Používali jste sportovní část kočárku Iglesina Magnum? - str. 2\nPoužívali jste sportovní část kočárku Iglesina Magnum?\nChtěla bych vědět, jestli máte zkušenost s tímto kočárkem jako se sporťákem... Zdá se mi, že většina maminek si ho pořizuje jen jako hluboký a možnost rozložit na sportovní sedačku nevyužívá.\nJá v Pardubicích potkala jen 4 Inglesiny a to tu jezdím už od loňského dubna. :-N\nJe tu hodně polských typu TAKO apad. :-p\nkarot a marguerite: Koukám stejný názor na polské kočárky. A ideální jsou ty oranžové, se mi vůbec nelíbí |-|\nahojky, my v Magnumu sportaku jezdime uz dlouho, pres celou zimu a jeste i ted, ale protoze Filda tapka, objednala jsem ing. espresso, jakoze do mesta 🙂, ale s magnumem planuju jezdit dal na prochazky a tak... magnum je super, jsem zvedava jake bude espressso 😉\nAhoj holky, my se taky rozhodli pro Inglesku. Dala jsem na reference kamarádek co ji mají a jsou moc spokojený. Už je nachystaná ve sklepě a fakt se moc těším až vyrazíme na první vycházku x-) Jinak u nás potkávám Inglesin teda docela hodně 😉\nterko: Švagrová má espresso a pochvalovala si ho, tak snad budeš spokojená i ty 😉\nluci: Tak to přeju krásnou procházku, my se na tu první taky těšili a bylo to super x-)\nluci: 3 měsíce, to ti uteče jako voda 🙂\nNo ještě si nějakej ten čásek počkáme než vyrazíme, ale jak svítí sluníčko a je krásný jarní počasí, tak bych šla nejraději drndat ten prázdnej kočár :-N 😃\nJo to se chci holky zeptat, má Inglesina Magnum přehazovací rukojeť nebo ne? Ještě jsem to nezkoušela, tak nevím 🙂\nluci: Nepřehazuješ rukojeť, ale korbičku. Taky jsem ještě nezkoušela, ale žiju v domění, že to tak jde. A jaký sis vybrala?\nLuci, díky, já si to myslela, páč když jsem na to koukala tak jsem fakt nepřišla na to jak bych tu rukojeť hodila na druhou stranu 😃 Vybrala jsem si z nové kolekce 2008 vzor senape, viz mé album 😉\nAť to nehledáš, přeci jen mám už 3 albíčka :-N http://www.modrykonik.cz/album/album.php?vAlbum...\nJojo, koukala jsem se 😉\nluci: my máme ten zelený:\nJo a ještě by mě zajímalo, jestli jste některá nezkoušela k Inglesce slunečník. Nebo jak to řešíte když mimču svítí do kočárku na obličej sluníčko? Přehazujete korbičku, jedete pozpátku, použijete plínku...?\nLuci, ten váš jsem už naživo taky viděla, všechny barvičky jsou krásný, těžko vybírat 🙂\nTak my máme taky magnum a jsem nadmíru spokojená, za dva měsíce vyzkoušíme sporťák a pořídíme nějaké golfky, docela se mi zamlouvají od chicca. Jinak já korbičku za jízdy nepřehazuju..s mimčem je to docela těžké, když je vzhůru a chce koukat tak jezdíme pozpátku a když spinká, použiju plínu 🙂\nluci. je fakt, že ty loňské barvy se mi ale líbily víc, letos se mi strašně moc líbí ten fialovo červený, ale my nemáme holčičku 🙂\nTvaroháčku, taky jsem si říkala že musí být docela fuška přehodit tu korbičku ke všemu s mimčem uvnitř :-p Plína se mi zamlouvá víc 😉\nLuci, já ti řeknu že jsem s barvou měla velký dilema, nemohla jsem se rozhodnout. Hlavně jsem to chtěla vidět naživo, protože ty obrázky na netu hrozně zkreslují. A taky teprve potom jsme byli s manžou schopní vybrat. Milujeme modrou (hlavně já jsem na ni přímo úchylná :-N ) a v kombinaci s tou žlutou se mi tenhle "sluníčkový" kočárek jak já říkám prostě líbil nejvíc a bylo rozhodnuto 🙂 Ten růžovej je taky dobrej, ale já bych ho nechtěla ani kdybych teď čekala holčičku, chtěla jsem spíš neutrální barvy pro obě pohlaví 😉\nluci: Já vím, vy jste měli i svatbu do modra 🙂\nLuci, jj x-)\nMusím končit, tak přeju krásný večer a díky za pokec 🙂\nluci: Jojo, díky taky a papa 🙂\nTak já přehazovala, jde to fakt rychle a jednoduše, cvak cvak 😎 ale jinak to řešila plína 😉\nKorbička má 5 kilo, dítě přes 8 (nevím, kolik vážíme) - tohle uzvednu. Moc nepřehazuju, řeším to plínou. Přehazuju jen když jedu delší dobu stejným směrem a je větší vítr nebo slunce nebo jedem z kopce a chci, aby lépe viděl 😃 Netvrdím, že 13 kilo je málo, ale vycvaknout, otočit a nacvaknout to zvládám 😎 Ale jak jsem psala, většinou se cesty klikatí... 😉 Plínu dávám v mrazu (zafuní si to tam a je tepleji), v létě, když je slunce, ve větru 😃 Na plínu nedám dopustit. Přicvaknu jí kolíčky nebo klipem, na kterém visí hračka, nebo jí zastrčím za zip větračky a za patentky u límce nánožníku apod. Hlavně ať je Tomín jak v bavlnce x-)\nahojky ja prehazuju docela casto, Filda je uz velky a chce poradne videt kam jedeme, jiank se mi vyklani a cuci po smeru jizdy... jsem prcek a da se to zvladnout. JInak jsem to resila plinou...\nk těm těžkým levným kočárům...Já mám prošlou většinu krámů v praze, kde výběr stojí aspoň za řeč.. všechny ty baby parky, stary, dětský ráj, aaa kočárky.. mám to fakt dobře prolezlé, ošmatané, ozkoušené, prohlédlé.. 😃 stačí přizvednout k sobě a od sebe... i v krámě je váha hned znát... každé kilo hraje roli, ale důležitější je těžiště.. pokud je špatně, tak je kočár daleko těžší a hůř ovladatelný v případě, kdy je třeba ho zvednout, naklopit... Zkuste si u magnumu zvednout v kloubu rukojeť nahoru a směrem ke korbě.. z toho bolí ruce, blbě se to řídí. Ale to je známá věc, to ví každý. Třeba takka jsou snad nejtěžší kočáry vůbec a taky poruchové. Ale když to jinak nejde a nejsou peníze, tak se tímhle nedá argumentovat.. Horší je, když si někdo koupí debilní kočár za 20 a víc tisíc, který nemá ani poloviční výbavu nebo poloviční funkce, které jsou naprostým satandardem u většiny ostatních a zároveň o + - polovinu levnějších kočárů. Který třeba není polohovatelný, fučí do něj, má mezery, díry.. je mrňavý, malá korba, krátký sed u sporťáku, špatné těžiště, žádné úložné prostory apod. No prostě kočárek pro panenky. Nebo je naopak taky dost těžký nebo klidně i poruchový nebo kombinace víc negativ.. Každý kočárek je v něčem lepší, v něčem ne.. ale nesmí převládat nepraktičnost a nepohodlí pro dítě. Některé maminky to kupujou spíš pro sebe, aby jim se dobře jezdilo, příp. aby se předváděly... Což je ovšem relativní, protože když třeba já vidím jet např. ve sportovní verzi zkroucené dítě, které ani nemá opřenou hlavičku, tak si řeknu chudák malá a když je kočár drahý, tak si navíc pomyslím něco o hvězdě jasné. To, že je kočár drahý, také neznamená, že je lehký a je jich dost (ovládají se stejně hrozně jako ty levné tančíky.. ani otáčecí kolečka to vždy nezachrání). Někdy je prostě období, kdy se musí šetřit. Ale to bych radši koupila v bazoši ojetou inglesinu 😃 Horší je, když někdo má a utrácí za voloviny a ještě se tím chvástá.. 😉 Celkově není velký výběr.. když třeba odečtu všechny kočáry s mrňavou krátkou korbou, tak mi toho moc nezbyde.. X lander fakt není nijak zvlášť těžký.. jen ta inglesina je prostě lehčí a při jízdě s mimčem to bylo znát. Ale ta maminka prve měla nasazenou korbičku.. Každý kočárek je v něčem lepší, v něčem ne. To už se odvíjí od samotné konstrukce.\njinak tady vidím dost všeho.. od kočárů pro panenky po tančíky.. nejvíc jané, cortina, quinny a inglesiny taky vídám. ještě jsem chtěla dodat, že bych nemohla mít blbé odrpružení. Jsem ráda, že jsem nakonec vzala houpací kočár, protože tady je to fakt síla, pokud jde o cesty. Jsou stabilnější i méně stabilní kočáry a podvozek nepodvozek - když si dítě usmyslí, překlopí se.. to musí máma hlídat a kšírovat apod.\nAhoj holky, tak se přidávám do spolku Magnum 😃 😃 😃 😃\nZatím ho tedy odzkoušený naostro nemáme, ale několik "kilometrů" sme najezdili už doma 😃 😃 😃 a sme oba s manžou spokojeni...máme sice "ojetinu", ale sme z něj vedle, snad i v reálu s mimčem splní naše očekávání :-N :-N :-N\n.....v albu mám pár fotek toho našeho "krasavce",tak když tak mrkněte, jaké jsou kombinace.... x-)\nJani, díky za příspěvěk s přehazováním korbičky. Musíme si to samy vyzkoušet a uvidíme, ale jsem ráda že to v praxi není až zas takový problém 🙂\nOli, ten váš kočík se mi barevně hrozně moc líbí, no jo, modrá je dobrá 😉 😃\ntaky jsem v klubu "Magnum" 😃 😃 😃 😃 jsem moc moc moc spokojená. Je stabilní, lehká, dá se přehazovat korbička a hlavně::: HOUPE 🙂


Koupím ETA 236990000\nMalý mrazák ETA 236990000:Praktická a kompaktní šuplíková mraznička ETA2369 se bude hodit každému, kdo si rád zmrazuje čerstvé ovoce na zimu nebo má prostě rád při ruce zásoby masa i zeleniny. Patří do energeticky velmi úsporné kategorie A++. Energetickou úsporu a optimalizaci výkonu nabízejí přednastavené režimy. Objem 85 litrů Režim Super Freeze LED displej Energ. třída A++ Praktická a kompaktní šuplíková mrazničkaEnergeticky úsporná mraznička ETA 236990000 v bílém provedení spadá do energetické třídy A++ a bude tak šetřit vaše finance. Její objem je 85 litrů, který je rozdělen pomocí čtyř trans… Zobrazit celý detail produktu >>>\nK zakoupení ETA 236990000 nabízí toto zboží prodejceAlza.cz Elektro u kterého je k dispozici za cenu 6 590 Kč v online e-shopu. Neváhejte a mrkněte do totho obchodu na podrobnější informace o zboží a zjistěte si podrobnosti o produktu.\n- značení EAN 8592417057019 a ID produktu 4248989\n- jistota kvalitního výrobce ETA\nKdyž se rozhodujete kde toto zboží koupit tak se podívejte na možnosti doručení. Většinou jsou výdejní místa k dispozici ve všech větších i menších městech po celé republice. Jednoduše si zvolte koupit ETA 236990000. Při nákupu si snadno zvolíte PSČ a najdete nejbližžší místo kde produkt koupíte nebo vyzvednete.\nKde koupit ETA 236990000\nPřímo na portále si můžete přehledně produkty srovnat a vyfiltrovat podle parametrů. Uvidíte přehledně kde zakoupit a pořídit ETA 236990000 ve vašem okolí.


Odtok plodové vody | Moje těhotenství.cz\ngeralda Pá, 02/01/2009 - 15:46\nAhoj holky, nevíte jestli se dá nějak poznat, že odtéká po malých douškách plodová voda? Já mám dneska podle UTZ termín porodu a podle PM ho mám 4.1. A už asi 3x jsem zaregistrovala jako by ze mně něco trošičku vyteklo, nosím intimku a musela jsem si jí vyměnit. Ale je to fakt jen trochu, jinak příznaky žádný, teda kromě bolesti v kříži, ale to už trvá asi týden a nic. Prostě takové ty normální bolesti, které ale nejsou ani náhodou pravidelné. Byla jsem dneska na ozvách a trochu tam byla nějaká reakce, ale na porod prý ne, tak nevím. Je možný, že mám jen trochu víc nějaký výtok, že jo? U všech třech dcerek mi museli plodovou vodu píchnout, neodešla sama, tak právě nevím, jak to má vypadat. Díky moc za názory !\nMi odtíkala řádně a asi\nkockral Pá, 02/01/2009 - 16:42\nMi odtíkala řádně a asi 2 hodiny,ale zkus se třeba pořádně rozpohybovat,třeba dřepy a tak by se ti to mělo roztéct,jestli je to plodovka. Jinak jestli ti bude odtíkat,tak určitě jeď do porodnice a nečekej na stahy!!!Po odtoku plodové vody,nebo při odtoku bys měla dojet do 2 hodin do porodnice,pokud ovšem bude čirá nebo růžová,ale pokud zelená,tak co nejdříve!!!\nPechy Pá, 02/01/2009 - 16:04\nudělej to, že si vem velkou vložku, ne intimku a lehni si, po hodině se mrkni, jeslti je mokrá (nic nedělej, jen lež) a pak jestli bude, jí vyměň a to samé zase hodinu. Pokud bude zase mokrá, vem vložku a jeď do porodnice Držím palce. Tohle mi poradil můj dr., když jsem se bála, že mi odtéká. Ono to může být silnější výtok, může to být únik moči, takhle to nejlépe poznáš, když se nehýbeš, tak většinou výtok ani moč neuniká\nTak jsi jela do porodnice,\ngeralda Pá, 02/01/2009 - 16:01\nTak jsi jela do porodnice, nebo ti začaly stahy a až potom jsi jela? Já si myslím, že když to bude voda, tak by se asi měly objevit stahy a teprve potom bych někam jela co?


Havaj - Barbara Semenov\n`O ka hali`a aloha i hiki mai Ke hone a`e nei i Ku`u manawa\n(Vzpomínky drahé, dávné, jak živé vracejí se)\nMalá Babeta šla do světa a vrátí se zpět, možná za sedum, možná za vosum anebo za padesát let…\nMalá Babeta má dvacet sedm let. Zlaté vlásky, jeden kufřík iluzí a ideálů, a tak si kráčí po prosluněném bulváru Západního Berlína. Občas se s Tonkou zastaví a nasávají ten dosud neznámý závan jara a svobody, který jiskří nad Kurfürstendammem. Jako ve snu vnímají tep pulzující metropole, výkladní skříň Západu, kde se ocitly tak náhle, ačkoli útěk plánovaly do rozbřesků nekonečných nocí nad beztvarým sídlištěm socialistické beznaděje dlouho před tím. Ještě nepadla mříž, ještě nebylo naplno rozhodnuto, ještě krátce zbývá ještě, než se ocitnou neodvratně za bodem nenávratna. Ale v srdcích to už zpívá, v srdcích je jasno. Emigrace je jako výskok padákem. Bojíš se, - a pak – letíš. Letem závratným. Ještě neví, jak se odváží, co si počnou. Rozevře se milosrdný padák nebo je risk jejich zkázou? A mezitím kolem hlučí, víří, tančí Berlin West, město vibrující tisící a jednou extravagancí, tak že se musí obě zastavit a nadechnout, aby je nadobro nepohltilo. Mezi barevnými autobusy doubledeckery zaskřípěly brzdy sportovního Porsche, žlutého jako kanárek.\n„Nejste Češky?“ oslovil sestry troufale vyhlížející řidič, a pomyslel si, „a ňáký ztracený“. Tonka ale nebyla nikdy ztracená, hned se nastavuje, hodnotí. Bodybuilder je emigrant z Moravy, ale má spíš zájem o Babetu. V Kudamm Karree jim vedle drinku dodá kuráž, postrčí váhající výsadkářky. „Čeho se bojíte?“ Rozevře noviny, nalistuje stránky inzerátů. „Je tu práce? Jsou tu byty? Tak co je na tom těžkého? Když jsem mohl já, můžete i vy.“ Asi ano, myslí si Babeta a Tonka. I když. Bodybuilder je trochu fantasta. „Já ale nezůstanu ani tady“, rozepne koženou bundu a poklepe na vysvalovaný hrudník, na kterém ve švech praská triko s exotickým nápisem. „Já budu žít tady“. Dívky, které včera opustily pražské sídliště, sledují nezúčastněně výšivku „Aloha Hawaii“. To místo snad ani ve skutečnosti neexistuje. A jejich útěk tak nabývá na surrealismu…\nPráci našly, byt také. Bodybuilder měl další nápady – jak vydělat peníze, jak je ušetřit, jak dostat Babetu. A jak dál. Zkrátka na Hawaii. Za dva roky od té jarní berlínské avantýry už sedí holky na letadle směr Honolulu. Emigranti, kteří požádali v Západním Německu o politický azyl, žádali občas i o následnou emigraci do Spojených států. Většinou měli sponzory někde v Kansasu nebo Iowě. Zajímat se o imigraci bez sponzora a navíc na Havaj bylo sice nezvyklé, ale Babeta a Tonka měly jasný plán.\nNa moment, kdy vystoupily po čtyřiadvaceti hodinách letu na honolulském letišti, nikdy nezapomenou. Byla vlahá tropická noc, s obvyklým konejšivým vánkem, ve kterém se lehce zachvívaly koruny palem královských, vzduch byl prosycen vůněmi plumérií, gardénií a pikake, louče smoly hořely v okolních zahradách a člověk byl očarován navždy.\nTak nějak o tom psal již dávno Mark Twain. Zmiňoval moc, kterou mají Havajské ostrovy nad každým, kdo je jednou navštíví. Po zbytek svého života se bude chtít vracet, přitahován jejich nenapodobitelným kouzlem. “No alien land in all the world has any deep strong charm for me but one, no other land could so longingly and so beseechingly haunt me, sleeping and waking, through half a lifetime, as that one has done. Other things leave me, but it abides; other things change, but it remains the same. For me its balmy airs are always blowing, its summer seas flashing in the sun; the pulsing of its surfbeat is in my ear; I can see its garland crags, its leaping cascades, its plumy palms drowsing by the shore, its remote summits floating like islands above the cloud wrack; I can feel the spirit of its woodland solitudes, I can hear the plash of its brooks; in my nostrils still lives the breath of flowers that perished twenty years ago.“ - Mark Twain, Biography\nNavštívit Havaj a Žít na Havaji je však – jak se říká – jako nebe a dudy. Ani rodilí Američané se většinou neodváží zabydlet se v polynéském ráji. Můžete se zde narodit, a nemusíte být zrovna Barrack Obama nebo Bette Midler. Můžete patřit mezi Kanakas – devět procent potomků původních obyvatel ostrovů, můžete být součástí čtyřiceti procent asijských drobných lidiček zde žijících ve skrovných podmínkách, ale zařadit se mezi třicet procent bílých přistěhovalců a být přijat jako místní - Kamaʻāina, to není jen tak.\nSnad proto, že si s tím Babeta a Tonka hlavu příliš nelámaly, to ale šlo. Každé ráno vstávají do ranních červánků – „Ta jitra jsou zde nejkrásnější“, vzdychá ta romantičtější. Ta praktičtější rozlévá do hrnků kávu s příchutí havajských makadamia ořechů. Není to kvůli úžasu nad úsvitem, že spěchají v časných hodinách na opačnou stranu ještě prázdné Waikiki, aby se začlenily v městském autobuse mezi pracující lid. Čeká je několik šicht. Každé ráno se nad nimi klene duha, každé ráno je cestou do práce skrápí sprška vlahého deště. Tak prší štěstí, když je člověk mlád a plný sil. Tonka má namířeno do Liberty House na Ala Moaně, luxusního obchodu v největším shopping centru na ostrově. Pudřenka, rtěnka, nažehlená blůzka průsvitná. Tonka má šmrnc a šarm, není divu, že ji zařadili jako prodavačku v pánském Designers. Chlapi nakupují jak diví. Kdo by tušil, že Tonka je vystudovaná inženýrka z pražské VŠE… a proč by taky měl.\nBety v bílé uniformě lékařské sestry je ještě vzdálenější svému původnímu povolání z politické redakce Kavčích hor kdesi v minulém životě. Vždycky toužila být prospěšná ostatním, ale teď si není jista, že svět pacientů a lékařů je pro ni ten pravý. S rozčarováním sleduje, že etika jejího zaměstnavatele, amerického doktora Lutze není přesně taková, jak ji poznala u svých rodičů, českých lékařů. Otylý Lutz postává před svou ordinací na stripu frekventovaném turisty a vypadá, jako by chtěl někomu zlomit končetinu, jen aby měl kšeft. Bety je naopak přesvědčena, že „ne-moc“ se od potencionálních nemocných musí odvrátit za každou cenu. Jaké blaho, když ze sebe může po desetihodinové pracovní otročině shodit bílý mundúr Florence Nightingale a převtělit se do leotardové Jane Fondy. V Atletickém Oahu klubu brigádničí do pozdních večerních hodin jako instruktorka aerobiku, který se pro ni stal návykovým. Je po desáté večer, když míří domů na Ala Wai. „Ty večery jsou zde nejkrásnější“, říkává Tonce, když spolu usedají na lanai a pozorují blikající světýlka letadel, jednoho za druhým, snášející se v nepřetržitém sledu k ozářenému Honolulu, plnému atrakcí a lákadel.\nO víkendech se z Bety stává živá figurína manekýnky Hillo Hatties v Royal Hawaian Centru. Kolikrát za den si vyslechne „Fuj to sem se lek‘ - živá figurína!“ Nasadí placený úsměv a zavlní se za kusem pestrobarevné látky parea. „A víte, na kolik způsobů lze uvázat tento havajský šál?“ Kolem malého pódia, na kterém se Bety předvádí, je plno. Plavovlasá Havajanka s evropským přízvukem obtáčí kolem svého štíhlého pasu hedvábný sarong na čtrnáct způsobů a tlusté americké turistky v kraťasech s tvarohovitými bílými stehny, zlákány, že jim bude šátek padnout zrovna tak, nakupují nabízené hadříky ostošest. Po čtyřech hodinách stání na piedestalu je čas na čtvrthodinovou přestávku ve vedlejší taverně, na sklenku vychlazeného vína, krátká chvilka ulevit bolavým nohám, než se vrátí na čtyři identicky dlouhé hodiny zpět. Žádná práce není lehká.\nDva roky v ráji, a Bety a Tonka začnou být neklidné. Je tu sice krásně, ale pořád stejně krásně. Počasí stejně krásné, moře stejně krásné, jitra stejně krásná, večery taky. Středoevropanky vzpomínají na barevné listí podzimu, o Vánocích, kdy Havajané polepí vatou palmy královské, zas na sníh. „Ještě jeden chlap v Aloha košili a začnu vřískat“, tvrdí Tonka. Aloha košile jsou – květované, červenožlutomodrozelené, s papouchy a ibišky, s ještěrkou gecko, s tanečnicemi hula a delfíny, ty méně vkusnější s tropickými drinky mai tai a chi chi, a listy pakalolo – marihuany. Objevily se v devatenáctém století, když misionáři rozdali Havajcům plátěné bílé košile, aby zakryli jejich nahé hrudníky. Havajci si je začali pomalovávat, aby byly košile atraktivnější. Ale jinak oblečené muže tu dnes těžko hledat.\nVysoko nad městem v nočním baru hotelu Ilikai občas výjimka potvrdí pravidlo. Kapitán Qantasu James Coffey by vypadal v jakékoli Aloha košili směšně. Asi jako Sean Connery. Přilétá a odlétá na stříbrném ocelovém ptáku a Bety žije podle letového řádu. Vypráví jí, ne nepodobně jako kdysi berlínský bodybuilder, o zemi, kde jsou prý pláže a moře ještě krásnější než na Havaji. Tomu je ovšem těžko uvěřit. Jednou se tam Bety možná také podívá. Do země za Velkým korálovým útesem. Teď je ale čas, aby s Tonkou objevily pevninu Států, jejichž občanství přijaly.\nTo ale netuší, že Havaj se do jejich životů bude ještě mnohokrát vracet, ještě mnohokrát budou blikat světýlka jejich letadel přistávajících nad ozářeným Honolulu, jejich adoptivním domovem - Kamaʻāina městem. Za jiných, dost možná příznivějších podmínek, ale vždy se stejným konejšivým vánkem, ve kterém se lehce zachvívají koruny palem královských, s vzduchem prosyceným vůněmi plumérií, gardénií a pikake, loučemi smoly hořícími všude vůkol,… - vítány tím jedinečným kouzlem, které je vlastní pouze Havaji. Jejich Havaji.


Kupkův obraz jde do dražby. Začíná na 45 milionech - tn.cz\nJiný obraz od Františka Kupky - Abstraktní kompozice\nV pražském kaiserštejnském paláci se bude 18. dubna dražit obraz nejdražšího českého malíře Františka Kupky. Dílo nazvané Tvar modré by se mohlo stát jeho nejdražším dílem v historii, vyvolávací cena je stanovena na 45 milionů korun. Informace přineslo středeční vydání Mladé fronty Dnes.\n"Tvar modré pochází z roku 1913 a právě období mezi lety 1911 a 1914 je v malířově díle považováno za velmi důležité. Oleje z tohoto období se už prakticky v soukromých rukou vůbec nevyskytují," říká Vladimír Lekeš, v jehož aukční síni se dražba bude odehrávat.\nKupka patří dlouhodobě mezi nejdráže prodávané české malíře. Jeho obraz Élévation (Výšky) IV drží český aukční rekord, jenž činí více než 22 milionů korun, už celých pět let. Vůbec nejdražším obrazem tohoto malíře je dílo nazvané Pohyb, za který letos v červnu zaplatil kupec v londýnské aukční síni Sotheby's 1,3 milionu liber, což spolu s aukční přirážkou činí téměř 40 milionů korun.


Jura La Maison de Rose SANZ ´AP MOUSSEAUX BRUT\nČistá jiskrná světle žlutá barva s jemným pravidelným perlením a malými bublinami. Aroma připomíná jablka, hrušky, máslo, briošku a citrusovou trávu. Na patru působí harmonicky, svěže ovocně s citrusovo máslovnými tony, které doplňuje mineralita. Živelnou kyselinu vyvažuje lehký zbytkový cukr, který harmonizuje víno a zvyšuje jeho pitelnost.\nHrozny pro základní víno pochází z parcel kolem vesnice Saint Lohtain. Podloží tvoří šedé a duhové slíny s jemným pískem. Základní víno zrálo v nerezových tancích. Po lahvování a druhotném kvašení je víno odstřeleno po 10 měsících. Víno je vyrobeno methode chamapgne


Hipo. rehabilitace. podzim PDF\nHipo. rehabilitace. podzim 2013\nDownload "Hipo. rehabilitace. podzim 2013"\n1 Hipo podzim 2013 rehabilitace Oficiální internetová publikace České hiporehabilitační společnosti Rozhovor s Martinem - terapie očima klienta Moje cesta k hipoterapii Napsali jste nám... Vzpomínáme na Janu Paravoltiž jako sportovní disciplína Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 1\n2 Slovo úvodem Vážené čtenářky,vážení čtenáři, nacházíme se v období barevných listů a prvních sněhových radovánek. Ježíšek klepe na dveře a konec roku se kvapem blíží. Sezona je u konce. Je mi potěšením představit Vám podzimní dvojčíslo, které vzniklo za Vaší významné podpory. Nachází se v něm několik příběhů a zpráv o tom, jak jste se činili během léta, najedete i několik pravidelných rubrik. Děkuji Vám za projevenou důvěru v letošním roce a za pomoc, kterou jste poskytli a přeji příjemné vkročení do roku následujícího. Mgr. Petra Zemene, DiS. Foto archiv autorky Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 2\n3 Obsah Úvodem 2 Paravoltiž jako sportovní disciplína v rámci hiporehabilitace 4 Fond her i senioři si mohou hrát 8 Komunikace s koňmi tupý kůň? 10 Krmiva vhodná pro koně 12 Moje cesta 14 Vyčerpání a beznaděj 16 Vzpomínáme na Janu 17 Kazuistika příběh Kuby 19 Rozhovor z druhého břehu aneb hipoterapie očima klienta 21 Sdružení SRAZ na Toulcově dvoře 23 Stalo se ročník benefice psychiatrie HB open ročník benefiční akce Fríští koně pro Kapku naděje 26 OS Koník dětem a dospělým pro radost 28 Den mezi koňmi mistrovství ČR v paradrezuře 30 Zprávy ČHS výkonný výbor 33 Sekce vzdělávání 34 Sekce AVK 34 Sekce PPK 34 Sekce hipoterapie 35 Sekce paravoltiže 35 Střediska praktické výuky (SPV) 36 Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 3\n4 PARAVOLTIŽ jako sportovní disciplína v rámci hiporehabilitace Paravoltiž je v základech shodná s voltiží, což je jezdecká disciplína, charakterizována jako gymnastika či akrobacie na koni, je ale přizpůsobená jedinci s postižením paravoltižérovi, který vykonává na neosedlaném koni gymnastické cviky. Cvičí samostatně nebo ve dvojici. Paravoltiž klade vysoké nároky na fyzickou kondici, je určena pro jedince s určitým typem postižení. Je jednou z mála možností pro zdravotně handicapovanou populaci stát se součástí sportovního dění. Je vhodná zejména pro ty, kteří mají chuť poprat se se svým handicapem a mají doporučení k tomuto sportu od lékaře. Jedná se o pohybově náročnou disciplínu, která klade vysoké požadavky na koordinaci pohybu a na kloubní pohyblivost. Paravoltižér musí zvládat cvičení na poměrně malé, neustále se pohybující ploše, kterou představuje hřbet koně. Cíle paravoltiže Rovněž jako ostatní formy hiporehabilitace má i paravoltiž své specifické cíle. Jedná se především o rozvoj a zdokonalování pohybových schopností zdravotně postižených jedinců v rámci jejich možnosti zlepšování psychické kondice a schopnosti spolupráce s ostatními členy týmu. Jedním z cílů je také podporování samostatnosti, tvořivosti a zvyšování sebevědomí jedinců. Cvičení by mělo vést k pocitům uspokojení a radosti z dosažených výsledků a k motivaci k dalším výkonům. Paravoltižér by se měl naučit prostorově vnímat své tělo, polohy částí svého těla, ovládat napětí ve svalech a umět držet vzpřímené postavení páteře. Cvičenci jsou klasifikováni do kategorií, které provádí lékař nebo fyzioterapeut s kurzem klasifikátora: LH - lehký zdravotní handicap (skolióza, vadné držení těla, lehká smyslová a srdeční vada, epilepsie, astma, diabetes melitus, neuróza, lehká mozková dysfunkce, specifické poruchy učení a chování). MH - mentální handicap (mentální retardace). TH - těžký zdravotní handicap (periferní obrny, deformace a amputace končetin, těžší smyslové vady, kombinované vady). Tréninkový model paravoltiže Do tréninkové jednotky paravoltiže byly zařazeny prvky základní rytmické a sportovní gymnastiky. Tréninky byly navrženy s cílem zlepšit orientaci, rovnováhu a celkovou obratnost. Při aplikaci gymnastických cvičení do pohybového programu bylo nutné vycházet z informace, že zaměření muselo odpovídat psychickým možnostem jednotlivých probandů, jejich zdravotnímu stavu a specifice postižení. Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 4\n5 Základní pohybová schopnost, která se se při tréninku využívá, je síla. Jak dynamická, pomocí které cvičenci provádějí švihové cviky, tak také síla statická. Ta je zapotřebí při cvičení, respektive při výdrži jednotlivých cviků a to na čtyři doby představující čtyři kroky koně. Tyto čtyři doby představují pravidelný rytmus koně, který pomáhá při cvičení. Paravoltiž je tedy rytmické cvičení, kdy rytmus koně vede k navození koncentrace a stavu uvolnění cvičence. Cvičenec paravoltiže by se měl naučit časově i prostorově vnímat své tělo. Měl by se také naučit vnímat polohu částí těla, ovládat napětí ve svalech a umět držet vzpřímený sed. Tréninková jednotka by měla být sestavena tak, aby odpovídala obecným požadavkům na stavbu tréninku a přizpůsobena specifičnosti práce u koní a práci s postiženými cvičenci. Pro paravoltižéry je důležité, aby se schéma tréninkového dne měnilo co nejméně. Cvičenci si již po několika trénincích pamatovali, co bude následovat, a znali své povinnosti, což značně přispívalo k rychlejšímu a hladšímu průběhu tréninku. Metodika práce Pohybový program byl sestaven na základě odborné literatury a empirických zkušeností. Výběr cviků jsme konzultovali s odborníky z oblasti paravoltiže a dále s lékařkou, která má dlouholeté zkušenosti s hipoterapií. Vybrané gymnastické cvičení bylo zaměřeno zejména na protahování zkrácených posturálních svalů, na správné držení těla a posilování jednotlivých svalů a svalových skupin. Koordinaci pohybu a udržení svalové rovnováhy nelze dosáhnout pokaždé, a někdy je to zcela nemožné, nicméně cvičení je velmi důležité, protože napomáhá k optimalizaci jednotlivých funkcí vnitřních orgánů a psychické i sociální pohodě. Pro jedince s postižením je harmonizace pohybového programu zvlášť důležitá. Hlavní důraz je kladen na co možná nejpřesnější provedení jednotlivých cvičení a možnost přizpůsobit pohybový program individuálním zvláštnostem cvičících. Cílem bylo přispívat svými specifickými prostředky k rozvoji (ke kultivaci) osobnosti každého cvičence v rámci jeho omezených možností, zejména zajištěním optimálního tělesného a pohybového rozvoje. Úvodní část pohybového programu byla zaměřena na zahřátí organismu, kloubně-mobilizační cvičení a následného protažení všech svalových partií a dále na cviky zejména na rozvoj dostatečné pohyblivosti všech kloubních struktur, především kyčelního. Zde bylo nutné posoudit, zda cvičenec vzhledem ke svému postižení nemá problémy právě s tímto kloubem a je schopen zvládnout správné provedení bez zdravotního rizika. V další části jsme se zaměřili na speciální průpravné cviky pro paravoltiž. Cviky byly sestaveny do programu na rozvoj pohybových dovedností, které jsou potřeba Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 5\n6 u správného provedení závodních sestav, jež jsou popsané v pravidlech paravoltiže. Některá cvičení byla prováděna v rámci kooperace ve dvojicích. Jednodušší tvary ve dvojici cvičenec + cvičenec, složitější tvary ve dvojici cvičenec + trenér. Výhodou cvičení ve dvou byl nácvik sociálního chování, větší kontrola provedení cviků a okamžitá náprava chyb. Cvičení byla mnohostranná a vyžadovali menší náročnost na pomůcky. Takto koncipovaná cvičení mohou mít i své nevýhody. Je to především vyšší časová náročnost, strach z dotyku a sociálního odmítnutí, nebezpečí chybného provedení cvičení, při nerovném počtu cvičenců musí učitel více spolupracovat. Dále bylo při trénincích nutné dodržet základní fyziologické a didaktické zásady a to zejména: zásadu přiměřenosti, názornosti, aktivity a uvědomělosti, postupnosti a soustavnosti, trvalosti a emocionálnosti. Podstatnou součástí programu byla zpětná vazba (reflexe, rewiew, ohlédnutí se). Skupina se učila dávat zpětnou vazbu a respektovat názory a pohledy ostatních. Celá cvičební jednotka trvala přibližně 120 minut, včetně nachystání koně na jízdu a závěrečném odstrojení koně po cvičení. Časový návrh skladby tréninkové jednotky: úvodní část rušná část + průpravná část průpravné cviky na zemi hlavní část trenažér trénink na koni závěrečná část, zhodnocení cca 5 minut cca 30 minut cca 15 minut cca 20 minut cca 40 minut cca 10 minut Úvodní část tréninkové jednotky: zápis prezence vysvětlení náplně tréninku zjištění aktuálního zdravotního stavu cvičenců Rušná část, průpravná část Složení rozcvičení bylo stanoveno ihned na začátku mého působení u paravoltiže a dále se téměř neměnilo, aby si jej cvičenci dobře zapamatovali. Cviky do rozcvičení pro paravoltižéry bylo třeba vybírat mimořádně pečlivě. Bylo nutné vyhledat cviky, které jsou jednoduché na zacvičení, tak aby je prováděli technicky správně a účelně. Je důležitý metodický postup při aplikaci pohybového programu. Odborný vyškolený asistent (trenér) sám zvolený cvik předcvičuje a doprovází jej slovní instrukcí. Klient dospělého napodobuje. U obtížnějších cviků je třeba zvolit analyticko-syntetickou metodu a postupovat po jednotlivých fázích. Neprovede-li paravoltižér cvik správně ani po opakované slovní instrukci a nedaří-li se nápodoba, pomůže mu dospělý při provedení cviku, popř. jej celým cvikem vede, takže klient cvičí pasivně. V dalším opakování již vede k samostatnému aktivnímu provedení podle nápodoby. Rušná část Předchází dynamickému rozcvičení, slouží k zahřátí organismu. Cílem rušné části je zrychlení tepové frekvence organismu, uvolnění psychického napětí a vytvoření příjemné atmosféry pro další části hodiny. Prostředkem rušné části by měla být přirozená tělesná cvičení se středním rovnoměrným fyzickým zatížením. Probíhá především na jízdárně, proto se k určení délky a vzdálenostem používají jízdárenská označení. Např. dlouhá stěna cca 60 m, krátká stěna cca 20 m, celá jízdárna cca 160 m. Průpravné cviky na zemi V pravidelném tréninku se vybírají průpravné cviky podle toho, na který prvek z povinné nebo volné sestavy je trénink zaměřen. Tyto cviky jsou důležité pro zvládnutí správné techniky provedení. Rovněž slouží ke zlepšení koordinačních schopností a k posílení svalů zapojovaných v daném cviku a k naučení se jejich správného zapojení. Zde využíváme terminologické značkové názvy, které odpovídají užívanému názvosloví v paravoltiži. HLAVNÍ ČÁST TRÉNINKOVÉ JEDNOTKY Příprava koně: vyčištění koně (hřebelcování, kartáčování, péče o kopyta) příprava postrojů pomoc při uzdění a chystání koně na trénink pod vedením trenéra Průpravné cviky na trenažéru: Na začátek jsou řazeny dynamické i statické cviky na rozcvičení a sžití se s trenažérem. Všechny cviky, které budou cvičenci předvádět na koni, by měli provést na trenažéru: Práce na koni Při tréninku vede lonžér koně střídavě na levou i pravou stranu, aby nedošlo k jednostrannému přetížení koně. Cvičenci se střídají jeden po druhém. Trénink na koni je obvykle zaměřen na určitý cvik nebo kombinaci cviků z povinné nebo volné sestavy. Závěrečná část V závěrečné části dbáme na zklidnění organismu po stránce fyziologické i psychické. Součástí této části bývá zhodnocení hodiny nejen trenérem, ale i cvičenci, jež může být velkým přínosem pro trenéry v plánování následujících tréninků. pochválení koně po tréninku zhodnocení tréninku Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 6\n7 Závěr Během svého aktivního působení v jezdeckých oddílech trénuji skupinu zdravých dětí i handicapovaných dětí a mohu tak porovnat rozdíly v přístupu zdravých a postižených cvičenců k tréninku. Z důvodů integrace a společných tréninků je schéma tréninkové jednotky většinou stejné. Z tohoto faktu musím vyhodnotit, že mnohem kvalitnější přístup k tréninku mají paravoltižní cvičenci. Na tréninky se velice těší, mají chuť se naučit něco nového a dokázat, že mohou sportovat jako všichni ostatní. Po určité době se cvičenci postupně zbavili úzkosti a následně docházelo u některých k odstranění agresivity, antipatií a ke zlepšení celkové kondice. Nicméně trénovat postižené je obtížnější a to především proto, že se nejedná o skupinu se stejným handicapem a je nutné ke každému přistupovat extrémně individuálně. Trenér musí být často psycholog a lékař, ale především musí mít obrovskou dávku trpělivosti. Ze zkušenosti mohu uvést, že soutěže a vystoupení mají velice pozitivní vliv na handicapované jedince. Kromě upomínkových předmětů a kokard, které jsou silným motivačním prvkem, je také velkou odměnou pro cvičence a i jejich trenéry potlesk publika. Z práce vyplývají následující závěry pro praxi, které můžeme doporučit pro trenéry, hipology a zájemce o paravoltiž: věnovat se každému cvičenci individuálně, podle postižení tréninky by měly být dobře rozvrženy s ohledem na individuální přístup při tvorbě tréninkových plánů je důležité brát ohled na možnosti cvičence, nicméně cvičence je třeba podporovat v učení se novým a obtížnějším cvikům Literatura: Bursová, M. (2005). Kompenzační cvičení: uvolňovací posilovací protahovací. Praha: Grada. Faksová, M. Paravoltiž. 1. vydání Olomouc: Katedra Aplikované tělesné výchovy, s. Ježková, A. Paravoltiž. 1. vydání Praha: Česká hiporehabilitační společnost, s. Ježková, A., Jablonská, J., Blažek, D. Paravoltižní pravidla, 3. vydání Praha: Česká hiporehabilitační společnost, s. Jordan, A., & Graeber, I. (2004). Fitness zu zweit Partnergymnastik - Dehnen und Kräftigen. Aachen: Meyer & Meyer Fachverlag. Krhutová, L. (2010). Teorie a modely zdravotního postižení. Sociální práce, stránky Slowík, J. (2007). Speciální pedagogika. Praha: Grada Publishing. Vágnerová, M., Hadj-Moussová, Z., & Štech, S. (2004). Psychologie handicapu. Praha: Karolinum. Vilímová, V. (2009). Didaktika tělesné výchovy. Brno: Masarykova univerzita. Zelinka, J. (2007). Absolventská práce. Paravoltiž a Hipoterapie. Praha: Palestra. Mgr. Jana Sklenaříková Ilustrační foto: archiv sekce paravoltiže Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 7\n8 FOND HER i senioři si mohou hrát V minulém vydání jsem představila naši farmu, kde pracujeme se zvířaty od králíčka přes psy a lamy až po koně. Nyní bych Vám ráda přispěla do fondu her jednou kolektivní hrou, kterou je možné hrát s čímkoli ochočeným a jen trochu chlupatým. Tato skupina nám při naší práci hodně přináší. Od seniorů získáváme jejich životní zkušenosti. Často nás překvapí jejich moderní pohled na věc, vitalita a nezlomná energie v situaci, kdy máme pocit, že my sami bychom tak silní nebyli. Na oplátku bychom k nim měli být empatičtí, chápat jejich rozpoložení, vyvolané například momentálním zdravotním stavem a hlavně nepodceňovat jejich intelekt, i když jsou upoutáni na lůžko a nejsou schopni komunikace. Mnoho seniorů, se kterými pracujeme, není níže uvedených her schopno. To ale neznamená, že pro ně přítomnost zvířete není přínosem. Už jen pohled na ně, dotýkání se hebké srsti a teplého těla jim přispívá ke zmírnění pocitu osamění, přináší pocit psychického uvolnění, který je provázaný i zlepšením fyzického stavu a tím se celkově upevňuje jejich pohoda. To vše má pozitivní vliv na kvalitu jejich života. Pracujeme zejména se seniory a s lidmi se zdravotním postižením, takže naše hry jsou založeny na jejich schopnostech a možnostech fyzických či psychických. K naší práci musíme mít nejprve klidné zvíře, které snáší doteky po celém těle a vydrží klidně stát. Nachystáme si kolíčky na prádlo, nejlépe barevné a kartičky s abecedou. Připravené kartičky připevníme k srsti (nebo do hřívy či ocasu) barevnými kolíčky a rozmístíme po celém těle našeho asistujícího zvířátka. Tím může být pes, lama či kůň. Králíček je v tomto případě pro svoji malou plochu těla nevhodný. Úkolem každého účastníka hry je nejprve najít a odepnout kolíček podle barvy nějakého předmětu. Např. Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 8\n9 ukázat. Je-li tedy na kartičce napsáno např. písmenko O, zvířátko má oko, ocas, obratle. Neví-li hráč, může si nechat poradit od skupiny. Jakmile některou část slovně označí, čeká ho její ukázání fyzické, tzn. v tomto případě ukázání oka, uchopení ocasu atd. Zde si opět mohou klienti vzájemně pomáhat. Současně porovnáváme, zda danou část těla máme i my lidé, zda se jí říká stejně či jinak. Následně si ji ukážeme sami na sobě. Pracujeme na podpoře komunikace, rozvoji slovní zásoby, paměti, poznávání a představivosti, trénujeme jemnou i hrubou motoriku, smyslové vnímání a prohlubujeme vzájemnou spolupráci s kolektivem. Dá se říci, že tato hra ovlivňuje oblast řečovou, kognitivní, tělesnou i emočně sociální, tudíž rozvíjí či udržuje celkovou psychomotorickou oblast člověka. chceme-li, aby odepnul kolíček žlutý, řekneme, že kolíček má mít barvu slunce, červený barvu zralé jahody, modrý barvu oblohy atd. Vždy se při přirovnávání přizpůsobujeme mentalitě a věku skupiny, se kterou hru hrajeme. Po odepnutí kolíčku hráč přečte, jaké písmeno je na připevněné kartičce. Toto písmeno, musí být počátečním písmenem některé části našeho zvířátka a uvedenou část musí hráč pojmenovat anásledně Hrát tuto hru mohou různé věkové kategorie, lidé zdraví i s handicapem. Zde záleží na formě spolupráce ať již se skupinou nebo s asistujícím zvířetem. Např. ke špatně pohyblivému hráči zvíře přivoláme či přivedeme. Pro obměnu této hry můžeme na našeho zvířecího asistenta připínat i různé předměty denní potřeby, známé i neznámé a zase hádáme, co to je a k čemu se daná věc používá. Může jít o krabičku zápalek, propisku, mycí houbu, dudlík, obojek, píšťalku, zaječí pacičku - no prostě o cokoliv, představivosti se meze nekladou. Yvona Okáčová Foto: archiv autorky Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 9\n10 KOMUNIKACE S KOŇMI tupý kůň? Tímto článkem bych vám chtěla ukázat, že vše je v našich rukách a to doslova. Koně, jak jistě víte, se mezi sebou dorozumívají řečí svého těla a při komunikaci s nimi jsou naše ruce velkým pomocníkem. Umí ukázat směr, umí zatlačit anebo pochválit. Pokud nám s koňmi něco nefunguje, respektive koník nás, jak mi říkáme, neposlouchá, možná jsme jen použili špatný tlak. V praxi to znamená, že jsme na koně vyvinuli tlak příliš brzy, nebo příliš dlouho, a také jsme mohli zatlačit velmi málo anebo naopak zase příliš silně. Občas se setkávám s koňmi, kteří jsou opravdu velice otupení na jakékoliv tlaky. Největší problém vidím pouze a jen v naučeném a mnohdy nevědomém chování se ke koni. Jestliže se dostane člověk do kontaktu s otupeným koněm, může ho hned napadnout, že musí použít vyšší fázi tlaku, aby takový koník vůbec zareagoval. Myslím, že je potřeba se na celý problém podívat z jiného úhlu. Aby mohl i ten nejtupější kůň zareagovat na velice jemný tlak, musíme mu takovou možnost dát. Té se mu nedostane, jestliže pozná ihned tlak vysoký, nikoliv jemný. Pokud bychom chtěli mít doma koně, který reaguje na myšlenku či tlak jednoho gramu, neměli bychom v první fázi tlačit příliš. Měla jsem možnost poznat několik takových koní, kteří byli nevědomky svými majiteli otupováni a udržování v takovém stavu. Většinou se však tento problém podařil vyřešit už během jedné lekce. A jak tedy na takového koně? Stává se, že použijeme li malý tlak poprvé, kůň nezareaguje. Bude mu to připadat spíše jako nějaké šolíchání nebo si ho vůbec všímat nebude. Nicméně ale o tomto tlaku bude vědět. Koně cítí na svém těle i mouchu, takže proč by necítili jen lehký dotek tušírky, holeně, provazovky či udidla? Omyl je si myslet, že kůň tento tlak vůbec nevnímá. Vnímá ho velice dobře, ale nemá důvod se znepokojovat a něco udělat. Měli bychom však dát koni čas zareagovat, a jestliže tento tlak vnímá, věnuje nám pozornost a teprve se učí na tento jemný tlak reagovat, není třeba ho ihned zvyšovat. Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 10\n11 Pokud však ztrácíme jeho pozornost a kůň nad tímto tlakem vůbec nepřemýšlí, můžeme začít tlak fázovat a občas až do výše zmiňovaného tlaku jednoho kilogramu. Ten moment, kdy kůň jen přenese váhu správným směrem, je čas pro velkou pochvalu a oddych či změnu (například jiný cvik). Po chvíli můžeme pokračovat tak, že znovu použijeme ten nejjemnější tlak a dáme koni možnost zareagovat a pokud koník nevnímá, můžeme opět začít fázovat tlak. Tlaky jsou něco, co koně obecně nemají rádi a proto se jim vždy rádi vyhnout. Na závěr přidám pár příběhů z mé praxe. Kdysi jsem sundala mému velice otupenému koni udidlo a jezdili jsme na ohlávce. Samozřejmě jak to tak bývá, jsme jezdili úplně špatně, na neustálém kontaktu a koník nebyl schopný zastavit na jemný a občas ani na velký tlak. Přesto se zdál ovladatelnější než na udidle. S postupem času mi vše začalo docházet a dnes mám opravdu velice jemného koně. Dalším příkladem je koník, který se valil přes lidi, ačkoliv to nemyslel zle. Nechal do sebe doslova mlátit a po pár minutách si to tedy rozmyslel a udělal centimetrový krok zpátky. Tento koník byl na stálý tlak tak otupený, že na ustoupení kolem zádě, jsem si musela vzít do ruky klacík a při dlouhodobém nereagování, koníka opravdu popíchnout, aby si vůbec uvědomoval, co se po něm chce. Po chvíli byl koník schopný reagovat už na přiměřený tlak bez toho, aby se člověk nějak nadřel. Mohla bych pokračovat ještě dál a dál, ale myslím, že tyto dva příklady stačí k pochopení toho, že jakmile našemu koni dáme možnost všimnout si a zareagovat na velice jemný tlak, jsme na dobré cestě k cíli. Takže je to opět na vás. Mějte jemného koně. Žádný kůň není tak tupý, aby nezjistil, jaká je lepší cesta. Hana Čechová Foto: archiv časopisu Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 11\n12 KRMIVA vhodná pro koně Mezi základní a nejdůležitější krmiva pro koně patří píce. Ta může být v podobě pastvy, čerstvé trávy, sena či senáže. Pro doplnění energetické potřeby dále nejčastěji používáme obiloviny a oleje. Pastva Pro koně je přirozené se přirozené získávat si potravu pasením se. Divocí koně celý den tráví hledáním vhodné pastvy a jejím spásáním. Ale v dnešní době, kdy pro koně uměle vytváříme a oséváme pastviny, nemusí být pastva vždy bezpečná. Pokud se na pastvu podíváme z hlediska botanického složení, uvidíme ve složení směsí vysoce energetické druhy jako lipnice luční, bojínek luční, kostřava nebo jílek vytrvalý. Jílek má pro představu stejnou energetickou hodnotu jako kukuřice. Všechny tyto druhy trav byly vyšlechtěny pro výkrm skotu. Energetickou hodnotu pastvy lze snížit a vytvořit tak vhodnější pastvu pro koně. Snížení energetické hodnoty dosáhneme zařazením bylinek, divokých druhů, málo kvalitních druhů trav, nepřiséváním klasickými druhy travin a je vhodné dávat i pozor na přihnojování. U obézních koní pastvu neomezujte časově, ale raději volme náhubek nebo hladový výběh. Dalším aspektem pastvy je její zatíženost. Všeobecně je známá informace, že na 1 koně (dobytčí jednotku) je třeba počítat 0,5-1 ha, což je ale pravidlo především pro výkrm skotu. Aktuálně se doporučuje na 1 akr 3-4 koně v pastevním období nebo 1-2 koně v zimním období (přednáška Dr. Jo - Anne Murray). Nutriční hodnota pastvy tedy záleží na několika faktorech a to na druhovém složení pastvy, velikosti a zatížení pastvy, ročním období, životním prostředí (teplo, vlhko), údržbě pastvin. Seno Průměrná energetická hodnota sena je 4-8 MJ/kg. Koně by měli mít přístup k senu ad-libitum stejně jako k pastvě. Při dávkovaném krmení sena je důležité myslet na to, že by měl kůň mít zbytky sena z předešlého krmení. Předcházíme tím nudě, zlozvykům a zdravotním problémům. Pokud má kůň zvýšenou energetickou potřebu je nutné se ji nejdříve pokusit doplnit kvalitnějším (energetičtějším) senem, senáží a až následně myslet na jádro. U obézních koní je to stejné jako u pastvy, není vhodné omezovat příjem sena časově,ale vybírat seno méně energetické. Další možností je seno máčet - tím se zbaví nadbytečných cukrů. Když kůň i nadále tloustne, pak teprve snižujeme objem sena v krmné dávce. Pravidlem je, že množství sena nesmí nikdy klesnout pod 1% živé hmotnosti koně. Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 12\n13 Obiloviny Jejich základními znaky je vysoký obsah fosforu a nízký obsah vápníku, vysoký obsah škrobu (energie) MJ/kg, nízký obsah kvalitní bílkoviny (posuzujeme podle aminokyselin) a obsah lipidů v rozmezí 10-60g/kg. U obilovin je nižší variabilita než u pícnin. Mezi základní obiloviny používaných u koní patří oves, ječmen, kukuřice. Oves má nejnižší obsah energie (škrobu) - 40%, ječmen 55% a kukuřice nejvyšší - 70%. Zásadou při krmení obilovinami u koní je na jedno krmení 1-2g škrobu/kg ŽH koně. Např. pro 500kg koně max. 0,5kg škrobu na jedno krmení: max. 1,2kg ovsa na jedno krmení (1,2kg x 40% = 0,48kg škrobu). Oleje Jsou ideálními zdroji energie pro dlouhodobou zátěž. Jejich energetická hodnota je 2,25x vyšší než u sacharidů (cukrů a škrobů) a to je průměrně 9 MJ/kg. Nejčastěji používanými oleji jsou lněný, ostropestřecový, slunečnicový, řepkový, rýžový, Pokud shrneme dnešní poznatky, tak je důležité krmit kvalitní píci, energeticky vhodnou pro daného jedince. Vždy koním podávat dobře stravitelnou vlákninu a obiloviny a tuky podávat jen jako doplněk k píci. Lenka Procházková Foto: archiv o. s. Svítání Zdroj: Seminář Nové poznatky ve výživě zvířat-koně,brno, květen 2013 Kurz Equine nutrition,university of Edinburgh, jaro 2013 Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 13\n14 MOJE CESTA Hipoterapie je moje vášeň, která mi stále mění život a dělá mnoho nečekaných, ale prima změn. Když jsem se poprvé v roce 1997 o hipoterapii dozvěděla, pracovala jsem jako zootechnička ve velkém zemědělském družstvu a vlastnila huculku, která mě dovedla k horsemanshipu. Koně jsem vždy milovala, zkusila jsem všechny možné jezdecké disciplíny, včetně dostihových koní. Ale moje jezdecké schopnosti nepatří k nejnadanějším a taky nemám srdce závodníka. Když jsem viděla hipoterapii, měla jsem jasno můžu trávit den s koňmi v rámci své profese, být užitečná a to i se svým jezdeckým uměním. V roce 1998 jsem nastoupila na dálkové studium fyzioterapie, o prázdninách šla na měsíční praxi hipoterapie do Bohnického střediska, kde jsem si ujasnila, že tohle chci opravdu dělat. Obdržela jsem pracovní nabídku v jabloneckém dětském stacionáři, kde jsem pod odborným dozorem získala jedinečnou zkušenost v dětské rehabilitaci a brzy dostala na starost vedení hipoterapie. Když hipoterapie ve stacionáři byla zrušena, šla jsem nabídnout své služby fungujícímu hiporehabilitačnímu středisku OS Svítání Jablonec n. Nisou a jsem tam dodnes. Následoval specializační kurz Hiporehabilitace a mnoho dalších, které se zaměřují na dětskou rehabilitaci a s hipoterapií se báječně doplňují. V roce 2004 jsem dostala nabídku odjet do rehabilitační nemocnice v Saudské Arábii a otevřít program Hipoterapie. Krásných koní je tam mnoho, ale na hiporehabilitaci, respektive hipoterapii tam člověk nenarazí. I když tam jsou úplně jiné podmínky, kultura, lidé z mnoha různých zemí světa a jazykové bariéry, ke konci roku 2005 jsme slavnostně otevírali program, který stále funguje. Když se ohlížím zpět, zaráží mě moje neomalenost. S malou zkušeností a i znalostmi jsem se vrhla do tréninku terapeutů, asistentů, vodičů koní a koní samotných. Byla to úžasná zkušenost, která mě hodně naučila, poučila a dala občas i přes prsty. Nyní jsem zpět v Čechách, ale do Saudské Arábie se stále vracím. Dala mi totiž mnoho francouzského manžela, komunikační a organizační dovednosti, náhled a pokus o pochopení způsobů myšlení a života mnoha dalších kultur a rehabilitačních přístupů. Získala jsem pokoru a vděčnost za to, že mohu žít v Čechách. Naučila jsem se tam odbornou angličtinu a tak se mi otevřely dveře k informacím o hiporehabilitaci ve světě a ke studiu zahraničních kurzů. Jedním z nich byl například specializační kurz Hipoterapie Level 1 pod American Hippotherapy Association nebo pokus o složení americké licence Hippotherapy Clinical Specialist. Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 14\n15 Českou hiporehabilitační společnost sleduji od svých hiporehabilitačních začátků. Vždy jsem měla celkem jasné představy, jakou funkci má taková společnost plnit, a jsem naprosto přesvědčena o její užitečnosti. Patřila jsem do kategorie fanoušků, kteří pořád brblají, píšou y a prohlášení a všechno ví nejlíp. V roce 2009 jsem se z pozice brblajícího dostala k novému náhledu na běh společnosti jako členka výkonného výboru. Měla jsem obrovská očekávání, že členská základna a moji spolupracovníci musí mít stejné zapálení, chuť vyhrnout si rukávy a všechno hned změnit a zrealizovat. Během dvou let jsem se probudila ze své iluze a neuskutečnění mého očekávání mě velmi vyčerpalo. Odstoupila jsem z výboru, přerovnala si hodnoty jak v soukromém i pracovním životě, na spoustu událostí a hlavně lidí kolem mě, jsem se začala dívat jinýma očima. Když jsem letos dostala opětovnou nabídku k zapojení do výkonného výboru ČHS, s radostí jsem ji přijala. Potěšila mě i důvěra mých spolupracovnic a svěření vedení společnosti. Tentokrát jsem v této funkci již bez očekávání a představ, jak by ostatní měli pracovat a co by se mělo udělat. Prostě pracujeme, jak je to možné, máme stanoveny cíle a vize, za kterými si jdeme. Člověk má svou práci realizovat jako svoje poslání, s radostí a pocitem osobního naplnění. Je už na ostatních členech ČHS, zda se aktivně zapojí do tvůrčího procesu v rámci svých možností, nebo chtějí jen přihlížet a sympatizovat anebo být ve skupině brblajících fanoušků. Věra Lantelme Foto: archiv autorky Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 15\n16 Vyčerpání a beznaděj Hiporehabilitaci každý vidí jako skvělou rehabilitační metodu, u které jde vše hladce, protože lidé kolem koní jsou věčně usměvaví a dělají práci, která je baví. Ale je to skutečně tak? A co lidé, kteří nejsou vidět a jsou zahrabaní v papírech, žádostech a vyúčtování pro dárce? Lidé, kteří pracují přímo v oboru vědí, že je to denní fyzická i psychická zátěž, ale vědí to i ostatní? Tímto článkem chci poukázat na nás pracovníky a opravdu ocenit jejich úsilí. Někdy mám pocit, že udržení neziskové organizace, která se zabývá hiporehabilitací, je z větší části o vyčerpání a beznaději. To neustálé shánění finančních či materiálních prostředků, řešení, kde seženeme krmení, kdo ho složí, kdo zajistí veřejné akce a jak to vše dopadne Zvládnou to letos koně ve zdraví? A co brzdí samotnou realizaci? Lidé! Když horko těžko někoho seženete, tak ho musíte dlouho zaučovat. Dáváte do něj spoustu času, energie a dokonce i své zkušenosti. Jenže, jak to dopadne? Za rok, za dva vám z organizace odejdou za lepším a stále dokola. Co je ten problém? Finance! Je logické, že pracovníci za každodenní dril a spoustu nachozených kilometrů v 30 C vedrech a -15 C mrazech nemají to správné ohodnocení, takže prostě jdou za lepším. Nutí je k tomu jejich finanční situace. Pak na to na všechno zase zůstáváme sami ve dvou, ve třech skalních členech. A vlastně zjistíte, že si za všechny potíže můžete sami a místo díků je tu zase vyčerpání a beznaděj. Jak dlouho to zvládneme my? A pak přijde chvíle, kdy se k vám přitulí kůň, někdo vás potká na ulici a vzpomíná, jak je to v organizaci super. To vám dá sílu dál bojovat. Když potom uvidíte ty usměvavé děti a rodiče - je správné to zabalit a podlehnout vyčerpání a beznaději? NE! Proto smekám před všemi skalními jedinci, kteří bojují každodenní boj o udržení organizace, aby pomohli prostřednictvím hiporehabilitace. Věřte, nejste v tom sami. Vám všem díky!!! Alena Fritscherová Foto: archiv autora Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 16\n17 Vzpomínáme na Janu Milá Janičko, když jsme Tě v září roku 2005 poprvé viděli v jedné stáji v Podkrkonoší, vůbec jsme netušili, s jak výjimečným koněm máme tu čest. Vznešená, hrdá, s hlubokýma krásnýma očima, ve kterých byla zvláštní jiskra. Působila jsi tak nepřístupně. Hned na první pohled jsi nás oslovila a trvalo jen pár dní a už jsi ochutnávala trávu v našem výběhu a ukazovala našim koním, kdo jim bude šéfovat. Tvým příchodem získalo naše středisko skvělého koňského terapeuta. I když jsi nám nesplnila naše přání mít koně, který dokáže pracovat v zápřeži, mnohonásobně jsi nám to vynahradila. Vždy klidná, trpělivá, nevtíravá, vzbuzující důvěru, ochotná spolupracovat a pomáhat těm, kteří to potřebují a naopak nepřístupná a připravená dát lekci těm, kteří si to zaslouží. Přestože Tvůj vztah s člověkem nebyl nikdy vyrovnaný, vždy převládal respekt nad důvěrou, zejména zpočátku dokonce velký strach z biče, z nejistoty, z něčeho nového, neznámého, našlo se něco, co jsi dělala s radostí a naprostou přirozeností a to byla práce s dětmi. Nejednou jsi nám vháněla slzy do očí, když jsme Tě viděli pracovat s malými dětmi, jak jsi byla opatrná, mateřská, pečující, ohleduplná. Jak jsi dokázal dětem plnit jejich přání, dodávat jim odvahu, klid. Mnohým jsi po dlouhé době pomohla zažít pocit úspěchu, když jsi s nimi chodila po jízdárně úplně sama a tvářila se, jak dokonale Tě pobízejí, jak jsi je dokázala následovat a přenést přes každou překážku. Ach Jano, vůbec netušíme, jak se dá poděkovat koni! Tak snad byla jsi opravdu výjimečná, naučila jsi nás spoustu nových věcí a zanechala jsi nezapomenutelnou stopu v nás všech. Díky Tobě poznalo naše středisko klady chladnokrevných koní a jejich vhodnost pro tuto náročnou práci. Bohužel, všem je na tomto světě vyměřen jen určitý čas a ten Tvůj se 10. února 2013 naplnil. Tak ať se Ti tam nahoře pěkně běhá! Tým hiporehabilitace Pirueta HB Foto: archiv Pirueta HB Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 17\n18 Koně nám propůjčují křídla, která postrádáme. Pan Brown Jana ( ) po 222 Agent I. z matky Hanka Možná občas vzpomeneš si na holky, Vzpomínáš, nedělaly si s Tebou žádný okolky. Jedna byla Petra, druhá Jana, v srdci jakoby zbyla po nich jáma. Najednou objevíš se někde na psychině, a říkáš si: jaká mohla být Tvoje tchýně. Jseš v mlhách nebo v síti, myslíš, všichni život chtěj Ti vzíti. Řeknou, co takhle terapie, řekneš to je utopie. Řekneš si koně dobrý, třeba nebe bude zase modrý. Ptaj se, máš strach, bojíš se, co když to bude další krach. Postaví Tě k ní a řeknou, to je Jana, kobylka, znovu se bojíš a myslíš si, to bude jen chvilka. A tak jí poplácáš a pohladíš, na chvilku se s ničím nevadíš. Koukneš jí do očí, svět se s Tebou trochu zatočí. Ta hříva, ta srst, Jano, Jano, jak tohle by mohlo být bráno Zvířata znám, vcítit se do ní, a už jsem ve světě koní. Vezmeš hřbílko a kartáček a už si koňskej synáček. Nasedneš do sedla, představíš si, že jsi podkoní, Jana Ti hlavu nakloní. V sedle se svět houpe jinak, i v tý mlze, i v tý síti, každého potom napadlo koně míti. Zapřít do třmenů, chytit se za uzdu a letět tryskem, jako indiáni tak my vřísknem. Jano, najednou jsem indián a Ty divoký mustang a letí Ti hříva, najednou sedím naležato a ne vzpříma. Hipoterapie je fakt bomba, pro někoho jsou možná lepší kytary a komba. No co, tak jsem blázen a baví mě všechno naplno, nevyzradím leckteré tajemno. Ne tohle Vám povím, zkuste se zaposlouchat kopytům koní. Slyšíš zvuk srdce a dechu, když frkají, dají mi najevo, že něco slyší ve svém slechu. Vždycky Tě sveze a neptá se, jakou máš náladu, jen za odměnu má ráda koňskou návnadu. Někdy si říkám, řadši obejmu Tebe, koni Jano, o ženskejch už je mi něco známo. I když po odměně jsi občas nevděčná, myslím si umíš být víc srdečná. Ty holky pustím z hlavy, než mě zavřou do šatlavy. Ještě jednou se na Tobě projedu, do říše snů s Tebou zajedu. Smutné, ale upřímné, zdají se mi být Tvoje oči, jízda na Tobě snadný je počin. Já vím jedu krokem a Tebe vedou, ještě mnozí pacienti se na Tobě svezou. Díky Jano za Tvůj klid, máš náhodou velké srdce a v něm pro nás klid. Báseň pro Janu, Tonda H. Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 18\n19 KAZUISTIKA příběh Kuby Kuba k nám na Toulcův dvůr dochází s maminkou od roku Narodil se v roce 2003, takže nyní je mu 10 let. Kuba trpí jednou z nejčastějších diagnóz, se kterými se při hipoterapii setkáváme dětskou mozkovou obrnou. K tomu má však přidruženo několik dalších diagnóz centrální hypotonický syndrom, sekundární epilepsii, psychomotorická retardace, centrální poruchu zraku, subluxaci levé kyčle a hydrocephalus (kompenzovaný voperovaným katetrem, který odvádí mozkomíšní mok z mozkových komor do dutiny břišní). V roce 2009, kdy jsme s Kubou začínali, měl již první zkušenosti s hipoterapií za sebou a to z krátkodobých pobytů v Arpidě v Českých Budějovicích a z dovolených a z víkendů v ÚSP v Mačkově. V Arpidě i v Mačkově začínali polohováním, neboť Kuba nebyl schopen jakéhokoliv samostatného držení trupu. Vzhledem k tomu, že se však při fyzioterapii snažili podporovat vertikalizaci a měl vertikalizátor i doma, rozhodli jsme se u nás na Toulcově dvoře zkusit již od počátku asistovaný sed, abychom tyto snahy také podpořili. Kubovi to naštěstí plně vyhovovalo. Jezdil dvakrát týdně s kolegou Davidem na širší stimulační kobyle. S Davidem si Kuba velmi rozuměl, neboť mají společné zájmy hudbu a rytmus. David si s Kubou na koni pobrukoval, zpíval, bubnoval prsty na tělo do melodie apod. Při lekcích bylo většinou vždy veselo, Kuba i maminka byli moc spokojení. Od podzimu 2010, při druhé sezóně v naší stáji, jsme vždy na konci lekce zkoušeli nechat Kubu sedět na stojícím koni bez opory o Davida. Zpočátku byl Kuba překvapen, protože to bylo nové, ale líbilo se mu to a sám se snažil trup udržet vzpřímeně. Během jara se již začalo projevovat lepší držení trupu a hlavy nejen při hipoterapii, ale maminka je pozorovala i při běžných činnostech a hrách doma. Zároveň se i prodlužoval čas, po který Kuba vydržel na koni sedět zpočátku šlo např. o 30 vteřin, během jara se mu podařilo dostat i na 2 minuty. Tímto způsobem jsme pokračovali až do konce školního roku. Výkony Kuby však nebyly každou lekci stejné záležely i na jeho náladě a aktuálním psychickém rozpoložení v daný den. V říjnu 2011 jsme se rozhodli pokročit dále a vyzkoušet, zda Kuba dokáže alespoň krátce sedět sám i na kráčejícím koni. Již na konci října nás překvapil, neboť ujel asi 30 metrů pouze se třemi pauzami. Kuba má rád nové výzvy a tohle byla výzva pořádná. To, že jsme po něm chtěli něco, při čem měl být už zcela samostatný, na něj mělo i velmi dobrý psychický dopad, začal více projevovat svou radost z pochvaly, více komunikovat a dokonce i více fixovat své okolí očima. Na přelomu roku 2011 a 2012 se zranila kobylka Jeřabina, na které Kuba s Davidem jezdil. Stály jsme s ma- Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 19\n20 minkou před těžkým rozhodnutím, neboť jiného koně na asistovaný sed k dispozici nemáme. Varianty byly dvě - buď si dát zhruba na půl roku úplně pauzu anebo zkusit samostatný sed na méně pohybově náročné kobylce Sáře. Zpět do polohování se nám nechtělo, neboť jsme obě cítily, že to bude pro Kubu krok zpět a tím to mohlo mít i negativní dopad na jeho psychiku. Rozhodly jsme se tedy pro Sáru a Kuba opět ukázal, jaký je bojovník. Od ledna 2012 začal jezdit sám. Pokroky přicházely postupně, ale kupodivu poměrně rychle. Jakmile si Kuba zvykl na nový pohyb Sáry, velmi se s ní sžil a již v únoru byl schopen samostatné jízdy po dobu 20 minut. Tím to ale nekončilo, již v březnu zvládl celých 30 minut (včetně krátké závěrečné relaxace vleže) a zmenšoval se i počet pauz, které během jízdy potřeboval. Během jara došel tak daleko, že zvládl celých 10 minut bez pauzy. Zároveň je ještě důležité zmínit, že Kuba je jeden z mála jezdců, kteří jezdí opravdu za každého počasí. Za deště, kdy ostatní ani nedorazí, si hipoterapii zvlášť užívá. Dopad je však evidentní. Objektivně se mu zlepšila odolnost a imunita a jeho nemocnost (běžnými nemocemi) v porovnání s předchozími lety výrazně poklesla. V květnu 2012 však přišla komplikace v podobě bolestivé levé kyčle. Chvílemi se bolestivost ozvala až při jízdě, chvílemi již během nasedání. Některé dny nebyl Kuba vůbec schopný jezdit a tak jsme urgovali vyšetření kyčlí. Na rentgenu však k žádnému zhoršení nedošlo, proto se ještě řešilo s neurologem aplikování botoxu, aby povolily spasmy. Museli jsme místo madel začít používat tenký obřišník, aby Kubovi při sedu nic nepřekáželo. Takto jsme dojezdili sezónu 2011/2012. Během letních prázdnin se stav Kubových dolních končetin ještě řešil, dle neurologa byly bolesti způsobeny dystonickými projevy neepileptické povahy. Uvolnění křečí se podpořilo Rivotrilem. Sezónu 2012/2013 jsme opět začali na Sáře a v běžném sedu, Kuba to zpočátku zvládal. Jakmile se levá dolní končetina (LDK) začala flektovat a on začal projevovat bolest, dala se LDK protáhnout a Kuba byl schopen v jízdě pokračovat. Bohužel během zimy dával Kuba najevo více nespokojenosti, nebyl schopen se usadit tak, aby ho to nezneklidňovalo a aby nekňoural. Zkoušeli jsme všechno možné, nakonec jsme vyzkoušeli boční sed a v něm byl Kuba spokojený. Byl při něm schopný držet trup vzpřímeně. Vždy na konci lekce jsme se ještě protáhli v mrtvém indiánovi. Na jaře měl Kuba i pár světlých chvilek, kdy byl schopen jet i stabilně v klasickém sedu, ale již od dubna 2013 mu začala docházet motivace. Nasedal hezky, kyčle nebyly problém a Kuba byl schopen jet v klasickém sedu. Neměl však chuť napřímit trup, takže se celou dobu válel Sáře na krku. S maminkou jsme přemýšlely, co se děje a došly jsme k závěru, že na Kubu nejspíš přichází puberta, protože začal v té době bojkotovat více věcí (nejenom hipoterapii), nechtěl spolupracovat, prosazoval si svou hlavu apod. Zpětně po zhodnocení všech souvislostí maminka připustila, že to mohla být i Kubova svérázná reakce (revolta) na vyhrocenou situaci v rodině (otec odešel od rodiny a postupně se přestal o syna zcela zajímat). Nechtěly jsme však ani jedna od hipoterapie ustoupit, a proto jsme si lámaly hlavu, jak Kubu udržet v alespoň trochu kvalitním sedu. Nakonec jsme si na pomoc vzali nafukovací míč a umístili ho na koně před Kubu. S míčem jsme byli schopni udržet Kubův trup v poměrně kvalitním postavení, a když měl dobrou náladu, překvapil nás tím, že se o něj opřel a krásně se napřímil. Tím nám jen potvrdil, že změna není dána fyzickým stavem, ale stavem psychickým. Se začátkem září 2013 začala pro Kubu i nová jezdecká sezóna. Měla jsem obavy, jak bude spolupracovat, neboť v červnu nepodával příliš přesvědčivé výkony. Ale nebyl by to Kuba, kdyby mě opět nepřekvapil. Od září jezdí jako vyměněný, krásně se rovná a míč vůbec nepotřebujeme. Jen tak dál, Kubo. Monika Šťastná Kohoutová Č a s o p i s H I P O r e h a b i l i t a c e strana 20


Den a noc v parku v centru. Je libo heroin nebo hlt vína z krabice? | E15.cz\nDen a noc v parku v centru. Je libo heroin nebo hlt vína z krabice?\nRedaktoři Sedmičky strávili den a noc ve Špekparku v centru Plzně. Přes den se tu odpočívá, popíjí, fetuje a v noci…\nNa věži katedrály sotva odbilo poledne. Je úterý, horký všední den. Naproti prosklenému občerstvení sedí na lavičce maminka s kočárkem. O kus dál dvojice milenců, starší dvojice žen vášnivě diskutuje o politice. Idylka. U laviček na úrovni soch Spejbla a Hurvínka se obraz mění. Drsná trojice mladíků se nevybíravě baví o společném známém, o kus dál skupina mladých posedává, polehává kolem laviček a popíjí víno z plastové lahve. Kolem procházejí německé turistky a nevěřícně na skupinku hledí.\n12.40 Do Špekparku přijíždí multikára. Starší chlapík z úklidové firmy si přijel pro nářadí. „V Sadech uklízíme každé ráno, vždycky naplníme dva vozy,“ vysvětluje.\n13.08 Od Mlýnské strouhy přicházejí dvě městské policistky. Míjejí spící ženu v hezkých žlutohnědých šatech a pak beze slova obejdou i čtrnáctičlennou skupinu, která jako by celý prostor ovládala. Opilý chlápek v džínách na ně zírá provokativním pohledem, pokérovaný mladík je vyzývavě zdraví.\n13.36 Prodavačka ve stánku se na otázku, jak to tu přes den vypadá, hned rozpovídá. „Jsou tu samí feťáci. My z nich kšeft nemáme, protože neprodáváme krabicové víno,“ vysvětluje.\n14.45 Sady ožívají. Hlavní cestou ve Špekparku procházejí desítky lidí, lavičky se rychle zaplňují. Hlavní skupinka se taky rozšiřuje, už na devatenáct lidí, kteří jsou čím dál veselejší. Zrzavý kluk svlečený do půl těla sedí na zemi. „Já nejsem z Plzně, ale když sem přijedu, vím, že tady potkám známé. Přijedu na chvíli, třeba na den, a pak jedu zase jinam,“ svěřuje se.\n16.15 Na lavičce kousek od muzea si sedne mladá punkerka. Na vyholené hlavě má číro, vyšperkované několika dredy. Vyskočí, začne divoce křičet na procházející. Vzápětí se zlomí v pase a divoce se směje. To se několikrát opakuje, než se posadí a už se jen usmívá. Buď je schizofrenní, nebo sjetá. Okolo procházející lidé jí ale věnují jen málo pozornosti. Naproti na lavičce se po hodinovém spánku probral asi třicetiletý muž v tmavých montérkách. Pod okem modřina, odřený nos a chybí mu asi tři zuby. Je opilý na mol. Jmenuje se Milan. „Prošel jsem si peklem, kámo,“ koulí podlitýma očima. Fetoval, ale teď prý jen chlastá. Byl na léčení v Dobřanech. To mu ale nepomohlo. U vedlejší fontány sedí asi patnáct lidí. Navzájem si podávají krabice s vínem, které se chladí ve fontánce a cigarety – vajgláče. Ty si všichni balí z nedopalků, které předtím posbírali ze země a z popelníků.\n18.19 Z řady teenagerů a třicátníků vyčuhuje proplešlý Pavel v manšestrákách. Je mu už osmačtyřicet. První dávku pervitinu si dal už v roce 1978. Patřil k prvním plzeňským narkomanům. Před deseti lety s perníkem přestal a věnoval se jen alkoholu. I z toho se ale musel léčit. Když se vrátil, několik let pracoval. Pak ho ale okradl kamarád, dostal se do dluhů, a z těch se nemůže vyhrabat. Další v partě je Hans, štíhlý, šlachovitý holohlavý muž v maskáčích a zelené košili. Nezapře, že sloužil v armádě. „V roce 1990 mě ale kvůli drogám vyhodili,“ krčí rameny. Za týden si jde na rok sednout na Bory. „Neplatil jsem alimenty, ale tohle jsem si nezasloužil,“ zlobí se.\nNa fontánce sedí i Stáňa. Je jí bezmála čtyřicet, fetuje odjedenácti. Většinou opiáty. Je vyzáblá, má nakrátko ostříhané vlasy, na očích obrovské sluneční brýle. Je upovídaná, asi v rauši. Bydlí ve squatu. Peníze na drogy si vydělává všelijak. „Většinou nějaký drobný krádeže v supermarketech,“ vysvětluje.\n19.02 Přichází menší snědý muž. Má jen kalhoty, silně kulhá na jednu nohu, zuby jsou úplně černé. Všichni ho vítají. Říkají mu Osmička. Moc se mu líbí, že my jsme jen Sedmička. Před lety zdědil po tetičce půl milionu. Za týden ho propil a naházel do automatů.\n„Je to dobrej kluk. Nezapomněl ani na nás. Rozdával lidem z parku tisícovky,“ vysvětluje národní socialista Hans.\n19.17 Z kroužku se odděluje mladá dvojice a jde si sednout o kus dál směrem k hotelu Continental. Na lžičce si kuchtí heroinovou dávku, pak ji sají do stříkačky a vpálí ji do žíly. I teď tudy procházejí desítky lidí. Když dívčino tělo dávku vstřebá, je rázem čiperná jako kybernetická myška. Na kluka má dávka opačný účinek. Leží na lavičce, jedna noha mu visí dolů. Má nepřítomný vytřeštěný pohled.\n22.50 Nedaleko naší lavičky spí starší pán. Vedle něj leží batoh a kancelářský kufřík. Po cestičce jde mladá holka. Není jí nejlépe, po chvilce se začne dávit. Zvracet ale nezačne, asi nemá co.\n00.30 V Sadech je najednou pusto, jediným nocležníkem je maník v maskáčích z odpolední skupiny. Spí podivně zkroucený na malé fontánce.\n2.50 K fontánce u muzea přichází osamělý mladík. „Trochu jsem zapařil, nechce se mi domů a mám chvilku na přemýšlení. Až mě to přejde, pojedu taxánem domů,“ směje se.\n4.48 Na trávě nedaleko sochy Spejbla a Hurvínka spí starší, ošuntělý chlapík přikrytý špinavou zelenou dekou. Začíná svítat, on vstává. Má proužkovaný svetr, který mu je asi po prsa. Kontroluje koše, jestli v nich nezůstalo něco na zub. Na jedné lavičce stojí poloprázdná plechovka Prazdroje, hltavě ji do sebe obrátí a jde na náměstí.\n5.55 Přichází drobný mužík v zimní bundě a holinkách a sbírá odpadky ze země. Okolo laviček je spousta krabic od vína, petky, plechovky. Mužík všechno hází do igelitového pytle. Z trávy pečlivě vybírá nedopalky.\n7.05 Okolo sadů prochází hlídka Policie ČR.\n10.26 U fontánky se postupně schází stará parta. Milan s rozbitým nosem, Stáňa, Hans. Za chvíli přijde Osmička. Pavel až někdy odpoledne. Ve Špekparku začíná nový den.


Asijské země se obávají o zdraví barmské disidentky Su Ťij - Novinky.cz\nNovinky.czZahraničníSvětAsijské země se obávají o zdraví barmské disidentky Su Ťij\nAsijské země se obávají o zdraví barmské disidentky Su Ťij\n4. 9. 2008, 15:44 – KUALA LUMPUR\nPoslanci států Sdružení zemí jihovýchodní Asie (ASEAN) ve čtvrtek vyjádřili obavy o zdraví a život přední barmské disidentky Do Aun Schan Su Ťij, kterou vládnoucí junta drží pět let v domácím vězení. Množí se zprávy, že Su Ťij již tři týdny odmítá potravu. Poslanci proto písemně vyzvali generálního tajemníka OSN Pan Ki-muna, aby se osobně přesvědčil o zdravotním stavu opoziční političky.\nPřed určitou dobou se začaly množit spekulace o možném propuštění Su Ťij z domácího vězení. Nositelka Nobelovy ceny za mír z roku 1991 o něm údajně jednala prostřednictvím svých právníků. Její propuštění naznačil na červencovém summitu ASEAN i barmský ministr zahraničí.\nÚřady zadržují čelnou barmskou disidentku od roku 2003 a letos v srpnu jí prodloužily domácí vězení o dalších rok. Celkem strávila Su Ťij v domácím vězení 12 z posledních 18 let.


Monstra » Dune Thresher\n„Ve chvíli, kdy jsem hodlal přenést své myšlenky a poznatky ze začátku mých putování a honbě za moudrostí světa do jedné jediné knihy, ruka Vyšší moci mi poklepala po rameni. Potulný hraboš zabil jednoho z obyvatel hned za branami města. Díky tomu se mi naskytla úžasná příležitost spatřit na vlastní oči jednu ze znepokojujících nestvůr, s kterými sdílíme tento svět - divokého písečného Dune Threshera.\nObyvatelé měst se s písečným Dune Thresherem mohli setkávat jen vzácně, před dávnými časy byl totiž vyhnán z osídlených oblastí do pustin a pouští Borderlandu. Avšak čas od času, kdo ví, jestli sešlostí, věkem, či když byli zraněni, vyráželi tyto pekelné stvůry na hranici civilizace hodovat na slabých a bezbranných zvířatech, která lidé chovali. Kdykoliv k tomu došlo, byl povolán vyhlášený průvodce a lovec, aby tomu učinil přítrž - profík Franklin Burroughs.\nJelikož jsme oba zcestovalí a světa znalí, pochopitelně se naše cesty zkřížily již dříve (pozorný čtenář mého díla si bezpochyby vzpomene na tohoto šedovlasého neotesance, muže z mé klasiky, Kroniky Xiansaie). Tudíž jsem ho kontaktoval, abych mohl spolu s ním dát sbohem této hrabavé nestvůře. Nejprve se trochu cukal a dělal drahoty, ale vsadím se, že byl šťastný a vděčný za mou společnost.\nSetkal jsem se s ním za soumraku na písčitých útesech, které obklopovaly pustiny Tardeinu. Když jsem se přiblížil, spatřil jsem Burroughse klečet na černých kamenech, jak něco zkoumá. Zahleděl jsem se na nejasnou hmotu, na kterou tak upřeně zíral, ale nebyl jsem schopen určit, co to je. Pozvedl ruku naznačujíc, že mám našlapovat zlehka. Když jsem se zeptal, v čem je problém, jen ukázal místo, které poutalo jeho pozornost a zeptal se, jestli chci skončit jako tento ubožák. Z plného hrdla jsem se rozesmál, myslíc, že na mě opět zkouší ty svoje laciné vtípky. Každý věděl, že Dune Thresherové útočí z pod písku, takže jsme byli zde na kamenech v bezpečí!\n‚Pověz to jemu,' odvětil.\nPodíval jsem se pozorněji a zvedl se mi žaludek. Kameny proměnily jeho zoufalý úprk v beznaděj, když na ně vyšplhal. Všude na zakrvavených kamenech kolem byly cáry kůže servané z jeho rukou a prstů. ‚Vyskočí přímo na tyto šutry a stáhnou tě dolů. Zkušený lovec může útok přežít, ale někdo jako ty pro ně bude příjemným zpestřením jídelníčku, když budeš takhle rachotit a dupat,' zasmál se pod vousy a vykročil ke své plně naložené káře.\nRychle, a hlavně tiše, jsem se stáhl od kamenů. A pak jsem zaslechl jekot. Burroughs z káry vylovil něco, co připomínalo jakousi bednu či klec, zakrytou černou plachtou. Ta klec byla zdrojem toho pekelného jekotu. Odněkud zpoza té plachty visely dolů tlustá lana. ‚To zdaleka nestačí', řekl a na důkaz toho s klecí pořádně zatřásl. Z klece vystřelily ještě odpornější skřeky, které mi projížděly hlavou jako ledově ostré čepele. Ale to nebylo nic oproti tomu, co jsem uslyšel poté - smrtící víření písku, které značilo jen jediné - příchod Dune Threshera.\n‚Jejich jek a ryk trochu Dune Threshera podráždí a zdivočí. Raději je vypustíme do písku dřív, než budeme mít společnost.' S těmito slovy oderval víko klece. Šok z toho, co jsem v kleci zahlédl, mě prostoupil a okamžitě mě ochromil. Všechno se mi slilo v nevýraznou, odpornou šeď a kolena se mi podlomila."


Šedesátník Donovan, kamarád The Beatles, chce zpívat s Lily Allen | Koule.cz Skok na navigaci\nLily Allen - Autor fotografie: Foto EMI Dvaašedesátiletý písničkář a kytarista Donovan, který na konci 60. let ovlivnil i Paula McCartneyho a Johna Lennona, se chystá příští rok na turné. A chtěl by, aby ho doprovázela hvězdička Lily Allen. „Jistěže mám Lily Allen rád. Mám rád všechny ty mladé kluky a holky, kteří píší svoje písničky. Bylo by skvělé, kdybych si s Lily mohl zazpívat naživo,“ řekl Donovan. „Doufám, že se mi to podaří příští rok v rámci mého turné. V každém městě bych chtěl pozvat mladé písničkáře, aby si se mnou zahráli. Chtěl bych mít přehled o tom, co za muziku dělají,“ dodal. Lily Allen by si na turné přizval rád i proto, že je dívka. S dívkami se mu totiž lépe spolupracuje. „Doufám, že jich na mém turné po světě poznám hodně,“ vyjevil své přání.Poslechněte si hit Donovana Mellow YellowSkotský rodák Donovan dostal toto úterý cenu BMI London Awards za celoživotní přínos písničkářství. Cenu BMI London dostávají autoři nejhranějších písniček v rádiích a televizi.Lily Allen se představí 30. října v pražském klubu SaSaZu.Poslechněte si Donovana\nPísničkář/ka, Pop, Šrumec v popu, LILY-ALLEN, DONOVAN\nŠedesátník Donovan, kamarád The Beatles, chce zpívat s Lily Allen, Sean Penn a Brad Pitt rozjímají o smyslu života, Seal složil poctu soulu, Se Škworem do Drsnýho kraje nejezděte, Sdílíte veřejně své běžecké trasy? Dejte pozor na zloděje!, Screamers , Scream queens: Seriál, který na Halloween není možné vynechat, Scott Weiland, bývalá ikona Stone Temple Pilots, náhle zemřel, Scorpions za dva týdny zahájí v Praze rozlučkové turné, Scissor Sisters zvou na nonstop party do tančírny U Úchyla, Sci-fi filmy, ze kterých tvůrci vykradli nápady pro své snímky, Scénárista o pokračování Slunce, seno, ...: Šimon Plánička nechtěl dál hrát, Scarlet Soho přiveze do Česka své nové album, Sbalte holku na Tinu Turner, funguje to, ví Jiří Mádl , Sázavafestu vévodili Hurts. Jak jinak , Saxána a Lexikon kouzel: Poslechněte si hlavní písničku , Saxána a Lexikon kouzel: Film, kde se všichni jen pitvoří , Saw V: docházejí nápady, Satycarion - True or Lie, Šaty, které jsou inspirovány přírodou, Sedm nositelných zimních trendů, které si zamilujete, Sedm potravin, které vás překvapí. Zlepší totiž váš sexuální život!, Sedm super potravin, které jsou skvělé pro naše zdraví, Šéf Fox News Roger Ailes odstoupil, čelí obvinění z obtěžování!, Selena Gomez skončila v léčebně!, Selena vyfoukla expříteli korunu krále Instagramu. Má 4,6 milionů “lajků!”, Serena Williams nafotila těhotenské snímky, podívejte se do galerie, Serena Williams se zasnoubila! Bere si fešáka!, Seriál Hra o trůny vytvořil rekord v historii cen Emmy, Seriál Koule.cz Extrémní modifikace: Čím víc piercingů, tím víc creepy, Seriál Koule.cz Extrémní modifikace: Jaká je situace v ČR?, Seriál Koule.cz Extrémní modifikace: Lidský ptakopysk? Zní to podivně? A co teprve jak to vypadá..., Seriál Koule.cz Extrémní modifikace: Modifikacemi proti stárnutí. Šli byste do toho?, Seriál Koule.cz Extrémní modifikace: Pokračujeme s Papouščím mužem, Seriál Koule.cz Extrémní modifikace: Pokračujeme s Upíří ženou , Seriál Koule.cz Extrémní modifikace: Pokračujeme s Velkým Omim, Seriály, které asi znáte, ale není na škodu se na ně podívat zase, Série fotek pro lepší den, není zač!, ŠEST dechberoucích ostrovů světa, které si zamilujete, Šest dopisů od princezny Diany se vydražilo za půl milionu korun


Všechny informace o UFC přenosech ✔ na Premier Sport TV | FightLive.cz\n18.05.2021 08:00 | Autor článku: Marek Hruška\nNejlepší světová liga smíšeného bojového umění UFC je obrovský fenomén současnosti. Její chapadla sahají díky účasti česko-slovenských bojovníků i k nám, a přináší nezaměnitelné sportovní zážitky. Nasaj příběhy novodobých válečníků a nech se vtáhnout do klece díky exkluzivním přímým přenosům na stanici Premier Sport.\nTurnaje UFC živě na Premier Sport: česko-slovenští bojovníci o sobě dávají stále více vědět!\nV roce 2021 nasadila nejprestižnější MMA organizace UFC zběsilé tempo a pořádá svoje galavečery téměř každý víkend. Momentálně za oceánem působí z česko-slovenského rybníčku kvarteto vyvolených, kteří dělají našim krajinám a sportu obecně výbornou reklamu.\nDavid Dvořák / CZ (flyweight -58kg)\nĽudovít Klein / SK (featherweight -66 kg)\nMakhmud Muradov UZ / CZ (middleweight -84 kg)\nJiří Procházka / CZ (Light heavyweight -93 kg)\n3 důvody, proč si pustit UFC zápasy na stanici Premier Sport od O2 TV\nVynikající HD obraz + možnost zpětného zhlédnutí turnajů a dalších akcí\nČeský komentář, nejčastěji v podání expertů Michala Petrgála a Tomáše Kohouta\nNejlepší světové MMA turnaje, pořádané prakticky každý víkend\nSpolečnost O2 TV nabízí stanici Premier Sport v rámci několika balíčků a spolupracuje s celou řadou poskytovatelů, takže máš pikantní UFC fighty doslova na dosah ruky. Cenově nejpřijatelnější je O2 TV Sport Pack za 199,-/měsíc. Za tuto sumu si můžeš kdykoliv přepnout mezi 5 sportovními kanály, včetně O2 TV, které tě přenesou do milionářské Ligy mistrů. Důležité je zmínit, že v okamžiku platby získáváš obratem přístup a můžeš ihned sledovat vybranou sportovní událost.\nTyto balíčky obsahující sportovní kanály jsou navíc bez závazků. Pokud se tedy například v záplavě vzteku nad porážkou svého favorita rozhodneš službu zrušit, můžeš tak učinit. Je to ale škoda, neboť nový den sebou přináší nové možnosti a další porci dechberoucích výkonů.\nKdy, kde a jak si pustit UFC live - Premier Sport program\nV rámci UFC turnajů musí český, potažmo slovenský fanoušek, samozřejmě počítat s časovým posunem. Nejčastěji začíná hlavní část fight card okolo 4 hodiny ranní ze soboty na neděli. Pakliže na Prelims kartě nezápasí CZ/SK bojovníci, týká se start přímého přenosu na kanálu Premier Sport právě hlavní části karty. Ta nabízí ty nejlepší zápasy, přičemž není výjimkou, že ty nejsledovanější hlavní duely přichází na řadu až po 6 hodině ranní, což je už je přijatelný čas pro sledování tak výživného sportovního zážitku.\nTurnaje UFC bude v roce 2021 vysílat Premier Sport\nPřímé přenosy turnajů UFC bude od roku 2021 vysílat kanál Premier Sport. 😉 V televizi Nova Sport 2 tak už živě galavečery nejlepší MMA...\nFantastický turnaj UFC, kde si Jiří Procházka připsal výhru v hlavním zápase je už za námi. Jak se ovšem šeskému samurajovi dařil v tabulce...


FOREO LUNA Play Plus Čisticí sonický kartáček na obličej Aquamarine jen za 1299 Kč - Dárková-Kosmetika.cz\nHit z katalogu: FOREO LUNA Play Plus Čisticí sonický kartáček na obličej Aquamarine pocházející od značky FOREO - toto zboží si můžete opatřit levně za 1299 Kč. Nabídku e-shopu pro vás připravuje tým odborníků. Jen nyní je POŠTOVNÉ ZDARMA, když si vyberete zboží nad 1500 Kč. Nakoupit a ještě ušetřit, co si přát víc.\nLimitovaná edice produktu FOREO LUNA Play Plus Čisticí sonický kartáček na obličej Aquamarine co odebíráme od výrobce FOREO - tento produkt obchodujeme při likvidaci skladu za nepřekonatelných 1299 Kč. U nás nakoupíte vždy kvalitní zboží za bombastické ceny. Na vámi zadanou adresu bude BEZPLATNĚ dopravena objednávka v hodnotě 1500 Kč nebo víc. Neotálejte s nákupem, cenu můžeme garantovat jen pro tuto chvíli.\nLUNA play plus je kompaktní a cenově dostupný přístroj od oceňované švédské kosmetické značky FOREO. Měkké silikonové štětinky a dvou zónová kartáčová hlava jsou šetrné ke všem typům pleti. Silikon odolný proti vodě i bakteriím se hodí pro péči o pleť, ať už jste kdekoliv. Malý a zářivý čisticí přístroj odstraňuje nečistoty, kožní maz a zbytky make-upu během jedné minuty 2x denně a zanechává pokožku čistou, hladkou a zářivou. Jednoduchá, ale efektivní péče o pleť pro čistou, zářivou pleť.\nParametry produktu FOREO LUNA Play Plus Čisticí sonický kartáček na obličej Aquamarine\nNázev: FOREO LUNA Play Plus Čisticí sonický kartáček na obličej Aquamarine


Pastelka - Škrabací obrázky - dárková sada\nŠkrabací obrázky - dárková sada\nŽádné hodnocení. Kód: MDo15981 Produktové číslo: 000772159814\nVyškrabávací obrázky s perem\nŠkrabací obrázky - dárková sadaAll-inclusive sada materiálů pro 16 různých barevných podkladů pro vytváření uměleckých výtvorů. Je možné vyškrabávat podle vlastní fantazie nebo podle šablon obsažených v sadě. Ta je vhodná jako dárková pro malé fanoušky světa vyškrabávání nebo soubor inspirací na oslavu narozenin pro větší skupinu dětí. V balení najdete: 16 ploch velikosti A5, 3 stojánky na obrázky, 2 ks dřevěné vyškrabovací pero, šablonky. Vhodné pro děti od 4 let. Rozměry: 35,5 x 25 x 4 cm.\nPastelky MINABELLA, tuha 3,8mm, 36ks v kovovém boxu Kód: M-5247MINAB36\nStampoMinos - Dopravní prostředky Kód: 55395