Postmoderní situace / SOK\nČlánek • Postmoderní situace\nDavid Harvey • Postmoderní situace\nDruhá část knihy Davida Harveyho Postmoderní situace (The Condition of Postmodernity.Blackwell Publishers, Malden, Massachusetts, USA/Oxford, UK, 1990), nazvaná “Politicko-ekonomická transformace kapitalismu konce dvacátého století”. Z angličtiny přeložil Rudolf Převrátil. Kniha se snaží ukázat socioekonomické předpoklady vzniku postmoderny.\nPřibližně od roku 1972 dochází k širokým proměnám kulturních i politicko-ekonomických praktik.\nTyto široké proměny souvisejí s nástupem nových dominantních způsobů, v nichž zakoušíme prostor a čas.\nI když skutečnost, že přesuny časoprostorových dimenzí probíhají simultánně s těmito proměnami, není důkazem nutné nebo kauzální souvislosti, lze uvést silné apriorní důvody ve prospěch tvrzení, že mezi vzestupem postmoderních kulturních forem, vznikem flexibilnějších forem akumulace kapitálu a novým kolem ‚časoprostorové komprese’ v organizaci kapitalismu existuje nějaký druh nutného vztahu.\nVe srovnání se základními pravidly kapitalistické akumulace se ovšem tyto změny jeví spíše jako povrchové přesuny než jako znamení zrodu nějaké zcela nové postkapitalistické nebo dokonce postindustriální společnosti.\nPoliticko-ekonomická transformace kapitalismu\nkonce dvacátého století\nČasový úsek mezi rozpadem starého a utvořením a potvrzením nového je obdobím přechodu, které musí být vždy nutně obdobím nejistoty, zmatku, omylů a divokého a lítého fanatismu.\nPokud došlo v politické ekonomii kapitalismu konce dvacátého století k nějaké proměně, patří se, abychom zjistili, jak hluboká a zásadní by tato změna mohla být. Znamení a projevů radikálních změn v pracovních procesech, zvycích spotřebitelů, v moci a praktikách státu apod. je spousta. Přesto na Západě stále žijeme ve společnosti, kde základním organizačním principem ekonomického života zůstává výroba za účelem zisku. Potřebujeme tedy najít nějaký způsob, jak představit všechny ty přesuny a zvraty, k nimž dochází od první velké poválečné recese roku 1973, který by neztratil ze zřetele fakt, že základní pravidla kapitalistického výrobního způsobu nadále zůstávají invariantní utvářející silou historicko-geografického vývoje.\nPředmětem mého zkoumání bude jazyk (a tedy také hypotéza) nahlížející události poslední doby jako proměnu režimu akumulace a s ním spojeného modu sociální a politické regulace. Když pojímám věci tímto způsobem, uchyluji se k jazyku jisté myšlenkové školy známé jako ‚škola regulace’. Její základní argumentaci, kterou jako první vypracoval Aglietta (1979) a dále rozvinuli Lipietz (1986), Boyer (1986a; 1986b) a další, lze stručně shrnout takto: Režim akumulace ,popisuje dlouhodobou stabilizaci rozdělování čistého produktu na spotřebu a akumulaci; předpokládá určitou souvislost mezi proměnami podmínek výroby a podmínek reprodukce námezdně pracujících’. Konkrétní systém akumulace může existovat díky tomu, že ‚jeho schéma reprodukce je koherentní’. Problémem ovšem je, jak uspořádat jednání jednotlivců všech typů - kapitalistů, dělníků, státních zaměstnanců, finančníků a všech ostatních politicko-ekonomických činitelů - do nějaké konfigurace umožňující, aby režim akumulace trvale fungoval. Musí proto existovat ‚materializace režimu akumulace ve formě norem, zvyků, zákonů, regulačních sítí atd. zajišťující jednotu tohoto procesu, tj. přiměřený soulad mezi chováním jednotlivců a schématem reprodukce. Tento souhrn interiorizovaných pravidel a sociálních procesů se nazývá modus regulace’ (Lipietz, 1986, 19).\nTento druh jazyka je užitečný v první řadě jako heuristický nástroj. Zaměřuje naši pozornost na komplex vzájemných vztahů, zvyků, politických praktik a kulturních forem umožňujících, aby vysoce dynamický a v důsledku toho nestabilní kapitalistický systém vytvářel dostatečné zdání řádu a tak dokázal přinejmenším po nějakou dobu souvisle fungovat.\nKapitalistický ekonomický systém má dvě široké problémové oblasti, které je třeba úspěšně zvládat, pokud si má tento systém uchovat životaschopnost. První vyplývá z anarchické povahy trhů určujících ceny, druhá z nutnosti mít dostatečnou kontrolu nad využíváním pracovní síly, aby byl zaručen přírůstek hodnoty v procesu produkce a tím také kladné zisky pro co největší množství kapitalistů.\nTrhy určující ceny, abychom začali prvním problémem, obvykle poskytují bezpočet vysoce decentralizovaných signálů umožňujících výrobcům, aby koordinovali svá rozhodnutí o výrobě s potřebami, přáními a touhami spotřebitelů (samozřejmě v závislosti na rozpočtových a nákladových omezeních, které ovlivňují obě strany jakékoli tržní transakce). Proslavená „skrytá ruka“ trhu, s níž přišel Adam Smith, ovšem sama o sobě nikdy nedokázala zaručit stabilní růst kapitalismu ani v tom případě, když správně fungovaly instituce v jeho pozadí (soukromé vlastnictví, vynutitelné smlouvy, odpovídající řízení peněz). Bylo zapotřebí určité míry kolektivních akcí - obvykle v podobě státních intervencí a regulace -, které kompenzovaly selhání trhu (jako je v cenách nezahrnované poškozování přírodního a sociálního prostředí), zabraňovaly nadměrné koncentraci tržní síly nebo zneužívání privilegií monopolů tam, kde se jim nedalo vyhnout (v oblastech jako je doprava a komunikace), poskytovaly kolektivní statky (obranu, vzdělání, sociální a fyzické infrastruktury), jež nelze produkovat a prodávat prostřednictvím trhu, a střežily systém před lavinovitými nehodami vyvolanými spekulativními pohyby, bludnými tržními signály a potenciálně negativním vzájemným ovlivňováním podnikatelských očekávání a tržních signálů (problém sebenaplňujících předpovědí o výkonu na trhu). Kolektivní tlaky státu a jiných institucí (náboženských, politických, odborových, podnikatelských a kulturních organizací) ovlivňují v praxi dynamiku kapitalismu zásadním způsobem. Tyto tlaky mohou být přímé (jako např. mandatorní řízení mezd a cen) nebo nepřímé (jako např. podprahová reklama, která nám vnucuje nové pojetí našich základních potřeb a životních tužeb), ale svým celkovým působením utvářejí trajektorii a formu kapitalistického vývoje způsoby, kterým nelze porozumět pouhou analýzou tržních transakcí. Navíc jsou tu sociální a psychologické sklony jako je individualismus a úsilí o osobní naplnění cestou sebevyjádření, hledání bezpečí a kolektivní identity, potřeba sebeúcty, statusu nebo jiného znaku individuální identity - ty všechny hrají roli v utváření způsobů konzumu životních stylů. Stačí se jen zamyslet nad celým komplexem sil, které způsobily proliferaci masové výroby, vlastnění a používání automobilů, abychom si uvědomili obrovskou paletu sociálních, psychologických, politických i konvenčněji chápaných ekonomických významů, které jsou spojeny s jedním z klíčových růstových sektorů kapitalismu dvacátého století. Předností myšlení ‚školy regulace’ je, že vyžaduje, abychom se dívali na celkový balík vztahů a mechanismů, které přispívají ke stabilizaci růstu výkonů a agregátní distribuci příjmů a spotřeby v konkrétním historickém období a na konkrétním místě.\nDruhá široká problémová oblast v kapitalistických společnostech se týká proměny lidské schopnosti aktivní práce v pracovní proces, jehož plody si mohou přivlastňovat kapitalisté. Jakákoli práce vyžaduje určité soustředění, sebekázeň, návyky v zacházení s různými výrobními nástroji, znalosti o různých surovinách a možnostech, jak je proměnit v užitečné výrobky. Zbožní výroba v podmínkách námezdní práce všem situuje značnou část těchto znalostí, technického rozhodování a také disciplinárního aparátu mimo kontrolu osoby, která skutečně vykonává danou práci. Přivykání námezdních pracovníků na kapitalismus bylo zdlouhavým (a nijak zvlášť šťastným) historickým procesem, který je nutno zopakovat pokaždé, když do souhrnné pracovní síly přibude nová generace pracovníků. Zdisciplinování pracovní síly pro účely akumulace kapitálu - proces, který budu obecně označovat termínem ‚řízení práce’ - je velmi obtížná záležitost. Vyžaduje především určitou kombinace represe, navykání, kooptace a spolupráce, což je vše nutno zorganizovat nejen v rámci pracoviště, ale ve společnosti jako celku. Socializace pracujícího do podmínek kapitalistické výroby má za následek zavedení velmi široké sociální kontroly fyzických a duševních sil. Vzdělávání, zaškolování, přesvědčování, mobilizování určitých sociálních citů (pracovní etiky, loajality k podniku, národní nebo lokální hrdosti) a psychologických sklonů (hledání identity prostřednictvím práce, individuální iniciativa nebo sociální solidarita) - to vše sehrává určitou roli a stává se zřejmou součástí utváření dominantních ideologií, které jsou pěstovány masovými médii, náboženskými a vzdělávacími institucemi a různými orgány státního aparátu, a prosazovány prostou artikulací vlastních zkušeností a zážitků jménem těch, kdo vykonávají práci. Také zde se stává termín ‚modus regulace’ užitečným nástrojem ke konceptualizaci způsobů, jakými se řeší problémy organizování pracovní síly pro účely akumulace kapitálu na konkrétních místech a v konkrétních časových obdobích.\nVcelku akceptuji názor, že dlouhé období poválečné prosperity v letech 1945 až 1973 bylo založeno na určitém souboru praktik řízení práce, kombinací technologií, spotřebních návyků a konfigurací politicko-ekonomické moci, a že tuto konfiguraci lze výstižně pojmenovat termínem fordovsko-keynesiánská. Rozpadem tohoto systému po roce 1973 začalo období rychlých změn, nestability a nejistoty. Zatím není vůbec jasné, zda si nové systémy výroby a marketingu charakterizované flexibilnějšími pracovními procesy a trhy, geografickou mobilitou a rychlými proměnami konzumních praktik zaslouží titul nového režimu akumulace a zda si oživení podnikatelské ideologie a neokonzervativismu spojené s kulturním obratem k postmodernismu zaslouží titul nového modu regulace. Vždy existuje nebezpečí, že budeme přechodné a efemérní jevy omylem považovat za hlubší proměny politicko-ekonomického života. Avšak kontrast mezi současnou politicko-ekonomickou praxí a praxí poválečného období prosperity je dostatečně silný na to, abychom mohli formulovat hypotézu o přechodu od fordismu k něčemu, co lze nazvat ‚flexibilní’ režim akumulace, jako výstižný způsob, jak charakterizovat nejnovější dějiny. A zatím co budu v následujících částech z didaktických důvodů zdůrazňovat spíše kontrasty, v závěru se vrátím k hodnotící otázce, jak fundamentální tyto změny skutečně jsou.\nSymbolickým výchozím datem fordismu je nepochybně rok 1914, kdy Henry Ford zavedl osmihodinový pracovní den se mzdou pěti dolarů pro dělníky obsluhující automatizovanou montážní linku, kterou vybudoval rok předtím v Dearbornu ve státě Michigan. Způsob, jakým se fordismus všeobecně rozšířil, byl ovšem mnohem složitější.\nFordovy organizační a technologické inovace byly v mnoha ohledech prostým rozšířením vžitých trendů. Tak například korporativní forma organizace podniků byla zdokonalena v průběhu devatenáctého století na železnicích a rozšířila se mezitím, zejména po vlně fúzí a utváření kartelů a trustů koncem tohoto století, do mnoha průmyslových odvětví (pouze v letech 1898 – 1902 prošla fúzemi jedna třetina aktiv výrobních podniků USA). Podobně Ford neudělal o mnoho víc, než že dále zracionalizoval staré technologie a již existující detailní dělbu práce, i když tím, že nechal plynout práci od jednoho stojícího dělníka k druhému, dosáhl dramatického zvýšení produktivity. Vlivné pojednání F. W. Taylora The principles of scientific management [Principy vědeckého řízení] popisující, jak lze radikálně zvýšit produktivitu práce rozložením každého pracovního procesu na jednotlivé pohyby a zorganizováním fragmentovaných pracovních úkolů podle přísných zásad časových a pohybových studií, bylo ostatně vydáno už roku 1911. A Taylorovo myšlení mělo dlouhou řadu předchůdců sahající přes Gilbrethovy experimenty z 90. let devatenáctého století k pracím autorů z poloviny století jako byli Ure a Babbage, které považoval za tak poučné Marx. V mnoha odvětvích už také značně pokročilo vzájemné oddělení managementu, koncepce, kontroly a samotného výkonu práce (a vše, co to znamenalo v pojmech hierarchických sociálních vztahů a ztráty dovedností uvnitř pracovního procesu). Co bylo na Fordovi specifické (a co ve své podstatě odlišuje fordismus od taylorismu), byla jeho vize, explicitní uznání faktu, že masová produkce znamená masovou spotřebu, nový systém reprodukce pracovní síly, nová politika řízení a managementu pracovní síly, nová estetika a psychologie, zkrátka nový druh racionalizované, modernistické a populistické demokratické společnosti.\nPřesně k tomuto závěru došel o nějaká dvě desetiletí později italský komunistický vůdce Antonio Gramsci, strádající v jednom z Mussoliniho vězení. Amerikanismus a fordismus, jak poznamenal ve svých Sešitech z vězení, představuje ‘dosud největší kolektivní snahu o vytvoření nového typu dělníka a nového typu člověka, prováděnou s bezprecedentní rychlostí a s cílevědomostí, která nemá v historii obdobu’. Nové pracovní metody jsou ‘neoddělitelné od specifického způsobu života, myšlení a životního pocitu’. Všechny otázky sexuality, rodiny, forem morálního donucování, konzumerismu i státních zásahů byly podle Gramsciho názoru propojeny s úsilím o vytvoření specifického typu dělníka ‘přizpůsobeného novému typu práce a produktivního procesu’. Avšak ještě dvě desetiletí po Fordově úvodním tahu Gramsci soudil, že ‘toto precizování je zatím jen v počáteční fázi a je proto (zdánlivě) idylické’. Proč potom trvalo fordismu tak dlouho, než dozrál do plně rozvinutého režimu akumulace?\nFord byl přesvědčen, že nový typ společnosti lze vybudovat jednoduše pouhým vhodným využitím moci korporací. Účelem osmihodinového pracovního dne se mzdou pěti dolarů nebylo pouze zajistit, aby se dělníci podřídili disciplině, kterou vyžadovala práce ve vysoce produktivním systému montážních pásů. Měl současně dělníkům poskytnout dostatečný příjem a dost volného času na to, aby mohli konzumovat masově vyráběné produkty, které začínaly korporace chrlit ve stále větších množstvích. To ale předpokládalo, že dělníci budou vědět, jak správně utrácet své peníze. Proto roku 1916 Ford vyslal do domácností svých ‘privilegovaných’ dělníků (většinou imigrantů) armádu sociálních pracovníků, která měla zajistit, aby ‘nový člověk’ masové výroby měl tu správnou morální integritu, rodinný život a schopnost obezřelé (tj. nealkoholické) a ‘racionální’ spotřeby, a aby tak dostál potřebám a očekáváním korporací. Tento experiment neměl příliš dlouhé trvání, ale jeho samotná existence byla předzvěstí hlubokých sociálních, psychologických a politických problémů, které nastoloval fordismus.\nFord byl tak silně přesvědčen o schopnosti korporací regulovat svou mocí ekonomiku jako celek, že při nástupu velké deprese zvýšil mzdy ve víře, že to zvýší efektivní poptávku, oživí trh a obnoví důvěru v podnikání. Ale zákony konkurence dokázaly, že jsou silnější, a tak i mocný Ford byl donucen propouštět dělníky a snižovat mzdy. Bylo třeba Roosevelta a politiky Nového údělu, aby se podařil pokus o záchranu kapitalismu, při němž stát svými intervencemi vykonal to, o co se marně snažil osamocený Ford. Ten se pokusil v 30. letech zabránit zmíněnému vývoji tím, že nutil své dělníky, aby si sami zajišťovali většinu svých životních potřeb. Chtěl po nich, aby ve volném čase pěstovali ve svých zahrádkách zeleninu (tuto praxi následovala s velkým úspěchem Británie za II. světové války). Svým trváním na myšlence, že ‘svépomoc je jediným prostředkem, jak bojovat proti ekonomické depresi’ tak Ford posiloval jistý typ řízeného utopismu na téma návratu k půdě, který je charakteristický pro plány Broadacre City architekta Franka Lloyda Wrighta. Ale dokonce i zde můžeme objevit zajímavá znamení budoucích konfigurací, protože to byla suburbanizace a dekoncentrace obyvatelstva a průmyslu obsažená ve Wrightově modernistické koncepci (a nikoli svépomoc), která se měla stát významným prvkem ve stimulování efektivní poptávky po Fordových produktech za dlouhé poválečné konjunktury po roce 1945.\nJak byl fordistický systém zaveden, je ve skutečnosti dlouhý a komplikovaný příběh táhnoucí se skoro polovinu století. Závisel na myriádě rozhodnutí jednotlivců, korporací, institucí a států, z nichž mnohé byly nevědomými politickými volbami nebo nouzovými reakcemi na krizové tendence kapitalismu tak, jak se projevovaly zejména za velké deprese 30. let. Následná válečná mobilizace si také vyžádala velkoplošné plánování a pečlivou racionalizaci pracovních procesů, přes odpor dělníků k montážním linkám a obavy kapitalistů z centralizované kontroly. Jak pro kapitalisty, tak pro dělníky bylo v době krajního válečného úsilí obtížné odmítat racionalizaci, která zvyšovala efektivitu. Věci dále komplikovaly ideologické a intelektuální nejasnosti. Jak levé, tak pravé křídlo politického spektra si vytvořilo vlastní verzi racionalizovaného státního plánování (se všemi jeho modernistickými výstřelky) jako lék na dědičné nemoci kapitalismu, které se tak jasně projevily zejména ve 30. letech. Do těchto zmatených politických a intelektuálních dějin patří Leninova chvála na tayloristické a fordistické výrobní technologie, které ve stejné době odmítaly odbory v západní Evropě, Le Corbusier vystupující jako apoštol modernity a současně se spolčující s autoritativními režimy (chvíli s Mussolinim, potom s vichystickým režimem ve Francii), Ebenezer Howard kující utopické plány inspirované Geddesovým a Kropotkinovým anarchismem, jež si vzápětí přivlastnili kapitalističtí developeři, a Robert Moses zahajující století jako politický ‘pokrokář’, aby skončil jako ‘mocenský makléř’, který ‘vyrazil s řeznickou sekyrou’ do Bronxu ve jménu automobilizace Ameriky (viz např. Caro, 1974).\nZdá se, že v meziválečném období bránily šíření fordismu dvě velké překážky. Především šlo o to, že celkový stav třídních vztahů v kapitalistickém světě sotva napomáhal snadnému přijetí výrobního systému, který se tak silně opíral o socializaci dělníků na dlouhé hodiny naprosto rutinní práce vyžadující málo tradičních řemeslných dovedností a poskytující dělníkovi skoro zanedbatelný vliv na celkovou podobu, rychlost a rozvržení produkčního procesu. Ford se při budování svého výrobního systému montážních pásů spoléhal skoro výlučně na pracovní sílu imigrantů, ale imigranti byli učenliví a domorodí američtí dělníci byli nepřátelští. Fluktuace pracovní síly byla u Forda pozoruhodně vysoká. S podobným prudkým odporem se ve 20. letech dvacátého století setkával taylorismus a někteří komentátoři jako např. Richard Ewans (1979) trvají na tom, že drtivý odpor dělníků znemožnil zavedení těchto technik ve většině oborů přes dominantní postavení kapitalistů na trzích práce, trvalý příliv imigrantů a možnost mobilizace pracovních rezerv z venkovské (a někdy černé) Ameriky. Ve zbytku kapitalistického světa byly odborové organizace a řemeslné tradice prostě příliš silné a imigrace příliš slabá na to, aby se fordismus nebo taylorismus snadnou uchytil ve výrobě, i když se zde všeobecné principy vědeckého managementu všeobecně uznávaly a aplikovaly. Administration industrielle et générale [Průmyslová a všeobecná správa] Henriho Fayola vydaná roku 1916 měla v Evropě mnohem větší vliv než Taylorovo pojednání. Svým důrazem na organizační struktury a hierarchické uspořádání autority a informačních toků dala vzniknout jiné verzi racionalizovaného managementu, která se podstatně odlišovala od Taylorova zaměření na zjednodušení horizontálního toku produkčních procesů. Technologie hromadné výroby na montážních linkách, ve Spojených státech zavedená jen na některých místech, byla v Evropě až do poloviny 30. let rozvinuta velmi slabě. Evropský automobilový průmysl s výjimkou závodu Fiat v Turíně zůstával většinou záležitostí vysoce kvalifikované řemeslné výroby (i když organizované korporativním způsobem), která produkovala drahá vozidla pro elitní konzumenty, a byl až do II. světové válce jen málo ovlivněn metodami hromadné pásové výroby levnějších modelů. Bylo třeba velké revoluce v třídních vztazích – revoluce, která začala ve 30. letech, ale přinesla plody až v 50. letech, aby se fordismus mohl rozšířit také do Evropy.\nDruhá velká překážka, kterou bylo třeba překonat, spočívala v modalitách a mechanismech státní intervence. Bylo zapotřebí vypracovat nový způsob regulace odpovídající požadavkům fordistické výroby, a až šok z divoké deprese a bezmála kolapsu kapitalismu ve 30. letech dvacátého století přiměl kapitalistické společnosti k tomu, aby nějak nově koncipovaly pojetí a uplatňování státní moci. Krize se v zásadě jevila jako nedostatek efektivní poptávky po produktu a právě v této rovině začalo hledání řešení. Díky možnosti zpětného pohledu dnes samozřejmě vidíme jasněji všechna nebezpečí, kterými hrozila nacionálně socialistická hnutí. Ale ve světle zřejmé neschopnosti demokratických vlád udělat cokoli jiného než jen - jak se tehdy zdálo - dále zhoršovat obtíže všeobecného ekonomického kolapsu, není těžké vidět přitažlivost politického řešení, při němž byli dělníci zdisciplinováni k přijetí nových a efektivnějších produkčních systémů a v němž byla přebytečná kapacita částečně absorbována produktivními výdaji na nutné infrastruktury pro výrobu a spotřebu (zbytek kapacity byl alokován do nadměrných vojenských výdajů). Nemálo politiků a intelektuálů (jako příklad lze uvést ekonoma Schumpetera) si myslelo, že řešení zkoušená ve 30. letech v Japonsku, Itálii a Německu (zbavená odkazů na mytologii, militarismus a rasismus) jdou právě tímto směrem, a podporovalo Rooseveltův Nový úděl proto, že ho vidělo přesně v tomto světle. Mnozí souhlasili s tím, že je třeba překonat demokratickou stázi 20. let, i když má třídní souvislosti, špetkou státního autoritářství a intervencionismu, pro který bylo možné najít velmi málo precedentů (s výjimkou industrializace Japonska nebo bonapartistických zásahů Druhého císařství ve Francii). Rozčarován neschopností demokratických vlád podniknout to, co považoval za zásadní úkoly modernizace, se Le Corbusier obrátil nejdřív k syndikalismu a později k autoritativním režimům jako jediným politickým formám schopným postavit se proti krizi. Z pohledu takového ekonoma, jakým byl Keynes, bylo hlavním problémem dospět k takovému souboru vědeckých manažerských strategií a oprávnění státu, který by stabilizoval kapitalismus a přitom se vyhnul zřejmým represím a iracionálnostem, veškerému válečnému štvaní a úzkému nacionalismu obsaženému v národně socialistických řešeních. Právě v tomto kontextu všeobecného zmatku musíme chápat velkou rozdílnost pokusů různých národních států o zavedení politických, institucionálních a sociálních opatření, které by vyřešily chronickou neschopnost kapitalismu regulovat základní podmínky své vlastní reprodukce.\nProblém správné konfigurace a uplatňování státní moci byl vyřešen až po roce 1945. To vedlo k dozrání fordismu jako plně rozvinutého a osobitého režimu akumulace. Jako takový pak fordismus vytvořil základnu pro dlouhou poválečnou konjunkturu, která trvala v podstatě bez přerušení až do roku 1973. V průběhu tohoto období kapitalismus v pokročilých kapitalistických zemích dosahoval vysoká a přitom relativně stabilní tempa ekonomického růstu (viz obr. 2.1. a tab. 2.1). Životní úroveň se zvyšovala (obr. 2.2), krizové tendence byly udržovány v mezích, byla zachována masová demokracie a hrozba mezikapitalistických válek byla držena v ústraní. Fordismus se pevně propojil s keynesiánstvím a kapitalismus se vrhnul do série nevázaných celosvětových internacionalistických expanzí, kterými zatáhl do své sítě řadu dekolonizovaných zemí. Jak vlastně vznikl tento systém – to je dramatický příběh, který vyžaduje aspoň zběžné posouzení, pokud máme lépe porozumět proměnám, které přišly po roce 1973.\nObr. 2.1 Roční tempa ekonomického růstu ve vybraných pokročilých kapitalistických zemích a OECD jako celku ve vybraných časových obdobích, 1960 – 1985 (Zdroj: OECD)\nObr. 2.2 Reálné mzdy a příjmy domácností v USA, 1947 – 1986 (Zdroje: Historické statistiky Spojených států a Ekonomické zprávy pro prezidenta)\nTabulka 2.1 Průměrná tempa růstu pokročilých kapitalistických zemích v různých časových obdobích od r. 1820\nRoční tempo růstu v procentech\nProdukce na hlavu\nZdroje: Maddison, 1982 (1820 – 1973) a OECD (1973 – 1985)\nV poválečném období došlo k rozmachu řady odvětví založených na technologiích, které dozrály v meziválečných letech a byly dohnány do nových extrémů racionalizace za II. světové války. Výroba automobilů, stavba lodí, dopravní zařízení, ocelářství, petrochemie, gumárenství, výroba elektronického spotřebního zboží a stavebnictví se staly motory ekonomického růstu soustřeďujícího se v řadě velkých produkčních oblastí světové ekonomiky jako byl středozápad Spojených států, Porúří a Porýní, West Midlands v Británii a produkční oblast Tokyo-Yokohama. Privilegovaná pracovní síla v těchto regionech se stala jedním z pilířů rychle rostoucí efektivní poptávky. Druhý pilíř se opíral o státem financovanou rekonstrukci ekonomik narušených válkou, suburbanizaci zejména ve Spojených státech, obnovu měst, geografickou expanzi dopravních a komunikačních systémů a rozvoj infrastruktury uvnitř pokročilého kapitalistického světa i mimo něj. Tyto jádrové regiony světové ekonomiky koordinované navzájem propojenými finančními centry - na vrcholu hierarchie se Spojenými státy a New Yorkem – přijímaly masivní toky surovin ze zbytku nekomunistického světa a svými produkty dominovaly na stále širších a homogennějších hromadných světových trzích.\nFenomenální růst, k němž došlo za poválečné konjunktury, ovšem závisel na řadě kompromisů a pozičních posunů hlavních aktérů procesu kapitalistického rozvoje. Stát musel převzít nové (keynesiánské) role a vytvořit si nové institucionální pravomoci; korporativní kapitál musel v některých ohledech skasat plachty, aby se pohyboval hladčeji po kolejích zajištěné ziskovosti; organizovaná pracovní síla musela převzít nové role a funkce ve vztahu k účinnosti trhů práce a výrobních procesů. Napjatá, ale přesto pevná rovnováha mezi organizovanou pracovní sílou, velkým korporativním kapitálem a národním státem, která vytvářela mocenskou základu poválečné prosperity, nevznikla náhodně. Byla výsledkem dlouhých let bojů.\nTak například porážka radikálních dělnických hnutí, znovu oživlých po válce, připravila politickou půdu pro takový typ řízení pracovní síly a takové kompromisy, které umožnily fordismus. Armstrong, Glyn a Harrison (1984, kapitola 4) podrobně popsali, jak byl veden útok proti tradičním (na řemesla orientovaným) i radikálním formám organizací pracujících nejen na okupovaném území Japonska, západního Německa a Itálie,ale také v údajně ‘svobodných’ zemích jako byla Francie, Británie a Nizozemí. Ve Spojených státech, kde Wagnerův zákon z roku 1933 zajistil odborovým organizacím vliv na trhy (přičemž výslovně uznal, že kolektivní vyjednávací práva mají zásadní význam pro řešení problému efektivní poptávky) výměnou za to, že obětovaly svůj vliv na oblast výroby, se odbory staly v poválečných letech terčem zuřivého útoku kvůli komunistické infiltraci, aby byly nakonec legálně zdisciplinovány pomocí přísného Taft-Hartleyova zákona z roku 1952 (který byl schválen v době vyvrcholení mccarthismu) (Tomlins, 1985). Když tak dostaly pod kontrolu svého hlavního protivníka, kapitalistické třídní zájmy mohly vyřešit problém, který Gramsci už dříve nazval ‘problémem hegemonie’ a vytvořit navenek novou základnu pro ty třídní vztahy, které napomáhaly fordismu.\nJak hluboko pronikly tyto nové třídní vztahy je předmětem určitých sporů; v každém případě byla situace v jednotlivých zemích a dokonce i regionech značně rozdílná. Například ve Spojených státech získaly odbory značnou moc ve sféře kolektivního vyjednávání v odvětvích masové výroby na středozápadě a severovýchodě, uchovaly si určitý vliv na úrovni pracoviště pokud jde o pracovní specifikace, bezpečnost práce a služební postup, a měly značný (i když nikdy rozhodující) politický vliv v takových otázkách, jako jsou sociální dávky, minimální mzda a další aspekty sociální politiky. Tato práva ovšem odbory dokázaly získat a udržet výměnou za to, že zaujaly vstřícný postoj k fordistickým výrobním technikám a s nimi souvisejícím strategiím korporací zaměřeným na růst produktivity. Burawoy ve své knize Manufacturing consent [„Jak se vyrábí souhlas“ nebo „Souhlas ve výrobě“] ukazuje, jak hluboce byla pracovní síla proniknuta pocity spolupráce, i když modifikovanými nejrůznějšími ,hrami’ odporu proti jakýmkoli nadměrným nájezdům kapitalistické moci na pracoviště (týkajících se například pracovního tempa). Široce tím americkými údaji potvrzuje profil kooperativního postoje, který v Británii popsal Goldthorpe ve studii The affluent worker [Blahobytný dělník]. Přesto existuje dostatek záznamů o náhlých výbuších nespokojenosti dokonce i mezi blahobytnými dělníky (například v závodě společnosti General Motors v Lordstownu krátce po jeho otevření, nebo mezi blahobytnými dělníky automobilek, které zkoumal Goldthorpe) na to, aby se dalo tvrdit, že šlo spíše o povrchní adaptaci než o totální rekonstrukci postojů dělníků k výrobě na montážních pásech. Trvalý problém, jak přivyknout dělníka na tak rutinní a degradovaný pracovní systém zbavený všech dovedností, nelze nikdy úplně překonat, jak přesvědčivě argumentuje Braverman (1974). Nicméně zbyrokratizované odborové organizace byly stále více zaháněny (občas s použitím represivní moci státu) do kouta, kde výměnou za nárůst reálných platů spolupracovaly na zdisciplinování dělníků pro potřeby fordistického produkčního systému.\nS podobnou jasností byly definovány role ostatních partnerů všeobecné, i když mlčenlivé společenské smlouvy, která vládla nad poválečnou konjunkturou. Velké korporace využívaly svou moc k zajišťování neustálého růstu investic, které zvyšovaly produktivitu, zaručovaly hospodářský růst a zvyšovaly životní úroveň, přičemž také zajišťovaly stabilní základnu pro tvorbu zisku. To znamenalo, že korporace měly za úkol zajišťovat stálé, ale mocné procesy technologických změn, masových investic do fixního kapitálu, zvyšování odbornosti manažerů ve výrobě i marketingu a mobilizaci předností hromadné výroby cestou standardizace produktů. Silná centralizace kapitálu, která byla tak výrazným rysem kapitalismu Spojených států od začátku 20. století, umožnila omezení vzájemné konkurence uvnitř všemocné ekonomiky USA a zavedení oligopolních a monopolních cenových praktik. Vědecké řízení všech aspektů činnosti korporací (nejen výroby, ale také personálních vztahů, pracovního výcviku, marketingu, designu produktů, cenových strategií, plánovaného zastarávání vybavení a produktů) se stalo charakteristickým znakem byrokratické korporativní racionality. Korporace získaly hegemonii v určování trajektorií růstu masové spotřeby, samozřejmě za předpokladu, že dva zbývající partneři ve velké koalici udělají vše potřebné k udržování efektivní poptávky na úrovni, která umožní absorbování neustále narůstajících objemů kapitalistické výroby. Hromadění dělníků v obrovských továrnách ovšem vždy vyvolávalo hrozbu silnější odborové organizovanosti a zvýšení moci dělnické třídy – proto byl tak důležitý politický útok na radikální elementy v odborovém hnutí po roce 1945. Nicméně korporace akceptovaly moc odborů, byť neochotně, zejména když se odbory zavázaly, že dohlédnou na své členy a budou spolupracovat s managementem na plánech ke zvyšování produktivity výměnou za zvyšování mezd, které pak stimulovalo efektivní poptávku způsobem, jaký měl původně na mysli Ford.\nStát na sebe vzal také řadu povinností. Do té míry, do jaké hromadná výroba vyžadující velké investice do fixního kapitálu potřebovala relativně stálou poptávku, aby přinášela zisk, snažil se stát v poválečném období držet v přijatelných mezích cyklické výkyvy ekonomiky pomocí vhodných kombinací daňových a měnových politik. Uvedené politiky byla zaměřeny na ty oblasti veřejných investic – na odvětví jako je doprava, veřejné sítě atd. -, které byly životně důležité pro růst masové produkce i masové spotřeby, a které také mohly garantovat relativně plnou zaměstnanost. Podobně se vlády daly do budování silné základny společenské spotřeby prostřednictvím výdajů na sociální zabezpečení, zdravotnictví, školství, bytovou výstavbu apod. Kromě toho stát využíval svou moc k ovlivňování mzdových dohod a práv dělníků ve výrobě.\nFormy státního intervencionismu v pokročilých kapitalistických zemích byly značně rozdílné. Tabulka 2.2 ilustruje rozmanitost přístupů různých vlád západní Evropy ke mzdovým jednáním. Podobné kvalitativní, stejně tak jako kvantitativní rozdíly lze nalézt ve struktuře veřejných výdajů, v organizaci systémů sociálního zabezpečení (který byl např. v Japonsku situován do značné míry uvnitř korporací) a ve stupni aktivního nebo skrytého zasahování státu do ekonomického rozhodování. Od jednoho státu k druhému se také značně lišil průběh dělnických a zaměstnaneckých nepokojů, sebeorganizace na pracovišti a aktivity odborů (Lash a Urry, 1987). Je ale pozoruhodné, jakým způsobem národní vlády zcela odlišného ideologického zaměření – gaullisté ve Francii, Labour Party v Británii, křesťanští demokraté v západním Německu atd. – dosahovaly jak stabilní ekonomický růst, tak zvyšování hmotné životní úrovně kombinací politiky sociálního státu, keynesiánského řízení ekonomiky a kontroly mzdových poměrů. Fordismus zřejmě závisel na tom, že stát převzal – do značné míry tak, jak předpověděl Gramsci –velmi speciální úlohu v celkovém systému sociální regulace.\nPoválečný fordismus je tedy třeba vidět spíše jako celkový způsob života, než jako pouhý systém masové výroby. Masová výroba znamenala standardizaci produktu stejně tak jako masovou spotřebu; a to znamenalo zcela novou estetiku a komodifikaci kultury, kterou mnoho neokonzervativců jako byl Daniel Bell začalo později považovat za překážku zachování pracovní etiky a dalších údajných kapitalistických ctností. Fordismus tak velmi otevřeně stavěl na estetice modernismu – zejména na jeho zálibě ve funkcionalismu a efektivitě - a sám k ní výrazně přispíval, přičemž formy státního intervencionismu (vedené principy byrokraticko-technické racionality) a konfigurace státní moci zaručující soudržnost systému spočívaly na pojmech masové ekonomické demokracie, spjatých navzájem rovnováhou sil specifických zájmů.\nTabulka 2.2 Organizace mzdového vyjednávání ve čtyřech zemích,\nvysoké v dělnických profesích\nslabá s politickým skupinkařením\nfragmentovaná podle oborů a řemesel\nperiodická s masovými hnutími\nstrukturovaná a jednotná\nrozdělení podle různých tendencí a organizací\nslabá kolektivní organizovanost\nrivalita mezi soukromou a veřejnou sférou\nmocní a organizovaní\nrozsáhlé intervence a regulace práce a mezd prostřednictvím tripartitních dohod\ndobrovolné kolektivní vyjednávání, od poloviny 60. let podle norem stanovených státem\nperiodické legislativní zásahy v závislosti na třídním boji\nvelmi slabá role\nZdroj: viz Boyer, 1986b, tabulka 1\nPoválečný fordismus byl také ve velmi značné míře mezinárodní záležitostí. Dlouhá poválečná konjunktura životně závisela na masivní expanzi světového obchodu a mezinárodních investičních toků. Zatímco před rokem 1939 se fordismus v Evropě rozvíjel jen pomalu, po roce 1940 se pevněji uchytil v Evropě i Japonsku jako součást válečného úsilí. V poválečném období byl pak upevněn a rozšířen buď přímo politikou okupačních mocností (nebo v případě Francie paradoxněji díky tomu, že odbory vedené komunisty považovaly fordismus za jediný způsob, jak zajistit národní hospodářskou autonomii tváří v tvář americké výzvě), nebo nepřímo prostřednictvím Marshallova plánu a následných přímých amerických investic. Tyto investice, jen sporadické v meziválečných letech, kdy korporace USA váhavě hledaly zámořská odbytiště ve snaze překonat omezenost vnitřní efektivní poptávky, rázem ožily po roce 1945. Tento rozvoj zahraničních investic (hlavně v Evropě) a obchodu umožnil absorbování nadbytečné produktivní kapacity Spojených států v jiných zemích, přičemž pokroky fordismu v mezinárodním měřítku znamenaly vytvoření globálních masových trhů a vtažení masy světového obyvatelstva mimo komunistického světa do globální dynamiky kapitalismu nového typu. Navíc nerovnoměrnost vývoje světové ekonomiky přinesla nové projevy již ztlumených hospodářských výkyvů s velkým množstvím místních a vcelku navzájem se kompenzujících oscilací na pozadí značně stabilního růstu celosvětové poptávky. Na straně vstupů znamenal rozvoj mezinárodního obchodu globalizaci nabídky často levnějších surovin (zejména energetických). Nový internacionalismus s sebou přinášel také spoustu dalších aktivit – bankovnictví, pojišťovnictví, služby, hotely, letiště a nakonec turistiku. Stal se nositelem nové mezinárodní kultury a silně se opřel o nové vynálezy v oblasti shromažďování, vyhodnocování a šíření informací.\nTo vše se dělo v bezpečí pod hegemonickým deštníkem finanční a ekonomické moci Spojených států, opírající se o vojenskou dominaci. Dohoda uzavřená v Bretton Woods roku 1944 učinila z dolaru světovou rezervní měnu a pevně připoutala ekonomický vývoj světa k fiskální a měnové politice USA. Spojené státy působily jako bankéř celého světa, odměnou za otevření světových komoditních a kapitálových trhů moci velkých korporací. Pod tímto deštníkem se fordismus šířil nerovnoměrně podle toho, jak každý stát hledal svůj vlastní způsob řízení pracovních vztahů, peněžní a daňové politiky, strategií sociálního zajištění a veřejných investic, přičemž byl omezován vnitřně pouze stavem třídních vztahů a zvnějšku pouze svým hierarchickým postavením ve světové ekonomice a pevným směnným kurzem vůči dolaru. K mezinárodnímu rozšíření fordismu tedy došlo ve specifickém rámci mezinárodní politicko-ekonomické regulace a geopolitické konfigurace, v němž dominovaly Spojené státy pomocí velmi výrazného systému vojenských aliancí a mocenských vztahů.\nNe každý měl z fordismu prospěch a nepochybně existovala spousta projevů nespokojenosti dokonce i v době, kdy byl tento systém na svém vrcholu. Začněme tím, že fordistické mzdové vyjednávání se omezovalo pouze na některá odvětví hospodářství a na některé národní státy, kde mohl být stabilní růst poptávky doprovázen rozsáhlými investicemi do technologie masové výroby. Jiné sektory s vysoce rizikovou produkcí nadále závisely na nízkých mzdách a slabé jistotě zaměstnání. A dokonce i fordistická odvětví se mohla opírat o nefordistickou bázi subdodavatelů. Trhy práce měly tak tendenci ke štěpení na to, čemu dal O’Connor (1973) název ,monopolní’sektor a na mnohem více diverzifikovaný ,kompetitivní’ sektor, v němž měla pracovní síla velmi daleko k privilegiím. Výsledné nerovnosti vyvolávaly vážná sociální napětí a silná politická hnutí těch, kdo byli vylučováni – hnutí, která byla dále komplikována rolí, jakou sehrávala rasa, pohlaví a etnický původ při rozhodování o tom, kdo bude mít přístup k privilegovaným zaměstnáním a kdo ne. Tyto nerovnosti bylo zvlášť těžké snášet tváří v tvář rostoucím očekáváním, zčásti živeným všemi rafinovanostmi vytváření nových potřeb a nového typu spotřební společnosti. Tím, že rozsáhlým segmentům pracovním síly byl upřen přístup k privilegované práci v masové výrobě, byly jim také upřeny hlučně vychvalované radosti masové spotřeby. To byl bezpečný recept na masovou nespokojenost. Ve Spojených státech se do věci vložilo hnutí občanských práv s revoluční zuřivostí, která otřásla centry měst. Příliv žen do špatně placených zaměstnání byl doprovázen stejně důrazným feministickým hnutím. A šok z objevu děsivé chudoby uprostřed rostoucího blahobytu, odhalené například v Harringtonově díle The other America [Jiná Amerika] zrodil silná protihnutí nespokojenosti s údajnými přínosy fordismu.\nI když rozdělení na převážně bílou, mužskou a vysoce oborově organizovanou pracovní sílu a na ,zbytek’ bylo jistým způsobem užitečné z hlediska řízení pracovní síly, mělo i ono své nevýhody. Způsobovalo rigiditu trhů práce, která ztěžovala realokaci pracovní síly z jednoho oboru výroby do druhého. Výhradní pravomoci odborů posilovaly jejich schopnost bránit se proti odbourávání kvalifikace, autoritářství, hierarchii a ztrátě vlivu na pracovišti. Sklon k využívání těchto pravomocí závisel na politických tradicích, způsobu organizace (zvlášť mocné bylo hnutí dílenských odborových důvěrníků v Británii) a ochotě dělníků vyměnit svá práva ve výrobě za větší sílu na trhu. Odborářské boje nevymizely, protože odbory byly často nuceny reagovat na nespokojenost členské základny. Odbory se ale také stále častěji stávaly terčem útoků zvenčí, které byly vedeny vyloučenými menšinami, ženami a sociálně slabými vrstvami. Do té míry, do jaké sloužily pouze úzkým zájmům svých členů a upouštěly od radikálnější socialistické problematiky, dostávaly se odbory do nebezpečí, že budou v očích veřejnosti redukovány na roztříštěné skupiny sledující namísto obecných cílů jen své vlastní zájmy.\nStát nesl hlavní tíži rostoucí nespokojenosti, která občas vyvrcholila v občanských nepokojích vyvolaných vylučovanými vrstvami. Jako naprosté minimum se od státu požadovalo, aby nějakým způsobem zaručil všem jistý přiměřený sociální příjem, nebo provádět redistributivní politiku či přijímal zákonná opatření k aktivní nápravě nerovností, řešení problémů relativního zbídačování a ztráty iluzí menšin. Legitimizace státní moci byla stále více závislá na schopnosti rozšířit přínosy fordismu na všechny lidi a nalézat způsoby, jak zajistit přiměřenou zdravotní péči, bydlení a vzdělávací služby v masovém rozsahu a přitom humánním a ohleduplným způsobem. Kvalitativní selhání v této oblasti byla terčem nesčetných kritik, ale nakonec to bylo pravděpodobně kvantitativní selhávání, co vyvolávalo nejvážnější dilemata. Schopnost poskytovat kolektivní statky závisela na neustálém zvyšování produktivity práce v sektoru korporací. Jedině tímto způsobem mohla být keynesiánská politika státu blahobytu finančně životaschopná.\nNa straně spotřebitelů se hodně kritizovala bezvýrazná kvalita života v podmínkách standardizované masové spotřeby. Terčem těžké kritiky se také stala kvalita zajišťování služeb prostřednictvím systému státní správy, který měřil každému stejně (systému založeného na vědecko-technické byrokratické racionalitě). Manažerský charakter fordovského a keynesovského státu byl spojován se strohou funkcionalistickou estetikou (vysoký modernismus) v oblasti racionalizovaného designu. Kritikové bezvýraznosti předměstského života a monolitické monumentality městských center (jako Jane Jacobsová) vytvořili halasnou menšinu, která artikulovala nespokojenost se stavem kultury spoustou různých způsobů. Kontrakulturní kritické projevy a praktiky šedesátých let tak působily souběžně s hnutími vyloučených menšin a kritikou odosobnění byrokratické racionality. Všechny tyto nitky opozice se začaly spojovat do silného kulturně-politického hnutí právě v tom okamžiku, kdy se fordismus jako ekonomický systém zdál být na svém vrcholu.\nK tomu je nutno přidat veškerou nespokojenost Třetího světa s modernizačním procesem, který sliboval rozvoj, odstranění se nedostatku a plnou integraci do fordismu, ale který všude přinesl zničení místních kultur, hodně útlaku a různé formy kapitalistické dominace výměnou za velmi skrovný pokrok životní úrovně a služeb (např. veřejného zdravotnictví).Výjimkou byla velmi bohatá místní elita, která se rozhodla aktivně spolupracovat s mezinárodním kapitálem. Národně osvobozenecká hnutí – někdy socialistická, ale častěji buržoasně nacionalistická – vyjadřovala značnou část této nespokojenosti způsoby, které se někdy jevily jako skutečná hrozba globálnímu fordismu. Geopolitická hegemonie Spojených států byla v nebezpečí a USA, které od začátku poválečné éry používaly antikomunismus a militarismus jako prostředky geopolitické a ekonomické stabilizace, brzy musely ve své vlastní fiskální politice čelit problému ,kanónů nebo másla’.\nPřes všechnu tuto nespokojenost a všechna zřejmá napětí však přinejmenším do roku 1973 stály všechny centrální prvky fordistického režimu pevně na svých nohou, přičemž nepochybně dokázaly udržet nedotčenu poválečnou konjunkturu, která favorizovala odborově organizovanou pracovní sílu a do určité míry šířila ,přínosy’ masové výroby a spotřeby ještě dál. Hmotná životní úroveň masy obyvatelstva pokročilých kapitalistických zemí se zvýšila, převládalo relativně stabilní prostředí pro zisky korporací. Touto konstrukcí otřásla teprve ostrá recese roku 1973, kterou začal proces rychlé a zatím ještě nedostatečně pochopené přeměny režimu akumulace.\nTeoretické modely proměny\nVzhledem k tomu, že jsme přímými svědky historické proměny, které ještě zdaleka není završena a která bude tak jako fordismus určitě v některých důležitých ohledech částečná, narážíme na řadu teoretických dilemat. Jsme schopni teoreticky porozumět logice této proměny, nebo dokonce pochopit její nutnost? Do jaké míry je třeba pozměnit starší i současné teoretické formulace dynamiky kapitalismu ve světě radikálních reorganizací a restrukturalizací, k nimž dochází jak ve výrobních silách, tak v sociálních vztazích? A jsme schopni podat dostatečně dobrý obraz současného režimu, abychom získali určitou představu o pravděpodobném průběhu a důsledcích toho, co vypadá jako revoluce právě probíhající před našima očima?\nPřechod od fordismu k flexibilní akumulaci působí ve skutečnosti potíže jakémukoli druhu teorie. Keynesiáni, monetaristé, neoklasičtí teoretikové částečné rovnováhy se zdají být stejně zmateni jako všichni ostatní. Proměna staví před vážná dilemata také marxisty. Tváří v tvář těmto obtížím se mnozí komentátoři vzdali jakéhokoli nároku na teorii a omezili se na prostou honbu za daty, aby udrželi krok s rychlými změnami. Ale i zde jsou problémy - která data jsou klíčovými ukazateli a nikoli pouhými náhodnými řadami? Obecná shoda panuje v jediné věci - že ve způsobu, jakým funguje kapitalismus, se zhruba od roku 1970 něco podstatného změnilo.\nNa první potíž narazíme při pokusu o vymezení povahy pozorovaných změn. V tabulkách 2.6, 2.7 a 2.8 shrnuji tři novější rozbory přechodu. První z nich, spíše oslavný popis nového kapitalismu, jehož autorem je Halal (1986), vyzvedává pozitivní a osvobozující prvky nového podnikatelského stylu. Druhý, který předložili Lash a Urry (1987), zdůrazňuje mocenské vztahy a politiku ve vazbě na ekonomiku a kulturu. Se třetím přichází Swyngedouw (1986), který nabízí mnohem víc podrobností o přeměnách v technologii a pracovních procesech a současně projevuje porozumění pro to, jak se změnil režim akumulace a jeho regulační mody. Poukazování na tyto protiklady je samozřejmě ve všech případech jen didaktickým nástrojem, který má zvýraznit rozdíly na úkor spojitosti, a žádný z uvedených autorů neprezentuje problematiku zdaleka tak zhuštěně a suše, jak naznačují uvedená schémata. Tato schémata však ukazují určité přesahy a rozdílnosti, které jsou velmi poučné, protože z nich vyplývají značně odlišné kauzální vztahy. Halal se zdá být bližší Schumpeterově teorii podnikatelských inovací jako hnací síly kapitalismu a má tendenci interpretovat fordismus a keynesiánství jako nešťastnou mezihru v kapitalistickém pokroku. Lash a Urry vidí vývoj zčásti jako zhroucení materiálních podmínek pro silnou kolektivní politiku dělnické třídy a pokoušejí se zkoumat ekonomické, kulturní a politické kořeny tohoto kolapsu. Už tím, že k charakterizování přechodu používají výrazy „organizovaný“ a „dezorganizovaný“, kladou vlastně u soudobého kapitalismu větší důraz na desintegraci než na vnitřní soudržnost, čímž se vyhýbají konfrontaci s možností přeměny režimu akumulace. Na druhé straně Swyngedouw tím, že zdůrazňuje změny ve způsobu výroby a organizaci průmyslu, umisťuje proměnu do hlavního proudu marxovské politické ekonomie, přičemž jasně akceptuje jazyk školy regulace.\nJodi Deanová • Žižek o významu strany a revoluce


Pánská běžecká bota Nike Epic React Flyknit 2. Nike.com CZ\nZobrazená barva: Bílá/Limetkový poryv/Bílá\nPěna Nike React je lehká a odolná, ale taky mimořádně měkká a neuvěřitelně pružná. Pruží při každém kroku a vrací ti energii dopadu. Čím víc energie do kroku vložíš, tím víc se ti jí vrátí.\nPestré barvy našly inspiraci v technice 90. let a vzdávají hold ručním herním konzolám a stolním počítačům z konce minulého století.\nGumový vnější vzorek na špičce a patě je odolný a skvěle zabírá přesně tam, kde potřebuješ.


Kopke Porto Rosé 0,5 l - BESTDRINK - svět whisky, koňaků... a znalců\n> Vína a champagne>Portské>Kopke Porto Rosé 0,5 l\nKopke Porto Rosé 0,5 l\n% alkoholu: 20 Stáří: více než dva roky\nKopke Rosé je velice svěží a vyvážené víno, s jemnou a příjemnou kyselinkou a mírně nasládlým závěrem. Má velice elegantní láhev.\nPortské ROSÉ : Protože i portská vína reagují na vývoj trhu,padlo rozhodnutí o vytvoření rosé porto. Růžové portské je velmi netradiční a do České republiky poprvé zavítalo v roce 2009. Výroba tohoto vína probíhá klasickým způsobem. Vína jsou ponechána kratší dobu na maceraci. Tato vína jsou brána opravdu jako zvláštnost. Na druhou stranu vína vyplnila malou mezírku, která vznikala mezi bílými portskými a červenými. Netradiční chuť přidává na veliké zajímavosti a zvyšuje poptávku zákazníků po těchto vínech. Tato vína jsou velmi vhodná pro vytváření koktejlů. Nejjednodušší drink je 1cl rosé porto a dolít sklenici „long“ tonikem. Do sklenice přidáme malinu. Velmi svěží koktejl. Tento drink vznikl v České republice v roce 2010.


Nikdo z nás nemá takovou moc, aby zastavil čas a udržel si díky kouzelnému zrcadlu mládí, tak jako královna z pohádky o Sněhurce. Řekněte sami, tvář s hladkým čelem každému hned pár let „ubere“. Hladké čelo působí svěže a bezstarostně. Ale jak na to, když nemáte kouzelné zrcadlo ani elixír mládí?\nDneska vám představím svých úžasných 6 super-triků, které vám mohou pomoci se vrásek na čele zbavit. Nebudu vám psát o maskách na obličej, zázračných přípravcích z kosmetiky. Ani vám nedoporučím žádný ze zásahů rychlé, ale dočasné, plastické/estetické chirurgie. Prozradím vám pouze to, co funguje mně. Věřím, že vás potěším fakty. Triky nic nestojí, jsou neinvazivní, provádí se vědomě ve volném čase a v prostředí, které si sami zvolíte.\nJsem nadšená, že jsem odhalila snadné triky, jak čas alespoň přelstít a varhánkům na čele se vyhnout. O tom jsou řádky níže. Společně mrkneme na příčiny, prevenci i možnou redukci vrásek v oblasti čela. Nejprve ale musíme pochopit, proč vlastně takové vrásky vznikají a co vše může být k jejich tvorbě podnětem.\nPodívejme se nejdříve na anatomii. Na čele máme dva příčně pruhované svaly. To znamená, že bychom měli být schopni je ovládat vlastní vůli. Vyzkoušejte si to. Jděte k zrcadlu a zvedněte pravé obočí nahoru a levé naopak tlačte čelním svalem dolů. Jak vám to šlo? Malé děti to umí, ale my jsme se to odnaučili. Jako by to naše tělo zapomnělo. V průběhu dospívání jsme přizpůsobili i své mimické vyjadřování natolik, že jsme úplně vytěsnili myšlenku, že hýbat čelem, je přirozené. Roky plynou a čelní svaly se téměř nehýbou. A tak se stane, že se zapouzdří. Vytvoří se na nich pevný obal, fascie. Obaly přirůstají k sobě navzájem i každý zvlášť k lebeční kosti. Tam, kde obal svalu přiroste, vzniká prohlubeň – vráska.\nUdržujme hormonální hladinu v ideální výši\nV časopisech a médiích čteme, že naše pleť s věkem ztrácí pružnost, vitalitu. Ale proč? Hlavním aktérem jsou hormony. Ano, i vrásky na čele, mají co dočinění s našimi hormony. Všichni víme, že hormonální hladina se v průběhu života mění, kolísá, prochází změnami.\nV těle každé zdravé ženy od 35 roku věku přirozeně hormonální hladina klesá. U některých žen i dříve, v důsledku jejich zdravotního stavu. Více o hormonálních milnících v životě ženy, píši tady >>>.\nPtáte se, jak na své pleti poznáte, že vám hladina hormonů klesá nebo kolísá? Není to nic náročného. Jednoduše si začnete všímat, že vaše pleť není tak zářivá a vitální, jak bývala. Na pleti se mohou objevit:\npigmentové skvrny, o těch si počtete tady >>>,\npopraskané žilky, o kterých píši zde >>>,\nrozšířené póry, akné a jiné neduhy.\nJak hladinu hormonů udržet v ideální výši píši tady >>>.\nOdhalme a odbourejme nevědomé návyky\nNevědomé návyky jsme si budovali celý život. Mimická komunikace není nic s čím bychom se narodili. Naučili jsme se ji. Více o nevědomých návycích píši zde >>>. Nevědomé návyky, jsou pro naše podvědomí, něco jako železná košile. Jsou s námi téměř srostlé. Ve chvíli, kdy odhalíme, že nám neslouží, můžeme s nimi „zatočit“. Přeměnit je v návyky, které nás podporují. V našem případě udržují hladké čelo. Vybrala jsem pár návyků, které potkávají všechny z nás.\nSchválně, zeptejte se sami sebe:\nJak se divíme?\nVezměte si do ruky zrcátko. Vybavte si emoci údivu. “Fakt jo?” Sledujte, jak pracuje vaše čelo. Vytvořily se varhánky. Zvedla se obě obočí najednou? Nebo pouze jedno. Které? Pokud se vaše čelo nepohnulo, pak vám tleskám. Správně by neměly pracovat 2 čelní svaly, ale čtyři okohybné svaly za okem. Pokud se vaše čelo zavlnilo, je skvělé, že jste odhalili důsledek ochablých okohybných svalů a „špatně“ naučené mimiky (komunikace obličeje). Výraz údivu, vychází z pořekadla „oči na vrch hlavy“.\nTedy měli bychom vykulit oči, nikoli zvedat obočí a tvořit si vrásky. K nacvičení „očí na vrch hlavy“ vám pomohou cviky z online kurzu Řekněte sýr v podkapitole “Oční okolí” >>>.\nVyzkoušet si můžeme cvik hned teď:\nJak se tváříme při emocích, když: nesouhlasíme, zlobíme se, opovrhujeme, nechceme nebo „máme fakt hodně práce“\nVšechny vyjmenované emoce a prožitky se nám zřetelně propisují do tváře, do oblasti mezi obočí. Zkuste si to. Podívejte se do zrcátka a zazlobte se. Vidíte? Je tam vráska zlosti. Jak se jí zbavit, je nejsnadnější cvičení ve spolupráci s aktivním uvědomováním mimiky. K tomu nám pomůže denně sledovat své emoce. Pokud po celém dni zhodnotím, že jsem se jen zlobila, nesouhlasila nebo byla upracovaná… Pak se nemůžu divit, že mám vrásku mezi obočím. Pokud se celý den směji, raduji a jsem bezstarostná, pak je i mé obočí spokojené.\nZvedáme obočí. Každé zvlášť nebo obě současně?\nPodívejte se na malé děti, jak si dokážou hrát s pohybem svého obočí. Jednou zvednou pravé, pak levé. Každé zvlášť. Teď to zkuste vy. Že to nejde? Sama vím, jak je náročné znovu obočí rozhýbat samostatně. Ale jde to. Zvedat obě obočí najednou je JEN ZVYK. Vnímejte ZLOZVYK, který nám neslouží a oslabuje naše čelní svaly.\nRádi se sluníme bez slunečních brýlí a pokrývky hlavy?\nMnoho lidí nenosí sluneční brýle, prý chtějí mít opálený celý obličej. Vždycky, když je potkám, tak sleduji, jaké vrásky se jim při “mžourání” proti sluníčku tvoří jak v oblasti očního okolí, tak mezi obočím a na čele. Schválně si to vyzkoušejte. Nastavte si lampičku tak, aby vám svítila do obličeje. Za lampičku postavte zrcátko. Vidíte?\nKaždý z nás, ať chce či nechce, určitě nějaký z těchto návyků používá. Pokud si přejete, abych vám pomohla odhalit nevědomé návyky, které vám do tváře vyrývají nejhlubší vrásky, mrkněte na ONLINE DIAGNOSTIKU problematických partií>>> .\nOhřejme se, ale nesluňme se\nV Evropě máme zažito, že opálená pleť je sexy. Na východě chodí ženy stále pod “deštníkem”, slunečníkem. Když vidí bílou ženu, jdou si ji pohladit a obdivují jasnost její světlé pokožky. Prosí, aby se s ní mohli vyfotit. Opravdu mě to překvapilo, zas a dokola, pokaždé znovu. Bohužel, vždy chceme to, co nemáme. Setkala jsem se s tímto jevem na Filipínách, v Thajsku, Myanmaru, Kambodži i na Lomboku v Indonésii.\nNám běloškám však nedochází, že opálení napomáhá stárnutí pleti a někdy vznikají i pigmentové skvrny. Uf, mám husí kůži, když si na pigmentové skvrny nad svým horním rtem vzpomenu. Už je opravdu nechci, nikdy.\nelegantní pokrývky hlavy (klobouky, kšilty)\na opalovací krém s vysokým faktorem s částicemi make-upu.\nMám totiž na sobě otestováno, že není 50 faktor jako 50 faktor. Pokud je krém bílý/ čirý, pak se přes něj sluníčko, nebo odraz sluníčka například od vodní hladiny, dostane do pokožky, do buňky. Krémy tónované do tmavých barev, průniku paprsků zamezí.\nJak žiji, tak se tvářím, aneb můj životní styl\nVelkou roli hraje samozřejmě náš životní styl. Proč? Největším zabijákem hormonů i těch blahodárných pro naši pleť je stres. O tom vám více píši zde >>>\nNedílnou součástí životního stylu je prostředí, strava, pohyb. Každý z nás by si nyní mohl sáhnout do svědomí a zamyslet se. Kde žiji? Jaký vzduch dýchám? Kolik vody (nikoli tekutin) během dne tělu dopřávám? Z jakého zdroje jsou pokrmy, které si dávám na talíř? Je má strava pestrá, výživná? Kouřím? Kolik a jakého pohybu svému tělu věnuji denně?\nZde už nezbývá, aby si každý z nás popřál: “zítra udělám sám pro sebe, své zdraví i svoji pleť více”.\nJe libo baňkování? Aneb rozproudíme lymfu\nBaňkování jsem si doslova zamilovala. Vyprávěla jsem o něm v živém vysílání ČT Sama Doma >>>. Používání baněk je vhodnou metodou k rychlému a hlubokému prokrvení kůže a svalů nejen v obličeji. Silný podtlak s vedenými tahy správným směrem dokáží rozrušit přirostlé “fascie”, obaly svalu, v našem případě na čele. Baňkováním dokážeme čelo vyhladit a zregenerovat. Silný podtlak, který baňka vytvoří zajistí zvýšenou cirkulaci krve, která vede k regeneraci buňky. Existuje tzv. lymfatická masáž, která dokáže správně vedenými tahy tělu pomoci odnášet nahromaděné toxiny, hormon pigmentu, melanin, a další nečistoty nebo nadbytečný maz odvádět do vylučovacího systému. Tím se stává baňkování úžasnou “léčbou” a prevencí pigmentových skvrn, popraskaných žilek, rozšířených pórů, akné a dalších neduhů.\nVíce o baňkování je dočtete, rozepisuji v novém článku, který připravuji.\nDělejme ksichty, grimasy, aneb rozhýbejme mimické a žvýkací svaly\nPředstavte si, že se díváte na tříleté dítě. Chvíli jej pozorujte. Vidíte, jak často špulí pusinku, dělá grimasy, ksichty, škleby… jednoduše používá aktivně všechny svaly i jemné vazy na svém obličeji. Teď představu změňte. Zaměřte se na 45 letou manažerku, která sedí za počítačem a soustředěně pracuje. Ať ji sledujete, jak chcete, rozhodně z její tváři neuvidíte výraznou aktivitu v mimických ani žvýkacích svalech. Odnaučili jsme se je používat, jak ve chvílích klidu, tak při komunikaci. Jak to můžete změnit? Začněte s Obličejovou jógou. Nemusíte se hned učit celou sestavu. Stačí, když se vyzkoušíte 1 cvik. Důležité je, abyste cítili účinky ve svalech, na které je cvik zaměřený. Natočila jsem pro vás videonávod ZDARMA>>>. Stáhněte si Supercivk na čelo a ověřte si sami na sobě, jaké to je mít prokrvené oba čelní svaly. Až docvičíte, zeptejte se sami sebe. Kdy naposledy jste takto prokrvené čelo měli?\nJak říkala moje babička, vrásky nebolí. To je sice pravda a mužům dokonce mnohdy přidávají na šarmu (představme si například Brada Pitta). Proto nedělejme si už vrásky z vrásek a pojďme se zdravě hýbat. Vyzkoušejte si to sami na sobě a uvidíte, jak se vám to líbí.\nTagy: baňkováníobličejová jógapigmentové skvrnyvrásky\nAhoj, chtěla bych se zeptat na super cvik na čelo. Když jsem ho zkoušela, všimla jsem si, že právě tím jak určitou část čela chytám, zvýraznuji právě tu vrásku na čele ještě víc. Připadá mi, že to má vlastně stejný efekt jako když zvedám obočí a tu rýhu tím také podporuji a vytvářím. Děkuji 🙂\nKrásný den, milá Maggie, doporučím jednoduchý tip, jak to dělám já – neštípu vodorovně, abych podporovala vrásku na čele, ale štípu svisle. Pak se mi krásně podaří odtáhnout kůži z čela i přímo v místě vrásky.


HDP Prahy se může letos propadnout o téměř 12 procent, vyplývá ze studie ekonomů - Pražský patriot\nPodle autorů studie by se dalo ušetřit například odložením revitalizace spodní části Václavského náměstí. Vedení Prahy to však nedávno odmítlo, naopak považuje projekt za jeden ze symbolů obnovy po koronavirové krizi. Vizualizace: Jakub Cigler architekti\nHDP Prahy se může letos propadnout o téměř 12 procent, vyplývá ze studie ekonomů\n10. dubna 2020 08:41\nHrubý domácí produkt (HDP) hlavního města by se v důsledku ekonomického útlumu souvisejícího s pandemií koronaviru mohl letos propadnout při optimistickém scénáři o 2,9 procenta, při pesimistickém pak až o 11,8 procenta. Vedení magistrátu také musí počítat s miliardovými výpadky příjmů. Vyplývá to ze studie, kterou zpracovali ekonomové CEVRO Institutu. Praha se na celkovém HDP České republiky podílí zhruba čtvrtinou.\nPodle studie, kterou vytvořili ekonomové Dominik Stroukal, Matěj Gregárek a Pavol Minárik, je Praha specifická například velkým podílem cestovního ruchu. „Cestovní ruch byl zasažen ze všech odvětví ekonomiky pravděpodobně nejvíc, a to nejprve nemocí samotnou a poté nařízeními vlády," píše se v dokumentu. Autoři na druhou stranu upozornili, že v metropoli je naopak větší podíl oblastí, které pandemie zasáhla méně, jako je IT nebo telekomunikace.\nAutoři vytvořili tři modely, podle pesimistického výkon pražské ekonomiky v důsledku pandemie klesne o 11,8 procenta, zatímco v celé republice o 13,1 procenta. Střední scénář odhaduje v metropoli pokles o 7,4 a v Česku o 8,4 procenta. V optimistické variantě pak studie počítá s poklesem o 2,9, respektive o 3,6 procenta.\nCelkový útlum ekonomiky s sebou podle autorů přinese méně peněz z daní do rozpočtu hlavního města. Výpadek příjmů bude i například z ubytovacích poplatků nebo odpuštěných či nezaplacených nájmů, píší. V absolutních číslech to podle modelů může znamenat pokles příjmů o 8,4, 5,6 nebo 2,8 miliardy korun. Původně schválený pražský rozpočet na letošní rok počítal s příjmy 60,7 miliardy korun a měl být vyrovnaný. To však s ohledem na stávající situaci podle autorů již nebude možné.\nAutoři studie dále nabídli příklady naplánovaných investičních akcí, které by bylo možné odložit. Jde o ty projekty, které vyjdou letos nebo příští rok na více než 50 milionů korun nebo zatím nebyly zahájeny.\nMezi takové plány podle ekonomů patří například nákup nového městského mobiliáře, rekonstrukce Průmyslového paláce, výstavby bytových domů, stavby nové lávky v Troji a nového mostu mezi Prahou 4 a 5 nebo revitalizace Václavského náměstí a holešovické tržnice. Celkem by se podle studie odložením vybraných projektů daly ušetřit více než dvě miliardy korun.\nVedení Prahy v minulých týdnech schválilo například odklady nájmů u svých nebytových prostor či zrušilo jejich zvýšení o inflaci. Jedná i o jejich odpuštění u vybraných podnikatelů. Praha také plánuje dát více než půl miliardy korun ze svého evropského operačního programu na záruky pro úvěry firmám.\nPokud jde o investice, zatím vedení magistrátu o jejich rušení nemluví. Jeho zástupci naopak zmínili, že posílení investic ze strany města může být jednou z cest, jak pomoci firmám. S řešením koronavirové krize má magistrát i přímé náklady, plynoucí například z nákupu ochranných pomůcek, zajištění ubytování pro lidi bez domova nebo posílení úklidu v ulicích.


Ministerstvo dopravy chce novou smlouvu s leteckými dopravci - Deník.cz\nMinisterstvo dopravy chce novou smlouvu s leteckými dopravci\nPraha - Ministerstvo dopravy chce otevřít letecké spojení na Východ více dopravcům, píše dnešní Mladá fronta DNES.\nPro státní ČSA je to ohrožení nejvýnosnější části byznysu. Ministerstvo dopravy chce změnit leteckou smlouvu s Ruskem z roku 1966, podle které může být na lince mezi českým a ruským letištěm vždy jen jeden dopravce na české a ruské straně, v praxi většinou ČSA a Aeroflot.\nPodle mluvčího ministerstva dopravy Martina Nováka se už o změně jedná. Česko by rádo uzavřelo zcela novou smlouvu. „Hlavní změnou bude prosazení liberalizace přepravního trhu. Budeme chtít prosadit více leteckých dopravců na jednotlivých linkách do Ruska,“ uvedl Novák.\nMinisterstvo by chtělo smlouvu co nejdříve, termín však není zatím jasný. „Ruská strana o nové smlouvě ví a nemá s tím problém,“ uvedl Novák. Na otevření nebe mezi Evropou a Ruskem tlačí několik let zatím neúspěšně i Evropská unie.\nZatím není příliš reálné, že by smlouva umožnila „otevřené nebe“ mezi Českem a Ruskem. Otevření pro další dopravce mezi oběma zeměmi by však znamenalo, že například mezi Prahou a Moskvou by mohly létat čtyři aerolinky namísto současných dvou, což by mohlo přispět ke snížení cen.\nNa české straně má zájem o linky do Ruska například Travel Service, píše MfD. Firma se už loni hlásila do výběrového řízení, v kterém ministerstvo vybralo pro linky do Moskvy a Petrohradu opět ČSA.\nOtevření linek konkurenci může mít velký dopad především na České aerolinie. Ty vidí čím dál více svoji budoucnost v orientaci na Rusko a spojení směrem na Východ je pro ně díky omezené konkurenci hospodářsky podstatně zajímavější než lety směrem na Západ.\nPočty cestujících na linkách mezi Prahou a ruskými městy stouply za posledních pět let o téměř 70 procent, což je výrazně více, než byl růst celého ruzyňského letiště.


Liberečtí obyvatelé bez tepla nezůstanou — ČT24 — Česká televize\nLiberečtí obyvatelé bez tepla nezůstanou\nLiberec - Nespokojení zákazníci Teplárny Liberec a.s. bez dodávky tepla nezůstanou. Rozhodl o tom Energetický regulační úřad předběžným nařízením o dodávce tepla za 650 Kč za gigajoul. Toto rozhodnutí však vleklý spor neřeší, protože bytová družstva s touto cenou nesouhlasí a proti rozhodnutí úřadu připravují rozklad.\nTento spor se vleče už od počátku roku, kdy se několik bytových družstev spojilo ve sdružení Teplo za 399,90. Nespokojení zákazníci protestovali proti podle nich neopodstatněnému navýšení ceny tepla. Argumentovali tím, že tato teplárna jedná z postavení monopolního podniku dodávající teplo v Liberci.\nChtěli dosáhnout toho, aby Teplárna Liberec a.s. uspořádala audit, který by prověřil hospodaření firmy a způsob vypočítávání ceny. Následně tito nespokojení zákazníci vypověděli teplárně smlouvu. Vedení teplárny se bránilo, že ceny jsou opodstatněné a vycházejí z vstupních nákladů. „Naše politika je jít s cenami jen tak vysoko, jak nezbytně musíme, aby to pokrylo naše vstupy,“ uvedl člen představenstva teplárny Tomáš Buzín.\nNyní hrozilo, že 4000 domácností zůstane v lednu bez tepla. Šlo tedy o ty klienty, kteří v létě smlouvu, která měla začít platit od ledna, nepodepsali. Obrátili se tedy na Energetický regulační úřad, který kvůli tomu, že by v tak krátké době nestihl ustanovit konečné rozhodnutí, vydal jen opatření předběžné, v němž se hovoří o ceně 650 Kč za gigajoul. S touto kalkulací liberecká teplárna souhlasí, protože tato cena je téměř shodná s jejich cenou původní.\nOd loňského roku se cena za teplo v Liberci zvýšila téměř o 30 procent, tedy z 532 Kč za gigajoul na 690 Kč za gigajoul. V důsledku tohoto předběžného opatření se tedy cena od Nového roku sníží o 40 Kč. Tyto ceny patří spíše k nadprůměrným v ČR, ale nejsou však nejdražší.\nNěkolik bytových družstev podalo trestní oznámení na libereckou teplárnu


Seznam spustil novou verzi řazení dle relevance, Web-SEO\nSeznam spustil novou verzi řazení dle relevance\nPokud jste něco vyhledávali na Seznam.cz 21.10.2009, tak jste jistě zaregistrovali, že Vám výsledky skáčou, jak se jim zachce. Důvodem bylo nasazení nového enginu, který zajišťuje řazení výsledků v SERP dle relevance.\nTestovací verze nového hledání\nJeště před nasazením nového enginu řazení jste si mohli vyzkoušet, jak na tom Váš web bude a to na searchtest.seznam.cz. Na této adrese jsou vždy nové vývojové verze vyhledávání a řazení. Seznamácký tým využívá také připomínek běžných uživatelů, kteří si na této testovací verzi zkoušejí běžné vyhledávání. Své připomínky sdělují v aktuální diskuzi k tématu na blogu fulltextu Seznam.cz.\nPokud si tuto diskuzi přečtete, zjistíte, že se i běžná veřejnost "zapojuje" do vývoje a ladění nových funkcí vyhledávání. Dle některých příspěvků v diskuzi lze soudit, že nová verze není moc odladěná a mnohdy vrací nesmyslné výsledky.\nNasazení na search.seznam.cz nastalo zřejmě 21.10., jelikož jsem zaregistroval opravdu zajímavé výsledky. Nejenom já, více podobných příkladů lze nalézt opět v diskuzi k fulltextu Seznamu.\nJako příklad bych uvedl klíčové slovo "palety" - na prvním místě byl web fotoaparat.cz. Bohužel printscreen se mi někde zatoulal. Dalším zajímavým obrázkem by mohla být statistika hledanosti slov, kde je pravděpodobně vidět, kdy Seznam začal s nasazováním nového enginu.\nNyní se již zdá, že fulltext Seznamu pracuje normálně. Ovšem některé SEO agentury a podobné subjekty, které živí tato problematika, zažili krušné chvíle.\nNový fulltext = tvrdá rána! ...ale jak pro koho:)\nNasazení nového enginu pocítil každý jinak - někdo si značně polepšil, někdo pohoršil. Mnoho eshopů jistě ztratilo svůj hlavní zdroj traficu, tedy nastal značný pokles objednávek, což může způsobit nemalé problémy, né-li existenční...\nZměna řazení musela, tvrdě dopadnout i na lidi, které SEO živí. Sám jsem to poznal na vlastní kůži, kdy se mi z vyhledávání úplně ztratily některé weby. Ale bylo to naštěstí jen na pár chvil, poté se vrátily na své pozice, dokonce se nyní umísťují lépe, než před nasazením nového řadícího algoritmu. To svědčí o jasném faktu - snad tedy provádím SEO správnou cestou, jelikož mé weby nepostihla žádná penalizace, vyřazení nebo značný posun zpět na nižší pozice. Jak jsem psal, spíše jsem si u některých webů polepšil, což mě velice těší. A těší mě to hlavně proto, že mí zákazníci budou spokojeni, což je můj cíl!\nTěšme/netěšme se tedy na další "upragde" řazení dle relevance...


Spolek chce místo piva mrkev. Je to řízená likvidace, říká hospodský - iDNES.cz\n28. dubna 2017 11:19, aktualizováno 11:19\nProvozovatel baru Jan Horáček prochází zahrádkou podniku, v pozadí je dům Jiřího Smetany (v šedé barvě). | foto: Ota Bartovský, MAFRA\nPřestože spolek získal nájemní smlouvu na pozemek, který patří městu, vyhráno ještě nemá. Zahradu chce dál využívat bar, pro přezkoumání rozhodnutí města je i náměstkyně primátora Karolína Hrbková.\n„Je to řízená likvidace mě a hospody,“ říká provozovatel pivního baru Azyl v Široké ulici Jan Horáček. Hospodu vede několik let a zahrádka se stoly, ping-pongem nebo dětským pískovištěm byla její nedílnou součástí.\n„Když jsem si hospodu pronajal, zahrada k ní patřila, byla tam garáž, na které jsem udělal novou střechu, nové kachličky. Na zahradě vznikl chodníček, veškerý odpad jsem odvezl a zkulturnil to. Osm let to nikdo neřešil, až teď,“ přibližuje Horáček.\nPředseda spolku: Zahrádka vypadá jako poválečný Berlín\nSituace se podle něj změnila, když se do sousedství azylového domu a přímo naproti hospodě přistěhoval Jiří Smetana, v současné době předseda spolku Na Ladech. Ten přišel s nápadem, že chce v těchto místech mít komunitní zahradu.\nSpolek Na Ladech chce zahrádku pivního baru proměnit v komunitní zahradu.\n„Vypadá to tam jako na exkurzi po poválečném Berlíně. Je to jako válečná zóna – počmárané plechy, pozůstatky bývalé fabriky... Stav, co tam panuje, je pro starousedlíky neudržitelný,“ popisuje Smetana. Od města získal smlouvu o výpůjčce, neboť Horáček, potažmo Štefan Novota, majitel domu, ve kterém Azyl sídlí, pozemek pronajatý neměli. „Nikoho nechceme vyhánět, ale ti lidé si to zde zabrali bez jakékoliv nájemní smlouvy,“ říká Smetana.\nKomunitní zahrada by podle něj měla být podobná té, která vznikla před několika lety na Lazebnickém vrchu, tedy včetně pěstování plodin. „Jednáme se ZŠ Barvířská, protože děti dnes ani pořádně nevědí, jak roste mrkev nebo jak se sází brambory. Projekt místo vizuálně zvedne do utěšené podoby a zároveň to má přesah vzdělávání mládeže,“ přeje si Smetana.\nHrbková: Obě žádosti by se měly posuzovat společně\nHoráček ale nechce o zahrádku přijít. S Novotou proto městu navrhli, že pozemek odkoupí. Se svým návrhem ale přišli později než Smetana, kterému rada města vyhověla.\nS tím ale nesouhlasí náměstkyně primátora Karolína Hrbková. „Vložila jsem se do toho, protože když jsou na městě dvě žádosti na jeden pozemek, měli bychom je posuzovat společně. Nemělo by dojít k tomu, že ta výpůjčka proběhne, my pak pozemek prodáme panu Novotovi a ten začne likvidovat to, co tam pan Smetana vybudoval,“ zdůvodňuje svůj krok. Podle ní je možné, aby se budoucnost pozemku projednávala na další radě.\n„Šla jsem za primátorem, aby se tento spor vrátil do rady. To je možné, protože tam jsou čtyři důvody, jak vypovědět výpůjční smlouvu. Jedním z nich je možnost, že bod rada schválila na základě skutečností, o kterých v momentě hlasování nevěděla. Což je tento případ, protože my jsme nevěděli, že je tam žádost o odkup,“ říká.\nS tím však Smetana nesouhlasí. „Máme podepsanou smlouvu o výpůjčce a v nejbližších dnech se pouštíme do samotné výstavby zahrady,“ přibližuje.\nPodle Horáčka ale Smetanovi jde hlavně o to, aby celý Azyl skončil.\nKaždé tři dny kontrola\n„Posílá na mě neustále kontroly – hygienu, hasiče, policisty. Každé tři dny tu někdo je. Všechno to normálně prošlo, jen jednou jsme dostali pokutu za hluk, ale to nemáme problém řešit,“ brání se Horáček, že by se v hospodě dělo něco nekalého. S Hrbkovou je zajedno, že by pozemek mohl sloužit jak zahradě, tak pivařům. To však Smetana razantně odmítá.\n„Funkce komunitní zahrady není vůbec slučitelná s tím, že by tam zároveň fungovala zahrádka hospody. Nedovedu si představit, jak se propojuje konzumace lehkých drog s edukací mládeže,“ argumentuje Smetana s narážkou, že se v hospodě podle něj scházejí uživatelé drog.\nTémata: Jiří Smetana, hospoda, Bar, Liberec, Karolína Hrbková, Výpůjčka, Berlín, Liberecký kraj, azyl, Pivo


Ancient Aliens S05E01 Secrets of the Pyramids - Titulky k filmům 720p.HDTV.x264-DHD\nAncient Aliens S05E01 Secrets of the Pyramids (2009)\nkamaka Dát hlas uloženo: 2.1.2013 rok: 2009\nStaženo Tento měsíc: 0 Celkem: 654 Naposledy: 16.2.2022\nDalší info Počet CD: 1Velikost: 1 532 287 000 B typ titulků: srt FPS: 23,976\nZdravím příznivce mých titulků. Tak po delší době je tady další už pátá řada seriálu. První epizoda má název "Tajemství pyramid". Americká stanice History2 vysílá každý týden jednu epizodu. Takže je to celkem fofr. No, jedná se o překlad z anglických titulků, a i když jsou přímo pro tu verzi kterou uvádím, možná že někomu nebudou dobře sedět. Za nějaké ty chybičky se předem omlouvám a můžete si to užít.\nTitulky Ancient Aliens S05E01 Secrets of the Pyramids ke stažení\nAncient Aliens S05E01 Secrets of the Pyramids (CD 1) 1 532 287 000 B\nStáhnout v ZIP Ancient Aliens S05E01 Secrets of the Pyramids\nHistorie Ancient Aliens S05E01 Secrets of the Pyramids\nRECENZE Ancient Aliens S05E01 Secrets of the Pyramids\n25.2.2013 19:54 merkuco odpovědět\n15.1.2013 18:31 mirecca odpovědět\n11.1.2013 21:11 leonidek odpovědět\n9.1.2013 14:03 Petrs51 odpovědět\nDíky za info. Už jsem si všiml, že to je tady napsaný.\n9.1.2013 11:38 kamaka odpovědět\nreakce na 576036\nDruhou epizodu dělá veenaa. Já jsem dnes začal třetí. Tak jsme se domluvili.\n9.1.2013 9:42 Petrs51 odpovědět\nCo se stalo, že nepokračuje překlad.\n5.1.2013 23:39 Lucipher odpovědět\n5.1.2013 20:16 VelkyPiciak odpovědět\nSom si prave cez tyzden hovoril, ze v piatok uz je tretia cast a kamaka a veenaa sa nejak flakaju...\n...aj ked je pravda, ze ku anglictine Tsoukalosa a Daenikena (tj. 1 slovo za sekundu) ani velmi titulky netreba\n5.1.2013 12:29 kamaka odpovědět\nreakce na 574263\nDíky za upozornění. Ale, nemůžu si pomoct, slovo "samojediná" jsem v celém textu titulků jaksi nenašel. Samotného by mě zajímalo, na přesně kterém místě v textu se má nacházet. Jinak samozřejmě o nic nejde. Jsem rád za celkovou spokojenost.\n4.1.2013 21:12 Wikir odpovědět\nDíky díky, jen slovo "samojediná", někde kolem 20. minuty bych radši nahradil slovem "ojedinělá". "Samojediná" zní zvláštně...\n4.1.2013 8:07 kamaka odpovědět\nreakce na 573935\nU těchto dokumentů se to "vykradený" až tak moc brát nedá, když jde o téměř totožný pohled na jednu problematiku. Jinak se přiznám, že o bosenských pyramidách jsem slyšel poprvé.\n3.1.2013 23:45 NewScream odpovědět\nNo trochu dost "vykradený" The Relevations of the pyramid (http://www.csfd.cz/film/302234-tajemstvi-pyramid/). Ale i v tomto díle je něco jiného dalšího. Pro zájemce o záhady pyramid určitě zkoukněte i zmíněný dokument, stojí za to .\n3.1.2013 23:00 jvps odpovědět\nDíky moc za překlad, konečně pořádný "seriál".\n3.1.2013 19:35 NewScream odpovědět\nZdravím kamaku, specialistu na dokumenty a záhady. Díky moc za titulky! :o) ooo)\n3.1.2013 17:25 kvikvo odpovědět\nPokračuj !!! Díky moc !!!\n3.1.2013 16:39 veenaa odpovědět\nDíky, jdu na tu dvojku.\n3.1.2013 12:19 Petrs51 odpovědět\n3.1.2013 11:12 swoop odpovědět\n3.1.2013 11:04 comandsk odpovědět\npasuju aj na Ancient.Aliens.S05E01.Secrets.of.the.Pyramids.HDTV.XviD-AFG\n3.1.2013 11:01 comandsk odpovědět\n3.1.2013 8:53 kvin odpovědět\nDěkuji mocx za překlad, už se těším na další díly.\n3.1.2013 8:38 xyxo odpovědět\n3.1.2013 6:07 rejdick odpovědět


Tykev Tom Fox Halloween - prodej osiva online - pěstování\nDýně Tom Fox je oblíbená odrůda, využívaná především k vyřezávání halloweenských dekorací. Plody jsou velké, dosahují hmotnosti 10–18 kg a mají sytě oranžovou barvu.\nDužina má sladkou chuť, hodí se tedy i pro přípravu různých omáček, pyré a polévek.\nHrách cukrový Heraut - Pisum sativum - prodej semen hrachu - 45 ks\nHrách cukrový Heraut je atraktivní odrůda hrachu, která má krásné fialové květy. Rostlina dosahuje výšky až 140 cm a nese středně velké lusky zelené barvy, určené zejména k přímé konzumaci. Hrách je jednoletá plazivá...


Zemřel přítel USA, řekl Obama. Evropa uctí Havla minutou ticha | Hospodářské noviny (IHNED.cz)\nZemřel přítel USA, řekl Obama. Evropa uctí Havla minutou ticha\n18. 12. 2011 15:48\nHavel Václav sametová revoluce smrt\nSvět přišel o jednu z největších ikon boje za svobodu a demokracii, shodují se osobnosti po celém světě. Předseda Evropské komise José Manuel Barroso bývalého českého prezidenta hodnotí jako "šampiona demokracie a svobody". Minutou ticha si vzpomene na Václava Havla celá Evropská unie.\nVáclav Havel v neděli zemřel ve věku 75 let. V srdcích svobodomyslných lidí však zůstává jako člověk, který mluvil, když ostatní mlčeli.\nCelá Evropská unie v Bruselu vzpomene minutou ticha na zesnulého českého exprezidenta Václava Havla. Polské předsednictví EU totiž rozhodlo, že takto začnou všechna pondělní jednání v Radě EU, kde jsou zastoupeny členský státy unie. Předsednictví to oznámila na sociální síti Twitter.\nPolitici z celého světa se vyjádřili k odkazu muže, který byl vůdcem sametové revoluce.\nFrancouzský prezident Nicolas Sarkozy přijal zprávu o úmrtí Václava Havla s "velkým smutkem a hlubokým pohnutím". Oznámil to Elysejský palác, podle něhož hlava Francie zaslala jménem Francouzů upřímnou kondolenci "celému českému lidu".\n"Václav Havel byl přítelem Spojených států a všech, kteří usilovali o svobodu a lidskou důstojnost. Jeho slova budou rezonovat i do budoucna. Zpráva o Havlově úmrtí mě hluboce zasáhla," uvedl americký prezident Barack Obama.\nPolský exprezident Lech Walesa: "Český exprezident Václav Havel, který dnes zemřel, by si zasloužil Nobelovu cenu míru. Havel byl velkým a zasloužilým člověkem, bude chybět. Ať odpočívá v pokoji."\nRakouský prezident Heinz Fischer: "Smrtí Václava Havla došla konce životní cesta velkého Evropana, spisovatele a humanisty. Byl umělcem a politikem, disidentem a státníkem a vždy dbal svého svědomí. Každý rozhovor s Václavem Havlem mi byl potěšením."\nKlaus: Václav Havel se stal symbolem novodobého českého státu - čtěte ZDE\nZapalte svíčku za Václava Havla, svolávají se Češi na sociálních sítích - čtěte ZDE\nNěmecká kancléřka Angela Merkelová: "Společně s vámi truchlíme nad ztrátou velkého Evropana."\nSlovenská premiérka Iveta Radičová: "Jako každý politik i on rozděloval, měl své příznivce i velké nepříznivce, také ve Slovenské republice. Nedá se upřít, že to otevření základních bran po roce 1989 do světa udělal právě on."\nPředseda EP Jerzy Buzek: "Václav Havel je osobností představující sametovou revoluci a sjednocení Evropy. Byl a zůstane hrdinou."\nPředseda EK José Barroso: "Jméno Václava Havla zůstane navždy spjato se znovusjednocením Evropy a šířením jejích hodnot do střední a východní Evropy. Byl také zdrojem ohromné inspirace všem těm, kteří po celém světě bojují za svobodu a demokracii. Bývalý český prezident Václav Havel, který zemřel, byl šampionem demokracie a svobody."\nŠéf německé diplomacie Guido Westerwelle: "Byl duší revoluce v Česku. Skláním se před tímto velkým bojovníkem za demokracii. Truchlíme spolu s českým lidem."\nKondoloval i Vladimír Mečiar\nŠvédský ministr zahraničí Carl Bildt: "Havel byl jedním z největších Evropanů naší doby. Jeho volání po svobodě dláždilo cestu jednotné a svobodné Evropě."\nBývalý německý kancléř Helmut Kohl: "... velký muž, bez něhož by svoboda nebyla možná."\nKohlův ministr zahraničí Hans-Dietrich Genscher: "Evropa je chudší, my všichni jsme chudší. Odešel od nás velký Evropan a humanista."\nBývalý slovenský premiér Vladimír Mečiar: "I když jsme měli rozdílné pohledy na slovenské potřeby ve společném státě, nelze mu upřít, že se při zavádění demokratických poměrů u nás po roce 1989 stal součástí i slovenských dějin."\nŠéf ruské liberální strany Jabloko Grigorij Javlinskij: "Byl to čestný člověk, který se nikdy nikoho nebál a věnoval svůj život osvobození svého národa od totalitního režimu."\nPolský spisovatel, autor knížek o Češích a Česku, Mariusz Szczygiel: "Zemřel Čech, do kterého jsem byl opravdu zamilovaný. Říkal jsem o něm: Prezident, který pořád dokázal být člověkem. Každý den sám sebe shazoval z piedestalu. Na Západě se mě pořád ptají, jestli to byl typický Čech a jestli Češi jsou jako on. Na tu otázku by si asi měl odpovědět každý sám."\nEvropa má vůči Václavu Havlovi velký dluh. Prohlásil to v reakci na úmrtí bývalého českého disidenta, dramatika a prezidenta britský premiér David Cameron.\n"Václav Havel byl mimořádnou morální osobností, kterou Američané brali jako důkaz, že lidé ze střední Evropy chtějí patřit k Západu," uvedla v České televizi bývalá americká ministryně zahraničí Madeleine Albrightová. "Stali se z nás velcí přátelé," dodala.\nVětšina EU podle Babiše s odkladem brexitu souhlasí. Británie ale pravděpodobně bude muset vystoupit do 22. května\nBabiš zatím pokutu kvůli možnému střetu zájmů platit nemusí. Kraj případ vrátil do Černošic k novému projednání\nTurecko přitvrzuje v reakci na výroky o spojenectví s Islámským státem. Zeman podle něj lže a uráží turecký stát i prezidenta\nREGIONÁLNÍ PRODUCT MANAGER_APPLE produkty\nVEDOUCÍ SEKCE ROZVOJE\nČeští politici o Havlovi: Navázal na Masaryka, byl známější než Česká republika\nSmrt prvního českého prezidenta Václava Havla hluboce otřásla českými politiky bez ohledu na stranickou příslušnost. Havlovu oddanost demokracii...\nNečas: Václav Havel byl tváří České republiky\nAudio\tPrezident Václav Havel byl symbolem pozitivních společenských, politických a ekonomických změn, řekl dnes v první reakci premiér Petr Nečas. "V...\nFacebook léta ukládal miliony přístupových hesel svých uživatelů na interních serverech v...\nFondy Akro jsou ve stamilionové exekuci. Kvůli penězům z vytunelovaných CS fondů\nJeště před rokem to vypadalo jako jedna z nejvýhodnějších investic v novodobé historii. I když z...\nPodle Trumpa je čas, aby USA uznaly Golanské výšiny za území Izraele. Je to důležité pro stabilitu v regionu, uvedl\nSpojené státy by měly uznat izraelskou svrchovanost nad Golanskými výšinami. Uvedl to dnes americký...\nČeští vědci budou zkoumat existenci blesků na Marsu. Do projektu se mohou zapojit i obyčejní lidé\nVědci z Ústavu fyziky atmosféry Akademie věd ČR (AV ČR) budou měřit elektromagnetické pole a...\nKellnerova PPF prodala dluhopisy telekomunikačních firem za 550 milionů eur. Peníze půjdou na splacení bankovních úvěrů\nNejvětší soukromá finanční skupina v Česku, vlastněná miliardářem Petrem Kellnerem, prodala ve...\nPolsko nepozvalo Putina na výročí vypuknutí druhé světové války. Podle Moskvy tím ignoruje historickou logiku\nRusko vyjádřilo nevoli nad tím, že se Varšava rozhodla připomenout si 80. výročí vypuknutí druhé...\nPřed prezidenty a premiéry 27 zemí Evropské unie stojí po žádosti šéfky britské vlády Theresy...


Alpa Skřivanovi – Penziony.cz – Ubytování Josefův Důl, hotel, apartmán, pension, chata\ntel.: 721 883 133\nKapacita 22 lůžek. 4 lůžkový apartmánový pokoj s kuchyňkou a soc zařízením. Pokoje – 3 X 4 lůž., 1 x 6 lůž. všechny se sociálním zařízením. Dále k dispozici prostorná společenská místnost, pianino, TV, dále k individuelnímu vaření vybavená kuchyň – 2x sporák, 2X lednice, MV trouba, myčka.V celém objektu wifi. Kolárna, lyžárna , samoobslužný výčep s točeným pivem.\nVaření (nutná dohoda) polopenze, plné penze, jinak individuelní. Na zahradě ohniště s posezením,řeka Kamenice, 50 m les. Bezplatné parkování, 9 parkovacích míst na našem pozemku před domem. Železniční zastávka přímo v obci Josefův Důl, nejznámější sjezdovka Tanvaldský Špičák 3,5 km autem nebo vlak stanice „Tanvaldský Špičák“. V obci obchod s potravinami, pošta\nObjekt je umístěn v centru obce v klidné lokalitě, příjezd k objektu po udržované cestě i v zimním období.\nSpolečenská místnost s pianinem a TV,\nsamoobslužný improvizovaný výčep s točeným pivem (pro ucelené skupiny – po předchozí dohodě),\nvaření vlastní nebo pro ucelenou skupinu možná polopenze, příp. plná penze.\nK dispozici kolárna, lyžárna.\n4 lůžkový apartmánový pokoj s kuchyňkou a soc zařízením.\nPokoje – 3 X 4 lůž., 1 x 6 lůž. všechny se sociálním zařízením\nUbytování, po dohodě stravování.\nParkování 20 m od objektu na vlastním udržovaném parkovišti.\nPokoje od 300,--/os/noc\nApartmánový 4 lůžkový pokoj 1400,--/noc (při ubytování 2-3 osob cena 400,--/os/noc)\nK cenám za ubytování se účtuje rekreační poplatek odváděný obci 20,-- Kč .\nJen skupinám - po dohodě.\nNa čísle 721 883 133 můžete přímo kontaktovat ubytovatele. Řekněte prosím, že voláte z kontaktu uvedeném na Penziony.cz, děkujeme.\nGPS: 50°46'50.12”N 15°13'54.33”E\nAlpa Skřivanovi je blízko ubytování\nPenzion U Dvou Skal 0.03 km\nPrázdninový dům Josefův Důl 0.12 km\nPenzion DAKOTA 0.15 km\nPenzion Josefův důl 0.20 km\nChata BODY 0.30 km\nAla ubytovani 0.53 km\nPension Savoy 0.57 km\nPenzion Savoy 0.60 km\nPenzion Kamenice 0.63 km\nPenzion Ina 0.71 km\nRozhledna Slovanka Janov nad Nisou - Hrabetice 2.55 km\nMuzeum Hornické 3.28 km\nRozhledna Bramberk Lucany nad Nisou 3.56 km\nRozhledna Spicák Tanvald - Zdár 4.88 km\nRozhledna Královka Bedrichov 5.40 km\nRozhledna Nisanka 5.65 km\nMuzeum Prírodovedy Smrzovka 5.67 km\nMuzeum Pam.skláru Janov nad Nisou 6.33 km\nZámek BEDRICHOV U JABLONCE 6.36 km\nMuzeum Skla a bizut. Jablonec nad Nisou 7.64 km\nU Splavu, Josefův Důl 150, Josefův Důl 0.12 km\nU Toníčka, Horní Maxov 168, Josefův Důl 0.15 km\nModrá cukrárna, Josefův Důl 321, Josefův Důl 0.38 km


Stylová jarní dekorace bytu: Jak na to? - Decormag.cz\nS přicházejícím jarem bychom se měli nechat okouzlit slunečními paprsky, které se prodírají skrze poslední zimní mraky. Měli bychom si přivonět k rozkvetlým květinám a nechat na sebe působit krásnou jarní atmosféru. Pokud chcete kousek jara přinést i k sobě domů, určitě vás zajímá, jakými stylovými jarními dekoracemi si můžete váš domov vyzdobit.\nV první řadě bychom si neměli plést jarní a velikonoční dekorace. Ano, Velikonoce se sice odehrávají na jaře, a tak k jaru neodmyslitelně patří. Velikonoce ale nejsou synonymem pro jaro, stejně tak jako králíčci a vajíčka nejsou to stejné jako květiny a slunce. Dnes se pobavíme pouze o jarní dekoraci, která váš domov rozzáří a provoní jako rozkvetlou zahrádku plnou barev.\nKvětinový věnec na uvítanou\nV první řadě si můžete ozdobit i exteriér, například vaše vstupní dveře. Pověste si na ně květinový věnec, který bude vítat vaše návštěvy. Věnec můžete vytvořit z jarních květin nebo z čerstvých větviček, které jaro symbolizují (například smuteční vrba, vrbové proutky či čerstvé břízky).\nPohled na svět kolem je krásnější, díváte-li se na něj přes rozkvetlé květináče. Vašem parapetům budou slušet klasické muškáty či jarní květinky, jako jsou petrklíče, fialky nebo drobné sedmikrásky.\nJarní atmosféru vykouzlí pastelové barvy, které k jarním měsícům pasují. Pokud se odvážíte, můžete si přemalovat byt. Stačí však, když si pořídíte pastelové polštářky či květinové, pastelové prostírání na stůl.\nObrazy přírody v květináči\nNa stěnu si můžete pověsit obraz přírody a na stůl obraz přírody v květináči. Více než načapané květiny jaru sluší větvičky, které v květináči vypučí a zezelenají. Pokud si však potrpíte spíše na květy, můžete si dát do vázy i třešňové či jabloňové větvičky.


Revoluce podle Zelených: Rakouské feministky učí ženy, jak močit vestoje, dělají k tomu i praktické ukázky | Reflex.cz\nRevoluce podle Zelených: Rakouské feministky učí ženy, jak močit vestoje, dělají k tomu i praktické ukázky\nDaniel Baret7. května 2017 • 10:10\nStrana Zelených v dolnorakouském Perchtoldsdorfu pořádá už 12 let „snídaně pro ženy“, na kterých s nimi řeší důležitá politická a společenská témata. Jenže jeden bod letošního programu, který připadl na tento víkend, je tak provokativní, že vyvolal pozdvižení a posměšné poznámky i v zahraničí. Učí ženy močit vestoje.\nPřipravené diskusní téma, se dostalo na bod programu podle rakouských feministek proto, že například na některých společenských akcích, festivalech, večírcích či párty jsou toalety v takovém stavu, že pro ženy je lepší použít jiný způsob, než je obvyklé.\nDobře prý diskuse a praktické ukázky mohou posloužit i při sportu či během péče o malé děti, když je s nimi žena sama.\nNa diskusi proto pobočka rakouské Strany Zelených v Perchtoldsdorfu přizvala také odbornici na cvičení sloužící k lepší koordinaci těla, která předvede praktické ukázky.\nDaniel Baret 17. září 2016 • 10:57\nTo je úchylka. Guggenheimovo muzeum nabízí použití svého exponátu, záchodu ze zlata\nCelá akce se stala terčem posměchu na sociálních sítích, ale zelené političky se obhajují tím, že „jen člověk, který nikdy nebyl na ženské toaletě, nemůže nevidět nutnost podobných lekcí“.\n„Vždy diskutujeme o kontroverzních tématech, ale nikdy jsme nezažily takový zájem médií, jako letos,“ komentovala situaci pro německý web Der Westen místní zelená aktivistka Martha Günzlová.\nOtázkou teď je: Co se budou učit příznivkyně Zelených na dalších podobných setkáních?\nsto 22. ledna 2014 • 11:35\nKlíčová slova: zelení, toaleta, Rakousko


Diskuse (rekonstrukce) - Sigma United\n27.02.2021, 1 člověk online\nVzkaz ze dne: 20.05.2015 17:12\nNadpis: Re: rekonstrukce\nPepa, který si je koupí za polovic hodnoty a v novinách to nalakuje jako zalátání rozpočtu ze svého?\nVzkaz ze dne: 20.05.2015 17:59\nBingo. Protože všechno kolem už je akciovky. Počká se na konec udržitelnosti projektu, Pepa vyplatí město, z.s. mu rádo půjde na ruku a pak... děj se vůle boží :-)\nVzkaz ze dne: 21.05.2015 10:16\n„Věřím, že je to dobrá investice, která se nám vrátí. Investujeme do vlastního majetku, protože město je akcionářem Sigmy, a také do budoucnosti olomouckého fotbalu," řekl primátor Olomouce Antonín Staněk.\nTak hlavní je, že do vlastního.\nVzkaz ze dne: 21.05.2015 16:02\nAno, to Tonda trochu předběhl dobu...\nVzkaz ze dne: 21.05.2015 22:24\nCo se čílíte, já jsem šťastný! Šťastný a vděčen za to, že jsem mohl zase a opět ze svých daní přispět soukromému subjektu na jeho hračku. Íčku na jeho Vésku, Dopitovi na jeho HC, Lébrovi na jeho Andrák... Jeho v uvozovkách. Ještě bych nějakou tu dotaci přiklepl Pištovi a Dežovi na novou káru, díky níž by nás zbavovali nebezpečného odpadu v podobě překážejících poklopů kanálů (kdo o ně má sakra pořád zakopávat, že?!), svodidel (ještě si o ně proboha odřu svého benzínového miláčka), značek (co mně mají co zakazovat, přikazovat či dokonce nedejbože v čemkoliv omezovat, jsem přece svobodný člověk a máme tu demokracii, liberalismus...). Nakonec - řešíte zase a opět důsledky, příčina vám nějak uniká (a už jsem to několikrát psal), kdo toho lempla do vedení Sigmy dotáhl a proč? Pro prachy, ty přece nesmrdí, že! Vždyť je to vlastně génius hodný obdivu, takhle postupně vyšachovat všechny. I Kasparov, Karpov či Bobby Fischer by museli zblednout závistí. Každý si honí triko, porovnává péro, spekulaci vydává za investici a drží hubu a krok, hlavně když se státní penízky sypou. Ale udělat něco pro stát, to ne. Pak se do jeho čela dostávají ještě větší lempli, než by si vůbec dokázal vymyslet a zrealizovat Saudek ve svých komiksech. V této souvislosti mne zaujala a kvituji ji z povděkem iniciativa právnické fakulty UP. Studuješ za státní, tak pomáhej a přitom se uč! Holt, není nad praxi... Sečteno, podtrženo - slovy Ivánka kamaráda: silnější pes mrdá, tak se už sakra smiřme s tím, že si někteří z nás do konce života nezatento...


Nároďák HNIJE! | Ahaonline.cz\nAhaonline.cz >Sport >Nároďák HNIJE!\nTomáš Rosický (na snímku v souboji se Simoncinim) nešetřil po utkání kritikou. „Zaděláváme si na problémy sami,“ řekl. (ČTK)\nPRAHA – Hrůza! Tak lze vyplnit kolonku v dotazníku »stav české fotbalové reprezentace k 10. září 2007«. Nároďák hnije zevnitř. Po trapném výkonu v San Marinu (3:0) a před středeční bitvou s Irskem na Letné aby se fanoušci o postup na EURO třásli strachy.\nHrůza! Tak lze vyplnit kolonku v dotazníku »stav české fotbalové reprezentace k 10. září 2007«. Nároďák hnije zevnitř. Po trapném výkonu v San Marinu (3:0) a před středeční bitvou s Irskem na Letné aby se fanoušci o postup na EURO třásli strachy.\nTak si to představte: Oblíbenec kouče Brücknera Tomáš Rosický jde proti trenérovi.\n„Povolávat místo vykartovaného Honzy Kollera dalšího vysokého útočníka jenom proto, aby tady byl, je obrovský nesmysl. Proti Irsku můžeme hrát s běhavými útočníky, které tady máme,“ řekl Rosický krátce po sobotním zápase v San Marinu. A co udělá Brückner? Řekne: „Budeme o tom uvažovat!“ A během hodiny pozve na sraz sparťanského dlouhána Libora Doška... Jako by nároďák už rok nic jiného než nakopávat balony na něčí hlavu neuměl...\nJenže jsou tu i další nesrovnalosti: „Nesmíme faulovat, protože oni se pak věčně válí,“ kladl hráčům na srdce před zápasem v San Marinu Brückner. A hráči? Faulují, soupeř se opravdu válí a je tady problém s outsiderem. Kouč, místo aby neposlušné hříšníky »zjezdil na tři doby«, po utkání řekne: „Od Kollera to byl naprosto zbytečný faul. Říkáme si to, a pak jich stejně uděláme dvacet, třicet. Ale vytýkat nemá cenu. Už je to pryč.“\nA ještě jeden příklad: To když kouč Brückner vyhodnotil šílený výkon proti středomořským amatérům, nejhoršímu týmu Evropy, takto: „Byla tam nervozita z toho, že jsme dlouho nedali druhý gól.“ Nervozita z trpaslíka? Jak potom Brückner připraví mančaft na sebevědomé Iry?\nO tom, že situace české reprezentace opravdu není růžová, svědčí i postřeh útočníka Vladimíra Šmicra, který zápas komentoval pro televizi Prima: „Myslel jsem, že z kluků bude cítit sebevědomí. Jenže nic takového jsem tam nenašel...“\nKapitán Rosický: Děláme si problémy!\nByl to vůbec on? Kapitán fotbalového nároďáku TOMÁŠ ROSICKÝ (26) se po hřišti v San Marinu jen ploužil. Až na gól z kategorie »obrovská klika« nepředvedl nic! Po zápase musel vysvětlovat, proč jeho tým outsidera jednoduše nerozstřílel.\nTak proč, kapitáne?\n„Zaděláváme si na problémy sami tím, že nejsme důrazní před bránou. Zahazujeme šance. Když máte závar, musíte dostat míč do sítě třeba i s obráncem soupeře.“\nPřed výkopem jste se všichni dušovali, že San Marino nepodceníte. Jenže pak to na hřišti vypadalo trochu jinak…\n„Ale ne, laxní to nebylo. Prostě takovýhle soupeř do vás kope, dokud má sílu. Nikdo vám nic nedá zadarmo.“\nAle váš gól po chybě gólmana téměř zadarmo byl. Navíc jste ho dal hlavou, což není zrovna váš styl.\n„Ano, hlavou byl asi druhý. Jeden jsem dal za Arsenal, jeden tady. Dobíhal jsem před bránu a brankář to vyrazil ke mně. Všiml jsem si, že oni protestovali kvůli ofsajdu, také jsem se podíval na rozhodčího, ale myslím, že všechno bylo v pořádku.“\nVykartoval se Koller, vy si vážně myslíte, že nemá cenu proti irským pořízkům povolávat vysokého útočníka?\n„Proč? Myslím si, že by to byl nesmysl. Vždyť tady máme běhavé útočníky, můžeme s nimi hrát jiný styl než na vysokého útočníka.“\nV San Marinu se dostali do hry všichni. Jak se vám líbili?\n„Fenin je ještě mladý, ale hodně šikovný. Standa Vlček hrál něco jiného než na co je zvyklý, ovšem dal centr na třetí gól. Kulič byl u gólu také a ještě tady máme Sionka.“\nTeď máte na Irsko tříbodový náskok, nebude hrát na Letné na remízu?\n„Ano, ten náskok se trochu zvětšil a podobné spekulace se mohou objevit, jenže my budeme pochopitelně hrát na vítězství.“


Prodej bytu Chlebovická Praha 1+kk bez RK\nNabízím k prodeji krásnou prosluněnou novostabu, nacházející se v klidné ulici s výhledem do detskecho hriste a do zeleně. K bytu je podzemní parkovací stání. V Bytě jsou plovoucí podlahy a dlažba a lodžie 5,0 V okolí je veškerá občanská vybavenost, včetně velkého nákupní centra Letňany. Metro Letňany vzdáleno 10min. chůze Jsem přímý majitel RK nevolat


Vítr trhal plechy ze střechy, hasiči je snesli na zem - Hradecký deník\nVítr trhal plechy ze střechy, hasiči je snesli na zem\nPondělní noční bouřka okrajově zasáhla také Hradecko. Silný vítr, který ji místy doprovázel, částečně utrhl plech ze střechy domu v Zámostecké ulici v Chlumci nad Cidlinou.\nOdstranění plechu visícího ze střechy nad chodníkem. | Foto: HZS Královéhradeckého kraje\nKus těžké plechové střešní krytiny visela nad chodníkem a hrozila pádem. Na místo před desátou večer vyjeli hasiči z Nového Bydžova, Chlumce nad Cidlinou a Nového Města nad Cidlinou. Utržený plech s pomocí techniky snesli na zem. Větší škody pondělní bouřka na Hradecku nezpůsobila.\nFOTO: Hasiči pomáhali likvidovat následky prudkého lijáku