Recenze Hydrophil Bambusový kartáček - Ekorecenze\nMuži, Pro dospělé, Ženy\nEkorecenze 29 března, 2021 29 března, 2021\nDneska nás čeká recenze Hydrophil Bambusový kartáček (super soft), který prošel tříměsíčním testováním a moje poznatky jsou tu. Jdeme na to… 🙂\nTéma ohledně zubů se tu bude objevovat poměrně často, například základy v péči o dětské zuby už najdete v tomto článku.\nObčas si budeme rozebírat i jednotlivé a pokud možno vhodné ekologické varianty zubních pomůcek. Prvním z nich je dnešní recenzovaný kartáček od značky Hydrophil.\nPopis produktu Hydrophil Bambusový kartáček\nPro koho dnešní předmět recenze Hydrophil Bambusový kartáček vhodný?\nVlastní zkušenost s produktem Hydrophil Bambusový kartáček\nJak Bambusový kartáček Hydrophil vidím já jako dentální hygienistka?\nZávěrečné hodnocení recenze Hydrophil Bambusový kartáček\nZa touhle značkou stojí tři kamarádi z Hamburku, kteří dlouho vedli velmi zajímavý blog o vodě o kterou se musíme starat. Náš článek ohledně vody, jejího složení, kvalitě a úspoře najdete tady.\nV roce 2013 začali společně vymýšlet projekty a vyvíjet produkty, které budou veganské a naprosto šetrné k vodě. To znamená vyráběné s minimem vody a znečištěním v rámci výroby i následné recyklace.\nZubní kartáčky značky Hydrophil jsou vyráběné s maximálním ohledem na naše životní prostředí.\nRukojeť kartáčku je z udržitelně pěstovaného bambusu.\nOznačení super soft se odvíjí od super měkkých štětinek, které jsou díky ricinovému oleji opravdu vhodné i pro citlivé dásně.\nKartáček je tedy z plně obnovitelných zdrojů, tudíž je plně rozložitelný a namísto svých plastových kolegů vyráběných z ropy nám usnadňuje lépe dýchat na naší planetě.\nVyrobený bioplast z ricinového oleje z nějž jsou štětinky kartáčku doporučujeme po dosloužení kartáčku odlomit a vyhodit do směsného odpadu. Rukojeť potom můžete s čistým svědomím odložit do přírody, například zakopat na zahradě. 🙂\nBarvy použité na kartáčku jsou zcela přírodní a neobsahují žádné chemikálie. Mimochodem tahle fialová je vážně nádherná.\nTento kartáček je vhodný pro všechny dospělé jedince, kteří chtějí zkusit ekologičtější zubní pomůcku.\nOznačením Super soft se kartáček zavazuje k možnosti čištění i citlivých dásní díky jemnosti štětinek.\nUrčitě kartáček není vhodný pro děti, jelikož délka hlavice je pro dětská ústa nevhodná. Ekologické varianty dětských zubních kartáčků naleznete například zde.\nKartáček bych volila spíše pro lidi, kteří prošli instruktáží u dentálního specialisty a ovládají techniku čištění zubů.\nBohužel stále se ke mě nedostal zubní kartáček plně ekologické varianty, který by po všech stránkách splňoval kritéria správného kartáčku. Aby se kartáček dostal do těch nejpotřebnějších míst, tak musí mít v první řade krátkou hlavici s bohatě osazenými a ultra měkkými vlákny.\nNa tomto bambusovém kartáčku ale chválím jemnost štětinek, kterými se opravdu nemusíme bát vyčistit prostor mezi zubem a dásní, což potřebujeme.\nNejdůležitější místa pro očištění nečistot ve vašich ústech jsou totiž takzvaný dásňový žlábek, což je prostor mezi zubem a dásní a mezizubní prostor. Celkově o technice čištění zubů určitě brzy napíšu vlastní článek.\nBohužel na určitá místa není délka hlavice úplně vhodná. Je opravdu příliš dlouhá a někteří lidé by s ní mohli mít problém vyčistit zejména postranní úseky v ústech. Většinou se jedná o místa z vnitřních stran posledních stoliček. Což tedy je obecně u spousty lidí problém i s jejich vhodným kartáčkem a na dočištění je fajn mít po ruce a umět dočistit s takzvaným single kartáčkem. Ten doporučuji používat bez pasty třeba večer u knížky, je to pak moc fajn pocit, ale o tom zase jindy 🙂\nDalším plusem kartáčku je jeho materiál a tvar rukojeti. Kartáček se moc příjemně drží v ruce a neklouže.\nU mě je to z profesního hlediska krapet s těmi zubními pomůckami náročnější, nicméně věřím že zrovna značka Hydrophil je na správné cestě a jednou to kluci dovedou k úplné dokonalosti.\nChybí mi tam tedy jen ta kratší hlavice s více štětinkami, jinak je kartáček vlastně fajn a doporučuji ho, protože určitě stojí za vyzkoušení.\nZároveň doporučuji i navštívit kvalitní a sympatickou dentální hygienistku, se kterou všechno doladíte a budete si jistí, že jednou v zubařském křesle díky správnému čištění a prevenci nenecháte několik výplat, bolesti a traumat.\nO zubech určitě zase brzy čekejte článek, teď už ale i já jdu vyčistit ty svoje a spát 🙂\n– Sympatická značka, které dávám do budoucna velkou naději.\n– Výrobek je ze 100% obnovitelných zdrojů.\n– Chválím jemnost štětinek, kterými nepoškodíte prostor mezi zubem a dásní.\n– Bohužel délka hlavice je příliš velká a mnozí lidé by s tím mohli mít problém.\n🛒 Koupit Hydrophil Bambusový kartáček\nLíbil se Vám článek Recenze: Hydrophil Bambusový kartáček? Mrkněte i na další…\nRubrika: Muži Pro dospělé ŽenyOznačení: Hydrophil\nPředchozí příspěvek Recenze: Energie rostlin Bachovy esence – Krizová esence (sprej, pastilky)\nDalší příspěvek Recenze: Mulieres Tablety do myčky – vše v jednom BIO\nPro dospělé, Ženy 22 listopadu, 2020 22 listopadu, 2020


Chorvatské pláže: tipy na zajímavé koupání - iDNES.cz\nChorvatsko má 1 246 ostrovů a 5 835 kilometrů pobřežní čáry. Přinášíme vám výběr z těch nejlepších a zároveň méně známých a nezahlcených chorvatských pláží. Na některé se budete muset dopravit po vodě či prodírat nízkým porostem. Odměnou vám bude méně turistů a klid.\nMakarská je Makarská. Skvělé moře, hory nad hlavou, spousta stínu, hodně lidí. A pak vyhlášené oblázkové pláže, které jen s obtížemi rozeznáte jednu od druhé.\nNicméně i tady se najdou lokality, které stojí za speciální návštěvu. Punta rata opravdu není utajenou pláží.\nZcela sami tady budete jen za velmi nepříznivého počasí. Ale i přes tuto drobnou nevýhodu sem budou směřovat rodiny s dětmi, které se nechtějí jen pěkně vykoupat, ale pokochat se i nádherným výhledem.\nPláž není velká, ale k dispozici tu máte všechno, co potřebujete k pobytu s dětmi u moře.\nVIDEO: Pláž Punta rata není velká, ale je ideálním místem pro pobyt s dětmi


Lov na 1300 praktická nutnost nebo ... ? - Stránky 3 - LOVECKÉ FÓRUM / MYSLIVOST\nPříspěvek od savazka » stř 06.10.2010, 17:32\nNapadá mě ještě jedno srovnání. Když jedete po dálnici, jedete 120-130Km/h. Většina z nás tady to bez problémů uřídí ve 170ti a auto by klidně sáhlo na 220 a více Km/h. Přesto se postupně vytvořila určitá hranice, která by se neměla překračovat, zřejmě z důvodu, že do 130ti je nehodovost výrazně nižší, než ve 150ti a ta je opět výrazně nižší než ve 170ti. Se střelbou to je asi trochu podobné. Ano je mezi námi řada lidí, kteří by bezpečně řídili i ve 220ti přesto podle zákona nesmějí. Stejně tak jsou mezi námi lidé, kteří přesně a dobře střílí na násobky vzdálenosti než "průměrná většina", tady ovšem mají tu výhodu, že smějí, limit na to zřejmě nikdy nebude. Zda to je dobře nebo špatně...Bezpečnost by byla vykoupena "utiskováním" nadprůměrně schopných, stejně jako na silnici i jinde...Tohle je stejně jen takové akademické zamyšlení, jak je na tom lidstvo s dodržováním zákonů všichni víme a samotný lov má stejně tolik nezměřitelných faktorů, že je na to každý zákon/vyhláška krátká...Mezi myslivci se zkrátka ustálila výstražná stopka na 150ti metrech, protože tam končí bezpečtnostní hranice pro řekněme 80% střelců. Kdo střílí dobře i dál, dobře pro něj a dobře pro něj dvojnásob, protože ho svazuje jen vlastní sebekázeň a schopnosti, nikoli zákon.\nPs.: Snad s tímhle nejsem moc mimo diskuzi. A ještě něco- ať už na silnici nebo se zbraní v ruce, z tisíce je řekněme 50 výrazně nadprůměrných, zkrátka těch, kteří na excelentní výkony mají, ale k nim se přibaluje dalších 50, kteří na to sice nemají ale přesto to dělají, a právě od nich pocházejí průšvihy...\nPříspěvek od Shiva » stř 06.10.2010, 17:40\nSrovnani absurdni. prispevek patri spise do oddeleni "hitparada nesmyslu"\nPříspěvek od savazka » stř 06.10.2010, 18:38\nV čem konkrétně absurdní?\nPříspěvek od dalas » stř 06.10.2010, 19:07\nBezbečnost střelby přece není funkce vzdálenosti, ale terénních podmínek. Co je platný střílet do 150, když to na 100 pošlu za horizont? No a stěmi auty v tomto případě srovnání moc nesedí.\nPříspěvek od Shiva » stř 06.10.2010, 19:18\nnelze srovnavat zbrane a auta.\nnevim jak moc jezdis autem, ale z meho pohledu to neni rychlost co zabiji ale arogance a bezohlednost ridicu. Omezena rychlost na 130km/h je uz nekolik let a pokud vim, tak loni byla mrtvych snad nejvic. a to nemluvim o vedlejsim nemecku, kde je rychlost neomezena. Je zvlastni ze v nemecku cesti ridici nemaji problem se zastavovanim a davanim prednosti na prechodech ale u nas prejizdeji chodce na prechodech.\nTakze porovnavat rychlost aut se strelbou je mimo misu.\nPokud vim, tak nejvice nehod se strelnou zbrani zavini myslivci nikoli sportovni strelci, protoze ti nastrileji za mesic tolik naboju co bezny myslivec nevystrili za svuj zivot. a ty nehody co zavini myslivci, jsou vzdy z nedbalosti, hladu po rane nebo v podnapilem stavu.\nkdyz uz chces neco porovnavat, tak porovnavej treba myslivce a sportovni strelce (dlouhe palne zbrane). jejich odpovednost, pripravu, dovednost atd.\nPříspěvek od savazka » stř 06.10.2010, 19:51\nO.k., beru konstruktivní kritiku, snažil jsem se tu myšlenku zformulovat nějak ztravitelně, evidentně špatně.\nJinak ta nehodovost myslivci x sportovní střelci je zajímavé téma ke srovnání, to je fakt...Nechávám to na ostatních, co jsem chtěl už jsem tu napsal.\nPříspěvek od kabát » čtv 07.10.2010, 8:03\nStejně jako piloty F1 na dálnicích policajti klepou po prstech když jedou rychle, a ti to opravdu umí a mají výsledky,\nbude většina myslivců odsuzovat sportovního střelce za střelbu na velkou vzdálenost.\nJedni budou závidět, vybavení, další umění, další úlovek, někdo nevidí, tak bude závidět zrak, další čas který tomu figi věnoval.\nA pokud se lov nepovede, to bude mravokárců. Všechno se to schová za pojem " nemyslivecké ".\nVe skutečnosti spousta myslivců opravdu neumí střílet ani na 100metrů, mrzačí zvěř na nahánkách a natláčkách bez ohledu na chovnost, střílí na brojlery vypuštěné z voliér nebo do stáda v oplocence.\nFakt asi založím oboj proti zabedněným starým strukturám. To opravdu nepostřehli, že se svět posouvá dopředu i bez jejich souhlasu?\nRegistrován: úte 20.11.2012, 6:25\nPříspěvek od Gadet » ned 25.11.2012, 4:22\nJa nechapu co se tu resi. S pomerem vzdalenosti se zvetsuje pomer chyby.Na 100m chybovost strelce muze byt jen 5% na 1300m to u to ho smeho strelce to mozna udela treba 30% a vic .Jediny kdo to posoudi je zmrzacene zvire umirajici v bolestech.Stoji za to si neco dokazovat? Dal by jsi si jablko na hlavu nekomu blizkemu ? Mozna pri vyrobe naboje doslo k nejake chybe a nebude mit tak dokonalou drahu letu, zafouka vitr a spousta dalsich veci.Na Youtube je zaber na srnku s ustrelenou celisti, myslim ze moralne musi kazdy lovec dozrat sam.Ten opravdovy necha radeji zvire zit, kdyz si neni jsity zasahem a na tak velkou vzdalenost nemuze nikdo garantovat kam to zvire bude streleno. Musim za sebe rici je to prijemny pocit a nikdy to ho nelituji.\nPříspěvek od Red arrows » ned 25.11.2012, 13:48\nHele, to už nemá nic společnýho s myslivostí.To je sportovní výkon.Podle mne to patří na střelnici...jenže.....\nUž prostě není dost zábavný střílet na velikou vzdálenost do terče(navíc je málo střelnic kde na takovou dálku střílet jde,a v bedně běží spousta bezva filmů o odstřelovačích ),nějaká válka v nedohlednu(navíc tam to má to minus že ten na druhý straně nebejvá nadšenej funkcí terče a bejvá ozbrojenej ) a taky presentovat díru v terči není dostatečně heroické- tak se jde lovit.Když se to nepovede, byl to experiment, když povede, je to zázrak.\nObhajuje se to argumenty jako"doba je jinde", případně se zmiňuje že jinde(ideálně u momentálního vzoru) se tak loví taky.S tim že doba je jinde, by se dalo operovat i u obhajoby lovu řízenou střelou .\nVšechno je to o tom, že Ty chápeš zvíře jako živýho tvora a myslivost nejen jako střílení, kdežto pro někoho je zvíře jenom chlupatej pohyblivej terč určenej k demonstraci sniperského nadání(popřípadě,jak mne navádí povícero zmínek ve výše napsaném-dobré finanční dispozice).\nPříspěvek od kasari » ned 25.11.2012, 14:34\nRadši k nám pozvu někoho, kdo na tuhle dálku umí a má na to vybavení, než deset "běžných", který jsou na 100 metrů nebezpečný všem okolo, včetně sebe. A zvěře s ustřelenou čelistí dohledáváme nejčastěji po lovech na hromadách. A to nebejvá dálka...\nPříspěvek od Andy » ned 25.11.2012, 15:51\nOno jak uz to tak byva, nic neni na svete cernobile\nLov na 1,3km asi opravdu nema s myslivosti nic spolecneho. Jelikoz "myslivost" se provozuje pouze v CR\nAle pokud clovek nemusi, na takovou vzdalenost asi nelovi A tech mist kde vyslovene musi asi moc nebude.\nKazdopadne s lepsi flintou, puskohledem a strelivem se da do 300m lovit do velikosti srnce v pohode. Ne za vsech povetrnostnich podminek, ale kdyz moc nefouka...\nVic by nam asi napsal figi ten ma zkusenosti s loveckou strelbou kolem 0,5km.\nJinak to co napsal kolega kasari vcelku sedi, lepsi "odstrelovac", nez myslivec co netrefi na 100m hrnec na pradlo...\nStatistika postrelene zvere bude zcela jiste vetsi na strane podprumernych strelcu bez ohledu na to, ze strili napr. do 100m. Oni si to totiz nekdy jen mysli... realita je vsak byva jina. Dalkomer je pro ne sproste slovo\nPříspěvek od Red arrows » ned 25.11.2012, 16:14\nTak mě nenapadlo že jsou "myslivci co netrefi na 100m hrnec na pradlo".Tak možná žiju i iluzi, myslel jsem že takové lidi by si sdružení nepustilo do lesa nebo na hon.No ale jestli je to s myslivcema takhle děsný, jak popisujete, budete asi mít kus pravdy, za týhle situace dle vašich popisů je to asi jedno\nAkorát proč se s tím něco neudělá(všechno se dá naučit, ne?) v rámci organizace, to mi jasný není.........\nRegistrován: pát 21.1.2011, 14:54\nPříspěvek od svanpa » ned 25.11.2012, 17:29\nPánové, proč si kazit naší krásnou myslivost tím, že budeme "sniperovat" zvěř na X set metrů. Myslivost je přece úplně o něčem jiném a pokud si někdo potřebuje namasírovat EGO tím, že pošle kuli na 400+ metrů po např. srnčím a čeká jak to dopadne, nemá podle mne žádné svědomí a slovo myslivost pro něho znamená pouze zmáčknutí kohoutku zbraně, protože když si pohlídáte správný vítr přiblížíte se ke zvěři mnohem blíže než na hraničních 300 m tak proč riskovat na těch 400+m. Česká MYSLIVOST je jedinečná a to celosvětově, tak proč ji měnit podle nějakých zahraničních vzorů.\nPříspěvek od kabát » ned 25.11.2012, 20:18\nIvánku , Ivánku,,,,nic jsi nepochopil....Dědeček Hříbeček.\nNěkdo je ochotný investovat čas, peníze a učit se , proto aby se naučil, aby si věřil, měl to vyzkoušené, natrénované.\nPak vystřelí na zvěř.\nNěkdo ustřelí zvěři čelist, ryj, na hromadě hnijícího žrádla.\nA pochybuju, že někdo střílí na 500 metrů pokud netrefuje spolehlivě na 150.\nAni tam nevidí.\nA taky si nemyslím, že si někdo koupí optiku a flintu co dosáhne na 500 metrů a jde si to zkoušet do lesa.\nPříspěvek od milan » ned 25.11.2012, 21:20\nVážení, už jsem si myslel, že debata z roku 2010 skončila. Její obnovení mě přimutilo napsat pár řádek.\nMůžeme vycházet ze dvou předpokladů:\n1)\tmyslivec-lovec má natrénováno s velmi dobrou zbraní, kvalitní optikou a vhodnou ráží a je minimálně velmi dobrý střelec. Ten pak k lovu na větší vzdálenost přistupuje jen z NOUZE, kdy není možno kus odlovit jednodušeji.\nVěřte, že vybavení, vhodnou ráži a myslím i dost zkušeností mám, ale sec sakra si rozmyslím než vyrazím na takovýto lov, a ještě víckrát, když mám sebemenší pochybnost, tak to nezmáčknu.\n2)\tpak jsou, já jim říkám ostrostřelci, kteří loví táááákhle daleko, a zaneřádí kdejaké fórum svými výplody o lovu na velkou vzdálenost. A ti mnoho škody při delším střílení nenadělají, neb to jsou většinou teoretici.\nKoho to vážně zajímá, má možnost pobrat informace na střelnicích a někde si to, na alespoň 300m odzkoušet.\nZe zkušenosti Vám mohu říci, že nepamatuji dohledávku kusu, který musel být odloven na větší vzdálenost, ale dohledávek po lovu na hromadě je velmi mnoho.\nJe to prostě tak, že je to vždy až krajní řešení.\nPro neveďme polemiku o tom, jestli to není nový druh sportu, a vážné zájemce zvu do Světnova, kde doufám se zase na jaře sejdeme.


Kaple a křížek na Uhelné - Hrádek nad Nisou - Průvodce (CZ)\nKaple a křížek na Uhelné\nKdyž člověk přijíždí na Uhelnou, ocitá se v trochu jiném světě. Tuto část Hrádku tvoří jen něco málo přes dvacet domů, po silnici je dnes kvůli těžbě písku v nedaleké pískovně přístupná jen z jedné strany. Cyklisté a pěší se mohou vydat ještě po stezce, vedoucí od Oldřichova po státní hranici. Ukryta v lipové aleji stojí u jediné silnice malebná kaplička Panny Marie Pomocné, postavená v roce 1867. Nechybělo ale mnoho a kapli na Uhelné jsme si mohli připomínat už jen z fotografií.\nNápad na její zřízení vznikl v zimě 1861/1862 v místním hostinci. Původně přitom obyvatelé Uhelné řešili potřebu výstavby hasičárny. Vlastnili totiž stříkačku, která byla nevhodně uložená v dřevěné kůlně. Už v roce 1849 navíc pořídili zvon, který byl zavěšen ve větvích mohutné lípy před domem č. p. 4. Ani umístění zvonu nebylo vhodné, při jedné vichřici z lípy dokonce spadl. Stavbě hasičárny ale bránil nedostatek peněz. Onoho večera, kdy se v hostinci opět vedla debata na postavení hasičské zbrojnice s věžičkou pro zvon, padl nápad umístit do zadní strany věžičky také výklenek pro oltář nebo alespoň kříž. Přítomný Wenzel Wagenknecht tehdy řekl: „No, tak postavme přece raději hned pořádnou kapli!“ Nápad se setkal se všeobecným souhlasem. Na stavbu se skládali obyvatelé Uhelné, ale přispěl i tehdejší majitel panství hrabě Clam-Gallas.\nI s vybavením přečkala kaple obě světové války. Na začátku devadesátých let byla ještě pod střechou, uvnitř byl kůr i oltář, i když v bídném stavu. V roce 1996 byla prodána do soukromých rukou, avšak dále bez udržování chátrala. Po dalších 12 letech ji zpět odkoupilo město. Od té doby několikrát usilovalo o získání peněz na její záchranu. Snažení bylo korunováno úspěchem v roce 2016, kdy se podařilo zajistit financování rekonstrukce v rámci projektu Paměť v krajině Trojzemí, financovaného z prostředků EU.\nZáchrana kaple přišla na poslední chvíli, kdy z ní zbývalo již jen obvodové zdivo a jeden stropní trám. Rekonstrukce kaple začala v červenci roku 2017 a ještě téhož roku v prosinci byla téměř dokončena. Vycházelo se přitom z dobových fotografií s cílem zachovat charakter kapličky v co možná nejpůvodnějším tvaru s materiálovým řešením vycházejícím z dobových či předpokládaných původních materiálů.\nJen o něco výše se po pravé straně silnice nachází křížek. Na stěnách pískovcového podstavce jsou nečitelné zbytky textu a jasně patrný je jen letopočet 1806. Na podstavci je litinový kříž s Ukřižovaným, jeden z mála, který se na Hrádecku zachoval a odolal ničení podobných památek. O křížku nevíme ani kdo jej nechal zhotovit, ani co jej k tomu vedlo.


De Correspondent • RESPEKT\n7. 5. 2016 | aktualizace 7. 5. 2016 21:54\nVybrat ve světě žurnalistiky rekordní částku prostřednictvím crowdfundingu, rozjet slibovaný projekt a ještě na něm během tří let nasbírat skoro 50 tisíc předplatitelů – které on-line médium by o to dneska nestálo?\nV Nizozemsku se to podařilo. Příběh o vzniku mediálního startupu De Correspondent byla radost poslouchat – přímo z úst zakladatelů tohoto webu Roba Wijnberga a Haralda Dunninka, kteří z Amsterdamu přijeli na naši letošní Internet Advertising Conference 2016.\nZnámé pravidlo říká, že médium je závislé především na tom, kdo ho platí. Proto je dobré, když jsou to čtenáři – pak se zvyšuje pravděpodobnost, že obsah tvoří s ohledem na ně, nikoli na inzerenty či pod jinými vlivy. De Correspondent v roce 2013 stoprocentně vsadil právě na to – jádrem jeho byznys modelu je vysoce kvalitní obsah bez reklam a příjmy z předplatného. Nabídli alternativu k všeobecné povrchní a nepodstatné pěně dní, která je k dispozici ve všech ostatních médiích, a vyšlo to stoprocentně.\nPříčinou úspěchu přitom není jen poctivá novinařina, ale i precizní práce s technologiemi – od redakčního systému a koncepce webu samotného přes promyšlenou práci se čtenáři a jejich zpětnou vazbou až po chytré zacházení se sociálními sítěmi. Každý předplatitel například může jakýkoli text sdílet na webu, nabídnout jej svým přátelům. Ti pak v prohlížeči vidí lištu, v níž je napsáno: „Tento článek vám věnoval XY.“ Prý jde o nejefektivnější zdroj nových…\nJak Američané zjistili, že severozápadu jejich země hrozí jedno z nejničivějších zemětřesení všech dob\nTančírna v Rychlebských horách


Obraz na hladině lipenské přehrady na ploše 1000 metrů čtverečních připomene obec Dolní Vltavice, která byla na přelomu 50. a 60. let kvůli stavbě nádrže zatopena. Audiovizuální show na největší vodní stěně v Česku lidé uvidí 21. září večer. Celá projekce potrvá přibližně 20 minut.\nPři světelné 3D show vznikne obraz o velikosti až 50 x 20 metrů. Světelné efekty specializované firmy vytvoří domy i kostel. „Plátnem pro obraz se stávají kapky vody, které dokáží vykouzlit holografický efekt. Jedná se o velmi efektní technologii. Celá show bude vystavěna na základě reálných 3D modelů původní obce. Zazní i skutečný zvuk zvonu z původního kostela,“ uvádí Miroslav Nejedlý z agentury Art4Promotion, která akci připravuje. Jde o zkušeného odborníka, který stojí za známými projekty, jako je Vltava ŽIJE či oslavy města České Budějovice k výročí 750 let od založení.\nAkce, kterou organizuje spolek „Dolní Vltavice žije“, bude událostí roku na celém Lipensku,. Organizátoři očekávají návštěvu tisíců lidí. Místo na ubytování se již teď shání jen velice těžce. „Světelná show začne po setmění, zhruba ve 20.30 hodin. Zatím nechci prozrazovat přesný scénář celé režie, ale určitě se objeví motiv Vltavy, motiv stříhání drátů, protože také chceme připomenout 30. výročí pádu železné opony. Vrcholem programu bude okamžik, kdy z vody společně s domy vystoupí dolnovltavický kostel,“ uvádí hlavní organizátorka Ema Kondysková.\nVelkolepou podívanou bude navíc po symfonickém orchestru doprovázet nahraný zvuk původního zvonu a varhan, které byly z dolnovltavického kostela odvezeny před jeho odstřelením a dnes dělají radost jinde, v Sušici a Vlachově Březí.\nVedle unikátní podívané bude mít tento den i klíčový význam pro bývalé obyvatele obce, kde do vyhnání žilo téměř tisíc lidí. Poslední děti staré Vltavice žijí většinou v Německu nebo Rakousku. Celá akce také upozorní na problém, který je teď trápí. Hledají místo pro svůj poklad: archiv, který je nyní ve sklepě městského úřadu v Aigen-Schlägl. Archiv byl léta přístupný, ale po rekonstrukci budovy radnice Aigen-Schlägl, která byla dokončena v roce 2017, pro něj nezbylo místo. Proto jsou teď staré fotografie, kroje, sepsané vzpomínky i věci denní potřeby uložené v krabicích.\n„Místnost Dolnovltavičanů byla v suterénu radnice k dispozici až do roku 2015 a odsunutými rodáky z Dolní Vltavice opečovávána a navštěvována. V průběhu přestavby radnice se zjistilo, že sloučením obcí není pro archiv místo. V rozhovorech se zodpovědnými osobami padaly otázky, zda je ještě účelné budovat muzeum Dolnovltavičanů, například i v jiné formě. Poslední úvahy se ubíraly tím směrem, zda by naše původní obce Aigen v Mühlkreis, obec Schlägl a Untermoldau-Dolní Vltavice neměly mít společné muzeum, kde bychom zobrazili minulé časy,“ říká starostka Elisabeth Höfler (ÖVP).\nJedním z odsunutých, který část rodinných fotografií svěřil aigenskému archivu, je Helmut Nodes. Musel se svou rodinou odejít, když mu byly tři roky. Narodil se v roce 1943 v maličké osadě Borková, která patřila pod dolnovltavickou farnost. Celá rodina pracovala v zemědělství, obhospodařovala 11 hektarů pozemků na české straně protékající řeky Vltavy a podobně velké území na rakouské straně.\nJeho dědeček, na kterého Helmut vzpomíná jako na velice moudrého a zkušeného muže, se živil tím, že těžil rašelinu, která byla pro toto území typická. Přestože byl Helmut ještě malé dítě, na tuto dobu pamatuje velice zřetelně. „Pamatuji si, jak jsem jezdil s otcem na kole do kostela. Velice dobře si vzpomínám na náš dům. Mám mnoho vzpomínek s dědečkem, kterého jsem opravdu miloval,“ vzpomíná s tím, že otce si příliš neužil, vrátil se po pěti letech z války, ale zemřel při nehodě, tři roky po odsunu.\nPodle vzpomínek jeho dědečka byl kontroverzní odsun sudetských Němců důsledek toho, jak se chovala většina Dolnovltavických v roce 1938, když sem dorazila německá armáda. „Wehrmacht pochodoval skrze Dolní Vltavici a obyvatelé tleskali. Tušil, že to všechno asi nedopadne dobře.“\nV ten osudný den, kdy museli opustit svůj dům i tehdejší Československo, byli všichni doma. Přesný den odchodu dopředu neznali. Podle Helmutova vyprávění k nim přišli vojáci ráno s tím, že se večer musí hlásit na shromaždišti v Českém Krumlově. Nastal chaos, protože si každý s sebou mohl vzít pouze 30 kilogramů. „Když jsme jeli do Krumlova na koňském povoze, tak rodiče vzpomínali na to, co kde nechali a zapomněli si vzít s sebou. Bylo to strašné. Nebyli bohatí, ale všechny osobní věci jsme nepobrali.“\nSám jako malý chlapec netušil, co se děje, z události měl dokonce velkou radost, protože se těšil na velký výlet. Brzy ho euforie přešla. Na nádraží ho společně s ostatními namačkali s celou rodinou do dobytčích vozů a v přeplněném vagonu cestovali do Bad Birnbachu (kousek od Bad Füssingu), kde byli ubytováni v rodině jednoho ze sedláků.\nZde žilo několik let ve dvou malých místnostech vedle stájí osm lidí – rodiče, dvě sestry, prarodiče a teta.\nANO ČEŠI, ANI NĚMCI\n„První roky v Bavorsku byly velice těžké, nepřívětivé. Někteří Němci nás absolutně odmítali. Německo mělo obrovské existenční problémy, rozbombardovaná města, většina lidí zůstala ukrytá na vesnicích. Do toho jsme přišli my odsunutí, proto nám říkali „Bémáci“. Nebyli jsme Češi ani Němci. Nebyli jsme vítaní a to naši bolest z odsunu ještě umocnilo. Navíc zima let 1946 a 1947 byla velice chladná.“\nSe svou rodinou žil následně celý život v městečku Mühldorf am Inn mezi bavorským Pasovem a Mnichovem. Po odsunu se do Česka dostal poprvé v roce 1988. Zažil euforii, kdy se po pobytu v Praze dostal do Českých Budějovic a mířil na Lipensko. Navštívil ale jen Černou v Pošumaví, dále do hraničního pásma byl vstup jen na speciální povolení. „Zahlédl jsem Lipno a přiblížil jsem se k místu, kde jsem se narodil. Cítil jsem, že jsem mimo sebe, v tranzu,“ vzpomíná.\nMísto, kde stála Dolní Vltavice, nezahlédl ani z druhé strany lipenské nádrže, kam jezdil celý život a dodnes zde má chatu. I tam byla totiž střežená zóna, kam se nesmělo. „I v Rakousku nás stále hlídali vojáci.“\nOtec tří synů pracoval jako speciální pedagog. „Život se se mnou nemazlil. Když má někdo těžké žití, tak si hledá i těžké povolání. Stále cítím, že hledám domov, proto jsem chtěl pomáhat těm, kteří jsou na tom podobně,“ uvádí. Část svého profesního života pomáhal dětem ve výchovných ústavech a následně v protialkoholní léčebně.\nDnes téměř osmdesátiletý muž naráží na to, že už v roce a půl přišel o ruku. Ošklivě si ji poranil v řezačce na trávu a pak mu v ruce vznikla sněť, amputace v nemocnici v Českém Krumlově tak byla jedinou možností, jak přežít.\nI přes svůj handicap se stará o to, aby archiv krajanů z Dolní Vltavice i dále fungoval. Sám skupinu neoficiálně vede, i když se nejedná o úředně zapsaný spolek a on není zvoleným předsedou. Čile se probírá písemnostmi, které obsahují vzpomínky na dobu, kdy autoři textů žili a měli svůj domov v Dolní Vltavici, identifikuje fotky, přidává zajímavé komentáře a hlavně osobní vzpomínky. Přemýšlí nad tím, zda by se archiv dolnovltavických „Bémáků“ nemohl vrátit zpátky do Čech.\n„V tomto ohledu jsme ještě přímo neuvažovali, zvláště vzhledem ke skutečnosti, že jednotlivé exponáty nejsou majetkem obce, nýbrž majetkem Dolnovltavičanů. Pokud by si majitelé dovedli představit zápůjčku či dar muzeu, můžeme i my, jako obec, začít přemýšlet tímto směrem,“ myslí si starostka Elisabeth Höfler.\nPodle Helmuta Nodese k tomu doba k tomu ještě nenazrála. „Já bych byl za naši rodinu pro. Určitě to ale nebude většinový názor. Jde o velkou skupinu lidí, často i potomků původních obyvatel, která bere odsun jako křivdu. Musíme ještě počkat,“ uzavírá Helmut Nodes.\nSpolek „Dolní Vltavice žije“ hledá lidi, kteří v Dolní Vltavici žili po druhé světové válce, po odsunu původních obyvatel předtím, než byla obec zatopená.\nKontakt – emakondysek@seznam.cz, 725 527 606


Villa Dalski - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Piechowice\nUl. Koperkowa 4, Piechowice, Piechowice, Polsko, 58-573 - Zobrazit na mapě\nVilla Dalski – podrobnější informace\nVýhodně umístěný ve městě Szklarska Poreba,je hotel Villa Dalski skvělou základnou pro prohlídku tohoto živého města. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nNabídka kvalitních služeb hotelovým hostům a široké škály vybavení, Villa Dalski je připraven zajistit vám co nejpříjemnější pobyt. Hotel poskytuje grilovací zařízení s cílem zajistit našim hostům co největší komfort.\nAtmosféra hotelu Villa Dalski je cítit v každém pokoji. topení, stůl, balkon/terasa, extra dlouhé postele (> 2 metry), ventilátor jsou pouze částí vybavení, které můžete mít k dispozici. V hotelu je k dispozici kompletní seznam rekreačních zařízení, včetně sauna. Užijte si jedinečné služby a skutečně prestižní adresu v Villa Dalski.


Čištění vody v terénu | HedvabnaStezka.cz\nHomepage Články Rady na cestu Zdraví na cestách Pitná voda a hygiéna\nPřevaření je jednou z nejstarších a nejúčinnějších metod sterilizace vody. Vyžaduje nicméně dostatek času a energie ve formě dřeva, paliva nebo elektrické energie. Převařením zahubíme mikroorganizmy, ale neodstraníme zákal ani chemické látky, které zůstanou ve vodě nadále přítomné. Různé druhy patogenů obsažených ve vodě mají rozdílnou citlivost na teplotu. Ne všechny lze zneškodnit za stejnou dobu. Aby se při cestování předešlo infekčnímu průjmu, je nutné dodržovat určitou dobu varu. Vzhledem k tomu, že nelze jednoduše zjistit, jaké druhy choroboplodných zárodků voda obsahuje, je nejvhodnějším řešením počítat s nejodolnějšími patogeny. Na hladině moře (0 metrů) dosahuje voda varu při 100°C. Převaření v délce pěti minut je dostatečné. V nadmořské výšce 4000 metrů klesá bod varu na 86,8°C. Za těchto okolností je třeba vodu převařovat po dobu 20 minut.\nDezinfekční látky zabíjí mikroorganizmy a působí tak preventivně proti onemocněním, které tyto patogeny způsobují. Při úpravě vody jsou povoleny následující metody a účinné látky: zplyněný chlór, chlór, oxid chloričitý, jód, ozone, stříbro a ultrafialové (UV) záření. Tyto látky je smysluplné používat pouze při ošetření čiré vody (viz. nerozpuštěné částice – níže). Chlor, jod, stříbro a jejich kombinace jsou vhodné pro úpravu vody při cestování.\nChlor je nejrozšířenější dezinfekční látkou, používanou po celém světě. Rychlý účinek, široká dostupnost, snadná aplikace a velké množství způsobů použití, jsou hlavními přednostmi této látky. Nicméně, stejně jako mnoho ostatních dezinfekčních látek, chlor nemá dlouhodobý sterilizační účinek. Voda ošetřená chlorem může být při delším skladování opětovně kontaminována.\nJód je podobně jako chlór halovým prvkem, nicméně vyznačuje se delší trvanlivostí. Z historických důvodů (jod byl poprvé použitý britskou a americkou armádou) je jód populární především v anglosaských zemích, ve formě tablet. Značnou nevýhodou této látky je nepříjemná chuť. Vysoké dávky jódu v průběhu několika týdnů mohou vést k vážným poruchám štítné žlázy (hypertyreóza). K odstranění jódu po zdezinfikování vody lze využít filtry s aktivním uhlíkem.\nStříbro, přesněji ionty stříbra, přestavuje jednu z nejstarších metod pro deaktivaci bakterií. Účinek stříbra je pomalý, ale jeho dlouhodobý efekt je úžasný – zabraňuje množení mikrobů po dobu až šesti měsíců. Přípravky na bázi stříbrných iontů jsou ideální pro tábornické potřeby a použití na lodích, stejně jako pro prevenci a řešení následků přírodních a humanitárních katastrof.\nOxid chloričitý byl donedávna vyráběn pouze prostřednictvím generátoru ve formě plynu. V současnosti jej lze vyrobit pouhým přidáním tablety do vody. Mezi hlavní výhody této dezinfekční látky patří vysoká účinnost proti všem druhům mikroorganizmů, krátký čas působení a pH nezávislost. Oxid chloričitý je jedinou dezinfekční látkou, která účinkuje i v zakalené vodě. Jeho jedinou nevýhodou je vyšší cena.\nVe veřejné vodovodní síti je pitná voda, která prošla průmyslovou úpravnou vody, rozváděna prostřednictvím větví k jednotlivým domácnostem. Voda v síti je dopravována pod vysokým tlakem, při nízké teplotě a je chráněna před světlem – podmínky nepříznivé pro mikroby. U vyústění vodovodu, v residenčních a jiných objektech je situace zcela odlišná. Voda zůstává v zakončení vodovodu, je ohřívána souběžným potrubím teplé vody. Toto prostředí podporuje růst bakterií. V případě, že je voda vystavená takovým podmínkám následně stočena z kohoutku do sklenice a vystavena dennímu světlu, přítomné mikroorganizmy se mohou rychle namnožit. Stříbro bylo už od dob starověkého Říma používáno k ochraně vody při na cestách. Přidáním iontů stříbra ve formě tablet nebo roztoku do upravené vody, zajistíme ochranu před opětovnou kontaminací a můžeme vodu skladovat v lahvích nebo zásobnících až po dobu šesti měsíců.\nV mnoha státech je do pitné vody ve veřejném vodovodu přidáván chlór. To je vhodné řešení v případě starých potrubních rozvodů, které by mohly kontaminovat vodu. Stinnou stránkou této metody ošetření vody je nepříjemná chuť, na kterou nemusí být cestovatelé zvyklí. Lepším řešením než doporučovat, abychom si při čištění zubů zacpali nos, je použití dechloračního činidla (např. Micropur Antichlorine). Tyto přípravky, dostupné v lékárnách, přeměňují chlor prostřednictvím thiosíranu na sůl a obnovují neutrální chuť vody.\nBakterie a prvoci (protozoa) jsou nejčastějšími druhy mikroorganizmů, které se nachází ve vodě. Pro odstranění běžných druhů bakterií z vody je nezbytný mikrofiltr s velikostí pórů menší než 0,3 mikronu. Filtrační membrána může být vyrobena z keramiky, skelného vlákna nebo plastu. Prvoci, jako Giardia a Kryptosporidium dosahují větší velikosti (1 až 15 mikronů) a mohou být z vody odstraněny filtry s póry o velikosti méně než 1 mikron. Mikrofiltry jsou schopny mechanicky odstranit bakterie a prvoky, zatímco chemické procesy mikroby zabíjí, ale neodstraňují je z vody. Při mechanické filtraci prostřednictvím mikrofiltru, prochází voda vždy přímo filtrem. Částice jsou zachyceny na povrchu filtru. Výhodou keramických filtrů je možnost očištění a opětovného použití po dlouhé období. Ohebnost skelných vláken umožňuje četná zahnutí, díky kterým je povrch filtrační membrány obrovský i při malém objemu filtru. Filtry se skelným vláknem jsou tak schopné absorbovat velké množství nečistot a mají velmi dlouhou životnost.\nAKTIVNÍ UHLÍK (ABSORPCE)\nNaše okolí je stále více znečištěno organickými a anorganickými látkami, které pronikají do vody, vzduchu a půdy. Přírodní vodní zdroje vždy obsahují bezpečné organické a anorganické substance. Například humusová kyselina, která tvoří součást půdy, je při vyplavení zodpovědná za zahnědlé zabarvení vody. Škodlivé látky, jako herbicidy a pesticidy, se ve vodě většinou vyskytují jen ve velmi malém množství. Tyto látky jsou z vody odstraňovány pouze v případě překročení bezpečných mezí, z důvodu prevence zdravotních problémů. Všechny uvedené látky zodpovědné za znečištění vody mohou být odstraněny prostřednictvím filtrace využívající aktivní uhlík. Při tomto procesu přichází nežádoucí látky do kontaktu s aktivním uhlíkem, jehož povrch je pohlcuje. Aktivní uhlík může mít formu volně loženého granulátu nebo stlačených bloků. Komprimované uhlíkové bloky mají mnohem hustší strukturu než granulát a proto disponují podstatně větší schopností absorpce nečistot. Když se povrch aktivního uhlíku nasytí, je třeba jej vyměnit. Životnost filtrů s aktivním uhlíkem závisí na míře znečištění vody.\nVodní zákal způsobují nerozpuštěné částice, někdy také označované jako suspendované částice. Většinou se jedná o neškodné usazeniny. Nerozpuštěné částice jsou prvky plovoucí ve vodě, které poskytují mikroorganizmům výživu a umožňují jejich růst. Přestože většinou samy o sobě nepředstavují zdravotní riziko, mohou bránit účinné dezinfekci vody. Dezinfekční látka přilne k povrchu těchto částic, čímž dojde k jejímu vyčerpání nebo oslabení. Z těchto důvodů má použití chemických dezinfekčních látek význam pouze u čiré vody. Zakalená voda musí být před chemickou dezinfekcí nejprve přefiltrována.\nJaká je míra zákalu? Intenzitu vodního zákalu lze měřit prostřednictvím Nefelometrických jednotek zakalení (NTU). Podle Světové zdravotnické organizace (WHO), by měla mít voda z vodovodu zákal nižší než 1 NTU. WHO uvádí, že voda se zákalem vyšším než 5 NTU již není vhodná pro konzumaci bez předchozí filtrace.\nDešťové kapky zachycují kysličník uhličitý obsažený ve vzduchu. Při rozpuštění ve vodě jej přeměňují v kyselinu uhličitou. Tento mírně okyselený déšť proniká do půdy a rozpouští minerály jako je vápník a hořčík, obsažené v horninách. Tyto látky jsou pro lidský organizmus důležité (kostní systém, prevence srdečních chorob), nicméně obzvláště vítány, když se v domácnosti objeví ve formě vodního kamene. Tvrdost vody lze nejlépe odstranit prostřednictvím iontové výměny. Filtrační konvice, například značky BRITA, jsou běžně známým příkladem této metody. Zásobník filtru obsahuje malé kuličky, které jsou nabity ionty soli. Při průchodu vody filtrem dochází k výměně iontů vápníku a hořčíku za ionty soli. Tento typ filtru je určen pouze pro úpravu mikrobiologicky nezávadné vody a nedokáže odstranit žádné bakterie. Zásobník filtru je nutné často vyměňovat, aby se zamezilo množení bakterií uvnitř filtru. Filtrační konvice by měla být skladována v lednici, protože tma a nízká teplota zamezují množení bakterií.


LTV A-7 Corsair II : Vought / LTV\nVought (Ling-Temco-Vought) A-7 Corsair II\nV roce 1962 zahájilo americké námořnictvo práce na studii VAX (Heavier-than-air, Attack, Experimental), nebo-li nástupci útočného letounu A-4 Skyhawk se zvětšeným doletem a nosností. Požadavky na nový letoun byly dokončeny v roce 1963 a v roce následujícím byla vyhlášena soutěž VAL (Heavier-than-air, Attack, Light). Aby se minimalizovaly náklady a vývojová rizika, musel být nový letoun postaven na bázi již existující konstrukce. Do soutěže se přihlásily společnosti Vought, Douglas Aircraft, Grumman a North American Aviation. Vítězem byla v únoru 1964 vyhlášena společnost Vought, jejíž letoun vycházel ze stíhače F-8 Crusader. Letoun dostal označení A-7 a bojové jméno Corsair II. Prototyp YA-7A (BuNo 152580) uskutečnil svůj první let 27. září 1965. Celkem byly postaveny tři YA-7A.\nPrvní sériová verze vyráběná pro americké námořnictvo. Letoun poháněl dvouproudový motor Pratt & Whitney TF30-P-6 o tahu 50,5 kN. Letouny byly vyzbrojeny dvěma kanony Colt Mk.12 se zásobou 250 kusů munice na hlaveň. První jednotkou přezbrojenou na tento typ se v říjnu 1966 stala útočná letka VA-147. V rámci palubního křídla CVW-2 na letadlové lodi USS Ranger byla bojově nasazena ve Vietnamské válce. K prvnímu bojovému letu tohoto útvaru zde došlo 4. prosince 1967, kdy Corsairy II zaútočily na mosty a silnice v okolí města Vinh. Do bojů nad Vietnamem se posupně zapojily další jednotky přezbrojené na tento typ - VA-82, VA-86, VA-27 a VA-97. Na začátku roku byly letouny u bojových jednotek nahrazovány variantou A-7E. A-7A pak postupně přecházely k Naval Air Reserve. Verze A-7A bylo postaveno celkem 196 kusů.\nVarianta vycházející z typu A-7A. Její vývoj byl zahájen, když se ukázalo, že původní konstrukce by dokázala unést větší množství výzbroje, pokud by měla silnější motor. A-7B byl proto vybaven výkonnější pohonnou jednotkou TF30-P-8 o tahu 54,2 kN. Spolu s tím došlo k zesílení křídla. Úprav doznaly rovněž vztlakové klapky. K úvodnímu letu verze A-7B (letoun BuNo 154363) došlo 6. února 1968. První sériové stroje přišly k jednotkám VA-146 a VA-215 na podzim 1968, jako další byly přezbrojeny VA-25 a VA-86. Poslední 196. exemplář této verze byl dodán v květnu 1969. V roce 1971 byly letouny vybaveny novými výkonnějšími motory TF30-P-408 s tahem 59,6 kN. Obdobně jako verze A, i A-7B byly bojově nasazeny ve Vietnamu. Bojovou premiéru si odbyly v řadách VA-146 na začátku roku 1969.\nToto označení bylo původně vyhrazeno pro dvoumístnou verzi odvozenou z provedení A-7B. Nakonec však bylo přiděleno prvním 67 vyrobeným letounům verze A-7E, které byly vybaveny motory TF30-P-8. První let stroje verze A-7C (BuNo 156734) se uskutečnil 25. listopadu 1968. První sériové letouny šly ke školní jednotce VA-122. Typem A-7C byly vyzbrojeny pouze dvě operační letky VA-82 a VA-86. Obě pak se svými Corsairy II v roce 1972 prodělaly jedno bojové nasazení ve Vietnamské válce.\nDva letouny A-7C byly později upraveny ke zkušebním účelům a preznačeny na NA-7C.\nDvoumístná cvičně-bojová verze pro americké námořnictvo. Na tento standard bylo upraveno 24 strojů A-7B a 36 letounů A-7C. První TA-7C svůj úvodní let absolvoval 17. prosince 1976. Letouny této verze byly vybaveny letky VA-122 a VA-174. V roce 1982 bylo osm letounů TA-7C modifikováno na verzi EA-7L pro vedení radioelektronického boje používanou při výcviku. Tyto letouny nosily rušící a simulační kontejnery pro napodobení taktiky a výzbroje používané sovětským letectvem. Stroje EA-7L byly přiděleny letce VAQ-34 dislokované na kalifornské základně Point Mugu v roce 1983. V následujícím roce byly Voughtu přidělena zakázka na konverzi 49 dvoumístných TA-7C (včetně osmi EA-7L), která je měla dostat na standard odpovídající verzi A-7E. Do letounů byl montován motor Allison TF41-A-402, vyměněna byla vystřelovací sedadla a upraveny klapky. Označení upravených letounů zůstalo zachováno na TA-7C a EA-7L.\nPrototyp sériové verze A-7D pro americké letectvo. První dva YA-7D byly dokončeny ještě s motory TF30-P-6. První z nich ke svému úvodnímu letu odstartoval 6. dubna 1968. Třetí YA-7D byl již vybaven motorem Allison TF41-A-1.\nPrvní verze Corsairu II používaná americkým letectvem. K jeho zavedení do výzbroje došlo po tlaku ministra obrany Roberta McNamary a pozemního vojska, které od letectva požadovalo letoun vhodnější pro úkoly přímé letecké podpory. V listopadu 1965 tak americké letectvo oznámilo, že část útvarů spodající pod Velitelství taktického letectva (Tactical Air Command) dostane Corsairy II v provedení A-7D.\nVerze amerického letectva se od námořních lišila v řadě ohledů. A-7D byla vybavena výkonnějším dvouproudovým motorem Allison TF41-A-1 (tah 64,5 kN), což byla licence britského motoru Rolls-Royce Spey. Změn doznaly zbraňově-navigační avionické systémy, na místo dvou kanonů Colt Mk.12 byl montován jeden rotační M61A1 Vulcan. Radar byl typu AN/APQ-126. Upravena byla i soustava pro doplňování paliva za letu tak, aby vyhovovala systému používaným americkým letectvem. A-7D nakonec byla s tehdejšími verzemi amerického námořnictva shodná pouze asi ze čtvrtiny. A-7D byly později upraveny, aby mohly nosit kontejnery Pave Penny. Verze A-7D bylo postaveno 459 kusů, které byly letectvem objednány mezi fiskálními roky 1967 až 1975.\nPrvním uživatelem letounů A-7D se v roce 1970 stal 57. Fighter Weapons Wing na Luke AFB a 354. Tactical Fighter Wing v Myrtle Beach v Jižní Karolíně. Od října 1972 byly A-7D nasazeny ve Vietnamské válce, kde byly používány pro přímou leteckou podporu pozemních jednotek a při misích na záchranu sestřelených pilotů nad Severním Vietnamem. Letouny operovaly v rámci 354. TFW ze základny v thajském Koratu. Letouny A-7D byly nakonec vyzbrojeny 3 křídla amerického letectva 2 křídla národní gardy. Od začátku osmdesátých let byly od prvoliniových jednotek letectva stahovány a nahrazovány bitevními letouny A-10A Thunderbolt II.\nVyřazené A-7D používané pro výcvik techniků a pozemního personálu, alespoň dva GA-7D (sériová čísla 69-6188 a 74-1746) byly používány u Lowry Technical Training Center.\nDvoumístná cvičně-bojová verze, která vznikla jako soukromá iniciativa společnosti Vought na začátku roku 1972. Pro přestavbu byl využit jeden A-7E (BuNo 156801) poskytnutý americkým námořnictvem. Tovární označení letoun bylo V-519. K prvnímu letu došlo 19. srpna 1972. U letoun se původně počítalo s označením YA-7H, protože se předpokládalo, že v sériové podobě ponese název A-7H. Mezitím však bylo označení A-7H přiděleno Corsairům určeným pro řecké letectvo (H jako Hellenic), a tak byl dvoumístný stroj čísla 156801 označen jako YA-7E. V sériové podobě nakonec nesl označení TA-7C.\nVerze A-7D amerického letectva vybavená výkonnějším motorem Allison TF41-A-1 udělala na námořnictvo takový dojem, že se rozhodlo tutéž pohonnou jednotku zabudovat i do svých Corsairů II. Kvůli zpožděným dodávkám motorů TF41-A-2 určených pro A-7E, bylo prvních 67 letounů dodáno s pohonnými jednotkami TF30-P-5. Tyto stroje obdržely označení A-7C. První A-7E poháněný motorem TF41 poprvé letěl 9. března 1969. Na vietnamském bojišti se tato verze objevila v květnu 1970, kdy sem na palubě letadlové lodi USS America dorazily dvě letky VA-146 a VA-147. Celkem bylo postaveno 535 kusů verze A-7E, poslední z nich byl dodán v roce 1983. Od roku 1987 byly jednotky námořnictva vybavené tímto typem postupně přezbrojovány na letouny F/A-18 Hornet. Poslední A-7E byly na "hřbitov" AMARC odeslány v polovině devadesátých let.\nOznačení letounů A-7E trvale upravených pro zkušební účely.\nLétající tanker pro americké námořnictvo, nerealizováno.\nV roce 1985 vydalo americké letectvo žádost o zaslání nabídky na letoun pro přímou leteckou podporu, který by nahradil A-10A Thunderbolt II. Nový letoun měl být vybaven motory Pratt & Whitney F100-PW-220 nebo General Electric F110-GE-100. Společnost Ling-Temco-Vought nabídla modernizovanou nadzvukovou verzi svého Corsairu II. V květnu 1987 uzavřelo americké letectvo s LTV smlouvu na konverzi dvou A-7D na standard A-7D+, toto označení bylo později změněno na YA-7F. Tento letoun byl vybaven motorem Pratt & Whitney F100-PW-220, kvůli němuž byl drak prodloužen o 1,22 metru. Zesíleno a částečně upraveno bylo křídlo. První YA-7F (vzniklý konverzí A-7D sériového čísla 71-0344) svůj úvodní let absolvoval 29. listopadu 1989, druhý YA-7F (sériové číslo 70-1039) první vzletěl v dubnu 1990. Projekt byl nakonec zrušen kvůli redukcím výdajů na obranu a v neposlední řadě také kvůli existenci letounů F-16 Fighting Falcon s obdobnými výkony. Letouny YA-7F mezi listopadem 1989 a lednem 1991 nalétaly 316,1 letových hodin při 183 letech.\nOznačení pro předpokládanou vývozní verzi pro švýcarské letectvo s motorem TF41-A-3. K realizaci však nedošlo, Švýcaři se nakonec rozhodli pro F-5E Tiger II. Mezi roky 1970 až 1972 létaly pouze dva A-7D se zbraňovou konfigurací podle švýcarských požadavků (dva kanony Madsen ráže 23 mm).\nVerze pro řecké letectvo, která vychází z varianty A-7D, od níž se především odlišuje ostraněním zařízení pro doplňování paliva za letu. První let A-7H proběhl 6. května 1975. Dodávky sériových strojů do Řecka byly zahájeny v létě 1975 a trvaly dva roky. Vyrobeno bylo celkem 60 kusů.\nDvousedadlová cvičně-bojová verze pro řecké letectvo odvozená od TA-7C s vybavením analogickým pro A-7H. Vyrobeno bylo šest kusů. Dodávky zákazníkovi probíhaly mezi červencem a prosincem 1980.\nDvousedadlová verze postavená na bázi varianty A-7D pro Air National Guard (ANG, Letecká národní garda). První prototyp YA-7K prvně vzlétl 29. října 1980. Dodávky sériových letounů začaly v roce 1981. Prvním uživatelem letadel se stala cvičná 162. TFTG v Tusconu. První bojovou jednotkou vyzbrojenou stroji A-7K se stala 49. TFS sloužící pod Virginia ANG. Vyrobeno 30 kusů, stroj sériového čísla 81-0077 byl posledním postaveným Corsairem vůbec.\nV roce 1982 bylo osm letounů TA-7C modifikováno na verzi EA-7L pro vedení radioelektronického boje používanou při výcviku. Tyto letouny nosily rušící a simulační kontejnery pro napodobení taktiky a výzbroje používané sovětským letectvem. Stroje EA-7L byly přiděleny letce VAQ-34 dislokované na kalifornské základně Point Mugu v roce 1983. V polovině osmdesátých let u EA-7L proběhla modernizace. Do letounů byl montován motor Allison TF41-A-402, vyměněna byla vystřelovací sedadla a upraveny klapky.\nV květnu 1980 obdržela společnost Vought konstrakt na konverzi dvaceti strojů A-7A pro portugalské letectvo, které obdržely označení A-7P. Letouny byly poháněny motory TF30-P408, avionika odpovídala provedení A-7E. Výzbroj tvořily dva kanony Colt Mk.12. Dodávky byly zahájeny v prosinci 1981. V květnu 1983 byl kontrakt rozšířen na dodání dalších 24 strojů verze A-7P a šesti dvoumístných TA-7P. Poslední Corsair II byl portugalskému letectvu dodán v květnu 1986.\nDvousedadlová cvičně-bojová verze pro Portugalsko. Na tento standard bylo přestavěno 6 letounů A-7A vyřazených z výzbroje amerického námořnictva.\nDoplnil Tango, 13.6.2008\nURL : https://www.valka.cz/LTV-A-7-Corsair-II-t13878#51630Verze : 1\nJednotky používající letouny A-7 Corsair II ve Vietnamské válce\nZdroj: Birzer, N., Mersky, P.: US Navy A-7 Corsair II Units of the Vietnam War, Osprey Publishing, 2004\nURL : https://www.valka.cz/LTV-A-7-Corsair-II-t13878#72733Verze : 0


T.J. Sokol Bojkovice - TENIS - Jaký byl tenisový rok 2009 ?\nÚvod » TENIS » Jaký byl tenisový rok 2009 ?\nJaký byl tenisový rok 2009 ?\nROČNÍ BILANCE TENISOVÉHO ODDÍLU PŘI TJ SOKOL BOJKOVICE\nV loňském roce bylo naše úsilí zaměřeno na tyto základní cíle:\na) splnit obsahově náročný plán činnosti oddílu\nb) pokračovat v kurzech mladých tenistů ve spolupráci s DDM\nc) nadále vytvářet podmínky k využití areálu pro potřebu veřejnosti\nd) získat další tenisové zájemce jako členy tenisového oddílu\ne) pokračovat ve zkvalitnění našeho tenisového prostředí\nTenisová sezona jako obvykle začala plněním pracovních úkolů, tzn. odstraněním následků zimy a přípravou kurtů a okolí na novou sezonu. Díky příznivému počasí jsme si mohli dovolit hrát na kurtech již v měsíci dubnu. Hlavní tenisovou sezonou je období květen až září, kdy probíhají tenisové turnaje. Tenisový oddíl připravil a uskutečnil jedenáct domácích turnajů pro muže a ženy a jeden turnaj pro žákyně. Na druhé straně se naši tenisté zúčastnili pěti turnajů pořádaných jinými tenisovými oddíly. Sem zejména patřili naši tenisoví přátelé z Bánova ve Slovenské republice a ze Šumic. Nelze jednotlivě hodnotit každý turnaj, ale k těm nejkvalitnějším určitě patřil náš III. ročník mezinárodního turnaje ve čtyřhře mužů a turnaje na Slovensku. Ale velmi zajímavý a sportovně hodnotný byl i mezinárodní turnaj smíšených družstev v Šumicích. Pro naše domácí tenisty byl vrcholem závěrečný turnaj mužů a žen o přeborníky oddílu pro rok 2009 . Zde jsou výsledky:\n1. Koníček Karel\n2. Kaplan Jiří ml.\n3. Hodál Pavel\n4. Jančařík František\n5. Vítek Zdeněk\n6. Velecký Jaroslav\n7. Kaplan Jiří st.\n1. Košelíková Andrea\n2. Raková Pavla\n3. Prachařová Andrea\n4. Raková Lucie\nPozornost v tomto roce věnoval oddíl i přípravě nových talentů ve spolupráci s DDM. Je zajímavé, že větší zájem o tenis v Bojkovicích projevují dívky. Kluci postupně odpadávali a zřejmě jim lépe vyhovuje individuální tenisové vyžití. V kategorii žákyň zaznamenaly pokrok zejména starší žákyně a tak jsme pro ně v září připravili turnaj. Tento jsme chtěli ještě rozšířit o další žákyně trénující jinde a na vyšší úrovni, ale obě v době konání turnaje onemocněly. Tak mezi sebou bojovaly pouze tři domácí mladé tenistky a pořadí bylo následující:\n1. Raková Lucie\n2. Stružková Kristýna\n3. Svitáková Michaela\nNejvětší radost se svých svěřenkyň má trenér František Jančařík, protože chce, aby během dvou tří let proháněly naše dospělé tenistky. A to určitě je reálný cíl, ale vše záleží na jejich přístupu a sportovní chuti.\nSportovní areál TJ Sokol Bojkovice byl k dispozici organizacím, firmám i soukromým osobám s možností posedět u táboráku, zapinkat si na tréninkové zdi či zahrát tenis na kurtech. Kdo nepřišel k nám posedět, tak využil naše zahradní stoly a lavice pro svoje jiné slavnostní účely.\nČlenové oddílu hodně zapracovaly na zvelebení vlastní klubovny, ale i ostatních prostor areálu. V klubovně byla provedena úplná rekonstrukce sprchovací místnosti a dřevěnými palubkami byla obložena čelní stěna, kde chceme postupně vybudovat fotogalerii našich členů-tenistů a tenistek a koutek pro umístění pohárů a jiných trofejí. Další technické úpravy se provedly v okolí kurtů. Tenisový oddíl zakoupil vyplétací stroj na rakety, který bude sloužit nejen hráčům oddílu, ale i ostatním zájemcům tenisu. Odpadne tak komplikované zabezpečování výpletu raket v jiných městech.\nV závěru bych si chtěl postesknout nad tím, že není moc zájem o organizovaný tenis ze strany místních občanů a mládeže. Přitom se v Bojkovicích hraje tenis na několika místech a jak mám možnost sledovat, jsou mezi nimi i nadějní talentovaní hráči. Zřejmě jim to tak vyhovuje, ale je to škoda, protože tenis je silně specifický sport, kde je potřeba do detailu vysvětlovat fázi každého úderu, jinak další růst je těžký a pomalý.\nZávěrem bych chtěl říci, že uplynulý tenisový rok byl co do termínů a akcí značně bohatý a je pro nás závazkem pro období další. K tomu je zapotřebí aktivní zapojení všech stávajících členů a rozložení úkolů a povinností úměrně na všechny.\nZa tenisový oddíl TJ Sokol Bojkovice\nNáhledy fotografií ze složky Bilance za rok 2009


Recenze: Pro všechny malé (i větší) experimentátory - VašeDěti.cz\nRecenze: Pro všechny malé (i větší) experimentátory\nNevím, jak vaše děti, ale můj syn je naprosto zblázněný do všelijakých pokusů a experimentů. Nestačí mu kroužek, který navštěvuje. Doma má vcelku slušné vybavení pro malé vědce. O to větší chuť má také ke čtení knih s touto tématikou…\nNa jednu stranu jsem tomu samozřejmě ráda. To, že si rád čte a procvičuje se tak do školy, samozřejmě vítám. Nemusím ho nutit. Jen tu radost z pokusů úplně nadšeně nesdílím. Tedy, zatím to jde. Zatím nemá touhu provádět nějaké obtížné pokusy. Jen se děsím doby, kdy mu dojde, že v lékárně se dají koupit zajímavé produkty, které by mu experimentování ještě více „zpříjemnily“. Už jsem na toto téma vedla řeč i s lékárnicí. Ta mě varovala s tím, že bych se divila, kolik dětí se podobné zálibě věnuje a kolik jich chodí do lékárny nakupovat všelijaké suroviny pro pokusy. Mnohdy samozřejmě nebezpečné tím, že jejich smíchání může vést k nějakým poškozením třeba pokožky (v tom lepším případě).\nSyna zatím plně kontroluji. Naštěstí je poučen a o veškerých pokusech, které hodlá provádět, mě informuje. A protože se chce pochlubit, většinou mu asistuju, nebo sedím a pozoruju, jak mu to jde:-)\nMá třeba slíbené pokusy na jaře na zahradě, které jsem zavrhla pro provádění doma. Zahrada je veliká, takže když tam něco „bouchne“, tak to neublíží a my neskončíme na ulici…\nMimo to ale sdílím jeho nadšení z pokusů, které nijak nesouvisí s mícháním surovin. Velice se zajímá i o fyzikální jevy. V poslední době měl ve třídě takovou malou přednášku, jejímž hlavním tématem byly světové strany a kompas. Dětem ukazoval nejen, jak tento přístroj funguje, ale i jak ho „zblbnout“ obyčejnými magnety na lednici. Také se ostatním pochlubil s pokusem zkoumajícím gravitaci – dokáže voda téci vzhůru?\nDěti byly nadšené a syn si z hodiny odnesl jedničku:-)\nAbych jeho nadšení podpořila, má knihovničku, v níž si shromažďuje všelijaké publikace týkající se experimentů a pokusů. Maximálně zbožňuje autora Radka Chajdu, který je autorem několika knih, jež vlastní. Od něj rovněž pochází titul Mladý technik 2, který vyšel v nedávné době v nakladatelství Edika.\nPro lepší pochopení souvislostí se také občas autor obrací k historii techniky.\nPoznamenám, že mně osobně se knihy pana Chajdy rovněž líbí. Dětem podává informace velice srozumitelně a především se zábavou. Na nic si nehraje, žádného vážného pana profesora v něm nehledejte. Dokáže si udělat legraci i sám ze sebe a děti vtáhne do děje a experimentování.\nMusím za sebe říci, že je vážně skvělé, že takový učitel existuje, zvláště, pokud si vzpomenu na učitelku ze své doby návštěv základní školy. Z učiva si nic moc nepamatuju, ale vidím ty chvíle, kdy jsme se museli učit z hlavy všelijaké poučky – stejně si je nejspíš nikdo z nás dneska už nepamatuje. Ale naučit děti něco pochopit – to je umění! A pan Chajda dle mého posouzení toto dokáže. Věřím proto, že jeho knihy jsou mezi malými vědci hitem a pokud jste se s nimi ještě neměli možnost setkat, pak to zkuste. Vaše děti budou nadšené – a nakonec i vy, až budou nosit jedničky:-)\nVšechny knížky Radka Chajdy najdete tady.\nKromě toho, bych také ráda ještě na závěr zmínila další titul z produkce nakladatelství Edika s názvem Nejnapínavější experimenty pro děti, které ovšem nepocházejí z dílny českých autorů. To ale nic nemění na jejich zpracování, které se blíží právě formě pana Chajdy.\nDěti se dozví spoustu informací o rostlinách, chemických prvcích, povětrnostních jevech, tlaku vzduchu a vody…\nK pokusům budou děti potřebovat běžné věci, které mají všichni doma.\nJak se vaše děti staví k pokusům – zajímají je?\nStarší článek Cucání prstů…\nNovější článek ŠVD: Příprava do školy trošku jinak\n27.2.2015 v 23:44\n27.2.2015 v 16:42\n27.2.2015 v 08:49\nNaše děti si přály k Vánocům mikroskop a od té doby bádájí a zkoumají + různé pokusy,nejlépe s různě obarvenou vodou milují. Tyto knihy budou určitě úžasné.


Na první pohled nic zvláštního. Tento recept ale mojí rodině připravuji aspoň jednou týdně, protože ho všichni zbožňují! -\nProSvět.cz Na první pohled nic zvláštního. Tento recept ale mojí rodině připravuji aspoň jednou týdně, protože ho všichni zbožňují!\nNa první pohled nic zvláštního. Tento recept ale mojí rodině připravuji aspoň jednou týdně, protože ho všichni zbožňují!\nKlasický oběd z vepřového masa a bramborové kaše zná snad každá rodina. Pokud Vám došly nápady a chtěli byste vyzkoušet něco zcela nového, čtěte dále. Loďky z listového těsta jsou skvělou alternativou zejména tehdy, pokud Vás už omrzely klasické recepty a rádi byste vyzkoušeli něco nového, netradičního.\n[hana-code-insert name='google' /]Tento pokrm je neobvyklý, ale o to víc chutný. Nejlepší však je, že do náplně si můžete přidat i různé další suroviny, které máte rádi. Recept můžete například ozvláštnit různými bylinkami jako tymiánem či pažitkou.\n3 - 4 ks kyselých okurek\nBrambory uvařte v osolené vodě a udělejte z nich klasickou bramborovou kaši, jak jste zvyklí. Vepřové maso a celou cibuli si nakrájejte na menší kostky.\nMaso vložte do hlubší pánve a na oleji ho prudce osmažte po dobu tří minut. Přidejte sůl, pepř a cibuli. Za stálého míchání vše orestujte. Snižte teplotu, zakryjte a nechte restovat 10 až 15 minut. Maso se otevře a nechte na mírném ohni restovat další 4 minuty, aby se odpařila přebytečná šťáva.\nKyselé okurky pokrájejte na menší kostky. Pokud nechcete, aby byla velmi cítit vůně okurek, propláchněte je ve studené vodě.\nListové těsto si rozdělte na 4 části a rovnoměrně každou část rozválejte. Myslete na to, že listové těsto by mělo mít tvar obdelníka, na krajích udělejte zářezy,\nDo středu listového těsta dejte 2 -3 polévkové lžíce kaše, masa a pár kousků nakrájených okurek - podle Vaší chuti.\nNyní zabalte každou stranu těsta tak, abyste měli řez uprostřed. Tvar lodě dodáte těstu tak, že ho po stranách zamačkáte.\n[hana-code-insert name='Dole' /]Připravené loďky poklademe na dostatečně velký pekáč nebo plech vyložený papírem na pečení. Každou jednu loďku potřete rozšlehaným vejcem.\nMísto kde se nachází maso, posypte tvrdým sýrem. Troubu předehřejte na 180°C a dejte upéct loďky, pečte je alespoň 25 minut dozlatova.\nUpečené loďky můžete podávat s různými zeleninovými saláty, například s rajčaty, cibulí, nebo nakládanou zeleninou.\nPřejeme Vám pohodové chvíle strávené v kuchyni a dobrou chuť!


Externí realitní makléř\nperfektní komunikace, spolehlivost, vstřícnost :-)\nDěkuji za skvělou spolupráci i snahu najít dlouhodobého nájemníka. Vážím si toho.\nS paní Sýkorovou jsem byla moc spokojená, prodala nemovitost za námi dohodnutou cenu, vše zařídila a já se nemusela téměř o nic starat, což mi vzhledem k lokalitě moji současné práce velmi vyhovovalo.\nPaní makléřka je na správném místě vše zařídila vždy tak že nám vyšla vstříc ohledně času ,je velice příjemná ,ochotná,usměvavá ,byli jsme spokojeni na 1*a moc děkujeme za spolupráci ,jsme rádi ,že jsme zvolili STING\nVse probehlo velice rychle a poskytovane sluzby byly kompletni. Ochota spolupracovat v jakykoliv den mi opravdu pomohla. Pronajem skrze tuto realitni spolecnost mi dodala sebevedomi a pohodli co se tyce pravnich ukonu. V budoucnu bych urcite znovu vyuzil jejich pomoci.\nPaní Sýkorová Šárka je spolehlivá a má vysoce profesionální přístup. Setkávám se s realitními makléři často a paní Sýkorová Šárka patří mezi ty nejlepší. Její práce si velmi cením. Děkuji.\nSýkorová Šárka odvedla profesionální práci. Děkuji za její skvělý přístup.\nProfesionální jednání. Milá v přístupu k zákazníkům, důsledná v práci. Doporučuji všem, kdo využívají služeb realitní kanceláře.\nOceňuji všestrannou obětavou angažovanost Vaší makléřky v mém obchodním případě, který byl jejím úsilím doveden k úspěšnému zakončení.


Před kamerou, za kamerou : Literatura faktu a publicistika : Nejlepší audioknihy - Audioteka.cz\nAudiokniha Před kamerou, za kamerou. Čte autor Milan Švihálek.\nZačátky ostravského „vidění na dálku“ byly úsměvné. Miniaturní „kapesní“ hlasatelna velikosti obýváku, z níž se začalo vysílat, byla spíš kuriozitou než seriózním studiem. Ale příběhy nadšenců, kteří se nebáli pod hošťálkovickým kopcem realizovat nejodvážnější technické a programové nápady, a kteří bezmezně věřili v sílu nového vynálezu, nás dodnes dojímají. Mnozí z průkopníků neměli zpočátku o televizi ani ponětí, pracovali původně jako pošťáci, tramvajáci, šoféři, havíři nebo učitelé. Řada z nich se ale později stala legendami, mj. režisér František Mudra (spoluautor slavných Lovů beze zbraní), jeho manželka Eva (první osoba, která se na Silvestra roku 1955 objevila na obrazovce), Vladimír Brázda (vtipný vypravěč a šikovný klavírista zvaný „ostravský Lehár“), kameraman Jiří Vrožina (dokumentarista, který v australském buši pátral po lidech doby kamenné), Jan Neuls (nezapomenutelný programový šéf, zakladatel proslulé ostravské televizní publicistické školy), atd.\nDramaturg, spisovatel, scenárista a moderátor působil mezi lety 1968 až 1994 v Československé a České televizi. Věnoval se dokumentárním žánrům, cestopisům a vzdělávacím pořadům. Od roku 1986 se soustřeďuje na literární tvorbu, vydal více než 20 knížek, z nichž řada byla rozebrána. V poslední době spolupracuje s Českým rozhlasem, vystupuje na besedách a načítá svoje audioknihy.\nAudiokniha Před kamerou, za kamerou byla načtena roku 2020 podle literární předlohy Padesát, souboru vzpomínek ostravských televizních pamětníků (vydalo nakladatelství Repronis Ostrava, 2005, rozebráno)\nÚprava textu a interpretace: © Milan Švihálek\nHudební motivy: Seven Oceans Video, hudební banka\nÚvod Přemítání televizního pamětníka\n1. díl Zrození „televise“ a srdnatý havířský stachanovec\n2. díl Začíná se vysílat aneb veselý Silvestr!\n3. díl Radosti a strasti první hlasatelky\n4. díl Pozor, vysílá se opera!\n5. díl Ostravské vteřiny aneb obyčejný člověk na obrazovce\n6. díl Tiché večery pod lampou ve městě rachotu, ohně a dýmu\n7. díl Výprava za tajemstvím lidí doby kamenné\n8. díl Neobyčejný příběh Picassiády\n9. díl Jak ostravský Lehár očaroval diváky\n10. díl Nejlevnější televizní soutěž na světě


Nejoblíbenější materiály na pánský oblek 2/2 - RADYweb.cz\nI vlna patří mezi nejoblíbenější materiály na pánský oblek\nDá se říci, že je to právě vlna, která splní jak hledisko kvalitativní, tak i hledisko reprezentační. I proto se řadí mezi nejoblíbenější materiály na pánský oblek. Ne vždy platí, že vlna musí být univerzálně nejlepší. Důraz by měl být kladený i na její celkovou kvalitu. Tu lze poznat poměrně snadno.\nKvalitní oblek z vlny by měl být označený hodnotou minimálně 100’s. Čím je následně hodnota vyšší, tím lépe, jelikož se jedná o materiál velmi jemný. Ti nejnáročnější muži vyhledávají například materiál s označením 160′.\nI tento materiál je jedním z těch kvalitnějších. Je obvykle spojený s výraznou jemností, a to větší, než může mít i nejkvalitnější vlna. Jejich negativem může být nejenom celková dostupnost, ale je to zcela určitě i jejich cena.\nI proto je kašmír obvykle kombinován s kvalitní vlnou, díky čemuž vznikne kompromis, který nejenom skvěle vypadá, ale skvěle se i nosí a má velmi dobré kvalitativní vlastnosti spojené s tím, že v obleku bez potíží vydržíme třeba celý den.


Epson EcoTank L3250, tankový systém C11CJ67405 500 | CZC.cz\nÚvodní stránka Příslušenství Tiskárny a náplně Multifunkční tiskárny Epson Epson EcoTank L3250, tankový systém\nEpson EcoTank L3250, tankový systém 500 Kč sleva na příští nákup nad 4 999 Kč (1× na objednávku) https://iczc.cz/c7tov5gqcqiqt9tenhv5v11ik3-1_1/obrazek 325101 C11CJ67405 Epson\nNáš kód: 325101 *325101*\nNáš kód: 325101\nEpson C13T00S34A, EcoTank 103 magenta\nEpson C13T00S24A, EcoTank 103 cyan\n807 Kč 977 Kč\nInkoustová tiskárna Epson EcoTank L3250 vám usnadní život\nHledáte kompaktní, ale přesto účinnou inkoustovou tiskárnu? Epson EcoTank L3250 vás nezklame. Nabízí rychlý a kvalitní tisk, ale zároveň šetří náklady. Oceníte pohodlnou manipulaci při doplňování inkoustu. Její praktické rozměry a využití vás potěší nejen v domácnosti, ale i v kanceláři.\nRozlišení tisku 5760 × 1440 dpi.\nMožnost tisku z mobilních zařízení.\nRychlost tisku až 33 stran za minutu.\nZásobník s kapacitou 100 listů.\nSkvělá ekonomika tisku\nTiskárna Epson EcoTank L3250 vám za žádných okolností neudělá díru do rozpočtu. Díky tankovému systému inkoustových náplní a úspornému tisku je schopna ušetřit až 90 % tiskových nákladů oproti jiným tiskárnám. Dodávaný inkoust vám vydrží až na 8100 stran černobílého tisku a 6500 stran barevného tisku.\nZapomeňte na složité shánění inkoustových kazet\nDošel v tiskárně inkoust? Jednoduše jej dolijte. Díky systému EcoTank je barva v tiskárně uchovávána v nádobkách, které se snadno doplňují bez obav z ušpinění okolí. Výhodou nádobek je jejich unikátní tvar, nemusíte mít tedy obavy, že při jejich doplňování zaměníte inkoust. Oceníte také velkou kapacitu tankového systému.\nTiskárna Epson EcoTank L3250 disponuje kompaktními rozměry díky kterým je skvělá jak do malých firem, tak i pro použití v domácnosti. I při zachování příjemných rozměrů poskytuje zásobník na 100 listů papíru a výstupní zásobník s kapacitou 30 listů. S možností skenování vám nabízí vše co potřebujete pro běžný tisk.\nEpson EcoTank L3250 je barevná inkoustová tiskárna. Nabízí rychlost tisku až 33 černobílých stran A4 za minutu, barevně až 15 stran A4 za minutu. Zásobník na 100 listů, kapacita výstupního zásobníku 30 listů. Tisková hlava Epson Micro Piezo. Rozlišení tisku 5760 × 1440 dpi. Připojení přes USB, Wi-Fi. Možnost tisku z mobilních zařízení. Možnost skenování v rozlišení 1200 x 2400 dpi. EcoTank nádobky na inkoustové náplně. Rozměry 375 x 347 x 179 mm, hmotnost 3,9 kg.\nVýstupní zásobník [listů]: 30\nSpotřeba Stand-by [W]: 4,5\nBalení obsahuje: CD, Inkoustové náplně, Návod


Jak instalovat aplikace, CAB soubory a programy do zařízení?\nDomů » Články » Jak instalovat aplikace, CAB soubory a programy do zařízení?\nJiří Hrma 10. 10. 2005\tČlánky Přidat komentář 2 minuty čtení\nPočet uživatelů zařízení s OS Windows Mobile se neustále rozrůstá, ovšem ne každý se již někdy s chytrým telefonem nebo komunikátorem setkal. A právě jednou z nejčastějších otázek nových uživatelů je, jak se instalují do telefonu soubory s koncovkou .CAB ? Pojďme se tedy podívat, jak na to.\nPokud máte aplikaci, která má příponu *.exe, jedná se ve většina případů o samoinstalační program, který danou aplikaci přes ActiveSync či Windows Mobile Device center sám nainstaluje do zařízení. Tato forma instalace je nejjednodušší, protože se vlastně nemusíme vůbec o nic starat. V druhém a méně častém případě se jedná již přímo o samostatný *.exe soubor dané aplikace, který stačí jednoduše překopírovat do zařízení a spustit. Tyto aplikace pak nemají žádnou instalaci a jen se do telefonu kopírují.\nJak na CAB soubory?\nPosledním typem instalace je právě přípona *.cab, která někdy začínajícím uživatelům dělá problémy, protože nevědí, jak takovou aplikaci nainstalovat. Postup je ale velmi jednoduchý. Stačí pouze daný cab soubor překopírovat do zařízení a v něm jej přes nějakého správce souborů spustit. Je jedno, kam cab soubor nakopírujete, ale pokud nemáte ve Storage (vnitří paměť zařízení) dostatek volného místa, doporučuji cab soubor nakopírovat na paměťovou kartu. Po spuštění cab souboru budete dotázání, kam chcete aplikaci nainstalovat (vnitřní paměť/paměťová karta). U některých verzí ROM (v závislosti na typu zařízení) může dojít po nainstalování aplikace k automatickému smazání cab souboru.\nJak dostat z instalačního balíčku pouze CAB soubor?\nMáte v telefonu málo volné paměti a nedaří se vám instalovat větší aplikace? Potřebujete ze samoinstalačního programu dostat pouze CAB soubor?\nUživatelé, kteří mají ve Storage málo volné paměti a samoinstalační program je nepustí dále v instalaci, mohou vyzkoušet jednoduchý fígl. Jde vlastně o to dostat z instalačního programu pouze CAB soubor. Většina CAB souborů daných aplikací se ukládá v adresáři ActiveSyncu na PC (defaultně /Program Files/Active Sync/Název aplikace). Některé aplikace se neextrahují na PC přímo do složky ActiveSyncu, ale například jen do složky /Program Files/Nazev aplikace. Cab pak stačí překopírovat na paměťovou kartu a z ní spustit instalaci.


" /> Majáky v moři informací – to jsou informační centra pro mládež\nTitulka > Modul články > > > > > > > > > > > > > > > > > > > Majáky v moři informací – to jsou informační...\nNIDM, Klíče pro život, Podpora informačního systému pro mládež\nNa závěrečném zasedání klíčové aktivity Podpora informačního systému pro mládež realizované v rámci národního projektu Klíče pro život, jehož cílem je podpora a zkvalitnění oblasti zájmového a neformálního vzdělávání, se v Praze 18. ledna 2012 setkali pracovníci informačních center pro mládež. Hodnotili výsledky své práce za uplynulé tři roky, kdy tato aktivita odstartovala a která letos v lednu končí. Debatovali také o udržitelnosti dosažených výsledků a jak poskytované služby dále zkvalitňovat.\nDnešním mladým lidem se nabízí spousta možností k individuálnímu vyhledávání informací. Řeknete si, že budovat v této variabilitě nějaký systém je zbytečné. V éře všudypřítomného internetu se zdá nepravděpodobné, že by si kdokoliv, kdo jím vládne – a mladí lidé zejména – nechal radit, kde, jak a co má hledat.\nAvšak realita je trošku jiná. Trefně ji vystihuje podtitul Národního informačního centra pro mládež – Maják v moři informací. Dnes si můžeme „vygooglovat“ cokoliv, problémem ale už je rychle najít to, co opravdu ze záplavy informací potřebujeme, a navíc v dostatečné kvalitě. Problémem zkrátka nejsou samotná data, ale to, aby se z nich staly skutečné informace – tedy důvěryhodné zdroje pro poznávání a pochopení světa, ve kterém žijeme. Skutečnost, že měsíčně navštěvují webové stránky informačních center pro mládež desetitisíce mladých lidí, kteří tam hledají informace o školách, brigádách, zaměstnání, pobytech v zahraničí nebo odpovědi na různé právní otázky, tento stav jasně potvrzuje. Jde tedy o sběr a zpracování dat a o jejich distribuci mládeži, která je může využít k lepší orientaci v každodenním životě. A právě o to se stará Informační systém pro mládež a jeho informační centra, tzv. „íčka“.\nJsou to místa, která působí většinou při nestátních neziskových organizacích pracujících s dětmi a mládeží nebo při střediscích volného času. Jejich pracovníci pomáhají mladým lidem odpovědět na jejich otázky, dávají rady při řešení problémů. Informace jsou poskytovány zdarma, anonymně, diskrétně a podle zásad Evropské charty informací pro mládež. V současné době je vybudována síť 40 informačních center pro mládež (ICM) po celé republice, z nichž 17 je certifikovaných Ministerstvem školství, mládeže a tělovýchovy.\nPodporu informačního systému pro mládež si jako jednu z klíčových aktivit zvolil také národní projekt Klíče pro život, který realizuje od roku 2009 Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy (MŠMT) spolu s Národním institutem dětí a mládeže (NIDM). Jeho cílem je posílení celoživotního vzdělávání lidí, kteří pracují s mladou generací, a především zkvalitnění systému podporujícího trvalý a udržitelný rozvoj zájmového a neformálního vzdělávání.\nPodpora informačního systému pro mládež svou činnost zaměřila jak na vzdělávání pracovníků Informačního systému pro mládež, tak na posílení kvality poskytovaných informací a služeb. Děje se tak prostřednictvím sítě „íček“, internetového časopisu Remix – regionální mix informací (http://remix.nicm.cz/), který informuje o nejzajímavějších akcích a událostech v jednotlivých krajích, a I-katalogů (http://ikatalogy.nidm.cz/), což je průběžně aktualizovaná databáze organizací, služeb a dalších zařízení v České republice zabývajících se informačními a poradenskými službami.\nV rámci aktivity vyšly dvě publikace – „ICM v ČR“, „ICM v EU“, a třetí „Mít přehled – Průvodce informačními a poradenskými službami pro mládež v ČR“ vyjde v nejbližší době. Jsou distribuovány prostřednictvím regionálních koordinátorů spolupracujících s Národním informačním centrem pro mládež (NICM) a jednotlivými informačními centry pro mládež v ČR, v elektronické podobě jsou k dispozici na webových stránkách www.kliceprozivot.cz a www.nicm.cza budou průběžně aktualizovány. Pomyslnou třešničkou na dortu, jakýmsi vyvrcholením této aktivity, je animovaná hra s příznačným názvem „Informátor“, která vznikla na podporu a k propagaci Informačního systému pro mládež a je určena mladým lidem ve věku 15 až 26 let. Hra bude v on-line verzi umístěna na webech projektu Klíče pro život a NICM, distribuce bude možná také v off-line verzi prostřednictvím NICM.\nLetos v lednu aktivita Podpora informačního systému pro mládež končí, o udržitelnost a další rozvoj všech výstupů bude usilovat v rámci NIDM Národní informační centrum pro mládež. Proto se v Praze sešli pracovníci informačních center pro mládež z celé republiky, aby si nastínili další kroky, jak udržet a dál zvyšovat kvalitu své práce, aby „íčka“ zůstala místem, kde mládež vždy získá kvalitní a ověřené informace. Jednání se účastnil také ředitel odboru pro mládež MŠMT Michal Urban. Mimo jiné hovořil o Koncepci rozvoje Informačního systému pro mládež v ČR, která vznikla v roce 2008 a v některých bodech je již překonaná. Vyzval tedy pracovníky „íček“, aby se zapojili do procesu její aktualizace svými podněty a návrhy, co by se dalo v této oblasti zlepšit.\nV diskusi padla zajímavá otázka, v čem jsou vlastně informační centra pro mládež exkluzivní? Michal Urban vidí exkluzivitu „v existenci celorepublikové sítě ,íček‘, v osobním přístupu jejich pracovníků, ve schopnosti informace třídit, interpretovat, upozorňovat na ty zavádějící, a také v tom, že mladí předávají informace mladým“. Podle slov manažerky projektu Klíče pro život Ireny Hoškové „exkluzivita center spočívá především v poskytování relevantních, ověřených informací, v případě, kdy mladý člověk neví, co konkrétně chce, pracovníci ICM mu na rozdíl od vyhledávače Google poradí, ale především jsou bezpečným místem, kam se mladí mohou obrátit se svými problémy, když nevědí kudy kam. Leckdy se centra stávají partnery pro formování životních cílů mladého člověka“.\nHovořilo se také o financování této oblasti a o tom, co považují pracovníci informačních center pro mládež za prioritu pro nejbližší období. Jednoznačně by přivítali ze strany ministerstva školství finanční podporu lidských zdrojů, aby již proškolení, zkušení pracovníci z center neodcházeli a nebyla tak ohrožena dosažená kvalita poskytovaných služeb mladým lidem.\nFotografie ze zasedání si můžete prohlédnout zde.\nKOHOUTOVÁ, Vlasta. Majáky v moři informací – to jsou informační centra pro mládež. Metodický portál: Články [online]. 24. 01. 2012, [cit. 2020-05-27]. Dostupný z WWW: <https://clanky.rvp.cz/clanek/c/Klíče pro život/14961/MAJAKY-V-MORI-INFORMACI---TO-JSOU-INFORMACNI-CENTRA-PRO-MLADEZ.html>. ISSN 1802-4785.


Jaro – čas na péči o tělo. Zvenku i zevnitř |\nJaro – čas na péči o tělo. Zvenku i zevnitř\nLiterarnisvet.cz 2.4.2015 Jaro – čas na péči o tělo. Zvenku i zevnitř2015-04-02T08:28:40+00:00 RECENZE No Comment\nS nastupujícím jarem, symbolem nového života, jsem se i já rozhodla pro malý ,,restart“ mého těla. Pomáhají mi v tom dvě knihy od Metafory – Dobře jíst, lépe se cítit: Jak na to a Přírodní kosmetika: Jak na to.\nPrvní ze zmiňovaných knih – Dobře jíst, lépe se cítit: Jak na to má v názvu, že obsahuje 200 osvědčených tipů na stravování. Proto jsem při otvírání knihy čekala, že zde najdu dvě stovky zdravých jídel, kterými zpestřím a hlavně ozdravím svůj jídelníček. Ovšem byla jsem velmi mile překvapena, když jsem zjistila, kolik má tato příručka přidaných hodnot!\nKniha je rozdělena do pěti částí – Doma, Jdeme nakupovat, Chodíme do restaurací a na večírky, Dietní a stravovací plány a Speciální zdravotní požadavky. Každá ze zmíněných kapitol obsahuje mnoho rad a tipů typických pro každou z nich.\nPrvní část vám poradí, jak a kde rozmístit jídlo, abyste, když vás chytne mlsná, měli vždy po ruce chutnou a zdravou svačinku. Dozvíte se zde také, jak dlouho vařit zeleninu na nejrůznější způsoby, co nejdůležitější je na snídani, obědu i večeři, nahlédnout můžete také do tabulek kalorií, tuků, sacharidů, vlákniny a jiných důležitých složek potravy. Nechybí zde ani pravidla pro větší/menší počet jedlíků, účinné cviky včetně domácích pomůcek (o kterých jste nevěděli, že jdou ke cvičení využívat) a také kolik spálíte kalorií při nejrůznějších činnostech. Odteď budu denně jezdit v nablýskaném autě, zjistila jsem totiž, že při mytí auta spálím tolik kalorií, kolik při aerobiku či jízdě na kole.\nDruhá část vás provede veškerými nákupy, co se potravin týče. K mnoha potravinám je zde nabídnuta zdravější (a mnohdy chutnější) alternativa a nejednoho čtenáře překvapí, jaké potraviny mají být uskladněny v lednici a které tam naopak nepatří. Můžete se zde také dočíst o aditivech a konzervantech, o marketingových tricích a kniha vám poradí dvě desítky zdravých svačinek pod 150 kalorií.\nJestliže se rádi stravujete mimo domov, tak právě pro vás je třetí část jako stvořená. Kromě několika desítek rad je zde spousta triků a tipů, jak předejít klasickému přejídání na oslavách a různých večírcích, šikovné způsoby, jak ubrat jídlu kalorie a také, kolik obsahují jednotlivé drinky kalorií. Pro ty, kteří rádi večírky pořádají, je zde nabídka několika netradičních menu na tyto akce včetně zdravých dezertů a nápojů.\nPoslední část je má nejoblíbenější. Je zde totiž vše, co potřebuje člověk vědět o zdravém životním stylu. Dočtete se zde o vůbec nejzdravějších potravinách rozdělených do základních skupin, nejvhodnější výživu pro děti, sportovce, ženy, muže, i pro lidi, kteří trpí nějakou alergií na jídlo. Zjistíte také, jak jídlo ovlivňuje náladu, kterými potravinami nejvíce prospějete svému srdci a jak se správně stravovat, pokud trpíte vysokým krevním tlakem.\nDruhou knihou, která se zaměřuje na tělo zvenku, je Přírodní kosmetika: Jak na to. Pro čtenáře je zde připraveno více jak 260 rad a postupů na výrobu přírodní kosmetiky celého těla – vlasové šampóny a kondicionéry pro různé typy vlasů, čistící tonika pro pleť, pleťové masky, tělová mléka a krémy, parfémy, přísady do koupele, deodoranty, tělové a pleťové peelingy a mnoho dalšího. Každý z těchto postupů obsahuje spoustu modifikací, aby si na své přišli všichni- ti, co mají vlasy suché, mastné, s lupy, jedinci s citlivou, suchou, či naopak mastnou pletí… Autorka si je moc dobře vědoma toho, že každé tělo je jedinečné a myslí na na každého z nás.\nMnoho návodů je doplněno fotkami, ostatně nádherný barevný materiál zdobí celou knihu. Musím se přiznat, že si často knihou jen listuji, a kochám se těmito barevnými obrázky. Navíc, když jsou všechny ingredience na výrobu z přírody, jsou všechny fotky doslova ,,k sežrání“.\nKniha kromě nejrůznějších postupů obsahuje také kapitoly, které se věnují výběru přísad a správným nástrojům a pomůckám, jež jsou potřeba. S nástroji problém není, většina ze zmiňovaných se v domácnostech nachází běžně. Ovšem co se týká přísad, tak zde musím vytknout fakt, že mnoho z nich nejsou běžnou součástí kuchyně, některé je dokonce poměrně složité sehnat.\nSamozřejmě zde nechybí ani mnoho dalších tipů či přehledů. Přečíst si můžete charakteristiky základních olejů (od arganového až po rakytníkový), jak a k čemu používat bylinky, charakteristiky éterických olejů a nespočet dalších rad.\n« Deset nejkrásnějších knihkupectví světa\nJste knihomol? Pak zajisté rozumíte následujícím 13 problémům »