž jsem naznačil, jak se z praktického života našeho mladého hnutí pozvolna začala vytvářet ochranka našich shromáždění, jak začala pomalu nabývat charakteru určité pořádkové skupiny a jak se snažila o vytvoření organizátorské podoby.\nČím více se pak tento postupně utvářený útvar z vnějšku podobal obrannému svazu, tím méně se s ním ve skutečnosti dal srovnat.\nJak již bylo zmíněno, neměly německé obranné organizace naprosto žádné určité politické názory. Byly ve skutečnosti pouhými sebeochrannými svazy o více či méně účelném výcviku a organizaci, takže vlastně představovaly ilegální náhradu právoplatných legálních mocenských prostředků státu. Jejich dobrovolnický charakter vycházel ze způsobu jejich vzniku a stavem tehdejšího státu, v žádném případě však jim tento titul nenáležel z pozice, kdy by jako svobodné formace bojovníků bojovaly za nějaké svobodné, vlastní přesvědčení. To nevlastnily, a to ani ne díky opozičnímu chování jednotlivých vůdců a celých svazů proti republice. Neboť aby se mohlo hovořit o přesvědčení ve vyšším smyslu, nestačí být přesvědčen o bezcennosti stávajícího stavu, nýbrž toto pramení v uvědomění si nového stavu a ve vnitřním spatření stavu, jehož dosaženi člověk vnímá jako nutnost, a v jehož uskutečnění spatřuje nejvyšší životni poslání.\nPořádkové oddíly tehdejšího národně-socialistického hnutí od všech obranných svazů totiž zásadně odlišuje to, že ani v nejmenším nebyly a ani nechtěly být poskokem ve službách revolucí vzniklých\npoměrů, nýbrž že zápasily výhradně za nové Německo.\nTyto pořádkové oddíly měly zprvu pouze charakter sálové pořádkové služby. Jejich první úkoly byly omezeny konáním shromáždění, kde měly zabránit protivníkům, aby ho tito nemohli přerušit a ukončit. Již tehdy byly vychovávány v duchu nekriticky prováděných útoků. Avšak ne snad z důvodů, že by uctívali gumový obušek jako svou nejvyšší modlu, jak se rádo tvrdívalo v přihlouplých kruzích německého měšťanstva, nýbrž protože pochopili, že i ten největší duch se dá eliminovat, když je jeho nositel umlácen gumovými obušky, jak nám to jasně dokládá historie, kdy i ty nejvýznamnější hlavy padly pod tíhou ostří těch nejmenších gilotin. Nechtěly si dát jako svou nejvyšší metu násilí, nýbrž chtěly pouze pomocí násilí ochraňovat nositele jejich duchovního cíle před vytlačením. A přitom také pochopily, že nejsou povinni převzít ochranu státu, který nezaručuje žádnou ochranu svému národu, nýbrž právě naopak musí převzít ochranu národa před všemi, kteří ohrožují zničením národ a stát.\nPo boji na shromáždění v mnichovském Dvorním pivovaru obdržel tento pořádkový oddíl jednou provždy, k věčné památce hrdinského útoku malé hrstky tehdejších bojovníků název Útočný oddíl (SA). Jak již říká samo označení, jedná se pouze o oddíl nového hnutí. Je sám o sobě jeho článkem, stejně jako propaganda, tisk, hospodářské útvary a ostatní články tvořící vlastní stranu.\nJak nutný byl jeho další rozvoj, můžeme spatřit nejenom v tomto pamětihodném shromáždění, nýbrž i v pokusech rozšířit hnutí z Mnichova postupně do ostatních částí Německa. Jakmile jsme se stali pro marxisty tak nebezpečnými, nevynechali jedinou šanci pokusit se udusit každé národně socialistické shromáždění pokud možno hned v zárodku, respektive rozbitím zabránit jeho konáni. Přitom bylo zcela samozřejmé, že marxistické stranické organizace se všemi sílami snažily takové případy a úmysly v zastoupení slepě krýt. Co však člověk může říct o občanských stranách, které byly samy marxisty zmláceny, a jejichž řečníci si na mnoha místech vůbec netroufli vystoupit na veřejnosti, a přesto zcela nepochopitelně a s potěšením přijímaly všechny pro nás zrovna ne právě nejvýhodněji proběhlé boje proti marxistům. Byli šťastní, že jsme toho, kterého sami nedokázali přemoci, a který více méně přemohl je, nedokázali přemoci ani my. Co měl člověk říci na státní úředníky, policejní prezidenty, a i na samé ministry, kteří se navenek tak rádi vydávali za muže národa, přitom při všech střetech, které jsme my národní socialisté měli s marxisty, vždy prokazovali služby těm hanebným přisluhovačům? Co měl člověk říci lidem, kteří ve svém sebeponížení šli tak daleko, že za bídnou pochvalu židovských novin bez skrupulí pronásledovali muže, kterým by měli být dílem vděční, že nasazením svých vlastních životů před pár lety zabránili rudé chátře v tom, že je jako rozsápané zdechliny nepověsila na okolní svítilny?\nTo byly ty smutné úkazy, které kdysi strhly nezapomenutelného, již zemřelého prezidenta Pohnera, který ve své neúprosné přímosti nenáviděl všechny patolízaly, jak jen může člověk s upřímným srdcem nenávidět, k výroku: "Během celého svého života jsem v první řadě chtěl být Němec, a teprve pak úředník. A nikdy bych nechtěl být ztotožňován s oněmi kreaturami, které jsou coby úřednické kurvy ochotny prostituovat s každým momentálním pánem."\nObzvláště smutné na tom bylo to, že tato sorta lidí nejenže pod svou moc postupně dostala desítky tisíc čestných a řádných německých státních úředníků, ale postupně je i nakazila svou bezcharakterností, přičemž ty, kteří se postavili na odpor pronásledovala zuřivou nenávistí, až je posléze vyštípala z jejich úřadů a pozic, zatímco sami sebe přitom stále označovali pokryteckou prolhaností za muže národa.\nOd takových lidí jsme nemohli očekávat jakoukoliv podporu, a také jsme ji, až na nepatrné výjimky, neobdrželi. Avšak vybudování vlastní ostrahy pomohlo posílit činnost hnutí a zároveň dosáhnout veřejné pozornosti a všeobecné vážnosti.\nVůdčí myšlenkou vnitřní výchovy těchto útočných oddílů byl vždy převládající úmysl, vyškolit je, vedle všeobecného tělesného posilování, i v neotřesitelné představitele národně socialistických idejí a konečně upevnit jejich disciplínu v tom nejvyšším možném měřítku. Neměli mít nic společného ani s obrannými organizacemi občanského pojetí, ani s žádnou tajnou organizací.\nProč jsem již tehdy co nejsilněji ohrazoval proti tomu vychovávat úderné oddíly NSDAP jako takzvaný branný svaz, je zdůvodněno v následující úvaze.\nZ čistě odborného hlediska nemůže být vojenská služba daného národa prováděna soukromými sbory, nýbrž pouze za podpory nejmohutnějších státních prostředků. Každý jiný názor se opírá o obrovské přeceňování vlastních možností. Je tedy jednou provždy vyloučeno, aby se pomocí takzvané dobrovolné disciplíny dala v určitém rozsahu vybudovat organizace, která by mohla mít vojenský význam. Chybí zde podpora vedoucí moci, totiž právní moci. Na podzim, respektive v lednu 1919 bylo možno budovat dobrovolnické sbory nejenom proto, že byly z větší části tvořeny z frontových bojovníků, kteří prošli výcvikem staré armády, nýbrž i způsobem závazku, kdy alespoň částečně, na omezenou dobu podléhaly vojenské poslušnosti.\nTo dnes schází naprosto všem dnešním dobrovolnickým obranným organizacím. Čím větší je svaz, tím horší je disciplína, a tím menší mohou být požadavky, které se mohou klást na jednotlivé osoby, a tím větší bude mít charakter starého nepolitického svazu veteránů a bojovníků.\nDobrovolná výchova v duchu vojenského výcviku bez zajištění bezpodmínečného velení se ve větším měřítko nikdy nemůže zdařit. Vždy bude pouze malá skupina ochotna dobrovolně se podřídit tlaku poslušnosti, jako je to přirozené a samozřejmé u pravidelného vojska.\nSkutečný výcvik se také nedá provádět z důvodů směšně malých prostředků, které má k touto účelu takzvaný obranný svaz. Přitom nejspolehlivější výcvik by měl být hlavním úkolem právě u těchto institucí. Od války již uběhlo osm dlouhých let, a během té doby neprošel řádným vojenským výcvikem doposud žádný ročník naší německé mládeže. Nemůže však být úkolem obranných sborů, aby shromažďovaly řádným výcvikem prošlé ročníky, neboť se pak dá velmi rychle matematicky spočítat, kdy tento sbor opustí jeho poslední přívrženec. I ten nejmladší voják z roku 1918 bude za dvacet let naprosto neschopný boje, a my se tomuto momentu blížíme nesmírnou rychlostí. Už proto každý obranný sbor nutně získá charakter starého spolku vysloužilců. To však nemůže být smyslem spolku, který se právě označuje jako obranný a ne bojový svaz. Tento se již svým označením snaží o vyjádření toho, že svou misi nespatřuje pouze v udržováni tradice a o sdružování bývalých vojáků, nýbrž především ve výuce obranných myšlenek a v praktickém zastupování těchto myšlenek, a tím tedy ve vytváření obranyschopného útvaru.\nTento úkol však vyžaduje neprodleně výcvik mladých sil, které se doposud nesetkaly s vojenskou disciplínou, což je v praxi prakticky neproveditelné. S jedno až dvouhodinovým výcvikem týdně nikdy z nikoho neuděláte skutečného vojáka. S dnešními enormně vystupňovanými nároky vedení války, které jsou kladeny na každého jedince, je dvouletá vojenská služba možná ještě dostačující na to, aby se mladý muž dal přeměnit ve vycvičeného vojáka. Všichni jsme na vlastni oči v poli viděli následky, které pro mladé, nedostatečně vycvičené vojáky ve válečné vřavě vyplynuly. Dobrovolnické sbory, které byly po dobu patnácti, dvaceti týdnů v bezmocné oddanosti cepovány s železnou rozhodností, nepředstavovaly na frontě stejně nic jiného, než pokrm pro nepřátelské dělostřelectvo. Pouze rozdělením do řad starých zkušených vojáků mohli být tito mladí rekruti, kteří prošli čtyř až šesti měsíčním výcvikem, co platí v rámci celého pluku. Byli přitom vedeni staršími, a tím postupně dorostli svým úkolům.\nJak beznadějně oproti tomu vypadal pokus pokoušet se, bez jasné velící moci a dostačujících prostředků, o takzvaný jedno až dvouhodinový výcvik jednoho oddílu! Tím se snad dají ještě vzpružit staří vojáci, avšak nikdy se nedají z mladých lidí učinit vojáci.\nJak bezvýznamný a naprosto bezcenný je podobný pokus ve svém výsledku se dá doložit obzvláště tou skutečností, že ve stejné době, kdy takzvané dobrovolnické sbory s bídou a svým úsilím a snahou vychovali, nebo se alespoň snažily vychovat pár tisíc lidí (a na další se vůbec nedostalo) v duchu vojenských myšlenek, zatímco stát jako takový prosazoval pacifisticko-demokratický způsob výchovy milionů a milionů mladých lidi, čímž je důsledně okrádal o jejich přirozené instinkty, otravoval jim jejich logické vlastenecké smýšlení a postupně je přetvářel v poslušné stádo.\nJak směšná je oproti tomu snaha oněch obranných svazů zprostředkovat své myšlenky německé mládeži.\nJeště důležitější je však následující stanovisko, které mě vždy nutilo zaujímat odmítavý postoj proti každému pokusu o takzvanou vojenskou obranyschopnost na dobrovolném spolkovém podkladě:\nVezměme situaci, že by se i přes výše zmíněné překážky nějakému svazu povedlo vycvičit rok za rokem určitý počet Němců, a to jak v ohledu na jejich smýšlení, tak i na tělesné úrovni, stejně jako i v zacházení se zbraní. Výsledek toho celého by se stejně musel rovnat nule ve státě, který si svou celou podstatou tuto obranyschopnost vůbec nepřeje, ba přímo ji nenávidí, neboť se naprosto příčí vnitřním cílům jejich vůdců - zhoubě tohoto státu.\nNa každý pád je podobný výsledek bezcenným za vlády, která svými činy nejenom dokázala, že jí naprosto nezáleží na vojenské síle národa, nýbrž že ani není ochotna na tuto sílu apelovat, a když, tak pouze v zájmu podpory její vlastni zatracené existence.\nA dnes je tomu tak. Není to snad směšné cvičit v pološeru několik desítek tisíc mužů pro jeden pluk, když stát před necelými osmi lety nechal hanebně vykrvácet osm a půl milionů nejlépe vycvičených vojáků, a to jenom proto, že je už nepotřeboval, a jako dík za jejich obětavost je dokonce vystavil všeobecné pohaně. A člověk se má nyní snažit vycvičit vojáky pro státní pluk, který špiní a plive na tehdejší proslavené vojáky, nechává jim z prsou strhávat jejich vyznamenání, odebírá jim kokardy, trhá prapory a znehodnocuje jejich činy? Nebo učinil snad dnešní pluk něco pro obnovení cti staré armády, a popohnal snad k odpovědnosti ty, kteří ji pošpinili a roztříštili? Ani náhodou. Ba naopak, můžeme ony posledně zmíněné spatřit, kterak trůní v nejvyšších státních úřadech. Jak se s oblibou říká v Lipsku: "Právo kráčí po boku moci." A jelikož jev našem současném státě veškerá moc v rukou stejných mužů, kteří kdysi zosnovali revoluci, která je však tou nejsprostší vlastizradou, ba dokonce tím nejbídnějším darebáctvím v německých dějinách vůbec, dá se jen těžko očekávat, že by moc těchto charakterů mohla být zvýšena vznikem nové mladé armády. Alespoň všechny důvody zdravého rozumu hovoří proti.\nJakou hodnotu tento stát přičítal vojenskému posilování jeho moci také po revoluci roku 1918 lze jasně a jednoznačně spatřit v jeho postojí k tehdejším velkým sebeobranným organizacím. Dokud vystupovaly na ochranu samotných zbabělých revolučních kreatur, byly ještě vítány. Jakmile se však postupným zchátráním našeho národa pro ně zdálo být největší nebezpečí zažehnáno, a existence sborů nyní znamenala národně-politické posílení, stali se zbytečnými, a bylo činěno vše proto, aby byli odzbrojeny, a pokud možno i rozehnány.\nHistorie vykazuje pouze velmi zřídka vděčnost knížat. Avšak s vděčnosti revolucionářských žhářů, pleničů národa a vlastizrádců by mohl snad pouze nějaký novoměstský patriot. Já jsem se v každém případě při zkoumání problému, zda je možno vytvořit dobrovolné ochranné sbory, nemohl zdržet otázky, pro koho vlastně vycvičuji ty mladé lidi? K jakému účelu budou použiti a kdy by měli být povoláni? Odpověď na to dává zároveň nejlepší směrnice pro vlastní postoje.\nPakliže by stát vůbec kdy sáhl po takto vycvičených zálohách, tak by to zcela určitě nebylo z důvodu zastupování národních zájmů z vnějšku, nýbrž pouze k ochraně vnitřních znásilňovatelů národa, kdyby snad jednoho dne přetekl pohár zloby podvedeného, zrazeného a prodaného lidu.\nUž z tohoto důvodu nemohly mít Úderné oddíly NSDAP nic společného s vojenskými organizacemi. Byly pouze ochranným a vzdělávacím prostředkem národně socialistického hnutí, a jejich úkoly spočívaly ve zcela jiné oblasti než u takzvaných obranných oddílů.\nNeměly však představovat ani žádnou tajnou organizaci. Účel tajných organizací může být pouze protiprávní. Tím si ovšem podobné organizace sami omezují rozsah své činnosti. Není možno, už kvůli upovídanosti německého národa, vybudovat organizaci, která by měla určitý rozměr, a navenek by přesto zůstala utajena, nebo alespoň utajit její cíle. Každý takový úmysl by byl tisíckrát zmařen. Dnešním policejním složkám je k dispozici celý štáb pasáků a podobných ničemů, kteří za oněch pověstných třicet židovských stříbrných zradí nejenom vše, co jim přijde do cesty, nýbrž si i vymysli vše, co by se dalo zradit, takže vlastni příslušníci takového hnutí by neměli ani zapotřebí něco zatajovat či skrývat. Pouze zcela malé skupinky mohou celé roky proséváním charakterů tvořit skutečné tajné organizace. Avšak již ona malost podobných útvarů je bude činit bezvýznamnými pro národně socialistické hnuti. Neboť co bychom potřebovali a potřebujeme, byli a jsou nejenom sto, nebo dvě stě smělých spiklenců, nýbrž statisíce a statisíce odvážných fanatických bojovníků za náš světonázor. Nechceme být činní na tajných schůzích, nýbrž na mohutných masových jednáních, a hnutí si nemůže uvolňovat cestu dýkou, jedem, nebo pistoli, nýbrž ovládnutím ulice. My musíme marxismu vštípit, že budoucí pán ulice je národní socialismus, stejně jako jednou bude i pánem státu.\nNebezpečí tajných organizací dnes spočívá dále v tom, že členové spolku naprosto nerozeznali závažnost úkolu, a místo toho mohou být přesvědčeni, že jeden jediný atentát může v dobrém smyslu zvrátit osud celého národa. Takový názor může mít své historické opodstatnění, totiž tehdy, úpí-li národ pod tyranii nějakého geniálního utlačovatele, o kterém se ví, že pouze jeho přečnívající osobnost zaručuje sama vnitřní stabilitu a hrůznost nepřátelského tlaku. V takovém případě může náhle z národa povstat jedinec ochotný obětovat se, aby mohl zatnout smrtící dýku do prsou nenáviděného jedince. A pouze republikánská mysl malých ničemů, která je si vědomá viny, by takový čin mohla vnímat jako zavrženíhodný, zatímco velcí opěvovatelé svobody našeho národa by si troufli, pomocí svého Tella oslavit takovýto počin.\nV letech 1919 a 1920 hrozilo nebezpečí, že se příslušníci tajných organizací, strženi velkými vzory dávných časů a rozpoznavši bezmezné neštěstí naší vlasti, pokusí pomstít škůdcům naší domoviny, ve víře, že tím přinesou konec bídy našeho národa. Každý takový pokus byl však nesmyslný, neboť marxismus jako takový nezvítězil díky genialitě a významu nějakého přečnívajícího jedince, nýbrž spíše díky bezmezné ubohosti a zbabělému selhání občanského světa. Nejukrutnější kritikou, kterou můžeme zahrnout naše ctihodné měšťanstvo, je zjištění, že revoluce nebyla vyvolána jednou jedinou osobností nadprůměrných kvalit, a přesto se jí tito podvolili. Vždy se dá pochopit, že je člověk nucen kapitulovat před takovou osobností, jako byli Robespierre, Danton nebo Marat, je však zdrcující sklonit hlavu před souchotinářským Scheidemannem, vykrmeným panem Erzbergem a nějakým Friedrichem Ebertem a bezpočtem dalších politických skrčků. Nebyla zde skutečně ani jedna jediná osobnost, ve které by se snad dal spatřovat geniální muž revoluce a tím i neštěstí našeho národa. Byli to všechno pouzí ocáskové revoluce "en gros" a "en detail". Odstranění jednoho z nich bylo naprosto zbytečné, a přineslo by to snad pouze ten úspěch, že by na jeho místo přišlo ihned několik jiných, stejně velkých a žíznivých upírů.\nV těchto letech se nedalo dost dobře ostře zakročit proti onomu smýšlení, které mělo svou příčinu a opodstatnění ve skutečně velkých historických událostech, avšak naprosto se nehodilo do momentální trpasličí doby.\nPodobnou úvahu je nutno učinit i v otázce odstraňováni takzvaných vlastizrádců. Je směšně nelogické, když se popraví pucflek, který utekl od své zbraně, zatímco na nejvyšších postech sedí mizerové, kteří zaprodali celou Říši, mají na svědomí zbytečné dva miliony obětí, měli by se zodpovídat za miliony mrzáků, a přitom s duševním klidem provádějí své republikánské obchody. Je zbytečné odstraňovat malé vlastizrádce ve státě, jehož vláda sama tyto vlastizrádce zprošťuje jakékoliv viny. Neboť se pak lehce může stát, že jednoho dne nějaký idealistický řečník, který se bude snažit pohnat takového darebného vlastizrádce k odpovědnosti, bude sám kapitálními vlastizrádci popoháněn k zodpovědnosti. A pak je tu ještě jedna důležitá otázka. Měli by takové zrádcovské malé kreatury likvidovat opět pomocí stejných kreatur, nebo by to měl provést nějaký idealista? V jednom případě je úspěch pochybný a pozdější zrada zaručená, v druhém případě by sice byl odstraněn malý ničema, avšak přitom by byl v sázku dáván možná nenahraditelný idealista.\nMůj názor na tuto otázku je ten, že by se neměli věšet malí zlodějíčkové, aby se velkým nic nestalo, nýbrž že by jednoho krásného dne měl německý národní soud odsoudit a popravit všechny ty desetitisíce organizovaných a tím i zodpovědných zločinců listopadové zrady a všeho, co k ní patří. Podobný příklad bude i pro všechny armádní zrádce navždy potřebným ponaučením.\nTo všechno jsou úvahy, které mne vždy přinucovaly k tomu, neustále zakazovat jakoukoliv účast v tajných organizacích a ochraňovat především naše SA před charakterem podobných organizací. V těchto letech jsem zdržoval národně socialistické hnutí před jakýmikoliv podobnými experimenty, jejímiž vykonavateli byli většinou znamenití, idealisticky naladění mladí Němci, jejichž čin vždy obětoval pouze je samé, přičemž na osudu vlasti se nezměnilo ale naprosto nic.\nPokud tedy SA neměly být ani militantní obranná organizace, ani žádný tajný svaz, musely z toho být vyvozeny následující konsekvence.\nl. Jejich výcvik musel probíhat dle stranicko-účelových směrnic, nikoliv dle vojenských. Pokud přitom mají být příslušníci utužováni na tělesné úrovni, nesmí cvičení probíhat ve vojenském duchu, nýbrž spíše ve sportovním. Box a jiu-jitsu mi přitom připadaly vždy důležitější, než nějaký polovičatý, byť střelecký výcvik. Dáme německému národu šest milionů sportovně dokonale trénovaných těl, zanícených fanatickou láskou k vlasti a vychovaných v nejvyšším útočném duchu, a národní stát z nich, pokud to bude zapotřebí, během necelých dvou let, vybuduje armádu, pokud pro to tedy bude položen nějaký základ. Tím však může být, jak nám dnešní okolnosti naznačují, pouze říšská branná moc, a ne nějaké v polovině uvízlé obranné svazy.\nTělesné utužování by mělo každému jedinci vštěpit přesvědčení o jeho nadřazenosti a dát mu onu víru, která věčně spočívá pouze ve vědomi vlastní sily. Přitom by mu mělo dát onu sportovní připravenost sloužit k ochraně hnutí jako živá zbraň.\n2. Aby byly SA od počátku chráněny před jakýmkoliv tajným charakterem, musí, nezávisle na jejich každém okamžitě rozpoznatelném oblečení, již jeho velikost celé veřejnosti jasné ukazovat účel, kterým je prospěšný celému svému hnutí a nesmí rokovat ve skrytosti, nýbrž měly by pochodovat pod širým nebem, aby jim mohla být definitivně přidělena veřejná činnost, čímž by také definitivně padly jakékoliv legendy o tajné organizaci. A aby byly i duchovně osvobozeny od jakýchkoliv pokusů o spiknutí, za účelem uspokojení malých aktivistů, musely být od samého počátku kompletně zasvěcováni do velkých idejí hnutí , a beze zbytku vycvičovány v úkolu tyto ideje také zastupovat. A to tak, aby se zpředu blížil horizont a aby každý jedinec nespatřoval svou misi v odstranění nějakého malého, či velkého gaunera, nýbrž v nasazeni sebe sama za zřízení nového národně-socialistického lidového státu. Tím bude také boj proti dnešnímu státu pozdvižen z atmosféry malých mstí a spikleneckých akcí do velikosti světonázorové zničující války proti marxismu a jeho formacím.\n3. Organizační formováni SA, stejně jako jejich uniformy a výzbroj, je nutné provést logicky nikoliv dle vzoru staré armády, nýbrž dle účelnosti jejich určitých úkolů. Tyto názory, které mne přivedly do let 1920 a 1921, a které jsem se postupně pokoušel naočkovat do mladé organizace měly úspěch, takže jsme již uprostřed léta 1922 disponovali skvělým počtem několika setnin, které na konci podzimu 1922 obdržely postupně speciálně označený oděv. Obrovský význam pro další vybavení SA měly tři události.\nl. Mohutná všeobecná demonstrace všech vlasteneckých svazů proti zákonu na ochranu republiky koncem léta 1922 na Královském náměstí v Mnichově. Mnichovské vlastenecké svazy tehdy vydaly provolání, které na protest proti zavedení zákona na ochranu republiky vyzývalo k obrovskému shromáždění v Mnichově. Zúčastnit se ho mělo i národně socialistické hnutí. Semknutý slavnostní pochod zahájilo šest mnichovských setin, jimž pak následovali sekce jednotlivých politických stran. V samotném průvodu pochodovaly dvě kapely, a bylo neseno asi patnáct vlajek. Příchod národních socialistů na již zpola zaplněné náměstí, které jinak bylo bez vlajek, způsobil nesmírné nadšení. Já sám jsem měl tu čest smět nyní jako jeden z řečníků hovořit před lidským davem čítajícím nyní šedesát tisíc účastníků.\nÚspěch tohoto podniku byl obrovský, a to především proto, že i přes všechny výhružky rudých bylo poprvé dokázáno, že po ulici může pochodovat také národní Mnichov. Rudé republikánské ochranné svazky, které se pokoušely terorizovat pochodující kolony, byly s krvácejícími čely během pár minut rozehnány setninami SA. Národně socialistické hnutí tehdy poprvé ukázalo svou rozhodnost převzít i do budoucna do svých rukou právo na ulici, a vyrvat tak z paží monopol mezinárodních zrádců národa a národních nepřátel.\nVýsledkem tohoto dne byl nezvratitelný důkaz o psychologické a organizační správnosti našeho pojetí budování SA.\nNa tomto úspěšně se osvědčeném podkladě byly nyní energicky rozšiřovány, takže již několik týdnů poté jsme v Mnichově mohli postavit dvojitý počet setnin.\n2. Vlak do Koburgu v říjnu 2922.\nNárodní svazy hodlaly v Koburgu uspořádat takzvaný "Německý den". Osobně jsem dostal pozvánku s poznámkou, že by bylo vhodné, kdybych sebou přivedl nějaký doprovod. Tuto pozvánku jsem do rukou dostal dopoledne kolem jedenácté hodiny, což mi přišlo velmi vhod. Již hodinu poté byly vydány pokyny ohledně návštěvy tohoto Německého dne. Jako "doprovod" jsem určil osm set mužů z SA, kteří měli být z Mnichova do bavorského městečka dopraveni v přibližně čtrnácti setninách speciálně vypraveným vlakem. Byly rozeslány odpovídající rozkazy na národně socialistické skupiny SA, které mezitím byly utvořeny v jiných obcích.\nBylo to poprvé, co Německem jel podobný zvláštní vlak. Na všech místech, kde přistupovali další a další muži SA, vzbuzoval tento transport ohromný rozruch. Mnozí naše vlajky předtím nikdy neviděli, jejich dojem byl ohromující.\nKdyž jsme dorazili na nádraží do Koburgu, přivítala nás deputace vedení slavnosti Německého dne. Ta nám předala rozkaz, označený jako úmluva mezi místními odbory respektive Nezávislými a Komunistickou stranou, ve kterém stálo, že nesmíme jit městem s rozvitými prapory, za zvuku hudby (měli jsme sebou dvaačtyřicetihlavou kapelu) a v sevřeném průvodu.\nOkamžitě jsem tyto hanebné podmínky zcela odmítl, přičemž jsem neopomněl vyjádřit přítomným pánům, kteří zastupovali vedení těchto oslav, svou nelibost nad tím, že se vůbec s těmito lidmi baví a uzavírají jakékoliv úmluvy, a prohlásil jsem, že SA za chvíli nastoupí v setninách, a že za zvuku muziky a s vlajícími vlajkami projdou celým městem. A tak se také stalo.\nJiž na náměstí před nádražím nás přivítal několikatisícový hulákající a křičící lidský dav. Vrazi, banditi, loupežníci, zločinci, byly lichotky, kterými nás tito příkladní zakladatelé německé republiky mile přivítali. Mladé SA udržovaly vzorový pořádek, počaly se na náměstí před nádražím řadit dle setnin, a zprvu si těchto poznámek nevšímaly. Náš průvod byl vystrašenými policejními orgány odveden nám naprosto cizím městem, ne jak bylo zprvu naplánováno do naši noclehárny, do střelecké haly ležící na okraji města, nýbrž do pivovarského sklepa, nacházejícího se nedaleko městského centra. Vpravo a vlevo kolem průvodu nabývalo běsnění shromážděného obyvatelstva stále větších rozměrů. Sotva vešla poslední setnina do dvora pivovarského sklepa, snažila se tam, za uši rvoucího povyku, ihned dostat i běsnící masa. Aby tomu bylo zabráněno, policie uzavřela celý sklep. Jelikož byl tento stav neúnosný, nechal jsem ještě jednou sešikovat naše SA, krátce jsem je napomenul, a požadoval jsem po policii okamžité otevření brány. Po delších průtazích tak nakonec i učinila.\nPochodovali jsme tedy zpět cestou, kterou jsme přišli, abychom se dostali do našich původních kvartýrů, k čemuž nyní konečně musel být utvořen průchod. Poté, co se naše setniny nenechaly řevem a nadávkami vyvést z míry, sáhli zástupci pravého socialismu, rovnosti a bratrství po kamenech. Tím nám ovšem také došla trpělivost, a vlevo a vpravo se sneslo obrovské zničující krupobití, a netrvalo to ani deset minut, a široko daleko nebylo možno na ulici spatřit nic rudého.\nV noci pak došlo k prudkým srážkám. Patroly SA nalezly národní socialisty, kteří byli jednotlivě přepadeni, ve příšerném stavu. Poté byl s protivníky učiněn krátký proces. Již příští ráno byl rudý teror, kterým Koburg trpěl několik dlouhých let, zcela zlomen.\nS pravou marxisticko-židovskou prolhaností se pokusili ještě jednou pomocí letáků soudružky a soudruhy mezinárodního proletariátu vyštvat do ulic tím, že zcela překroutili skutečnost, když tvrdili, že naše vraždící tlupy v Koburgu rozpoutaly vyhlazovací válku proti mírumilovným pracujícím. Ve dvě hodiny odpoledne se měla uskutečnit obrovská demonstrace, na které se očekávaly desetitisíce pracujících z celého širokého okolí. Nechal jsem proto, pevně rozhodnut, definitivně skoncovat s rudým terorem, ve dvanáct hodin opět nastoupit naše SA, které se mezitím rozrostly do počtu skoro jeden a půl tisíce mužů. S nimi jsem se pak vydal na pochod ke slavnosti v Koburgu, přes velké náměstí, kde se měla konat ona zmíněná demonstrace. Chtěl jsem vidět, jestli se ještě někdo odváží nás obtěžovat. Když jsme na náměstí vstoupili, bylo přítomno místo ohlašovaných desítek tisíc pouze několik set lidí, kteří se naším příchodem zcela ztišili, částečně i rozutekli. Pouze na několika místech se nás pokoušely napadnout rudé oddíly, které mezitím dorazily z okolí, a které nás ještě neznaly. Obratem ruky jim však byl sebrán vítr z plachet. Nyní bylo možno spatřit, kterak doposud strachem zastrašované obyvatelstvo začalo pomalu ožívat, jak dostávalo odvahu, a trouflo si nás pozdravit nadšeným voláním, přičemž večer při našem odjezdu již na mnoha místech propadalo spontánnímu jásotu.\nNa nádraží nám náhle vlakový personál sdělil, že odmítá řídit náš vlak. Nechal jsem tedy několika strojvůdcům sdělit, co mne napadlo, když nám do rukou padlo několik rudých bratrů, totiž že pojedeme sami, avšak na lokomotivu, tendr a do každého vagónu přibereme několik tuctů soudruhů z mezinárodní solidarity. Neopomněl jsem také pánům zdůraznit, že tato jízda vlastní svépomocí jistě nebude žádný bezpečný podnik, a že není vyloučeno, že si všichni společně zlámeme vaz a kosti. Že se však již těšíme, že na onen svět nepůjdeme sami, nýbrž v bratrství a rovnosti s našimi rudými\npřáteli. Nato odjel vlak na minutu přesně, a příštího rána jsme zdrávi dorazili zpět do Mnichova.\nV Koburgu byla poprvé od roku 1914 obnovena rovnost občana před zákonem. Pakliže by dnes nějaký přihlouplý vyšší úředník chtěl tvrdit, že stát ochraňuje své občany, pak to v oné době rozhodně nebylo v žádném případě pravdou. Neboť tehdy se museli občané bránit před reprezentanty dnešního státu.\nVýznam tohoto dne nemohl být svými důsledky zprvu zcela správně doceněn. Nejenom že vítězné SA byly mimořádně posíleny ve svém sebevědomí a víře ve správnost jejich vedení, nýbrž začala se o nás zajímat i široká veřejnost, přičemž mnozí poprvé v národně socialistickém hnutí rozpoznali instituci, která se vši pravděpodobností bude jednou povolána, aby připravila tomu marxistickému šílenství přiměřený konec.\nPouze demokracie naříkala, jak jsme si mohli dovolit nenechat si pokojně zlomit vaz, když jsme byli podřízeni demokratické republice, a místo pacifického zpěvu jsme provedli brutální útok pomocí pěsti a obušků.\nMěšťanský tisk byl všeobecně, jako vždy, dílem ubohý a dílem sprostý, a pouze několik málo upřímných novin přivítalo, že alespoň na jednom místě byl učiněn konec živnosti marxistických lupičů.\nV samotném Koburgu se alespoň část marxistického dělnictva, na kterou člověk stejně musí hledět jako na svedenou, díky pěstem národně socialistických dělníků naučila chápat, že také tito dělníci bojovali za určité ideály, a že když člověk ze zkušenosti něčemu věří a má to rád, že se za to i bije.\nNejvětší užitek však měly SA samy jako takové. Nyní se velice rychle rozrůstaly, takže během stranického sjezdu dne 27. ledna 1923 se mohlo svěcení vlajek zúčastnit kolem šesti tisíc mužů, přičemž první setniny byly již kompletně oblečeny do svých nových oděvů.\nZkušenost z Koburgu jasně ukázala, jak důležité je zavést jednotné odění SA, a to nejenom k posilování vlastního ducha, nýbrž především k zamezení záměny a zabránění vzájemného nerozeznání. Doposud se nosily pouze rozpoznávací pásky na pažích, nyní tedy přišly nové zimní kazajky a pověstné čepice.\nZkušenost z Koburgu měla však ještě další význam. A sice, že jsme přešli k tomu, ve všech místech, kde rudý teror po celá dlouhá léta bránil jakémukoliv shromáždění jinak smýšlejících, tyto plánovitě ničit, a obnovovat tak opět svobodu shromažďování. O nynějška těmito místy táhly stále dokola prapory SA, a postupně tak v Bavorsku padala národně socialistické propagandě za oběť jedna\nrudá bašta za druhou. SA stále více dorůstala svému poslání, a tím se svým charakterem stále více vzdalovala všem bezvýznamným a životně nedůležitým obranným hnutím, a stále více vzkvétala do živoucí bojové organizace, usilující o zřízení nového německého státu. Tento logický vývoj trval do března 1923. Poté se udála příhoda, které mne přinutila k tomu, abych hnutí odklonil z dosavadní trasy, a provedl určitou reorganizaci.\n3. Obsazení oblasti Porýní Francouzi v prvních měsících roku 1923 mělo v následné době velký význam pro další vývoj SA. Ani dnes ještě není dost dobře možné, a není to účelné především z hlediska národních zájmů, o tom zcela veřejně mluvit a psát. Mohu se vyjádřit pouze do té míry, do jaké se tohoto tématu dotkla již všechna veřejná jednání, jejichž výsledky byly sděleny široké veřejnosti. Z obsazení Porýní, které nás nepřekvapilo, vyvstala důvodná naděje, že je nyní definitivní konec se zbabělou politikou ustupování, a že obranným svazům nyní bude přidělen zcela jasný úkol. Také SA, které tehdy čítaly již několik tisíc mladých, silných mužů, by se pak této službě národu nemohly vyhnout. Z jara a uprostřed léta proběhla jejich přeměna ve vojenskou bojovou organizaci. Jim se také větším dílem dá připsat pozdější vývoj roku 1923, alespoň co se našeho hnutí týče. Jelikož průběh roku 1923 popisuji dopodrobna v jiných oddílech této knihy, chtěl bych zde pouze zdůraznit, že reorganizace SA, pokud by se nedostavily předpoklady k jejich reorganizaci, tedy zahájení aktivního odporu proti Francii, by byla z hlediska vlastního hnutí jen na škodu.\nKonec roku 1923 byl, i když v onom momentě vypadal hrůzně, viděno však z vyššího hlediska, do té míry potřebný, neboť díky jednání německé říšské vlády byla jedním rázem zastavena, nyní naprosto bezpředmětná, a pro hnutí škodlivá reorganizace SA. Tím byla také vytvořena možnost začít jednoho dne opět tam, kde jsme byli nuceni odbočit z naší trasy.\nV roce 1925 nove založená NSDAP musí nyní své SA opět vybudovat, vyškolit a zorganizovat podle zkraje zmíněných principů. Musí se opět vrátit k původnímu zdravému světonázoru a jejím nejvyšším úkolem musí být vytvořit ze svých SA nástroj zastupování a posilování světonázorového boje tohoto hnutí.\nNesmí dopustit, aby SA nabyla někdy charakteru obranného svazu, či nějaké tajné organizace. Musí se spíše snažit vytvořit z ní statisícovou stráž národně socialistických a tím i hluboce národních idejí.\nZákladní myšlenky o smyslu a organizaci SA


Slunce, seno, virtuální realita: V Rusku budou zvyšovat dojivost krav speciální brýle – 21stoleti.cz\nNa ruské farmě RusMoloko se pustili do zajímavého projektu, který nám dozajista připomene proslulou metodu Šimona Pláničky z populární české komedie. Tamní pracovníci nasadili kravám brýle pro virtuální realitu s cílem zvýšit produkci mléka.\nZvířatům je do brýlí promítán trojrozměrný obraz zelených pastvin, který je má uvolnit. Celá technologie vznikla ve spolupráci s veterináři, přičemž bylo potřeba udělat řadu úprav, aby byly krávy skutečně co nejspokojenější a dostavil se tak očekávaný výsledek.\nNení to první způsob, kterým se odborníci ve světě snaží zvířata uvolnit. Kupříkladu v Americe je docela běžné, že farmáři vybavují kravíny o rotační masážní kartáče. Rusové navíc v minulosti testovali hlasité přehrávání klasické hudby.\nPodle všeho se tyto metody maximálně osvědčily. A tak bude docela zajímavé sledovat, zda přinese své výsledky i tato technologická novinka. Pokud ano, je dost dobře možné, že se virtuální reality dočkají také prasata, ovce a další hospodářská zvířata.


Android developer – MONET+,a.s.\nJsme Ahead iTec, s.r.o. a působíme na trhu mobilních aplikací. Programujeme pro mobilní platformy iOS, Android, BlackBerry.\nStojí za námi silný partner, společnost MONET+, a.s. MONET+ je technologickým leaderem českého IT trhu s dlouholetými zkušenostmi s vývojem software, autentizací, zabezpečováním komunikace, bankovními a platebními systémy.\nPro naše dceřinou společnost AHEAD iTec, s.r.o. hledáme vhodného uchazeče / uchazečku na pozici Android vývojáře se zájmem o vývoj aplikací sloužící milionům lidí a chutí se profesně dále rozvíjet a učit.\nVyvíjet mobilní aplikace (zejména pro banky)\nVyužívat nejmodernější kryptografické metody\nPsát kód v mladém, leč zkušeném týmu\nTo vše s využitím nejen nejmodernějších nástrojů, ale také postupů\nZkušenosti s programováním aplikací pro Android,\nZnalost programovacích jazyků Kotlin a/nebo Java\nPřehled o moderních technologiích vývoje aplikací\nZáklady kryptografie výhodou\nProfesní růst. Naučíš se nové věci, posuneš se dál.\nAtraktivní systém odměňování a bonusů. Motivující ohodnocení podle výsledků a pracovního nasazení. A k tomu podíl na zisku.\nK nám zapadneš. Budeš mít vstřícné a pohodové kolegy, které jejich práce baví. K tomu příjemné pracovní prostředí.\nDalší podporu a benefity jako je účast na konferencích v zahraničí, pružná pracovní doba, podpora sportu apod. můžeš najít na náborových stránkách (www.bitsnami.cz) naší mateřské společnosti MONET+,a.s.\nBenefity: Bonusy/prémie, Mobilní telefon, Flexibilní začátek/konec pracovní doby, Stravenky/příspěvek na stravování, Dovolená 5 týdnů, Vzdělávací kurzy, školení, Závodní stravování, Firemní akce, 13. plat\nMONET+,a.s., Petr Netočný


Prodej lesních pozemků Pavlov | Eurobydleni.cz\nProdej lesních pozemků Pavlov\nNabídka (440+) inzerátů prodej lesních pozemků Pavlov denně zásobovaná mnoha realitními kancelářemi. Vyberte si lesy na prodej Pavlov ještě dnes.\nNedaří se vám najít na realitních portálech kategorii lesní pozemky na prodej Pavlov? Nezoufejte! Internetový portál Eurobydleni.cz vám nyní přináší ucelený přehled o všech aktuálně nabízených lesích k prodeji v okolí Pavlov. Stačí si v prohlížeči otevřít kategorii lesní pozemky na prodej Pavlov a les si můžete vybrat ke koupi dle nejrůznějších parametrů. U všech inzerátů najdete podrobné informace o lesních pozemcích. Lesní pozemek na prodej Pavlov můžete za výhodnou cenu pořídit do osobního vlastnictví pro sebe, svou rodinu i své přátele.\nLes na prodej v Pavlov\nNenajdete-li vysněný les na prodej Pavlov, který by se nacházel v bezprostřední blízkosti Pavlov, neváhejte a prohlédněte si rovněž inzeráty v kategorii prodej lesních pozemků Pavlov. Prodej lesa Pavlov může díky Eurobydleni.cz proběhnout mnohem rychleji, než jste si vůbec dokázali představit, proto neotálejte při splnění svého snu a pořiďte si vlastní les.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii lesy na prodej Pavlov, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující lesy Pavlov, a to lesy na prodej Pavlov, pronájem lesa pronájmy lesů Pavlov, Les Pavlov na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii lesy k prodeji Pavlov nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích pozemky Pavlov, pozemky k prodeji Pavlov, pozemky k pronájmu Pavlov, Pozemky Pavlov na dražba.\nDalší lokality v okolí lesy na prodej Pavlov\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii lesy na prodej Pavlov, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr lesy na prodej Pavlov. Určitě lépe naleznete lesy na prodej Pavlov, který hledáte.


AQ Pontos W | AQ AUDIO\npiano bílá piano černá\nZ fyziologie vnímání zvuku lidským uchem vyplývá, že pro stejný pocit hlasitosti je na nízkých kmitočtech zapotřebí daleko vyššího výkonu, než je postačující pro střední a vysoké kmitočty. Nejnižší kmitočet je také úměrný velikosti membrány reproduktoru a vnitřnímu objemu skříně. Pro reprosoustavy menších rozměrů je fyzikálně nemožné přenést nejnižší basy. Řešením je přidání aktivního subwooferu – speciální reprosoustavy pro reprodukci pouze nejnižších basových kmitočtů do reprodukčního řetězce. Tady opět hraje roli akustika a fyziologie vnímání zvuku lidským uchem. Ucho velice přesně vnímá směr, odkud vycházejí zvuky vyšších frekvencí. Přežití našich předchůdců bylo závislé na tom, zda uslyší, odkud syčí had, kde zašustí listí pod šelmou. Vysoké kmitočty se šíří jako úzký paprsek, u středních kmitočtů se již úzký paprsek mění na kužel a nízké basové kmitočty se šíří kulově. Znamená to, že u nízkých basů do cca 100 Hz nedokážeme určit, odkud vycházejí. V momentě, kdy před posluchače umístíme klasické plnopásmové (hlavní) reprosoustavy a subwoofer například za posluchače, bude při správném nastavení ucho vnímat jako zdroj zvuku prostor u hlavních reprosoustav před posluchačem. Toho efektu je využito ve vícekanálových systémech domácího kina a stejně výhodně jej lze využít u stereoposlechu v případech, kdy není technicky možné umístit před posluchače velké reprosoustavy. Moderní receivery s tímto řešením počítají, jsou vybaveny speciálním signálovým výstupem pro subwoofer, kde je v jednom zvukovém kanálu sečtena veškerá basová linka pro celou nahrávku. Řešení s aktivním subwooferem je výhodné i v tom, že výkonově není tolik zatížen hlavní zesilovač a aktivní výhybka v subwooferu kompenzuje vlastní kmitočtovou charakteristiku subbasového reproduktoru a ozvučnice.\nAktivní subwoofer AQ Pontos W využívá pevné 12“ membrány reproduktoru Peerless prestižní řady SLS s tuhým závěsem v ocelovém koši. Reproduktor je osazen v ozvučnici typu bassreflex a je orientován proti podlaze. Toto umístění je jak estetické, tak současně ještě více napomáhá všesměrovému šíření basů a zároveň chrání membránu reproduktoru před poškozením. Proti podlaze je také orientováno vyústění dlouhého bassreflexu. Ideální naladění bassreflexu přineslo při vývoji problém: délka bassreflexu byla větší než rozměr skříně. Vytvořili jsme proto řešení, kdy bassreflex je uvnitř zatočen ve tvaru Y a jeho vedení zároveň tvoří propracovanou konstrukci výztuh. Skříň kombinuje vlastnosti obvodových, celoplošných i křížových výztuh. Horní plocha skříně je sendvičový panel s aktivním tlumením rezonancí BDS. Zesilovač subwooferu je vestavěn v samostatné komoře, která je utěsněna od vnitřního objemu subwooferu. Zesilovač je naší vlastní konstrukce, napájen toroidním transformátorem, koncové stupně jsou pro dosažení vysokého výkonu v můstkovém zapojení. Aktivní výhybka umožňuje nastavení dělícího kmitočtu, vstupní citlivosti a fáze.\nKonstrukce ozvučnice je z 18mm MDF panelů, tuhost dále zvyšuje lakování osmivrstvým lakem leštěným do vysokého lesku. Subwoofer je uložen na čtveřici ocelových hrotů, které omezují přenos rezonancí do podlahy. Pro umístění na choulostivých dřevěných podlahách je možné pod hroty podložit ochranné misky. Hroty jsou nastavitelné a umožňují vyrovnání nerovností podlahy.\nKmitočtový rozsah: 20Hz - 140Hz v 8dB pásmu\nVýhybka: 12 dB - laditelná 40-140Hz\nRozměry (šxvxh): 360mm x 585mm x 485mm


Eurotel bude schopen různě účtovat přenesená data pro mobilní aplikace – Marigold.cz\n7:57 / 16.9.2004 / Mobilní sítě GSM/GPRS\nEurotel bude schopen různě účtovat přenesená data pro mobilní aplikace\nEurotel podepsal smlouvu se španělskou firmou NetSpira na dodávku jejího řešení ECS platform (Enhanced Charging Solution). Díky integraci tohoto řešení do své sítě bude moci Eurotel různě účtovat ceny za datové přenosy podle typu aplikace, která tyto přenosy vyvolala. To je velmi důležité, protože například na GPRS v současné době jsou operátoři schopni účtování dělat rozdílně pouze pro různá APN, což uživatele otravuje – musí si různá APN nastavení vytvářet a není to pro něj pohodlné. Nový systém umožní nastavit jinou cenu i při stejném APN, takže například pro hraní online her bude možné používat stejné nastavení dat a přitom přenášet data za jinou cenu.\nEurotel hodlá ECS používat právě k tomu, že bude schopen účtovat přístup na Live! portál, k MMS obsahu či videostreamingu přes jednotné datové připojení a za různou cenu.\nUpdate: už jsem pár lidí vyloženě vyděsil touhle zprávou. Neznamená to, že by ET jinak účtoval stahování emailů a jinak weby, ale možnost účtovat různé ceny za služby poskytované Eurotelem na mobil. Příklad: když si dneska chcete stáhnout video na mobil, tak zaplatíte cenu za video a ještě byste museli zaplatit cenu za datový přenos, nebo změnit APN. Takhle si jen zaplatíte video a jeho stažení bude zadarmo, aniž byste APN měnili. Nebo naopak – budete na mobil hrát Java multiplayer hru. Datové spojení na ní se dnes počítá jako wap. ET bude moci nabídnout beze změny APN levnější cenu, než za wap a vyšší, než za internet – a z toho výnosu bude moci dát peníze autorům hry.\nNení to primárně nástroj pro účtování internetového provozu přes GPRS, ale pro účtování provozu mobilních aplikací!\n« P2P pro mobilní telefony | Eurotel spláchnul z CDMA sosače P2P sítí »\n16.9.2004 z 11:16\nZajímavé info – stamilionové odměny pro šéfy Telecomu:\nkurňa že bych přehodnotil svůj odpor ke žlutému ďáblu a přeci jen tam šel pracovat? 😉\nP.S.: omlouvám se, zjistil jsem, že příspěvek rozhodil titulku marigolda, páč tam byly dlouhé odkazy, takže jsem to zkrátil a vy si to najděte na homepage když chcete.\n16.9.2004 z 14:39\nten preklep v nadpisu se povedl :-)))


SK Líšeň [Líšeň - Val. Meziříčí, so 7.4.2018 v 15 30 hod.]\nTento zápis byl vložen 05.04.2018 v 00:21 a naposledy změněn 05.04.2018 v 00:22 uživatelem Karel Hladiš.\nLíšeň - Val. Meziříčí, so 7.4.2018 v 15 30 hod.\nValašské Meziříčí jako nováček začalo soutěž velmi dobře, z mužstva, které vybojovalo postup, nezbyl ani jeden hráč a trenér. Mužstvo bylo posíleno a mělo ambice postoupit do II. ligy.\nV lednu 2018 vyšel článek na ve Valaškém deníku:\nValmez opustil sportovní manažer Býma. V klubu nastávají velké změny\nNa pozici sportovního manažera prvního týmu skončil v třetiligovém Valašském Meziříčí bývalý prvoligový rozhodčí Pavel Býma.\nVedení klubu ukončilo po vzájemné dohodě s Pavlem Býmou jeho činnost v klubu. Pavel Býma si nyní vybírá z několika nabídek na jeho další fotbalové působení. Více se samotný manažer nechtěl k nenadálé situaci vyjadřovat.\nRoli sportovního manažera prvního týmu mužů přebírá dočasně místopředseda klubu. Petr Zahradníček.\n„Je to opravdu dočasné řešení. Mám takový objem práce, že se tomu nebudu moci věnovat dlouhodobě, proto již během jara se budeme snažit sehnat na tuto pozici někoho povolaného na plný úvazek,“ říká Zahradníček.\nPo odchodu Pavla Býmy v klubu nastaly ihned změny jak v realizačním týmu, tak v hráčském kádru a začala po náročném zápasovém programu v Tipsport lize klasická příprava týmu.\n„Hlavním trenérem bude pro jaro Michal Hubník, jeho asistentem velezkušený lodivod Dan Matuška, který prošel Sigmou Olomouc, Hodonínem, Duklou Praha, Slušovicemi, Přerovem, Jihlavou, Třebíčí, HFK Olomoucí a dokonce trénoval také reprezentaci Dubaje do 20 let. Oba trenéři budou nyní trénovat s týmem pětkrát týdně. Další program přípravných zápasů pro nás začíná až 31. ledna zápasem v Třinci,“ popisuje Zahradníček změny v realizačním týmu.\nNová trenérská dvojice začíná stavět tým na jarní odvety MSFL. Na testech byla v minulých dnech trojice Jurča, Gregáň a Skwarczek.\n„Jurča neuspěl na testech v druholigové Příbrami a nyní bude usilovat o angažmá ve Frýdku – Místku. Gregáň by měl zůstat na Slovensku a Skwarczek v Polsku. Ukončili jsme testování dvojice Vychodil, Kiška. Na jaře u nás nebude působit ani brankář Rohel, který se měl vracet z Mohelnice. O nových smlouvách jednáme s trojicí Drozd, Václavek, Bělíček. Do Frýdlantu nad Ostravicí měl namířeno Wludyka, ale nakonec pravděpodobně zůstane u nás. Opouští nás dvojice Byrtus, Behan,“ vypočítává odchody oproti podzimnímu kádru ahradníček.\nDo kádru Valmezu míří i zajímavé posily.\n„Kromě Wludyky si ponecháme také Bartozela, který hostoval na Vsetíně, ale my s ním počítáme. Zůstává také Jan Šulák. Chceme se dohodnout s trojicí hráčů HFK Olomouc, obránci Alexem Řehákem a Filipem Přikrylem a brankářem Filipem Muchou. Do prvního týmu se posune nadějný odchovanec Furmánek a doufáme v dohodu s naší bývalou oporou a kapitánem týmu Alešem Michálkem, který by se měl vrátit z Ústí u Vsetína. Velmi dobře se nám jeví střelec Frenštátu Pavel Klimpar a jednáme také s Pavlem Tobiášem z Třince,“ vypočítává možné posily dočasně zaskakující sportovní manažer Petr Zahradníček.\nJaromír Odstrčil - předseda klubu\nVýbor klubu k tomu vydal toto prohlášení:\nVšechny fotbalové příznivce srdečně zveme na některé z utkání týmu mužů v nejvyšší soutěži (MSFL) v širokém regionu nebo na některý ze zápasů B týmu o přední příčky v I. A třídě, případně na kterýkoliv z mládežnických zápasů úctyhodného počtu 10. kategorií.“\nMinulé utkání Líšně ve Val. Meziříčí:\nMoL Cup, 9.8.2017\nValašské Meziříč - Líšeň 3:1.\nBranky: 41. Behan (pen.), 44. Výmola, 70. Výmola (pen.) – 35. Pašek (pen.)\nKarty: 82. Behan (VAM), 90. Vrána (VAM) – 81. Sedláček (LIS)\nTJ Valašské Meziříčí: Michut – Behan(88. Vrána), Žilinský(60. Drozd), Šulák, Byrtus, Výmola, Malý (C), Jurča(78. Rapavý), Bělíček, Gregáň, Václavek\nNáhradníci: Rohel – Vrána, Wludyka, Drozd, Rapavý, Bartozel\nSK Líšeň: Smrčka – Minařík, Krška(71.Krejčíř), Machálek, Pašek(46. Hanuš), Minárčik, Zezula (C), Ovsepjan, Fall, Frimmel(46. Daněk), Sedláček\nNáhradníci: Kotnour – Bednář, Čampa, Krejčíř, Hanuš, Daněk\nRozhodčí: Duda – Mikeska, Kontoršikov\nPá 01.09. 17:00 hřiště Val. Meziříčí - Líšeň 2:0\nBranky: 37. Byrtus, 85. Behan\nKarty: 80. Byrtus (VAM) – 25. M. Bednář (LIS), 68. Hanuš (LIS), 70. Frimmel (LIS)\nTJ Valašské Meziříčí: Repáň – Behan (89. Kebísek), Vrána, Byrtus, Drozd, Malý (C), Jurča, Gregáň (59. Výmola), Václavek, Šulák, Skwarczek (78. Žilinský)\nNáhradníci: Michut – Žilinský, Výmola,Kebísek, Bělíček\nSK Líšeň: Kotnour – M. Bednář (46. Hanuš), Čampa (C), Krška, M. Machálek (58. Frimmel), Pašek, Minárčik (73. Minařík), Zezula, T. Machálek, Fall, Malík\nNáhradníci: Rychetský – Krejčík, Minařík, Hanuš, Frimmel, E. Sedláček\nRozhodčí: J. Černý – Nejezchleb, Šula\nDomácí celek vítězí 2:0. Skóre otevřel v 37. minutě Byrtus, kdy si našel míč při centru z levé strany na přední tyči a hlavou zakončil do pravé poloviny hostující branky. Ve druhém poločase přidal druhou trefu Behan, když využil přihrávky pod sebe a poslal míč křížem z pravé strany po zemi k levé tyči. Líšeň měla za devadesát minut hry jednu větší šanci. Valašské Meziříčí mělo průběh utkání víceméně pod kontrolou. (19:09:26)\n5. SK Líšeň 17 8 5 4 34:25 29 5\n7. TJ Valašské Meziříčí 17 9 0 8 31:35 27 6\nMinulá utkání Val. Meziříčí:\nSo 24.03. 15:00 Petřkovice - Val. Meziříčí 3:1\nBranky: 57. Rubý, 85. Lokša, 87. Latocha – 40. Vychodil.\nVal. Meziříčí: Mucha – Chargeishvili, Drozd, Žilinský, Chapodze – Bartozel, Alaverdashvili, Tobiáš, Vychodil – Gomola (75. Furmánek), Klimpar. Trenér Michal Hubník.\nZápas zlomila až penalta, z které šli domácí pět minut před koncem do vedení 2:1. Hostům chyběla pětice Michut, Výmola, Vrána, Šulák a Václavek.\n„V prvním poločase jsme hráli výborně. Vše nám nahrávali. Dostali jsme se před přestávkou Vychodilem do vedení a do šatny mohl na 0:2 zvýšit ze šance Gomola. Ve druhém poločase nám začaly dělat problémy domácí nakopávané míče za obranu. Po sérii malých chyb se Rubý krásně trefil a srovnal. Zápas zlomila penalta. Neviděl jsem ještě video, ale souboj Žilinského byl mimo ohrožení branky. Pak jsme vysunuli kapitána Drozda na hrot, otevřeli to a dostali z brejku třetí branku. I když jsme prohráli, na výkonu se dá stavět. Ponaučíme se z chyb a poctivě připravíme na domácí zápas s Hodonínem,“ řekl trenér Valmezu Michal Hubník.\nNe 01.04. 10:15 Val. Meziříčí - Hodonín 4:0TJVM: Mucha – Chargeishvili, Žilinský, Drozd, Chapodze (76. Václavek) – Bartozel, Tobiáš, Alaverdashvili, Vychodil – Klimpar (81. Furmánek), Gomola. Trenér Michal Hubník\nbranky: 54. Gomola, 56. Klimpar, 72. Vychodil, 77. Tobiáš\nVýbornou domácí premiéru mají za sebou fotbalisté třetiligového Valašského Meziříčí, kteří díky perfektní produktivitě ve druhém poločase vysoko přehráli Hodonín.\nHosté drželi krok se soupeřem jen v prvním poločase, kdy byli nebezpeční. „Před utkáním jsme si řekli, že chceme napravit dojem z minulého utkání z Petřkovic, kde jsme to měli dobře rozehrané. Soustředili jsme se na to neinkasovat první branku a hrát v obraně koncentrovaně. Hodonín hrál v prvním poločase dobře a párkrát jsme přežili jeho útočné výpady. O přestávce jsme si řekli, že musíme zlepšit přechodovou fázi a vepředu udržet míč. To se nám dařilo, vytvářeli jsme si šance a skoro všechny jsme proměnili. Oba naši útočníci Klimpar s Gomolou dali první branky na jaře a to ji může pomoci v dalších zápasech. Budeme makat dále,“ řekl trenér Valmezu Michal Hubník.\npublikováno se svolením www.valasskyfotbal.cz\nV Líšni nastoupí zcela jiné mužstvo, než proti kterému jsme hráli na podzim. Opět je nový trenér a asistent a ze 16-ti hráčů, kteří proti Líšni nastoupili na podzim ve Val. Meziříčí hráli ve dvou jarních utkáních jen Drozd a Žilinský. A výsledek 4:0 s Hodonínem minulé utkání dává tušit, že toto nové mužstvo bude asi lepší, než to podzimní. Líšeň zatím ve dvou zápasech Val. Meziříčí neporazila, ale doma se má vyhrávat. Snad už bude jarní počasí, Zbrojovka hraje už ve 13 hod., takže věřím, že přijde dost diváků a pomohou Líšni získat tři body.\nPoslední aktualizace stránky: khladis dne 05.04.2018 v 00:27


Příspěvek od Geo » 10.1.2022 20:18\nPřemyslovský glóbus hvězdné oblohy.\nJedná se o tzv. precesní hvězdný glóbus, pomocí kterého lze přesně stanovit postavení hvězd v minulosti i budoucnosti. Geniální tvůrce glóbu se velmi vyznal v antické vědě o astronomii a dokázal její složité texty správně přečíst, pochopit a použít v praxi. Glóbus byl vyroben z březového dřeva potaženého jemným plátnem, na němž byla nanesena vrstva sádry. Na sádrový podklad je zakresleno černou linkou 48 souhvězdí v podobě mytologických postav a zvířat. Samotné hvězdy jsou pak označeny malými dirkami na milimetr přesně... a díky tomu s ním lze pracovat jako s astronomickou pomůckou dodnes...\nKdysi se uvažovalo že byl glóbus vyroben v Praze. Dnes se považuje za místo jeho sestrojení jižní Itálie na dvoře Fridricha II. Fridrich II. měl v Chebu své sídlo, které často navštěvovoval, dokonce se tam konaly říšské sněmy. Přemyslovce považovali Štaufové ( Švábové ) za významné spojence, takže globus mohl být jedním z atraktivních dárků za pomoc a věrnost Přemyslovců. Dále matka Přemysla Otakara II. byla Kunhuta Štaufská ( Švábská ), sestřenice Fridricha II., který jí mohl globus věnovat jako svatební dar. Předpokládá se, že celý soubor před lety odvezl z Prahy Zikmund Lucemburský nejprve do Míšně a posléze do Norimberku, kde byl rozprodán... Glóbus vznikl v polovině 13. století a pravděpodobně jej měl ve svém majetku Přemysl Otakar II., případně jeho syn Václav II. Je to nejstarší dochované dílo tohotu druhu v křesťanské Evropě a v současné době se nachází v knihovně Bernkastel - Kues na západě Německa.\nK vidění byl na výstavě Královský sňatek v roce 2014 v Domě u kamenného zvonu\nZdroj a podrobnosti\na o výstavě http://www.pragueout.cz/umeni/articles/ ... natek-8745


Jana Králíková ze Zásadně zdravě: „Ve food fotografii mám ráda jednoduchost“ - BANGER.CZ\nBanger.cz 20. června 2020 | 09:00 19. června 2020\nPodle průzkumů patří gurmánské snímky mezi nejvíce „likované“ obrázky na sociálních sítích a ve dnech karantény se to jimi začalo v online světě hemžit více, než kdy jindy. Právě „fotografie jídla“ je také pátým tématem výzvy #CreateYourLight, která probíhá na Instagramu, Facebooku a Twitteru a pomáhá začínajícím fotografům ve zdokonalování a inspiraci. Povídali jsme si proto s Janou Králikovou, nutriční gastronomkou a autorkou projektu Zásadně zdravě, o food fotografii, a zeptali jsme se jí, jak zachycuje kulinářské výtvory…\nDneska fotím na Nikon Z6. Fullframovou bezzrcadlovku, na foťák s velkým snímačem. Ale učila jsem se na Fujifilmu: X100, XT-1, XT-2… A přesto, že Fujifilm má skvělý foťáky, tak nedělá právě vůbec fullframe. A já se chtěla zase někam posunout, vyzkoušet si i něco jiného a nového. Navíc Nikon byla pro mě vždycky jedna z nejlepších značek foťáků s velkým F! A co mě strašně překvapilo, bylo to, jak rychle jsem si na nový systém a stroj zvykla. Připadá mi intuitivní, má srozumitelné ovládání a ty obrázky, co z něj lezou, miluji od první chvíle. Baví mě, jak moc jsem si s tímhle foťákem sedla. Jsem z něj upřímně nadšená.\nJá jsem strašně dlouho neuměla vůbec fotit! A doteď jsem v téhle oblasti, která je ale dneska už součástí mojí profese, velmi střízlivá. Zaprvé jsem neměla techniku. Žádnou. Fotila jsem na telefon. Později na kompakt od Nikonu, který mi tatínek dovezl z Japonska – ten jsem milovala, ale vůbec jsem s ním neuměla… Takže jsem dělala de facto jenom samé chyby a všechny, které vás napadnou. Od nesmyslného držení techniky, focení ze špatného úhlu, v nemožném světle… Neuměla jsem nad focením vlastně vůbec přemýšlet. A už vůbec jsem netušila nic o nějakém post procesu a úpravě fotek. To všechno mě naučil až manžel. Z dnešního pohledu už je to asi trochu nepředstavitelné. Dneska umí, i díky sociálním sítím, fotit vlastně skoro každý. Anebo mají lidi možná hlavně ten pocit. (smích)\nMně osobně připadá nejdůležitější mít zvládnutý ten nástroj, kterým jídlo (nebo ostatně cokoliv) člověk fotí. Pak ví, co si s ním může dovolit a co ne. To jsem dlouhou dobu vlastně moc nechápala a nepovažovala to za úplně podstatné… Velkou roli u jídla hraje světlo. Když je špatné světlo, víte, že fotka dobrá také nebude. U jídla musí člověk vědět, co na talíři je, u toho to na „artovej obrázek“ zas tak úplně často neuhrajete. Jídlo samo o sobě také musí vypadat dobře, chutně, a pokud jsou rozhozené barvy třeba v důsledku světla, scény nebo prostředí, měli byste je zvládnout „srovnat”. A pak třeba také úhly, ze kterých jídlo fotíte. Některým sluší určitá kompozice víc a jiným méně. Obecně si myslím, že než začne člověk jídlo fotit, měl by mít chvilku čas si ho pořádně prohlédnout a uvědomit si, na co vlastně kouká a na čem tu fotku „postaví“. Já třeba když si fotím sama pro sebe, jsem někdy tak „hrrrr“ a natěšená, že na to zapomenu. U klientských zakázek se ze řetězu utrhnu málokdy, protože tam si to člověk prostě nemůže dovolit. U mě ale ta čistá radost a spontánnost často prostě převládne, takže kolikrát sdílím se svojí komunitou na sociálních sítích i fotky, které nejsou tak dobré, jak by mohly být. Mám s nimi ale spojené emoce, zážitky. Anebo zrovna oplývám nedostatkem času. (smích)\nSbírku věcí mám asi docela velikou, ale roli to u mě asi zas tak velkou nehraje. Nebo takhle: Mě baví foodstyling, ale nebaví mě moc dekor (foodstyling je styling jídla, decorstyling je finální úprava celé foto scény pomocí dekoračních předmětů, pozn. red.), což je dost možná způsobené tím, že ho neumím. (smích) Nebo mám aspoň ten pocit. A v Česku mi přijde, že se hodně zažil takový ten styl focení jídla s dekorem. Spousta věcí na stole, mezi talíři nebo pod nimi nějak zamotaný textil, příbory po babičce, květiny ve váze… Vůbec nic proti tomu nemám, lidem se to obecně moc líbí! Ale jak už jsem psala, já to jednak neumím a druhak mi pak připadají všechny ty fotky vlastně stejné. Já je někdy také dělám, když to klient vyžaduje. Ale obecně mám radši jednoduchost. Aby vyniklo jídlo, textury, barvy, třeba i prostředí, ale nelezla z toho vždycky a za každou cenu ta uměle vytvořená scéna.\nUrčitě. To asi není neobvyklé. Když fotíte burger, patrový dort, sušenky, sandwich a podobné pokrmy svrchu nebo jakkoliv, kdy vynikne plocha housky nebo jen poleva a nějaká ozdoba, je to škoda, ne-li nesmysl. Takže třeba u těchto druhů jídel je vždycky dobrý nápad fotit je z úhlů anebo zepředu tak, aby vynikly vrstvy. Naopak polévka, salát, jídlo vyskládané na talíři (maso s knedlíky, risotto…) je fajn fotit svrchu anebo zase z úhlu. Mě baví hodně ty drobné úhly, fotka má pak často větší a zajímavější hloubku. Proto ráda fotím z ruky, bez stativu. Takže potřebuju i hodně světla.\nPoužíváte světlo jen přirozené, anebo si vypomáháte bleskem, odrazy…?\nVyužíváte také hloubky ostrosti?\nHloubku ostrosti využívám ráda a hodně. Myslím, že tím – a také zmíněným minimálním dekorem – jsou ty moje obrázky asi trochu typické. Tohle hodně ovlivňuje i moji volbu objektivů, používám vlastně jenom pevná ohniska s velkou světelností. Klasický zoom jsem snad nikdy neměla v ruce.\nJá mám už nějakou dobu pocit, že je ta dnešní doba vlastně hrozně „přeinspirovaná“. Těch možností a informačních kanálů je už tolik, že se z nich člověk dostává spíš do „schízy“. Všude všechno je. Být dneska originální už vlastně moc nejde a mám dojem, že tím obzvlášť kreativní lidi docela trpí. Navíc tolik okolních vjemů všeho druhu, které jsou de facto nekontrolovatelné a bez jakékoliv míry nějaké kvality lidi rozmazluje a nijak nevychovává. A to mně osobně asi docela chybí. Možná, že jsem ale do jisté míry postižená školou (studiem kunsthistorie poz. red.). Nejvíc čerpám inspiraci z reálných věcí, na které si můžu sáhnout, cítit je, pozorovat v kontextu třeba výstavy nebo v galerii, spíš než z „onlajnu“. Zjistila jsem totiž, že tahle instantní forma inspirace moji vlastní invenci a nápady naopak zabíjí. A já radši tvořím, než „sleduju”. To mě baví a naplňuje\nZapojte se do výzvy #CreateYourLight!\nVýzva #CreateYourLight přináší příležitost pro všechny milovníky fotografie. Díky tomuto projektu se mohou propojovat a inspirovat skrze sociální sítě. Pod zmíněným hashtagem sdílejí své fotografie profesionálové, influenceři i amatéři, kteří se prostřednictvím výzvy naučí od zkušených expertů nejrůznější tipy a triky, jak své snímky pozvednout na vyšší úroveň. Témata se střídají, tím aktuálním je: Fotografie jídla. Více informací o projektu se dozvíte na www.nikon.cz.


Dívčí kalhotky Cornette girls 806/18 - 3ks v balení young | Leontyna.cz - online nákupní galerie\nDívčí kalhotky Cornette girls 806/18 - 3ks v balení young\nVyber velikost158-164 Jak zjistim svou velikost?\nDívčí nátělník od značky Cotonella z letní série 2017. Bavlněný nátělník je zcela hladký, elastický a má módní razítkový potisk. V přední části je drobná růžová saténová mašlička. Materiálové složení: 100% bavlna.\nDívčí nátělník Cotonella AB206\nDívčí set 3 kusů kalhotek, balených v papírové krabičce. Kalhotky jsou bavlněné s různým potiskem s obsahem elastanu. Velikosti 98 až 164. Cena za celé balení. Velmi kvalitní materiál, DOPORUČUJEME! Složení: 95% bavlna, 5% lycra.\nDívčí kalhotky Cornette girls 805/20 - 3ks v balení kids, young\nDětské kalhotky Jadea. Velmi příjemný a pružný materiál dívčích kalhotek, krásné a jemné barvy doladěné potiskem obrázků. Střih kalhotek je klasický a pas je vyšší. Horní obvod i obvod nohaviček jsou volně přeloženy, proto se kalhotky nezařezávají a\nDětské kalhotky Jadea 205


Nicki Minaj Pink Friday, parfémovaná voda pro ženy 100 ml | notino.cz\n/Značky/Nicki Minaj/Pink Friday\nKód: NMJ0082 | Toto zboží není momentálně k dispozici\nPopis parfému Nicki Minaj Pink Friday\nLehce extravagantní dámská vůně Nicki Minaj Pink Friday vás zavede do světa celebrit pronásledovaných neodbytnými paparazzi. Parfém od úspěšné americké zpěvačky a rapperky Nicki Minaj je pojmenovaný podle jejího debutového alba s názvem Pink Friday. Jedinečná kompozice esencí vytváří nezaměnitelné aroma.\nSamotný úvod vůně Nicki Minaj Pink Friday je tvořený osvěžujícími akordy šťavnatých mandarinek, které jsou doplněny sladkými ostružinami a vzácnou karambolou. V květinovém srdci vůně se ukrývá hedvábný lotos a půvabný jasmín. Základem vůně prostupují esence hřejivého tajuplného dřeva, sladké hrušky a drahocenného čistého pižma. Vzrušující tóny vanilky se dokonale proplétají se svůdným karamelem. Tento exkluzivní dámský parfém od Nicki Minaj je skvělou volbou pro divokou párty!\nZažijte vzrušující dobrodružství a užívejte si život naplno s neobyčejnou dámskou vůní Nicki Minaj Pink Friday! Parfém ocení všechny mladé ženy a dívky, které milují extravagantní styl a originální módní doplňky. Vůně Pink Friday se ukrývá v jedinečném flakonu ve tvaru zpěvaččiny busty. Parfém se důmyslně otevírá odejmutím hlavy.\nkarambola, mandarinka, ostružiny\ndřevo, hruška, karamel, pižmo, vanilka\nO značce Nicki Minaj\nRecenze Nicki Minaj Pink Friday