About: Bor (Suchdol nad Lužnicí)\nBor (Bor u Suchdola nad Lužnicí německy Bor) je vesnice spadající pod město Suchdol nad Lužnicí. V roce 2011 zde trvale žilo 61 obyvatel. Svůj název nese podle rozlehlých borových lesů v okolí. Většinu domů tvoří bývalé statky s typickým podkovovitým půdorysem. Domy dnes patří spíše chalupářům; stálých obyvatel dlouhodobě ubývá. K většině domů přímo přiléhá pole, na nichž se stálí obyvatelé dodnes věnují drobnému zemědělství. Ve vesnici se nachází hospoda, kravín a transformátor z r. 1931.\nBor u Suchdolu nad Lužnicí


Medoosa od Elias Palme ochrání před drony i kosmodromy ESA\nTéměř neslyšně se ke kosmodromu blíží ani ne metr dlouhý kamikaze dron. Kromě kamery nese ve špici i bojovou hlavici. Pro dnešní radary je díky své velikosti a letové dráze prakticky nezjistitelný. Ještě 2 minuty zbývají do nárazu do nosné rakety, připravené ke startu, a následné explozi. Ta ohrozí lidské životy, zničí mnohaletý vědecký vývoj a způsobí milionové škody. Náhle je však stroj…\nProgramový tip: Největší domácí zoo na jižní polokouli\nTaky si svou práci berete domů? Zoolog Chris Humfrey rozhodně, a dá se říct, že dost ve velkém. Vždyť ve svém sídle chová už dva tisíce zvířecích mazlíčků! A přitom to začalo tak nenápadně – tehdy, když ve svých třech letech našel žabáka Freda. Toho má sympatický třiačtyřicátník dodnes (ano, žáby se opravdu dožívají takto…\nSolar Orbiter doletí nejblíž ke Slunci v celé historii\nNa počátku padesátých let minulého století se v Astronomickém ústavu ČSAV začala rozvíjet sluneční fyzika neboli fyzikální výzkum naší nejbližší hvězdy – Slunce. Velmi brzy se vytvořila skupina vědců, kteří tento relativně nový obor posunuli na světovou špičku. Vycházeli přitom pouze z vlastních pozorování nejprve v optickém, později rádiovém oboru. Bylo logické, že od okamžiku, kdy se objevily nové možnosti pozorování…\nZítra začíná Veletrh vědy 2017\nOd zítřka až do soboty mohou zájemci navštívit na výstavišti v pražských Letňanech největší vědecký veletrh, jehož pořadatelem je Akademie věd České republiky. Na veletrhu se představí přes 80 vystavovatelů, mezi nimiž nebudou chybět prestižní vědecká pracoviště, firmy, univerzity či science centra. Vystavovatelé odhalí to nejzajímavější, co může česká věda a výzkum v současné době nabídnout….\nNepředstavitelně ostrý záblesk! A další! A další! Laser robotického vozítka Curiosity poprvé vystřeluje do povrchu Marsu. A úspěšně. Před pěti lety začala operace nazvaná Korunovace, jejíž příběh stále pokračuje. Cílem této mise je zkoumat marsovskou horninu zhruba o velikosti mužské pěsti. Laser bombarduje horninu 30 impulzy v 10vteřinových intervalech. Síla každého impulzu je větší než milion wattů po dobu pěti miliardtin sekundy….\nČeši znovu dobývají vesmír!\n„Můj let do kosmu pro mě byl určitě nejsilnějším zážitkem v životě. Ale další z velmi silných okamžiků, na který také nikdy nezapomenu, se odehrál o 30 let později. Osobně jsem byl u toho, když Česká republika oficiálně zahájila s Evropskou kosmickou agenturou,“ řekl mi Vladimír Remek, který se stal v roce 1978 prvním evropským…\nJak poznáte zdravou kancelář? Napoví vám zelená střecha!\nZaměstnanci, jejich produktivita, spokojenost, loajalita a zdraví jsou základním předpokladem úspěchu každé společnosti. Bez produktivních, spokojených, loajálních a zdravých zaměstnanců nemůže v dlouhodobém horizontu obstát na současném trhu žádný podnik. Proto roste na významu podoba konkrétního pracovního prostředí. Proto se progresivní firmy snaží vytvářet svým zaměstnancům zdravou kancelář. Potvrzuje to i studie CBRE zaměřená na…


Kostel svatého Mikuláše (Malenovice) – Wikipedie\nSouřadnice: 49°12′22,64″ s. š., 17°35′40,8″ v. d.\nKostel svatého Mikuláše (Malenovice)\nVěž kostela v pohledu ze západní strany\n49°12′22,64″ s. š., 17°35′40,8″ v. d.\nJarolímkovo náměstí 156\nKostel svatého Mikuláše v Malenovicích u Zlína je římskokatolický farní kostel pocházející z roku 1845. Stojí na místě bývalého gotického kostela, který je doložen roku 1386. Kostel je chráněn jako kulturní památka.\nZ původního kostela se dochovaly některé oltářní obrazy a také nejstarší památka – náhrobní kámen Tetoura z Tetova, pána z Malenovic a Pohořelic. Je datován rokem 1560. Nápis na něm je dodnes dobře čitelný.\nStavbu kostela v dnešní podobě financoval tehdejší majitel panství Leopold ze Šternberka, jehož erb se v kostele nachází. Stropní malby z roku 1893 pocházejí od akademického malíře Schmidta. Oltáře byly zhotoveny v roce 1902 olomouckým řezbářem Františkem Cellerem, který je autorem mnoha církevních artefaktů zejména na Moravě.  Kostel má jednu loď, presbytář, sakristii, věž s hodinami a čtyřmi zvony a také kůr s varhanami.\n2 Filiální kostely\nVe vstupních prostorách se nachází na levé stěně velký dřevěný kříž, na pravé straně je pak vitrína s nástěnkami ze života farnosti. Vstup je od hlavní lodi oddělen dvoukřídlými skleněnými dveřmi s kovovým žebrováním.\nPresbytář - V presbytáři se nachází svatostánek a oltář. Na něm je oltářní obraz sv. Mikuláše, patrona kostela. Po levé a pravé straně stojí sochy slovanských věrozvěstů Cyrila a Metoděje. Po stranách oltáře jsou vyobrazeni dva čeští světci – Jan Nepomucký a Jan Sarkander. Na klenbě presbytáře je obraz zachycující narození Ježíše. Presbytář je na klenbě od zbytku kostela oddělen obloukem s obrazy svatých (zleva: sv. Anežka, svatá Ludmila, svatý Petr, svatý Pavel, svatý Václav a sv. Jan Sarkander) a erbem rodu Šternberků, kteří byli pány na malenovickém panství v letech 1804–1945.\nKazatelna - Na kazatelně jsou obrazy čtyř evangelistů. Nad kazatelnou je holubice, symbol Ducha svatého, v podobě kovové plastiky na dřevěném podkladě. Vedle kazatelny je obraz Božího milosrdenství, jenž byl namalován podle vidění Faustyny Kowalské.\nLevý boční oltář je zasvěcen sv. Janu Nepomuckému, doplňují jej sošky sv. Františka, sv. Anny a Nejsvětějšího srdce Ježíšova. O Velikonocích pod ním bývá umístěn Boží hrob.\nPravý boční oltář je zasvěcen Panně Marii Svatohostýnské. Marie má v náručí Dítě Ježíše, pod nimi jsou zobrazeni Tataři prchající z boje. Oltář je doplněn opět soškami sv. Aloise, sv. Josefa a sv. Antonína. Na této straně chrámové lodi stojí sedes, sedadlo určené pro kněze. Vedle něj stojí velký kříž s ukřižovaným Ježíšem. Před ním stojí dřevěná křtitelnice.\nKostelní lavice ve druhé polovině chrámové lodi pocházejí z poloviny 19. století a jsou zdobeny symbolem šternberské hvězdy. Pod kůrem se nacházejí tři zpovědnice. Dvě starší z poloviny 19. století se dnes již nepoužívají. Pod kůrem je také socha Panny Marie, která drží Ježíše sňatého z kříže. Dříve byla tato Pieta součástí pravého bočního oltáře. Na klenbě jsou obrazy zachycující sv. Cyrila a Metoděje a nad kůrem pak svatou Cecilii.\nSkříň varhan pochází z roku 1880. Varhany jsou dílem Josefa Haukeho z Uherského Hradiště. Původní nástroj pochází z roku 1859 z dílny Josefa Predigera a v roce 1980–1981 byl nahrazen varhanami z jezuitského kostela v Litoměřicích. Varhany jsou dvoumanuálové, poháněné elektrickým motorem s možností nahrazení mechanickým šlapáním. \nZvony - Ve věži kostela jsou pověšeny čtyři zvony, které odbíjejí každé čtvrt hodiny, vícerým zvoněním pak oznamují poledne a půl hodiny před mší svatou.\nHodiny - Na věži kostela jsou čtvery hodiny, každé z jedné světové strany. Mají bílé ručičky a černý ciferník, proto jsou relativně dobře viditelné i z okolí.\nChrám není vytápěn. Toalety jsou zde umístěny v objektu před kostelem, otevřeny vždy v době konání mše svaté. Osvětlení kostela je zajišťováno skleněnými elektrickými lustry. Osvětlení okolí kostela je zajištěno několika lampami veřejného osvětlení.\nFiliální kostely[editovat | editovat zdroj]\nK farnosti (a farnímu kostelu sv. Mikuláše) přísluší filiální kostely svaté Anny na Lhotě a svatého Jakuba Většího v Tečovicích. \nPravidelné mše svaté se konají v pondělí, středu a pátek v 18 hodin, v neděli pak v 7:30 a v 9 hodin. Zádušní mše se konají obvykle v sobotu v 15 hodin.\nPřed kostelem je kříž z roku 1929, který sponzorovali místní farníci, manželé Čeleďovi. Údaj o sponzorech je uveden ze zadní strany podstavce. Z jižní strany je u kostela umístěn kříž na památku obětí 1. světové války s portréty padlých občanů Malenovic, Lhotky a Chlumu a Tečovic, filiálních ovcí malenovické farnosti. Ze zadní strany nese nápis „Na věčnou paměť obětem světové války postaven 1929“. Bohužel původní keramické podobenky padlých většinou padly za oběť vandalům. U kříže, u zdi farní zahrady, se nachází lavička. Ze severní strany je umístěn velký dřevěný kříž s nápisem MISIE 2007. Místní občané zde pravidelně mění čerstvé květiny.\nKostel je přístupný ze severní strany z Jarolímkova náměstí bezbariérově chodníčkem kolem pamětního kříže. Z východní strany vedou dvoje schody z Potěhníkovy ulice. Ze západní strany vede strmější cesta dlážděná kostkami z ulice Jaroslava Staši. Kostel má bezbariérový přístup do vstupních prostor, hlavní loď je vyvýšena o dva schody. Není zde nájezdová rampa. Do hlavní lodi se lze bezbariérově dostat jižním bočním vchodem od Jarolímkova náměstí. Přístup ke kostelu bývá v zimních měsících udržován a prohrnován, proto není problém se dostat například na půlnoční mši (koná se na Štědrý den ve 22 hodin).\n↑ Ústřední seznam kulturních památek České republiky [online]. Praha: Národní památkový ústav [cit. 2014-09-28]. Identifikátor záznamu 126679 : Kostel sv. Mikuláše. Památkový katalog. Hledat dokumenty v Metainformačním systému NPÚ .\n↑ Noc kostelů – 2014\n↑ Vidče – kostol sv. Cyrila a Metoda\n↑ Historie kostela sv. Vojtěcha – Slavičín\n↑ Křesťanské Vánoce – 2014\n↑ kostel sv. Mikuláše:: Farnost Malenovice a Lhota\n↑ http://architekturazlin. cz/kostel-svateho-mikulase-fara-v-malenovicich\n↑ Naše farnosti:: Farnost Malenovice a Lhota\n↑ Pořad bohoslužeb:: Farnost Malenovice a Lhota\nKostel svatého Jakuba Staršího (Tečovice)\nWeb římskokatolického děkanátu Zlín\nČlánek na webu Turistika.cz\nČlánek o panování rodu Šternberků na malenovickém panství\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Kostel_svatého_Mikuláše_(Malenovice)&oldid=17748772“\nKulturní památky v okrese Zlín\nHřbitovy ve Zlíně\nStránka byla naposledy editována 21. 10. 2019 v 20:00.


pát 27. úno 2015, 18:21\nAula má pravdu, zúčastnění policisté (myšleno po cca 30min. kdy už jich tam určitě bylo početně dost) měli určitě info dostatek pro zásah, tak nechápu to zdržení.\npát 27. úno 2015, 13:50\nAhoj, musím zde nepsat svůj názor. NEchápu co to máme za vládu. To jsou největší šaškové co znám. Principál je Sobotka a v závěsu je ten kašpar Chovanec. Vůbec ničemu nerozumí a do všeho kecají. Zbraně podle jejich vyjádření chtějí omezit - asi se bojí až se přijde na ty jejich levárny, aby nedopadl...\npon 2. zář 2013, 21:53\nTéma: Utracení zvířete\nRe: Utracení zvířete\nOmlouvám se, že to takto napíši, ale musím: Kde není žalobce, není ani soudce Pokud někde v zapadákově zraníte zvíře (hlavně nemyslím člověka :idea: ) a bude trpět, tak nevím kdo by to řešil. Kdyby to došlo až k soudu tak chybí nebezpečnost činu pro společnost, krajní nouze to být může neboť muže oh...\nčtv 3. led 2013, 22:25\nsob 21. črc 2012, 15:31\npát 22. čer 2012, 17:12\nDíky za odpověď dnes jsem to vyměnil. Jak to přidržuje podbažbí tak není poznat žádná vůle. Tak to snad drží ;) P.S. Dával jsem FAB nadpažbí a podpažbí. U nadpažbí jsem se nachytal nejvíce jelikož jsem tam přišroubnul ty boční raily a nešlo s tím otáčet. Co já se navztekal a napáčil než jsem na to p...\npon 18. čer 2012, 14:29\núte 5. čer 2012, 13:23\nAhoj, máte někdo zkušenosti s tím railem přímo na staré origo nadpažbí? Stačí prošroubovat? Díky\núte 22. kvě 2012, 14:04\nTéma: Zasekávaní spouště sa.58\nZasekávaní spouště sa.58\nAhoj, chtěl bych poprosit o radu. U mé kosy se při vystřílení cca 200 ran po sobě (konečně zahřárá :P ) začne zasekávat spoušť a musím ji odtlačit zpět prstem. Nemáte někdo tip čím by to mohlo být? Osobně se mi zdá, že se zasekává o lučík, který je proklatě blízko. Ale chtěl jsem se zde zeptat zkuše...\npon 6. úno 2012, 13:49\nDěkuji. Nějaka zkušenost s nákupem?\npon 6. úno 2012, 08:54\nAhoj, potřeboval bych někde sehnat dily, klidně i znějaké repliky. Nevíte kde sehnat? Děkuji.\nstř 10. srp 2011, 10:34\nto stannanek: Mě také lépe sedí DUTY než Glock.\npát 22. črc 2011, 21:55\nZbraň si musíš osahat. Já jsem s ní spokojený(funkčně i vzhedově).\nMůj subjektivní pocit je, že mí lépe sedí trochu lépe než Glock 19(na střelbu bezva zbraň!) a hlavě mi přijde o hodně lepší než CZ 75D. Ale je to můj pocit!\nčtv 23. pro 2010, 12:19\nAhoj, sháním 58 a mohl by mi někdo poradit kde tedy koupit kvalitu z rozumnou cenu? Díky\nP.S.: Fórum jsem četl, jen z toho nejsem moudrý\nčtv 23. pro 2010, 12:16\nUvidíš, ale věřím, že ti bude sloužit bez potíží. Reklamovat můžeš vždy a všechno


Věděli jste, že děti stráví až 16 hodin denně ve svém pokojíčku? Vzduch v této místnosti by tak měl být co nejčistší. Umělé vůně a parfémy mohou obsahovat až 100 chemických sloučenin a můžou tak mít negativní dopad na naše zdraví. Čistící osvěžovač vzduchu ATTITUDE Baby leaves využívá jen ty nejčistší a nejšetrnější složky a přináší tak bezstarostný způsob osvěžení a pročištění vzduchu v našich pokojích, koupelnách, skříních, či kdekoliv je nám příjemné. Dokáže nejen osvěžit, ale také vyčistit vzduch, a to díky filtru z přírodního aktivního uhlí, který pohlcuje nepříjemné pachy a látky znečišťující ovzduší. Vyroben z přírodních zdrojů, ekologický a hypoalergenní. Vydrží až 3 měsíce, v závislosti na velikosti místnosti. Úžasná jemná vůně hruškové šťávy z přírodních zdrojů. Všechny produkty ATTITUDE jsou bez živočišných složek, netestované na zvířatech. ATTITUDE je členem programu PETA („People for the Ethical Treatment of Animals“), což je největší nezisková organizace bojující za práva zvířat na světě. Nepřítomnost škodlivých látek je testována nezávislou laboratoří. Pro výrobu produktů ATTITUDE jsou použity 100% obnovitelné zdroje energie. 100% recyklovatelný obal. Ve výrobcích ATTITUDE najdete jen složky šetrné k našemu zdraví („worry-free ingredients“), a to bez kompromisů.\nATTITUDE Přírodní čistící osvěžovač vzduchu Baby leaves s vůní hruškové šťávy 227 g e-shop >>\nOchrany rohů chrání malé dítě před úrazy hlavy a těla při nárazu o rohy stolů, poliček, židlí, apod. V balení 4 kusy... Více >>\n6x SUNÁREK Kapsička - Lasagne s hovězím masem (120 g)\nUnikátní novinka z řady Sunárek představuje chutné, vyvážené a syté jídlo s jemnou konzistencí a bez kousků, vhodné k obědu či večeři. Díky praktické kapsičce si děti na jídle mohou pohodlně pochutnávat samy, a navíc tak potrénují zručnost a koordinaci pohybů. Oceníte .. Více >>\nTOMMEE TIPPEE Šidítko symetrické C2N silikon Little London (0-6 m) – Boy\nElegantní šidítko Tommee Tippee Closer To Nature se symetrickou ortodontickou savičkou je navrženo tak, aby podporovalo správný vývoj ústní dutiny dítěte. Specifikace: Balení obsahuje 1 kus. Vhodné pro děti od narození do 6 měsíců. Neobsahuje bisfenol A... Více >>


Huawei P10 versus Huawei P9 ve stříbrném provedení - Huawei P10 Diskuze na HuaFan.cz\nHuawei P10 versus Huawei P9 ve stříbrném provedení\n26. April 2017 v Huawei P10\nNa trh před několika týdny dorazila naše nová vlajková loď, model Huawei P10. Telefon je v prodeji ve čtyřech barevných verzích a ačkoliv mým favoritem zůstává modré provedení, v tuto chvíli mám k dispozici verzi stříbrnou. No a protože ve stejné barvě mám k dispozici také Huawei P9, pořídil jsem pár společných fotografií a natočil krátké video. Konstrukce obou telefonů je výborná, v tomto směru patří Huawei rozhodně ke špičce mezi současnými výrobci. Vzhled obou telefonů se ale přes totožnou barvu přece jenom liší, který se vám tedy po stránce vzhledu líbí více?\nOsobně akceptuji oba telefony bez výhrad, některé detaily se mi líbí více na starším telefonu, jinde naopak preferuji Huawei P10. Huawei P9 jsem používal ve stříbrném provedení docela dlouhou dobu, možná proto mě tedy stejná barevná verze modelu Huawie P10 oslovila méně, není pro mě totiž žádným překvapením (a podobně to mám také v případě modelu Huawei P10 Plus). Teď už se ale obracím na vás. Pokud se budeme bavit jen o vzhledu, který telefon je podle vás hezčí a proč?\nHuawei vlajkové lodě\nTeda to mi nikdo nevymluví, ale po designové stránce u mě stále P9 vítězí :-) ... Tím ovšem nechci říct, že P10 je nějaká obluda :-) . Každopádně já už čekám na balíček s modrou...\nMne sa páči aj P9 a aj P10.. Viac menej sú rovnaké.\n26. April 2017 kotlik


ServFaces Applicators 100x60x23mm Větší aplikátor | Detailingshop\nDomů / Příslušenství / ServFaces Applicators 100x60x23mm Větší aplikátor\n89 Kč –10 % 80 Kč 66 Kč bez DPH\nservFaces Aplikátor na keramické povlaky, nanoochrany a tekuté selanty\nTento servFaces aplikátor je určen zejména k nanášení keramických povlaků (nejen od servFaces), ale lze ho použít také k aplikaci jiných nano ochran, tekutých sealantů a vosků. S tímto aplikátorem snadno ošetříte nejen lak vozu, ale lze jej samozřejmě použít i k ošetřování přívěsů, karavanů, lodí, letadel, skel, zrcadel, kožených sedaček nebo plastových povrchů.\nAplikátor je z větší části pevná pěna, na které je 3-4milimetrová měkká pěna, která při nanášení vyrovnává nerovnoměrný tlak na aplikátor a usnadňuje tak precizní a snadné nanášení keramických ochran na všech druzích povrchů.\nToto je větší ze dvou aplikátorů (menší najdete zde) s aplikační plochou 60 cm² (téměř dvojnásobná plocha oproti menšímu aplikátoru), skvěle se proto hodí k aplikaci povlaků na velké jednolité plochy jako jsou dveře, kapoty, střechy, skla, zrcadla a podobně.\nK aplikátoru nezapomeňte dokoupit také jednorázové nanášecí hadříky (mikroutěrky), které se přiloží na měkkou stranu aplikátoru, a až na tuto samotnou utěrku aplikujte povlak.\nRozměry: 100×60×23 mm\nNanášecí plocha: 60 cm²


U Verči a Davida\nMěla jsem tenhle příspěvek naplánovaný až na neděli, ale včerejší den byl tak úžasný, že ho s vámi musím sdílet začerstva. A na neděli raději přesunu dnešní plánovanou recenzi.\nVerča a Davča - kteří píší blog Čteme oba plný úžasných fotek, zajímavých článků a tipů na tu nejlepší fantasy literaturu, komiksy a klasiku - mě společně s Vojtou a Šárkou pozvali k nim domů do Valašského Meziříčí, kde nás naprosto úžasně pohostili, provedli nás po městě, vzali nás do knihkupectví (kde nás podpořili k nákupu hned několika knih), představili nám svoji společnou a naprosto úchvatnou knihovničku a celý den se nám bez ustání věnovali. Přestože jsem je viděla poprvé v životě, měla jsem celou dobu pocit, že už je dávno znám. Jsou vážně skvělí a dohromady jim to děsně sluší. Jen tak mezi námi jim to fakt závidím; myslím, že je opravdu krásné, že se našli dva lidé se stejnou láskou ke knihám a navíc na základě psaní blogu. Mimochodem doporučuji i jejich dva blogy předešlé, které sice psali ještě odděleně, ale jsou plné krásných příspěvků, které stojí za přečtení a prohlédnutí. Verčin najdete zde a Davčův zde.\nProtože už dál k fotkám nebudu připojovat žádné popisky, musím se tady ještě rozplynout nad jejich dokonalým pejsáčkem, který nám po celý den dělal společnost a svoji přítomnost spravedlivě dělil mezi nás všechny, abychom si ho mohli dostatečně užít. Vážně se mi ho tam nechtělo nechat. Dlouho jsem nepotkala tak rozkošného, mazlivého a veselého psa. Je to osobnost a je nádherný.\nNa závěr bych tedy ještě jednou chtěla Verči i Davčovi moc poděkovat. Byl to krásný den plný úžasných zážitků. A mně se hrozně líbilo být alespoň na chviličku součástí vašich životů a nahlédnout do nich. Stejně tak jsem díky vám moc ráda poznala správně ukecanou a neskutečně milou Šárku s bezva vlasy. Taky děkuji za domácí marmeládu (nemůžu se dočkat, až ji ochutnám) a záložku vyrobenou na míru, kterou jste mě málem dojali. Rozhodně nás musíte všichni přijet navštívit do Brna, abychom vám mohli pohostinnost oplatit. Těším se na to...\nQ.ee 28/8/14 10:06\nKrásný článek a nádherné fotky.. co víc napsat, však jsme se o tom včera bavili. :-D Děkujeme za návštěvu a budeme se snad zase brzy těšit (ať už ve Valmezu nebo Brně). Byl to super den. :-)\nzefill 28/8/14 10:11\nmoc krásné fotky :-) pejsek je naprosto úžasný a ta kost :D wow, ten musel mít radost :D\nTerraDV 28/8/14 10:21\nPááááááni to je nádhera! Musel to být dokonalý den a ten pejsek!\nBastera 28/8/14 10:40\nNádherné fotky a taky skoro závidím Davidovi s Verčou, jak jsou úžasný pár a že se takhle krásně našli, moc jim to spolu sluší a pejsek je boží :) Musel to být krásný den! :)\nŠárka S. 28/8/14 12:24\nTy fotky jsou naprosto úžasné. :-)\nTaky jsem tě moc ráda poznala. :-) Doufám, že se ještě někdy uvidíme.\nPS : Potřebuju recept na ty sušenky. Byly naprosto boží.\nRachel Roo 28/8/14 12:28\nkrasne fotky a je videt, ze jste si to moc uzili.\nMaťa 28/8/14 16:03\nKrásne fotky :) A krásny dom majú, respektíve záhradu :) Nehovoriac o tom, že sa už päť minút rozplývam nad tými tričkami, čo majú chalani. Sú fantastické :3 :D\nVlasta Řenčová 28/8/14 20:09\nMuselo to být nádherné! :)\nMaria Friedlová 29/8/14 14:41\nMoc krásné fotky, muselo to být nádherně prožité odpoledne.:)\nA Zlatý kompas byla výborná volba! :)


Hluk padajících věcí – H7O\nPrvní hroch, samec o váze půldruhé tuny, zbarvený jako černé perly, padl na konci roku 2009. Dva roky předtím utekl z bývalé zoologické zahrady Pabla Escobara v údolí řeky Magdaleny a po celou tu dobu svobody ničil úrodu, rozšlapával napajedla, děsil rybáře, dokonce jednou zaútočil na plemeníky z dobytkářské haciendy. Když ho lovci dostihli, střelili ho jednou ranou do hlavy a druhou do srdce (náboji ráže 0,375, protože hroch má tlustou kůži); pak zapózovali u zdechliny, veliké, tmavé, zvrásněné hroudy, meteoritu spadlého z nebe; a tam také pod korunou ceiby, která je chránila před prudkým sluncem, vysvětlili před prvními kamerami a zvědavci, že zvíře kvůli váze nemohou přepravit vcelku, a ihned je začali porcovat. Nacházel jsem se ve svém bogotském bytě nějakých dvě stě padesát kilometrů odtamtud na jih, když jsem ten snímek, zabírající víc než půl tiskové strany v jednom významném časopise, spatřil poprvé. Tak jsem se dozvěděl, že vnitřnosti zahrabali přímo na místě, kde zvíře padlo, kdežto hlava a nohy skončily v jedné biologické laboratoři v Bogotě. Dozvěděl jsem se také, že hroch neutekl sám: na útěku ho doprovázela jeho družka a mládě — tak je aspoň v sentimentální verzi představovaly méně seriózní deníky —, a ty se nyní nacházely na neznámém místě a pátrání po nich okamžitě nabylo příchuti mediální tragédie, pronásledování nevinných tvorů bezcitným systémem. A někdy v těch dnech, zatímco jsem v novinách sledoval, jak hon postupuje, jsem se přistihl, že vzpomínám na jednoho muže, na něhož jsem už hodně dlouho nepomyslel, třebaže v jednu dobu mě nic nezajímalo víc než tajemství jeho života.\nV následujících týdnech se obraz Ricarda Laverdeho proměnil z náhodné vzpomínky, jedné z těch hříček, které nám provádí paměť, ve věrný, oddaný, neustále přítomný přízrak, postával mi u postele, když jsem spal, a v hodinách bdění mě zdálky pozoroval. Ranní rozhlasové pořady, večerní televizní zprávy, novinové komentáře, které četl úplně každý, i blogeři, které nečetl nikdo, všichni přetřásali otázku, jestli je nutné bloudící hrochy zabít, jestli nestačí je obklíčit, uspat a vrátit do Afriky; zato já doma, daleko od debaty, kterou jsem nicméně sledoval se směsicí fascinace a odporu, jsem čím dál soustředěněji myslel na Ricarda Laverdeho, na dny, kdy jsme se seznámili, na to, jak krátký byl náš vztah a jak dlouhodobé jeho následky. V tisku a na obrazovce vypočítávali odpovědní činitelé nejrůznější nemoci, jaké může šířit takový artiodactyl — tohle slovo, pro mne neznámé, používali — a v bohatých čtvrtích Bogoty se začala nosit trička s nápisem Save the hippos; a já jsem si zatím doma, za dlouhých večerů s ustavičným mrholením, nebo na ulici cestou do centra začínal vybavovat ten den, kdy Ricardo Laverde zemřel, a tvrdošíjně jsem lovil z paměti co nejpřesnější podrobnosti. Překvapilo mě, jak snadno si vybavuji vyřčená slova, spatřené a zaslechnuté věci, vytrpěnou a již překonanou bolest; překvapilo mě také, jak zbrkle a ochotně se vrháme do škodlivého vzpomínání, které koneckonců nepřináší nic dobrého a jenom narušuje naše normální fungování, vzpomínky jako závaží naplněná pískem, co si atleti při tréninku přivazují k lýtkům. Postupně jsem si s jistým úžasem začal uvědomovat, že smrt toho hrocha definitivně uzavřela epizodu, která v mém životě započala dávno předtím, víceméně jako když se člověk vrátí domů zavřít dveře, které nedopatřením zůstaly otevřené.\nA tak se dalo do pohybu toto vyprávění. Nevím, k čemu nám je vzpomínat, zda nám to přináší nějaké dobrodiní, nebo je to naopak za trest, ani jak se prožité dá vzpomínáním změnit, ale pro mne se stalo životně důležitým dobře si vzpomenout na Ricarda Laverdeho. Kdesi jsem četl, že člověk by měl ve čtyřiceti letech odvyprávět příběh svého života, a mně se tato neodkladná lhůta blíží: ve chvíli, kdy píšu tyto řádky, mě od hnusného výročí dělí sotva pár týdnů. Příběh svého života. Ne, nebudu vyprávět svůj život, jenom pár dní, které se odehrály před dlouhou dobou, a navíc s plným vědomím, že tento příběh, jak se připomíná v pohádkách, se stal dávno a stane se zase znovu. A není podstatné, že vyprávět ho připadlo zrovna mně.\nV den své smrti počátkem roku 1996 Ricardo Laverde celé dopoledne bloumal po úzkých chodnících čtvrti La Candelaria v centru Bogoty mezi starými domy se střešními taškami z pálené hlíny a s mramorovými tabulkami na zdech, které neznámo pro koho připomínají historické okamžiky, a kolem jedné dorazil do biliárového klubu na Čtrnácté ulici, kde si chtěl se štamgasty zahrát pár partií. Pustil se do hry a nevypadal nervózně ani rozrušeně: vzal si stejné tágo a stejný stůl jako vždy, až vzadu u stěny pod puštěnou, ale němou televizí. Odehrál tři partie, ale nevzpomínám si, kolik vyhrál a kolik prohrál, protože to odpoledne jsem nehrál s ním, nýbrž u vedlejšího stolu. Zato si dobře vzpomínám na chvíli, kdy Laverde vyplatil sázky, rozloučil se s hráči a zamířil ke dveřím na nároží. Procházel mezi prvními stoly, obvykle neobsazenými, protože neon tady vrhá na slonovinové koule podivné stíny, a vtom zakolísal, jako by o něco zakopl. Otočil se a vrátil se k nám; trpělivě vyčkal, až dokončím právě započatou sérii šesti nebo sedmi karambolů, a dokonce krátce zatleskal jednomu obzvlášť povedenému; když potom viděl, že si zapisuji dosažené body do tabulky, přistoupil ke mně a zeptal se, jestli nevím, kde by se dal vypůjčit nějaký přehrávač, aby si mohl poslechnout jednu nahrávku, kterou právě dostal. Mnohokrát jsem si pak položil otázku, co by se stalo, kdyby se byl Ricardo Laverde neobrátil na mne, ale na některého jiného hráče. Ale taková otázka nemá smysl stejně jako žádné zpětné úvahy o minulosti. Laverde měl dobrý důvod, aby se zeptal mne. Ten fakt nemůže nic změnit, stejně jako nic nezmění to, k čemu potom došlo.\nSeznámil jsem se s ním koncem předchozího roku, několik týdnů před Vánoci. Blížily se mi šestadvacáté narozeniny, už dva roky jsem měl v kapse advokátský diplom, a ačkoli o skutečném světě jsem toho moc nevěděl, teoretický svět právnických studií jsem měl v malíčku. Doktorát jsem složil s vyznamenáním — s disertační prací o nepříčetnosti jako skutečnosti vylučující trestní odpovědnost v Hamletovi: dodnes uvažuji, jak se mi mohlo podařit, že mi takovou práci vůbec přijali, o ocenění nemluvě — a stal jsem se nejmladším interním vyučujícím v dějinách katedry, nebo to alespoň tvrdili mí nadřízení, když mi místo nabízeli, přesvědčeným, že mým jediným možným životním obzorem je vyučovat Úvod do práva a vštěpovat základy profese generacím ustrašených dětí, které právě opustily gymnázium. Tam, na stupínku před řadami zmatených holobrádků a snadno ovlivnitelných dívek s vykulenýma očima, jsem získával první lekce o povaze moci. Od začínajících studentů mě sice dělilo sotva osm let, jenže zároveň se mezi námi rozevírala dvojí propast autority a znalostí, což já obojí měl, kdežto oni, právě nastoupivší do života, to zcela postrádali. Obdivovali mě, trochu se mě báli a já si uvědomil, že se na ten strach a obdiv dá navyknout, že je to něco jako droga. Vykládal jsem svým studentům o jeskyňářích, kteří uvíznou pod zemí a po pár dnech se začnou vzájemně pojídat, aby přežili: je zákon na jejich straně, nebo ne? Vykládal jsem o starém Shylockovi, o libře masa, kterou chtěl někomu vyříznout, o chytré Porcii, která mu v tom dokázala zabránit prostým využitím různých technik výkladu práva: bavilo mě sledovat je, jak gestikulují, pokřikují a ztrácejí se v komické argumentaci, jak se snaží v té spletité historce nalézt ideje zákona a spravedlnosti. Po těchto akademických debatách jsem chodíval do biliárových klubů na Čtrnácté ulici, zakouřených lokálů s nízkými stropy, kde se odehrával jiný život, život bez doktrín a právních věd. Na závěr dne jsem tam sázel nevelké obnosy a usrkával kávu s brandy ve společnosti jednoho dvou kolegů či nějaké studentky, která po pár skleničkách mohla skončit v mé posteli. Bydlel jsem nedaleko v desátém patře, kde byl vzduch vždy chladný, výhled na město zježené cihlami a betonem vždy krásný a moje postel vždy vstřícná k debatě o pojetí trestu u Cesara Beccarii, o nějaké obtížné kapitole z Maxe Bodenheimera nebo prostě o vylepšení známky nejkratší cestou. Život byl v těch dobách, které jako by teď patřily někomu jinému, plný možností. Ovšem i tyto možnosti, jak jsem shledal později, patřily jinému: postupně se nepostřehnutelně vytratily jako ustupující odliv, až mě nechaly takového, jaký teď jsem.\nMé město se tou dobou začínalo vymaňovat z nejnásilnějších let svých nedávných dějin. Nemluvím o násilnostech, jaké představují laciná bodnutí nožem či zbloudilé kulky, ani o účtování mezi bezvýznamnými překupníčky, ale o násilí přesahujícím drobné řevnivosti a malé pomsty obyčejných lidí, o násilí, jehož původci jsou kolektivní a v některých jazycích se psávají s velkým písmenem: stát, kartel, armáda, fronta. My Bogoťané už jsme mu přivykli, zčásti proto, že jeho obrazy nám s podivuhodnou pravidelností přinášely televizní zprávy a noviny; toho dne se z obrazovky začaly v mimořádném zpravodajství linout obrazy nejnovějšího atentátu. Nejprve jsme uviděli reportéra, který o události informoval od vchodu do nemocnice Clínica del Country, potom obraz rozstříleného mercedesu — rozbitým okénkem bylo vidět zadní sedadlo, střepy, cákance zaschlé krve — a nakonec, když ruch u všech stolů ustal, udělalo se ticho a někdo vykřikl, ať zesílí zvuk, spatřili jsme nad daty narození a ještě teplé smrti černobílou tvář oběti. Byl to konzervativní politik Álvaro Gómez, syn jednoho z nejkontroverznějších prezidentů století, sám vícenásobný kandidát v prezidentských volbách. Nikdo se nezeptal, proč ani kdo ho zabil, neboť takové otázky ztratily v mém městě už dávno smysl, pokládaly se nanejvýš řečnicky, bez očekávání odpovědi, jako jediný možný způsob reakce na další facku do tváře. Tehdy mě to nenapadlo, ale tyhle zločiny (v tisku se jim říkalo „velevraždy“, vraždy významných osobností: význam toho slova jsem se naučil hned od malička) tvořily páteř mého života a rozdělovaly jej na úseky jako nečekané návštěvy vzdáleného příbuzného. Onoho večera roku 1984, kdy Pablo Escobar zabil nebo dal zabít svého nejvýše postaveného pronásledovatele, ministra spravedlnosti Rodriga Laru Bonillu (dva zabijáci na motorce, zatáčka Sto dvacáté sedmé), mi bylo čtrnáct. Šestnáct mi bylo, když Escobar zabil nebo dal zabít Guillerma Cana, ředitele deníku El Espectador (pár metrů od sídla vydavatelství ho vrah osmkrát střelil do prsou). Bylo mi devatenáct a už jsem byl dospělý, třebaže jsem dosud nevolil, když zahynul Luis Carlos Galán, prezidentský kandidát, jehož vražda byla jiná, nebo je jiná v naší obrazové paměti, protože jsme ji viděli v přímém přenosu v televizi: shromáždění provolávající slávu Galánovi, potom dávky ze samopalu, pak tělo hroutící se na dřevěné pódium, bezhlučný pád nebo snad zadunění přehlušené hukotem davu a prvními výkřiky. A brzy nato případ letadla společnosti Avianca, Boeingu 727-21, které nechal Escobar vybuchnout ve vzduchu — někde mezi Bogotou a Cali —, aby se zbavil politika, jenž v něm ani neletěl.\nTakže my všichni u biliáru jsme toho zločinu rezignovaně zalitovali, ta odevzdanost už byla součástí naší národní mentality, dědictvím naší doby, a potom jsme se vrátili k rozehraným partiím. Tedy všichni kromě jednoho muže, jehož pozornost se dál upírala na obrazovku, kde obrazy atentátu vystřídala další zpráva s výjevem zkázy: býčí aréna zarostlá křovím až po vlajky (nebo k místu, kde kdysi zřejmě vlály vlajky), přístřešek s rezivějícími automobilovými veterány, obrovský tyranosaurus, z něhož po kusech odpadávalo umělé maso a odkrývalo složitou kovovou kostru, smutnou a holou jako stará krejčovská panna. Byla to Hacienda Nápoles, bájné území Pabla Escobara, někdejší generální štáb bossova impéria, která po jeho smrti roku 1993 zůstala na pospas zubu času. Právě tuto zpustošenost reportáž líčila: mluvilo se o nemovitostech zabavených narkobaronům, o milionech dolarů, které v nich stát prošustroval, protože nikdo nevěděl, jak s tímhle majetkem naložit, o všem, co by se bývalo mohlo s tím pohádkovým jměním udělat, a neudělalo se. Vtom jeden z hráčů u stolu nejblíž u televize, dosud zcela nenápadný, pronesl, jako by mluvil sám k sobě, ale nahlas a spontánně, jak dělávají lidé žijící o samotě, kteří už zapomněli, že je někdo může slyšet:\n„Co asi udělají s těmi zvířaty,“ řekl. „Umírají hlady, chudáci, a všem je to jedno.“\nNěkdo se zeptal, o jakých zvířatech to mluví. Muž pouze řekl:\n„Ty přece za nic nemůžou.“\nTo byla první slova, která jsem slyšel od Ricarda Laverdeho. Nic dalšího už neřekl: neupřesnil třeba, jaká zvířata má na mysli, ani jak ví, že umírají hlady. Ale nikdo se ho na to nezeptal, protože jsme všichni byli dost staří na to, abychom pamatovali nejlepší léta Haciendy Nápoles. Zoologická zahrada byla legendární místo, které jakožto výstřednost drogového milionáře skýtalo návštěvníkům podívanou v našich zeměpisných šířkách nevídanou. Navštívil jsem ji jako dvanáctiletý kluk o prosincových prázdninách; samozřejmě na zapřenou, aby rodiče nevěděli: nehorázná by jim připadala už jen myšlenka, že by jejich syn vkročil na pozemek známého mafiána, nemluvě o možnosti, že by ho to bavilo. Ale já prostě musel vidět to, o čem všichni bájili. Využil jsem pozvání kamarádových rodičů; jednou o víkendu jsme si přivstali a po šestihodinové jízdě dorazili z Bogoty do Puerta Triunfo; tam jsme prošli prostorným kamenným vjezdem (s názvem haciendy vyvedeným tučnými modrými písmeny) a odpoledne nám uteklo jako voda mezi bengálskými tygry a amazonskými papoušky, trpasličími koňmi a motýly o velikosti dlaně, dokonce i párem nosorožců indických, kteří přibyli právě v těch dnech, jak nám vysvětlil kluk v maskáčové uniformě s přízvukem ze severu. A ovšem, byli tam i hroši, z nichž v těch slavných časech ještě žádný neutekl. Takže jsem moc dobře věděl, o jakých zvířatech ten muž mluví; ale nevěděl jsem, že těch pár slov mi ho po téměř čtrnácti letech připomene.


Češi v Británii se musí zaregistrovat, získají status usedlíka | Radio Praha\nČeši a Češky, kteří budou chtít žít v budoucnu v Británii, se tam musí zaregistrovat. Od britských úřadů pak mohou získat postavení usedlíka. Díky němu budou moci v zemi dál pracovat a studovat, využívat státní zdravotnictví a v případě potřeby dostat i dávky.\nRegistraci bude možné provést do poloviny příštího roku. ČTK to sdělilo ministerstvo práce. Spojené království dnes opouští Evropskou unii. Do konce letošního roku ale podle resortu práce v zaměstnávání a sociálním zabezpečení platí dosavadní unijní pravidla. „Občané ČR, kteří budou chtít nadále žít ve Spojeném království po 30. červnu 2021, se musí zaregistrovat v ´EU Settlement Scheme´. V případě kladného vyřízení žádosti získají status usedlíka nebo předběžný status usedlíka", uvedlo ministerstvo. Registrovat se nemusí jen lidé, kteří mají v Británii neomezené povolení k pobytu.\nPostavení usedlíka zatím získalo 33 tisíc českých přistěhovalců\nPodrobné informace v češtině zveřejnila na https://www.gov.uk/guidance/settled-status-for-eu-citizens-and-their-families-translations.cs#prehled webu britská vláda. Registrace už je otevřená. Postavení usedlíka podle posledních údajů britské vlády získalo zatím 33.000 českých přistěhovalců. Podle velvyslance ČR v Londýně Libora Sečky by to podle odhadů mohla být polovina české komunity.\nPředběžné postavení usedlíka může mít ten, kdo ve Spojeném království žije méně než pět let. Platí to pro lidi, kteří se přistěhují do konce letošního roku. Status usedlíka naopak úřady přiznají tomu, kdo je v zemi přes pět let. Do země mohou přivézt i své příbuzné. Trvalí usedlíci budou moci opustit ostrovy až na pět let, o svůj status ale nepřijdou. Předběžní usedlíci budou moci odjet až na dva roky. Potomci usedlíků, kteří se v Británii narodí, získají automaticky britské občanství. Ve Spojeném království narozené děti předběžných usedlíků budou mít stejný status jako jejich rodiče.\nPro Brity, kteří letos přijedou do Česka, platí do konce roku stejná pravidla jako pro lidi ze zemí EU. K pobytu, práci či studiu tak nepotřebují žádné povolení. Mohou mít veřejné zdravotní pojištění či získat dávky. „V přechodném období" (do konce letošního roku) by měla být sjednána smlouva o budoucím vztahu mezi EU a Spojeným královstvím.


Služby na prodejně v Plzni - lepení ochranných skel a fólií na mobil\nNa prodejně COOLCASE v centru Plzně nabízíme profesionální nalepení ochranného tvrzeného skla či fólie na mobilní telefon, které zvládají naši pracovníci skvěle s nejvyšší precizností. Vy tak ušetříte svůj drahocený čas a nervy.\nJistě jste již zažili, kolik času a nervů stály pokusy a bezvadné nalepení ochranného skla nebo ochranné fólie, které nedopadly podle vašich představ.\nMy zaručujeme bezvadné nalepení ochranného tvrzeného skla či fólie na displej mobilního telefonu a vás již nebudou rozčilovat ošklivé nerovnosti, které vždy kazí dojem.\nLepení ochranných skel Plzeň


Tunel Blanka se otevře až na jaře, prosincový termín definitivně padl - iDNES.cz\n21. listopadu 2014 15:29, aktualizováno 18:42\nO schůzce informoval iDNES.cz mluvčí stavební firmy Metrostav František Polák. Schůzka se uskutečnila z iniciativy budoucího vedení města.\n„Bylo to neformální jednání, na němž jsme konstatovali, v jakém je Blanka stavu a co je třeba zde ještě udělat a jakým způsobem. My nadále sledujeme náš harmonogram a tím je přelom března a dubna,“ řekl Polák.\nSchůzky se zúčastnily firmy Satra, IDS, ČKD Praha DIZ a Metrostav.\nPolák zopakoval to, co už dříve řekl MF DNES. A sice s prosincovým termínem otevření tunelu se v harmonogramu stavby nikdy neoperovalo. Termín 2. prosince za den otevření tunelu uvedl současný náměstek primátora Jiří Nouza (čtěte zde).\n„Žádné úvahy, že se Blanka otevře v prosinci, nikdy nebyly,“ dodal Polák. „Ten termín padl ve volební kampani. A bylo asi naší velkou chybou, že jsme ho nějak nedementovali,“ dodal mluvčí.\nO tom, že prosincový termín se zřejmě nestihne, pak mluvila nedávno také pravděpodobná budoucí primátorka Adriana Krnáčová (čtěte zde).\nZa nedodržení termínu může ČKD DIZ, tvrdí Nouza\nPodle náměstka primátora Jiřího Nouzy může za zpoždění termínu dodavatelská firma ČKD DIZ, která podle něj neplní své úkoly.\nČKD Praha DIZ totiž na stavbě použila protipožární „samozhášecí“ kabely, Jenže ty se dostaly v některých místech do kontaktu s vodou, která tam být nemá. A proto je třeba podle ČKD některé z těchto kabelů vyměnit.\nAnalýzu nutného rozsahu výměny poškozených kabelů ale Nouza dosud neobdržel.\n„Na základě těchto skutečností bohužel nejsem schopen garantovat otevření tunelu Blanka dne 2. prosince, a to bez ohledu na to, že bych disponoval jakýmkoliv oficiálním vyjádřením od zmíněných dodavatelů,“ uvedl Nouza v prohlášení.\nPodle zápisu z 327. kontrolního dne stavby tunelu, který má MF DNES k dispozici se voda objevila v chráničkách, což je zařízení, které je zabudované v chodnících a jímž vedou kabely technologií, jež ovládají třeba signalizaci, osvětlení nebo kamerový systém.\nKamerový záznam dodavatele stavby firmy Metrostav ale podle stejného zápisu ukazuje chráničky čisté a suché. „Do této doby jsem měl informace, že je tam vše suché,“ řekl mluvčí Metrostavu František Polák. A i kdyby se ukázal opak, není to podle něj „žádné drama“.\n„Nebude to stát nic. Jestli je tam něco špatně, je to nepříjemné, ale musí se zjistit příčina a musíme to opravit. Od toho je zkušební provoz, abychom tyto věci vychytali,“ dodal s tím, že se voda může v tunelu objevovat přirozeně, protože se v něm nevětrá, a tak se v tubusech sráží vlhkost.\nIDS zvažovala, že ze stavby odstoupí\nPodle Nouzy je na vině pravděpodobného neotevření tunelu v prosinci ale i odstoupení dvou arbitrů v rozhodčím soudu se společností IDS, o nichž měla společnost informovat příslušný odbor magistrátu. Dosud se ale tak nestalo.\n„Tyto dvě skutečnosti tak zásadně ovlivňují určení dalšího harmonogramu a do doby, než obdržíme požadovanou analýzu společnosti ČKD DIZ, a.s., tak nejsme schopni garantovat splnění prosincového termínu,“ dodal Nouza.\nČKD ale odmítá, že by vina za zpožděné otevření tunelu ležela na ní. „ČKD Praha DIZ se nikdy nezavázala k termínu otevření tunelu Blanka k 2.12.2014,“ uvedl mluvčí společnosti Karel Samec.\nSpolečnost IDS navíc uvedla, že po odstoupení arbirtrů na základě doporučení jejího právního zástupce zvažovala, že ze stavby odstoupí.\n„Po dnešním jednání s designovanou primátorkou Adrianou Krnáčovou, která nám slíbila, že město celý spor vyřeší dohodou, se vedení společnosti rozhodlo pokračovat v dokončovacích pracech na tunelu Blanka a s městem dále jednat,“ řekl MF DNES mediální zástupce společnosti Pavel Kočiš.\nKromě Krnáčové se setkání zúčastnila i její budoucí náměstek Petr Dolínek (ČSSD). Ten považuje jednání za klidné a korektní. „Identifikovali jsme problémové body a řešení. Znovu se v této sestavě sejdeme ve druhé polovině prosince,“ řekl ČTK Dolínek.\nKamera iDNES.cz byla na návštěvě tunelu Blanka na konci září:\nTémata: František Polák, Praha, Praha-město, Stavba tunelový komplex Blanka, Adriana Krnáčová, ČKD, ČSSD, Jiří Nouza, Metrostav, Petr Dolínek


RECENZE: Chyť vlka za uši - Terra Felix\nAnna Baureová je historička a spisovatelka. Napsala spoustu naučných publikací o historii a umění, kromě toho se také věnuje psaní historických románů, především z období Keltů a starověkého Říma.\nChyť vlka za uši je její nejnovější historický román, který se odehrává právě z části ve starověkém Římě. Zároveň je to první kniha od této autorky, která se mi dostala do rukou, takže jsem byla zvědavá, jak se mi její styl zalíbí...\nTato kniha vypráví příběh vůbec prvního krále na českém území, o němž máme nějaké záznamy. Tímto králem byl Marobod a román zachycuje jeho velmi zajímavý život, který začíná v Bójské mýtině. Matka mu brzy zemřela a otec si našel novou ženu a jejího syna začal upřednostňovat před svým vlastním. Marobod byl proto jen rád, když byl poslán na výchovu ke kmenu Matiaků, kde se měl naučit především umění boje. Kmen je ale nedlouho po jeho příjezdu napaden Římany a Marobod je jimi zajat. A tak se dostává do Říma. Jako syn krále Markomanů a dědic Bohemie měl pro Augusta jistou cenu a tak byl poslán na učení do Scholy Palatiny, aby získal potřebné vzdělání a také znalost latiny. A tak si Marobod zvyká na nový život ve velkolepém Římě, kde ho čekají mnohé neméně velkolepé zážitky...\nKnihu hodnotím 3 hvězdičkami.\nZa recenzní výtisk moc děkuji internetovému knihkupectví KNIHCENTRUM!\nKnížku si můžete pořídit na stránkách internetového obchodu KNIHCENTRUM!\nTags: 3hvězdičky, adult, historický román, historie, recenze


Kameninová koule s květinami 13 cm | Designové doplňky, nábytek - RODEX.cz\nKameninová koule s květinami 13 cm\nDekorativní koule z béžové kameniny s patinou je zdobena vzorem větviček a květiny. Tato kameninová koule krásně doladí vzhled zahrady. Bude se krásně... celý popis\nDekorativní koule z béžové kameniny s patinou je zdobena vzorem větviček a květiny. Tato kameninová koule krásně doladí vzhled zahrady. Bude se krásně vyjímat především v kombinaci s dalšími kameninovými dekoracemi.


Unihoc PLAYER+ RE7 SUPER TOP LIGHT 27 BLACK SMU Florbalová hůl | eflorbal.cz\n2 490 Kč Cena 3.2.2020 3 301 Kč\nčerná Pravá Pravá ruka níže 96cm (=106cm) Vyprodáno\nčerná Pravá Pravá ruka níže 100cm (=110cm) Vyprodáno\nUnihoc PLAYER+ RE7 TOP LIGHT 27 BLACK Florbalová hůl\nLimitovaná edice švédského florbalisty Rasmus Enström - jedenoho z nejlepších hráčů světa. Pro letošní sezónu bude tato limitovaná edice v barevném provedení zlatá, černá a bílá. Vybrat si můžete z holí s čepelí PLAYER+ a nebo s čelepí EPIC a z technologií TOP LIGHT a nebo SUPER TOP LIGHT. Hole jsou k dostání ve flex 29 a nebo flex 27.\nSérie Player+ je u Unihocu hodně úspěšná především díky čepeli Player+, které je skvělá nejen na střelbu a přihrávky, ale také na kontrolu míčku a driblink. Design hole je ve stylové černé nebo bílé barvě a k tomu jsou přidány moderní pestré barvy a stejně tak je naprosto rozdílný design pro forehand a pro backhand. Tvar čepele je podobný jako u čepele Player, ale přední část - špička je zesílena proti čepeli Player.


Seminář o eHealth v Poslanecké sněmovně\nmilanweb | 4/2/2015 | Témata: Česká republika, eHealth.\nV úterý 27. ledna 2015 odpoledne proběhl na půdě Poslanecké sněmovny Parlamentu ČR seminář věnovaný elektronickému zdravotnictví, eHealth. Seminář se konal z popudu Platformy pro elektronické zdravotnictví a zaštítil jej předseda Výboru pro zdravotnictví PSP ČR poslanec Rostislav Vyzula.\nJménem Platformy pro elektronické zdravotnictví vystoupil na semináři Ing. Jiří Čížek, členy správní rady Českého národního fóra pro eHealth. Ve svém vystoupení připomněl historii rozvoje služeb elektronického zdravotnictví v České republice a klíčové projekty, jako například elektronický identifikátor, zdravotnické registry, evropské projekty jako například Calliope či epSOS, elektronickou preskripci či elektronické zdravotní knížky zdravotních pojišťoven. Připomněl, jak některé zdravotní pojišťovny užívají své elektronické zdravotní knížky jako nástroj v soutěži o pojištěnce. Uvedl také úspěšné regionální či sektorové projekty, například v nemocnicích kraje vysočina či v Centru mezistátních úhrad.\nPan Ing. Erik Fišer vystoupil jako poradce předsedy výboru pro zdravotnictví PSP. informoval účastníky semináře o shodě mezi výborem pro zdravotnictví a Ministerstvem zdravotnictví. Zdůraznil význam klíčových registrů, a to registru pracovníků, zdravotnických zařízení, léčivých přípravků a pacientů. Tyto registry by měl vést stát.\nDále zdůraznil Ing. Fišer potřebu vést zdravotnickou dokumentaci v elektronické podobě a sdílet ji mezi zdravotnickými zařízeními. Připomněl příklad staršího pacienta s oteklým jazykem, který při ošetření na pohotovosti není schopen uvést, jaké léky užívá. Zdůraznil potřebu propojení systému elektronické preskripce se záznamem klinických informací, tedy se zdravotní dokumentací pacienta s cílem podpory rozhodování lékaře.\nZávěrem Ing. Fišer připomněl význam telemedicíny, elektronického vzdělávání a zdravotního portálu.\nJménem Ministerstva zdravotnictví vystoupil pan Ing. Jiří Borej. Je členem Řídícího výboru tvorby eHealth strategie Ministerstva zdravotnictví a podílí se na tvorbě národní strategie eHealth. Ministerstvo zdravotnictví předloží Národní strategii eHealth v třetím čtvrtletí roku 2015. narozdíl od minulých snah, tentokrát je přístup ke strategii celistvý. Pracovní skupina dostává podklady a připomínky z mnoha stran uživatelů systému a mapuje je. vychází z metodiky tvorby veřejných strategií, vypracované Ministerstvem pro místní rozvoj. Příprava strategie rozvoje eHealth je dobře organizovaná: má svého garanta (náměstek ministra Philipp), řídící výbor ve kterém jsou zastoupeni i poslanci, koordinátora (p. Schellong) i pracovníka, kterým je pan Borej. Širší tým tvoří 36 členů.\nZávěrem semináře vystoupil MUDr. Pavel Kubů, člen správní rady Českého národního fóra pro eHealth, jménem Platformy pro elektronické zdravotnictví. Ve své prezentaci zdůraznil přínosy ehealth pro pacienty. Věnoval se mimo jiné i problematice telemedicíny.\nV dlouhé a pestré diskusi upozornila prof. Zvárová na projekty Akademie věd ČR a připomněla velké rezervy, které máme v elektronizaci zdravotnické dokumentace. Dr. Šteflová připomněla možnost podpory ze strany WHO při tvorbě koncepce, dr. Cabrnoch představil České národní fórum pro eHealth a jeho již téměř osmiletou činnost, Ing. Rous zase vzdělávací projekt v Thomayerově nemocnici. Ing. Pilz varoval před tím, aby se eHealth stal znovu nástrojem politického boje.\nPrezident komory lékárníků dr. Chudoba žádal možnost vyměňovat si se souhlasem pacientů zdravotní informace, zdravotníci se tomu podle prezidenta Chudoby nebrání. Jménem praktických lékařů odmítl dr. Mucha démonizaci lékařů jako těch, kdo se eHealth brání.\nZástupce Ministerstva zdravotnictví Ing. Shima uvítal, že se po devíti letech konečně problematikou eHealth zabývají i poradci ministra. Začínáme znovu, začínáme pozdě, ale máme šanci začít dobře. Dále upozornil na zdravotní aplikace chytrých telefonů, které podle něho jsou částečně řešením pro sdílení zdravotních informací.\nCelý seminář shrnul v závěrečném vystoupení administrátor Platformy pro elektronické zdravotnictví dr. Petr Struk. Služby eHealth jsou součástí zdravotnictví, jejich uživateli jsou zdravotníci a jejich pacienti.


Jarda Vála: Venutovy veduty v Havlíčkově Brodě\nGalerie výtvarného umění v Havlíčkově Brodě představuje uměleckou tvorbu duchovního, malíře a sběratele Jana Antonína Venuta\nPro letošní rok 2018 si havlíčkobrodská galerie zvolila jako jedno ze stěženích výstavních počinů téma „Jan Antonín Venuto a jeho dílo v kontextu české krajinomalby a veduty přelomu 18. a 19. století“. Velkolepý výstavní projekt v podobě výstavy, česko-německé publikace a putovní výstavy, připravený ve spolupráci s Rakouskou národní knihovnou (Österreichische Nationalbibliothek), byl slavnostně zahájen 8. září jako součást programu Národního zahájení Dnů evropského dědictví, které se konalo právě v Havlíčkově Brodě. Spolupráce s Rakouskou národní knihovnou, která ve svých sbírkách uchovává 399 akvarelových vedut, byla zahájena před dvěma lety. Venutova sbírka je součástí sbírky map a muzea glóbů této knihovny a nebyla dosud vědecky zpracována.\nVýstavu tvoří soubor čtyřiceti vybraných originálních děl J. A. Venuta uchovávaných v Rakouské národní knihovně ve Vídni, doplněný o díla téhož autora ze sbírkových fondů paměťových institucí v České republice a o veduty Venutových vrstevníků, kteří se této malbě rovněž věnovali. Součástí výstavy je vydání publikace, v níž zájemci najdou informace nejen o samotném autorovi, ale kde jsou fotografie všech jeho 399 děl. Na její přípravě se rovněž podílela Rakouská národní knihovna..\nUmělecká tvorba Jana Antonína Venuta je na území České republiky takto souborně představena úplně poprvé. Venuto, který ač nebyl školeným malířem, zanechal mimořádně přínosné dílo, mnohostranně využitelné v topografii a především památkové péči, kde se v řadě případů menších městeček jedná o nejstarší známá vyobrazení. Návštěvníkům výstavy se odkrývá sto pohledů na města, městečka, hrady, zámky a kláštery z přelomu 18. a 19. století tak, jak je ztvárnil tento malíř, případně jeho vrstevníci z řad amatérských i profesionálních malířů. Z Vysočiny jsou k vidění např. kresby Havlíčkova (Německého) Brodu, Pelhřimova, Polné, Světlé nad Sázavou, Ledče nad Sázavou, Golčova Jeníkova, Vilémova a dalších. Panská sídla našeho regionu jsou zastoupena kresbami hradů Lipnice nad Sázavou a Kámen, kláštery pak pohledem na premonstrátský klášter v Želivě. Každá malba je přesně datovaná k určitému dni, stejně tak Venutovy skici, které tu rovněž jsou k vidění.\n„Veduty jsou pohledy, v nichž malíř ukazuje skutečnou podobu zachycené krajiny. Není však úplně přesný ve všech detailech. Nejvýznamnější stavby různým způsobem pootočí, aby je pozorovateli co nejlépe ukázal,“ říká kurátor výstavy Aleš Veselý, který nás komentovanou prohlídkou provází.\nPopisek na vedutě Světlé uvádí: „Schloss und Stadtchen Swietla Czaslauer Kreises, aufgenommen von Felix Schubert 1782, nachgemalt von Joan Venuto 1813.“, což v překladu znamená: „Zámek a městečko Světlá Čáslavského kraje, zachycená Felixem Schubertem 1782, přemalovaná Janem Venutem 1813.“\nHrad Lipnice (1795)\nSázavský klášter (1822)\nJan Antonín Venuto (1746–1833) se narodil v Jevišovicích u Znojma, v letech 1763–1768 studoval v Olomouci, odkud odešel do Kroměříže. Zde byl 28. května 1768 vysvěcen na jáhna. V letech 1770–1772 odešel do Jimramova, kde pracoval jako kooperátor. Poté odešel do Hradce Králové, kde od roku 1770 působil jako farář Venutův přítel a podporovatel Jan Leopold Hay, budoucí královéhradecký biskup. Venuto zde roku 1785 přijal místo kanovníka při chrámu sv. Ducha. Na přelomu 18. a 19. století cestoval po českých zemích a vytvořil soubor pohledů na města a historická sídla. Zemřel v Hradci Králové ve vělu osmdesáti sedmi let a byl pohřben v Chrasti u Chrudimi. Obrazy získal darem císař František I. při své návštěvě Hradce Králové v roce 1824. Díla odvezl do Vídně a zpět do Čech se od té doby nikdy nevrátila. A nikdy také nebyla vystavována!\nVystavil Jarda Vála v 21:01\nMísto: Horní 182, 580 01 Havlíčkův Brod, Česko


Volány, pastelové barvy a další trendy letošního jara v 6 outfitech – Tchibo\n14. 4. 2021\t3 min. čtení\tLove Fashion Janina\nPro všechny módní nadšence jsou jarní a podzimní fashion week přehlídky v metropolích jako Londýn, Miláno, Paříž a New York vždy dlouho očekávanou akcí, kde velké módní domy představí svoje vize na další sezonu. Ne každý trend je však lichotivý, nositelný a smysluplný. Nutno uznat, že častokrát to bývá v reálném světě nepoužitelná záležitost.\nV Tchibo jsme pro vás vybrali trendy, které dávají smysl pro „fashionistas“, ale i basic kousky, použitelné v reálném světě nás neobyčejně obyčejných žen. :-)\nV novém katalogu dominují hlavně tři barvy. Bílá, odstíny světle modré a pudrová.\nNejen že se tyto barvy dají vzájemně hezky kombinovat mezi sebou, ale bledě modrá a pudrová jsou poměrně snadno kombinovatelné i s věcmi, které máme v šatníku snad každá z nás. Při focení jsem primárně chtěla, aby celý outfit byl opravdu jarní a pastelový, tak jsem přidala plizovanou sukni v barvách duhy. Svetřík „chunky“ vzhledu je k ní úplně super.\nKrásně bude ale vypadat i k džínám (ať už modrým, černým, nebo bílým). Ale pokud máte tělové kalhoty, i taková bledě modrá a tělová kombinace by byla velmi jarní avšak decentní.\nNemálo žen v mém okolí pestré barvy nesnese a při pohledu na růžovou se jim dělá nevolno. Pravda, ne každý odstín sedí každé z nás. Faktorů je hned několik. Barva vlasů a barva pleti jsou asi ty nejhlavnější. Pak také volba střihu a materiálu je důležitá. Například 100% bavlněná sukně z plátna se bude chovat ve stejném střihu úplně jinak než kupříkladu šifon. V druhé kombinaci nabízíme variantu modro-bílou.\nUž minulý rok byly hodně na výsluní. O čem mluvím? Malé kabelky. Letošní trend říká, čím menší, tím lepší.\nZa sebe si však nedokážu představit, že do kabelky nedám peněženku, klíče, telefon a kapesníčky. V tomto momentu můžeme v klidu říct, že trend opravdové minikabelky jako pomyslná klíčenka nedává v reálném životě ženy smysl. Ale snažila jsem se pro vás vybrat a kombinovat prakticky!\nUkážeme si hned dva outfity s tmavou sukní z nové kolekce. Na těle velmi příjemná, hluboké kapsy a vysoký pas. To jsou atributy praktičnosti a pohodlí zároveň. Plus vysoký pas opticky protáhne nohy a zakryje spodní bříško. :-) To je win-win!\nKombinace béžové a opravdu tmavě modré? Proč ne! Naopak. Tmavá modrá je velmi příjemná alternativa za smuteční černou. Odstíny béžové jsou také v paletě pastelů a letos byly vidět dokonce i v zimě mnohem více než kdy jindy. Příjemné barevné osvěžení v chladných dnech.\nA kabelka? V praktické velikosti naprosto ideální i k elegantnějším outfitům. Musím uznat, že tahle se Tchibo opravdu moc povedla. A to jak tvarem, tak i velikostí.\nStejná sukně, ale v jiné kombinaci. Tentokrát s bílou mikinou a botami na podpatcích. Abychom měly ten pocit pastelového jara. :-) Sukně se dá krásně vzít nejen k teniskám, ale i k vysokým botám. No a kabelka je v tomto případě menší a doplňuje barvu botiček. Je ideálně velká na klíče, peněženku a mobil. :-)\nVolány jsou osobně v mých očích každosezonní záležitost. Ale letos ještě o něco více.\nKdyž pomineme 70. léta a klasické fiží primárně na halenkách, které si ve 21. století oblékneme maximálně na karneval, dnešní varianty volánů jsou jemnější. Dobře navržené volánové šaty ze správně zvoleného materiálu umí pro oko velmi lichotivě zahalit postavu.\nAbychom si ukázaly dvě různé varianty, první máme šaty. V novém katalogu jsou hodně podobné. S delším rukávkem, který zakryje paži po loket. V krásné nebeské modré. Já záměrně zvolila na focení kontrast s růžovou v podobě sandálků a tmavší modrou kabelkou. Ale krásná by byla i béžová.\nTyto šatičky nemusíte nutně nosit k botám na podpatku, naopak by se daly krásně nosit i k teniskám.\nPoslední tip dnešního článku je zase o volánech. A tentokrát v pudrově růžovém denimu. Volány totiž nemusí nutně být jen na šatech. Ale klidně na topu a ke kalhotám. V našem případě k džínám. A jak můžete vidět, u outfitu máme použitý i trend malých kabelek a to rovnou v pastelové barvě. :-)\nNicméně, nezapomeňte na jedno… ač je něco trendem, není nutnost se tím slepě řídit. Stačí se jen inspirovat a kombinovat podle sebe :)\n17. února 2021 4 min. čtení 20468\n3. února 2021 3 min. čtení 12143


Předpověď počasí na noc a neděli 26. února | EuroZprávy.cz\n25. února 2017, 12:23 — Autor: EuroZprávy.cz\nPraha - Přes střední Evropu bude postupovat k východu nevýrazný frontální systém, informuje chmu.cz.\nZataženo až oblačno, v jihovýchodní polovině Čech, na Moravě a ve Slezsku zpočátku převážně polojasno. Ojediněle, na severozápadě a severu Čech přechodně místy slabý déšť se sněhem. Ojediněle i srážky mrznoucí. Nejnižší teploty +3 až -1 °C, zejména na jihu a východě až -3 °C. Mírný jižní až jihozápadní vítr 2 až 5 m/s, na severovýchodě postupně čerstvý vítr 4 až 8 m/s, místy s nárazy kolem 15 m/s, na horách na severu a severovýchodě kolem 20 m/s (70 km/h).\nZataženo až oblačno, ojediněle slabý déšť, zpočátku i déšť se sněhem nebo srážky mrznoucí. Později odpoledne a večer od západu ubývání oblačnosti. Nejvyšší teploty 6 až 10 °C, v 1000 m na horách kolem +2 °C. Mírný jihozápadní až jižní vítr 2 až 6 m/s, na severovýchodě čerstvý 4 až 8 m/s, místy s nárazy kolem 15 m/s, na horách na severu a severovýchodě kolem 20 m/s (70 km/h), bude k večeru slábnout.