LAMPENFIEBER S JIŘÍM SUCHÝM (2007, Pozitivní noviny)\nJitka Vykopalová, Václav Žídek, 7. 11. 2007\nVýznam slova Lampenfieber nemusím lidem znalých němčiny vysvětlovat – v překladu to znamená tréma. Je zajímavé, že něco podobného je i ve švédštině – rampfeber. Doslovně přeloženo „horečka z divadelních reflektorů a světel pódia“.\nAle proč tím vlastně začínám náš rozhovor s panem Jiřím Suchým? Došel jsem totiž k závěru, že obě slova, jak v němčině, tak i ve švédštině, mají hluboké kořeny vzniku někde u divadla.\nKdyž jsme v Praze na Ořechovce přicházeli k obydlí pana Suchého, má kolegyně Jitka ze Švédska se mi starostlivě svěřila, že má z pana Suchého velkou trému. Ale jak se dále dočtete z našeho rozhovoru, tak ji hned po několika minutách velice přátelského povídání přešla. V opačném případě ze strany pana Suchého se nedalo něco takového očekávat, a proto jsem mu hned z kraje položil otázku:\n„Míval jste, pane Suchý, na jevišti před diváky trému a nebo je to stálý fenomén a doprovází vás až do dob dnešních?“\nCo nám odpověděl se dozvíte z našeho společného a velice zajímavého rozhovoru, který byl hlavně zaměřen na úspěšnou džezovou operu „Dobře placená procházka“ v Národním divadle.\nVáclav R. Židek\nFoto © Jitka Vykopalová a Václav Židek\nV.Ž.: (Václav Židek) Než jsme k vám šli, tak paní Jitka Vykopalová měla velkou trému, že bude s vámi natáčet rozhovor. Celou dobu jsem ji uklidňoval, že jste jedinečný člověk a že se nemá čeho obávat. Takže vás moc prosím, pane Suchý, zbavte paní Jitku té trémy a řekněte jí, aby se nebála, že jste výborný člověk…\nJ.S. (Jiří Suchý) Jsem výborný člověk… právě jste to slyšela.\nV.Ž.: …A nemusíte se mne vůbec obávat!\nJ.S. … A nemusíte se mne vůbec obávat!\nV.Ž.: To je výborné, snad to pomůže… (smích).\nMíval jste, pane Suchý, na jevišti před diváky trému a nebo je to stálý fenomén a doprovází vás až do dob dnešních?\nJ.S. Co se trémy týká, mám ji obvykle při premiéře, když si ještě nejsem jistej s textem. Je známo, že s přibývajícími roky paměť slábne a tak se mi stává, že když pro desítky jiných povinností nemám kdy se pořádně věnovat textu, trvá mně to o pár týdnů déle, než si některá věta najde v hlavě své místo a odkládat kvůli tomu premiéru nelze. Jak by to vypadalo: Premiéra odložena z důvodů, že on si to ještě nezapamatoval! V takovém případě vstupuju na scénu s jistou trémou. Jinak však jsem proti trémě imunní.\nV.Ž.: A teď, hned v úvodu našeho povídání, bych vám rád poděkoval za laskavost, že jste se pro Pozitivní noviny uvolnil, že jsme vás mohli doma navštívit, abychom s vámi natočili exkluzivní rozhovor pro naše čtenáře a že jste si našel pro nás čas, kterého máte tak málo. Dále bych vám moc rád poděkoval za přenádherný kulturní zážitek, který jsme měli možnost s paní Jitkou před dvěma dny shlédnout v Národním divadle – Dobře placenou procházku. Je to skvělé!\nJ.S. Jo, líbilo se?\nV.Ž.: Bylo to pro nás něco mimořádného, co se jen tak nevidí a hned tak nezapomíná.\nJ.V.: (Jitka Vykopalová) Ano, já si myslím totéž. Hodinu a půl jsem s potěšením sledovala děj, pomalu bez dechu, a najednou byl konec. Ten dlouhodobě trvající potlesk nadšených diváků vypovídal o mnohém. My jsme se na to těšili už strašně dlouhou dobu, pan Židek přijel kvůli tomu z Německa a já ze Švédska.\nZačnu ale úplně od začátku. Když jsme se rozhodli, že po shlédnutí Dobře placené procházky vás požádáme o rozhovor, tak jsem z toho měla skutečně velkou trému. Vy jste totiž legenda, vy jste autorita, vy jste Semafor...\nJ.S. Já za to nemůžu, na tom nezměním už nic! (smích)\nJ.V.: Pozitivní noviny udržují kontakt s mnoha lidmi, mají autory roztroušené po celém světě. Mezi ně patří i novinář Petr Adler z Kanady, kterému když jsem se přátelsky zmínila, že se chystám dělat s vámi interview a že jsem z toho trošku nervózní, tak mi napsal:\n„Jiřího Suchýho se nebojte, je to velice slušnej a milej člověk a on sám by vám řekl, že jsme na tom všichni stejně, když si natahujeme kalhoty; nejdřív jednu nohavici, pak druhou... Ostatně rád bych viděl frajera, kterej si je natahuje obě najednou, čili kdo skočí skrz kalhoty do bot... Já to neumím a to jsem se jednou strašně snažil... a rozbil jsem si tenkrát (s prominutím) hubu… Klidně ho ode mne pozdravujte a aby řeč nestála, řekněte mu, že jsem přišel na novou variantu bramborovýho salátu, ještě lepší než tu, kterou mi před léty, když u nás tady byl, chválil a Jitka Molavcová taky, jí jsem musel dokonce říct svůj recept... Však on se ten rozhovor pak rozjede... Tu „Dobře placenou procházku“ vám moc přeju, to asi bude znamenitej zážitek. Samotná předloha byla skvělá, a když se ještě do toho navíc zamontovala Formanovic rodina a Libor Pešek...“\nTakže vám, pane Suchý, od něj vyřizuji pozdrav.\nJ.S. Děkuji, děkuji.\nV.Ž.: Pomyslel jste někdy v minulosti na to, že by se některá z vašich her mohla hrát na pódiu Národního divadla?\nJ.S. Ne. Tak to mne nenapadlo nikdy v životě samozřejmě. I když v roce 1968 nás Národní divadlo vyzvalo, Šlitra a mne, jestli chceme pro ně něco napsat, ale my jsme si nějak netroufli a nakonec to vyšumělo. Pak přišly ty „bratrský“ armády a tak… No ale pro mne byla už veliká pocta, že jsem napsal Lysistrátu pro Vinohradské divadlo, poněvadž to bylo přece jenom kamenné divadlo, a teď to Národní... Kdykoliv jsem na té scéně, když tam vlezu, tak si říkám: „Tady stával Antonín Dvořák, támhle sedával Smetana v lóži a teď já tady blbec z Plzně skáču a válím sudy…(smích)\nJ.V.: Na ty scény si dobře pamatuji! Je toto vaše první role na prknech Národního divadla?\nJ.S. Ano, tam jsem nikdy nebyl, to je má první role a taková pokořující, že tam se mnou takhle mlátějí… Nejhorší bylo, když jsme to zkoušeli, poněvadž tohleto válení jsme dělali třeba dvacetkrát za sebou. A zase znovu a zase. A ještě udělejte to takhle a nebo zkuste to obráceně a zkuste, že ona nejdřív, a pořád jsem lezl nahoru a až jsem byl udýchanej. A teď když tohle samé při představení předvedu jenom jednou, tak je to úplně idyla.\nV.Ž.: To mi připomíná známý Suvorovův citát: „Těžko na cvičišti, lehko na bojišti“. Čí to byl nápad uvést Dobře placenou procházku na scéně Národního divadla?\nJ.S. To byl ředitel Národního divadla Daniel Dvořák, který s tím přišel; teď už tam není ředitelem, oni ho nějak vyštípali. Ten mě oslovil a říkal, že by byl rád, kdyby to režíroval Miloš Forman. Já jsem mu ale říkal, že on teďka bude točit film a nebude s ním řeč. Ale Miloš na to slyšel, nicméně to na dva roky odložil než natočil toho Goyu. Já jsem tomu zpočátku moc nevěřil a myslel jsem si, že to časem „vyšumí“, a on najednou přišel a začali jsme se scházet u Hoffmeistrů na pokoji, kde bydlel, a začali jsme to budovat, psát a pak tady byl skoro čtyři měsíce a zkoušeli jsme. Bylo to zajímavé. Poněvadž není možné na čtyři měsíce zabrat Národní divadlo, tak se zkoušelo v novém divadle La fabrica, vybudovaném ze staré zrušené italské továrny v Holešovicích. Tam jsme zkoušeli a tam byla postavená celá ta výprava a už se to potom jenom přeneslo. Pak jsme „Procházku“ hráli ve Valencii a celá výprava se přenesla do Španělska. Tohle bylo velice náročné, poněvadž jsme tam nejdříve jeli všichni herci, potom za námi přijely všechny děti, všechny ženy z komparzu, co tam zpívají a sedmdesátičlenný symfonický orchestr, takže jsme měli jedno letadlo speciál a potom ještě nastupovali další do těch letadel, kde se sehnala místa.\nJ.V.: Kdo si o představení v té Valencii požádal?\nJ.S. Ředitelku tohoto divadla pozval Miloš Forman na naši premiéru, ve Valencii totiž točili toho Goyu, ale bylo to víceméně ze zdvořilosti, ne že by si od ní něco sliboval, ale ona se v tom tak shlídla a řekla si, to musíme hrát u nás. Teď už se začíná jednat, že by se udělalo turné po Španělsku – Madrid, Barcelona a další města. Takže možná z toho ještě něco bude.\nVe Valencii jsme hráli „Procházku“ týden a bylo to moc pěkné. Je tam nejmodernější divadlo v Evropě. Přímo fantastické. Budova je neskutečná – je to něco mezi vejcem a rybou a je to asi tak velké jako tři naše Národní divadla. Je to takové obrovské bílé vejce, do kterého se vchází zespoda, kolem je modrá voda, nádherně to vypadá. Vnitřek je dokonale vybaven, na každém sedadle je displej, na kterém si můžete navolit v jakém jazyce chcete titulky. Dokonce i v japonštině. My jsme měli titulky pouze španělsky a anglicky, poněvadž to nebylo přeloženo do více jazyků.\nV.Ž.: Jistě si budete pamatovat, jakou tento váš muzikál v televizní inscenaci vzbudil u mnoha lidí, tzv. puritánů, velkou nevoli a naopak u druhé části publika zase velké sympatie a uznání. Jaký je váš názor na erotický projev v současném umění?\nJ.S. Jak kdy. Dá se to udělat všechno velmi vkusně. Třeba jako v Semaforu naše hra Lysistráta. Poněvadž Aristofanes byl pěkný sprosťák a já jsem to nechtěl úplně přemoralizovat, tak když jsem to dal do těch veršů, snažil jsem se to trochu umírnit, že tam nepoužívám přímo konkrétní slova, ale že si to každý může dosadit sám. Myslím si, aspoň jsem se to dočetl a doslechl, že to má literární úroveň. Prostě záleží vždycky na tom, kdo to udělá. Může to být velmi krásné. Dokonce jeden známý, takový starý pán, pan Jurkovič, který provozuje gotickou hudbu a který na tom byl, mi říkal: „Proč se tak za to omlouváte? Vždyť to bylo cudné.“ Takže ty sprosťárny se dají udělat cudně a nebo se i cudné věci dají říct sprostě. To bychom se museli asi bavit o jednotlivých konkrétních věcech – nedá se to říct šmahem.\nV.Ž.: My jsme měli to štěstí zhlédnout v Národním divadle tuto vaši jazzovou operu. Člověk byl hned od začátku vtažen do víru dění a litoval, že představení už končí. Jaké je vaše srovnání těchto dvou provedení? Myslím tu televizní inscenaci a to dnešní představení.\nJ.S. No tak je tam vidět ten čtyřicetiletý rozdíl, samozřejmě. Já, když mně říkal Miloš Forman, že ji chce inscenovat v Národním divadle, jsem na to přistoupil, ale říkal jsem, no jo, ono je to ale komorní představení, takové pro pět lidí, my tam budeme ztracení. On na to odpověděl: „Toho se nebojte, já chci do Národního divadla přenést kousek Broadwaye.“\nTedy udělat z toho velkou podívanou. A to se mu podařilo - udělal z toho opravdu velkou podívanou. Je vidět, že se něco posunulo za čtyřicet let. My už jsme také přestali v této sezóně být divadlem malých forem. Prohlásil jsem, že už musíme s tímhle skončit, poněvadž už to netáhne, lidé chtějí vidět nějakou podívanou. Ty velké muzikály, které se k nám po převratu dostaly, ty nasadily úplně jinou laťku, a tak jako kdysi byla v módě divadla malých forem, tak dneska jsou v módě velké muzikály. A konkurovat jim je pro nás opravdu dost těžké, poněvadž například takový „Drákula“ stál prý 80 miliónů, z čehož 40 miliónů padlo na propagaci. Tak jsem si řekl, že musíme dělat výpravnější podívané než tomu bývalo v minulosti zvykem.\nJ.V.: Jak se díváte na tu muzikální stránku – ten rozdíl tehdy a dnes? Nyní je hodně těch digitálních vjemů a je to asi jiné pojetí, nebo je to úplně stejné jako bylo to televizní?\nJ.S. Ne, samozřejmě. Tehdy nám hrával Dalibor Brázda s takovým malým smyčcovým orchestrem, kdežto v Národním je to sedmdesátičlenný symfonický orchestr, trochu té jazzovosti tam sice občas je, ale jinak je to spíše hudba symfonická. Takže to dostalo zase jinou tvář.\nJ.V.: A mohl jste třeba do tvorby nějak zasáhnout nebo jste měl dokonce volné ruce, když se to celé přepisovalo do toho symfonického provedení?\nJ.S. Jo, jo, to jsme se radili, dokonce jsme měli takový problém, poněvadž jsme měli vybrané dva odborníky, kteří by tu úpravu pro Národní divadlo mohli udělat, a tak jsme se museli rozhodnout, který z nich to bude. Měl jsem samozřejmě i možnost to ovlivňovat, neboť dirigent Libor Pešek byl vždycky velmi vstřícný.\nJ.V.: Někdy se stává, byť autor má svoje vize, své myšlenky, jak by chtěl své dílo ztvárnit, že se nepohodne s producentem nebo s režisérem. U vás bylo vše pořádku?\nJ.S. Ano, to se stává, tady to bylo celkem v devadesáti procentech v pořádku. To byly takové věci, kde se dalo ustoupit; někdy ustoupili oni, jindy zase já, poněvadž to nebyly věci zásadní.\nV.Ž.: Když představení skončilo, tak se z publika ozýval dlouhodobý potlesk. Proto je pro mě zcela nepochopitelné, že se proslýchá, ačkoliv váš divadelní kus má převeliký úspěch a všechna představení jsou na dlouhou dobu dopředu vyprodána, že měla být opera v prosinci tohoto roku stažena z programu. Je něco takového možné a je to vůbec pravda? Kdo na tom může mít takový eminentní zájem?\nJ.S. No u nás to možné je, já osobně to nechápu. Naštěstí se tomu Petr Forman velice ostře vzepřel v novinách a tím pádem se trošku tento plán změnil, už se to v lednu nasazuje znovu a mně v březnu přidali nějaké další představení. A už jsem dostal hrací plán až do září.\nJ.V.: Jak je vůbec možné, že někdo přijde s takovou myšlenkou? Vždyť nazkoušení hry určitě stojí spoustu peněz a potom aby došlo hned tak brzy ke stáhnutí z repertoáru? Pokud by s tím nebyl úspěch, tak by to bylo i docela pochopitelné. Ale ve vašem případě? Jak vám byl tento záměr vysvětlen?\nJ. S. Nijak. V tomto divadle už na penězích nezáleží, poněvadž Národní divadlo má množství sponzorů, takže to nikdy není výdělečný podnik, není to soukromá akciová společnost, která by tu byla aby vydělávala peníze. Takže tam o peníze nejde. Miloš Forman byl před časem pozván k režii Dalibora a vybral si k tomu mě, poněvadž libreto bylo původně napsané německy a potom bylo přeloženo do češtiny a ten překlad značně zestárnul. Miloš Forman si od toho sliboval, že bych dal tomu jazyku trochu současnější zvuk. Já jsem k tomu přistupoval velice pokorně, chtěl jsem trochu zachovat i ten archaismus, ale přece jenom už to udělat pro to naše ucho libozvučnější. Nejprve pro to získali Formana, každý se na to těšil, později vše zrušili a odmítli ho velmi tvrdě.\nV.Ž.: Čemu tohle odmítnutí přisuzujete? Nemůže to být tím, že jde o exulanta, kterého mnoho lidí u nás v Čechách nemá rádo a dávají to znát různými způsoby?\nJ.S. Ne, ne, určitě ně! Je to spíše tím, že tam někteří lidé nemají rádi novoty a třeba i tím, že tamní ředitel není neomezený panovník, že by něco nařídil a ono to tak bylo, musí se se všemi dohodnout. Proto si myslím, že se snažili, aby ta naše Dobře placené procházka už rychle skončila, protože ne každý je tomu nakloněný. Ale myslím si, že divadlo, které hlásá „Národ sobě“ – by nemělo hrát jen díla minulých století, ale i to, čeho si dneska považujeme. Tak si myslím, že to není tím vystěhovalectvím, spíš tu byla obava, že zrovna Forman chtěl předělávat Dalibora. Ale on řekl ještě jednu takovou věc, která je zřejmě popudila nejvíce, totiž že Dalibora viděl jako student několikrát a že tam byly pasáže, kdy si šel vždycky zakouřit – připadaly mu zdlouhavé a nudné. On že by chtěl udělat Dalibora tak, aby dnešního mladého člověka ta hra oslovila a šel se na ni podívat a třeba to chtěl vidět ještě jednou. Ale že to potřebuje dát tomu dílu charakter, který odpovídá myšlení dnešního člověka.\nJ.V.: Musím vám říct ještě jednu věc. Tak trochu jsem se podivovala nad rolí toho pošťáka, kterou s vámi alternuje Petr Macháček, jak je to fyzicky náročná role, a zauvažovala jsem, jak vy na tom jevišti zvládáte ty pády do vany, různé přemety aj., zda-li třeba nemáte svou roli trošku upravenou? Vždyť ty pády nejsou nic příjemného, jsou náročné fyzicky a k tomu ještě u toho musíte zvládnout zpívat! V podstatě jste nám již vysvětlil, že je to teď už lepší a dá se to vydržet a není to jako při zkouškách mnohokráte opakované po sobě.\nJ.S. Já jenom vypadám tak zdrchaně, ale ve skutečnosti jsem ještě docela svěží… Válet sudy a nebo skočit do vany není takový problém, ale někdy jak mne do té vany mrskne - ona Dáša Zázvorková je velmi temperamentní - tak se stane, že se bacím do hlavy. Tak to je akorát nepříjemné, ale to by mi bylo nepříjemné, i kdyby mi bylo dvacet.\nJ.V.: Když si člověk přečte vaše “desatero“ ohledně návštěvy divadla Semafor, dojde zcela určitě k domněnce, že něco je nyní jinak. Jakoby dnešní moderní člověk, tedy uspěchaný člověk, neměl čas přemýšlet nad intelektuálním humorem, postaveným na významu slovních hříček. Zpozoroval jste, že se jistým způsobem změnilo publikum, mám na mysli vnímavost pro cit a jinotaj slova v daném představení?\nJ.S. Já mám pocit, že u nás v divadle se drží stálý okruh diváků, kteří to chápou a se kterými si rozumíme a pomalu se rozšiřuje o nové a nové přírůstky, ale zase pak samozřejmě někteří ubývají. Konkrétně mám na mysli Lysistrátu. Po premiéře mne oslovilo velké množství lidí, kteří oceňovali právě to libreto, jak je napsané, vyslovovali se… já to nemohu opakovat, poněvadž by to vypadalo, jako, že se chvástám.\nJ.V.: Ale můžete, jen to klidně řekněte, pane Suchý…\nJ.S. No prostě, že jsem geniální! (smích) Někteří z nich byli i znalci a tu češtinu a ty verše velice ocenili. Takže se myslím, že tam chodí lidi, kteří to vnímají.\nJ.V.: Takže si nemyslíte, že by byl nějaký odliv intelektuálního diváka? V podstatě dnešní doba je taková, že na nic není čas, všechno je jen povrchní. Člověk chce vše rychle, nepřemýšlí, všechno má naservírované, aby nemusel hloubat. Není to jak to bylo dřív - člověk měl čas a klid a pohodu zajít si do divadla a představení vnímat, domýšlet se, prožívat děj, zamyslet se a třeba potom ještě diskutovat. Nezdá se vám, že se tohle vytrácí? Že člověk příliš mnoho a příliš rychle vše konzumuje, aby všeho stihl víc, na úkor svého prožitku?\nJ.S. Lidé, kteří nejdou na dřeň té věci, tak ti už odpadli dávno. Ty už nemáme. Dneska jsme silně menšinové divadlo, poněvadž devadesát procent diváků z minulosti, ze šedesátých let nebo sedmdesátých, osmdesátých, jsou úplně někde jinde. Hlavně ty velké muzikály je přetáhly, poněvadž tam už nejde často tak o to se nad tím zamyslet, i když některé by mnohdy stály za to, poněvadž jsou velmi hluboké – Les Miserables, Jesus Christ Superstar atd. Ale nabízejí takovou podívanou, že to snese i člověk, který se zamýšlet nehodlá, který si tam jde sednout, poslechnout muziku a podívat se, co se tam děje. Takže my jsme o tyhle diváky přišli. Upřímně řečeno ten pokus stát se divadlem o něco větších forem, tak ten má zkusit přitáhnout právě tento druh diváků.\nJ.V.: Vzhledem k tomu, že už mnoho let žiji v cizině, tak se vám, pane Suchý, omlouvám, že nemám takovou znalost v oblasti Semaforu, tak jako ji nemusí mít mnoho našich čtenářů po celém světě. Ráda bych se vás zeptala na tu různorodost skladby představení, že nejsou uváděna vyloženě jen vaše představení, tedy z vašeho autorského soudku, ale třeba u vás vystupuje Gospel Time paní Zuzany Stirské a nebo se natáčí televizní program Všechnopárty aj.\nJS: Děláme všechno proto, abych nemusel hrát třicet představení měsíčně. Já jich dělám přes dvacet a ještě kromě toho musíme dělat kvůli penězům zájezdy. Včera jsme byli v České Třebové, což je z Prahy 250 km a v noci jsem jel zpátky. Ale aby to divadlo zatím nezelo prázdnotou, nezahálelo, tak ho pronajímáme. Ty vámi jmenované programy nejsou naše produkce. Naše produkce v níž nehraju, je jediná hra s názvem Ten čtvrtek platí. Napsal ji Jiří Štědroň, právě když jsme zkoušeli Dobře placenou procházku. Nevěděl jsem, kolikrát ji budu v Národním hrát měsíčně, (poněvadž když tam hraji já a příště zase Jitka, tak nemůžeme hrát v Semaforu, poněvadž my hrajeme pořád společně a upřímně řečeno na nás se tam chodí hlavně), a tak jsme si říkali, co se tam zatím bude dít?\nPřišel ke mně Jiří Štědroň a řekl: „Já mám v šuplíku napsanou hru, nemohli bychom si to tady zkusit?“\nMá to tady zejt prázdnotou, pomyslel jsem si, ale mám-li být upřímný, tak jsem trnul jestli se hra do Semaforu bude hodit a pak jsem se šel na ni podívat a musím říct, že jsem se velice dobře pobavil. Hraje tam Vašek Kopta, a ten je k „sežrání“, je to jeho životní role. On to představení ještě vytáhl. Představení je velmi příjemné – takže mně ostudu nedělají. Jinak divadlo také pronajímáme televizi, což je naše záchrana. Děje se tak čtyřikrát měsíčně, kdy u nás natáčí a platí nám velmi slušně, takže je to vlastně velmi dobrý příspěvek do naší kasy, no a když jsme na zájezdě, tak se snažíme, aby se v divadle něco dělo a pronajímáme ho.\nJ.V.: Může se stát, že vás při Dobře placené procházce uvidí diváci s Jitkou Molavcovou na jedné scéně?\nJ.S. Je to možné, už se to stalo, když si to představení objednal Jonáš klub. To je takový náš fanklub, který si objednal ne celé, ale velkou část hlediště, koupil lístky a jeho požadavek byl, abychom hráli dohromady, tak nás dali dohromady, ale jinak na tom divadlo nemá zájem, protože kdybychom tam hráli my spolu a v příštím představení tam budou dva celkem neznámí herci, tak diváci budou trošičku zklamaní.\nJ.V.: Pro herce je víceméně smích publika odměnou. Jak proto reagujete, když ve svém představení počítáte se smíchem publika a ono se z nepochopitelných důvodů vůbec nesměje?\nJ.S. Každý z nás, když ty věci reprízujeme, tak máme takové tak zvané „lachpauzy“, a když řekneme nějaký vtip, tak se musí počkat, než se lidé vysmějou a pak se může zase dál hrát. Začátečníci mluví hned, jak jsou zvyklí, tedy do toho smíchu či potlesku, ale to je musíme nejdřív odnaučit. No a někdy se stane, že uděláme „lachpauzu“ a ono je ticho. No, že by někdy bylo úplně „mrtvé“ představení, tak to ne. Někdy se smějí míň, ale zjistil jsem, že pokud se nesměje publikum nahlas, není to vůbec tím, že by se nebavilo. Většinou když skončí představení, tak nám dají potleskem najevo svoji spokojenost a my musíme kolikrát přidávat daleko a daleko víc než těm, kteří se celý večer smáli. Jsou lidé, kteří se neprojevují. Já jsem například ten, kdo by nestrhl sál a celý ho rozřehtal. Já vidím do prvních tří řad, tam padá ještě světlo z jeviště. Kolikrát je takové klidné představení, lidi se jen mírně smějí, ale já se dívám do těch tváří, ony jsou spokojené a když se na někoho podívám, tak na mne kývne… Převážně to jsou starší lidi, a ti se nedokáží odvázat, nedovedou být tak hřmotní. Když ale do divadla pozveme študáky z DAMU, a ti si pozvou své kamarády, tak bývá představení velice bouřlivé.\nJ.V.: Jak si vybíráte nové talenty z řad mladých herců? Teď jste narazil na to, že tam máte spoustu nových mladých herců, oni u vás mají nějakou stáž v rámci studia nebo po studiu první angažmá?\nJ.S. Angažmá.Většinou jsou to už herci po studiu a nebo ti, co studují posledním rokem, těm už škola nedělá takové problémy. Dneska je taková zvláštní situace, že je těžké mít soubor, protože bychom ho neutáhli. My tam můžeme mít jenom toho, kdo tam hraje. Takže ty mladé herečky a herci hrají třeba ve čtyřech různých muzikálech. Proto máme dvě až tři alternace, protože je kolikrát těžké dát je dohromady, aby se toho večera daní herci sešli.\nV.Ž.: (Václav Židek) Občas se mi stane, že se mne lidé ptají, co si ti bratři Jiří s Ondřejem Suchým udělali, oni spolu nemluví? Oni se pohněvali? Ptají se převážně ti, co vědí, že jsem s vaším bratrem dost v úzkém kontaktu přes „Pozitivky“ a že jsme velcí přátelé. Pokaždé je ujišťuji, že je mezi vámi všechno v tom nejlepším pořádku, oni ale jako by nevěřili. Co byste vzkázal těmto lidem a jim podobným?\nJ.S. Já bych jim řekl, vždyť já vás taky nevídám v rodinném kruhu a neusuzuji z toho, že jste s rodinou „na kordy“, no prostě každý máme svou cestu, několikráte jsme spolu vystoupili v televizi, samozřejmě. Ondřej si píše ty své knížky, dělá rozhlasové programy, já zase dělám divadlo a on o divadlo nemá moc zájem – nechtěl by hrát. Dokonce jeden čas jsem se ho ptal, jestli bychom nemohli něco udělat spolu, on se ale do toho nehrnul. Ostatně teď to není ani možné, poněvadž nebydlí v Praze a musel by každý večer dojíždět.\nJ.V.: Vy se neukolébáváte skvělou slávou Semaforu, ale „perete se“ způsobem vám vlastním s konkurencí a recenzenty. Semafor stojí na třech základních kamenech: na humoru, hudbě a své specifické poetice, jak všeobecně víme.\nO minulosti vašeho divadla je mnoho známo, i když v dnešní záplavě informací fakta upadají v zapomnění, je tedy dobré tu a tam jeho dobrou slávu připomenout… Ale co budoucnost? Přestože již máte důchodový věk, nezdá se nám, že byste se mu oddával. Jaké máte tedy nejbližší plány - co se týká repertoáru a tak podobně?\nJ.S. Plánů máme mnoho. Začali jsme zkoušet hru s názvem Sekta, která kdysi propadla a protože Miloš Forman se zamiloval do písniček z této Sekty a použil je do Dobře placené procházky (ty sbory nejsou od Šlitra, ale ode mne), takže to je taková absurdita. Jirka Šlitr dal od Sekty ruce pryč, říkal já ji nebudu dělat, udělej si ji sám, tak jsem si písničky udělal a teď je do jeho opery Miloš Forman použil.\nNajednou se o Sektě začalo mluvit, oživil se o ni zájem, tak jsem si řekl, že ji zkusíme znovu uvést, že jsme ji možná tehdy uvedli předčasně a navíc teď jsem podstatně zkušenější, tak jsem hru upravil aby byla stravitelnější a ještě do toho píši pro Jitku a pro sebe výstupy a pak ji chceme uvést. Tak to je první věc.\nUvažujeme také o znovuuvedení Kytice. Potom Vladimír Franz, se kterým jsme dělali Pokušení svatého Antonína, na mně vymáhá, abychom udělali westernovou operu. Má bizardní nápady… My třeba děláme takové programy s Jitkou, kdy jezdíme s různými symfonickými orchestry, brněnským, plzeňským, ostravským, ústeckým a tehdy přišel dirigent Válek s nápadem, že co kdybychom tam udělali nějakou semaforskou písničku v symfonickém provedení? (Chystali jsme už druhý program, první byl „Jonáš a Melicharová na koncertě“ a teď jsme připravovali „Jonáš a Melicharová v opeře“.) Říkal jsem si, že by to mohlo být zajímavé. Svěřili dílo Vladimíru Franzovi a ten mi volal a ptal se mě, jaká písnička by to mohla být? A já jsem mu na odpověděl, že k takovým symfoňákům by se hodilo třeba „Klokočí“. Jeho odpověď byla: „To je dobrý nápad!“ Tři dny před premiérou přišel a povídá mi, že to nebude „Klokočí“, ale „Co jsem měl dnes k obědu“. A on to udělal.., no velkolepé!!! Je to tak trochu Stravinský, chvíli kakofonie, obrovské hřmoty, potom zase jakoby mimo rytmus... je to závratná muzika, ale výborná. Takže tenhle Vladimír Franz chce s námi udělat western!\nJ.V.: Jak všechno stíháte, když hrajete v Semaforu, v Národním divadle, máte turné, pracujete na dalších projektech.\nJ.S. Já jsem vlastně nejlevnější síla v Semaforu, dělám si kostýmy, hudbu jsem si dělal sám do Lysistráty, režíruji to, hraji v tom, a to všechno zadarmo. A jak všechno stíhám? Musím ráno vstát a začít pracovat. Chodím po půlnoci spát a probouzím se tak kolem osmé hodiny. Ale někdy se probudím nad ránem v pět hodin, pak hodinu a půl pracuji, pak jdu spát a v tom případě se probudím v půl deváté.\nJ.V.: Kde berete tolik síly a elánu na všechny vaše neutuchající aktivity? Vždyť vy jste prošel během svého života mnohými úskalími - počínaje těmi běžnými - tvůrčími a organizačními, ale i pronásledováním komunisty, vytopením divadla aj., že vás vše nesrazilo na kolena a že jste si třeba neřekl, já končím, už nevládnu.\nJ.S. Je to jednoduché: už jsem prostě takový! Když jsme se stali soukromým podnikem a magistrát nám věnoval veškerý fundus divadelní a zařízení, hned za 14 dnů nato nám všechno sebrala voda. Já jsem se tam ani nešel podívat a začal jsem honem psát. Říkal jsem si, že teď budeme muset jezdit, tak já napíšu nějakou takovou revui o té vodě. A psaní mě začalo bavit a skutečně za šest týdnů jsme měli nejenom napsanou, ale i nazkoušenou a vyrobenou premiéru, jezdili jsme s tím a byli jsme velice úspěšní. V revui byly řeky personifikované, Jolana Smyčková hrála Vltavu a Jitka Molavcová Nežárku, která se vydává za Mississippi, Jiří Štědroň byl Botič... Revue byla obrovská sranda a lidi se bavili. Bral jsem to jako nový úkol, který musím nějak vyřešit. Já dělám vždycky to, co je zrovna zapotřebí, aby vše šlo dál, a práce mne baví. To je všecko.\nJ.V.: Dříve dostávala divadla dotace od státu, dnes si musí na sebe vydělat sama, což není vůbec lehké. Jak situaci zvládáte vy?\nJ.S. My dostáváme dotace od magistrátu. Naše malé divadlo nás stojí měsíčně devět set tisíc, skoro milión a když je vyprodáno, divadlo může vydělat kolem pěti set tisíc, a těch čtyři sta tisíc musíme získat jiným způsobem, jinak by vstupenky místo za 250 korun musely být za sedm set a v tom případě už by se lidi k nám nehrnuli.\nJ.V.: Proč si myslíte, že existovaly a existují většinou humorné dvojice, že ne například trojice nebo jinak?\nJ.S. No tak ono většinou to byli sólisti: Vlasta Burian, Ferenc Futurista, Oldřich Nový, Fanda Mrázek... akorát Voskovec-Werich byli jediná dvojice. Takže těch dvojic zase není tolik.\nJ.V.: Vy zacházíte hodně do minulosti, já mám na mysli také i ty současnější humorné dvojice – vás s Jitkou, Kaiser-Lábus, dřívější Lasica-Satinský, Bubílková-Šimek...\nJ.S. My jsme byli dvojice už z těch dávných let s Jirkou Šlitrem, ještě v době kdy Werich hrál s Horníčkem, tak my jsme hráli taky, já beru odkaz na tu dobu. Trojice byly už také, mě inspirovali bratři Fratelini, bratři Maxové, bratři Ritzové, Three Stoogies... Tehdy, když odešel Jiří Šlitr, tak já jsem založil trojici, „Kašpar, Melicharová a Baltazar“ jsme si říkali, Jitka Molavcová, Josef Dvořák a já. Takže jsme zkoušeli i tohle. Ale já jsem dělal vždycky spíš ve dvojici, poněvadž na mě měly vliv dvě dvojice: Laurel a Hardy a Voskovec a Werich.\nJ.V.: Od kdy jste s Jitkou Molavcovou jako pracovní dvojice, kdy přišla k vám do Semaforu?\nJ.S. Je to zvláštní. S Jiřím Šlitrem jsme vlastně na jevišti strávili osm let a s Jitkou za chvíli potrvá spolupráce už let čtyřicet.\nJ.V.: Opravdu pěkná řádka let... Dalo by se říct, že to už je jako manželství. Být takhle dlouho spolu na jevišti znamená, že už jste opravdu sehraná dvojka, a možná i v soukromém životě, když se to tak vezme. Vy musíte o sobě vědět strašně moc?\nJ.S. To víte že jo. Vždyť jsme taky spolu projeli celý svět vlastně od Kanady po Austrálii.\nMy jsme se za těch čtyřicet let vůbec nikdy nepohádali, nikdo z nás nebouchnul dveřmi a žádná ponorková nemoc nebyla, my máme povahy v tomhle směru naštěstí podobné, nesnášíme konflikty a když tak jeden trošku ustoupí. Nikdy mezi námi konflikty nebyly a Jitka ani nikdy neuvažovala o tom, že by odešla, přestože dostávala nabídky z těch velkých muzikálů za velké peníze a odmítala je, hrála u nás za pár stovek, proto jí to teď trošku vynahrazujeme.\nV.Ž.: Na stránkách PN probíhá v posledních týdnech zajímavá mezinárodní anketa ohledně médií. Dovolte nám, pane Suchý, položit tuto anketní otázku i vám:\n"Myslíte si, že by lidé měli pozvednout svůj hlas a bránit se kolektivně proti médiím, které nás více či méně cílevědomě ubíjejí špatnými zprávami a tím v nás uměle podporují a udržují blbou náladu, nebo je to každého ryze soukromá věc, zda se bránit chce a dokáže, a nám není vůbec nic do toho, co si které médium dělá?"\nJ.S. No já si hlavně myslím, že by to bylo zbytečné, poněvadž vše je předem prohraný boj. Oni si budou psát, co budou chtít a když bude protestovat sto lidí a nebo sto tisíc lidí, jim je všechno úplně jedno, naopak budou mít reklamu. Stejně tak jako každou žalobu, která přijde na Blesk Šíp nebo Aha, oni vítají. Pak dají z těch denních miliónů, které dostanou, tři sta tisíc odškodného a mají o čem psát na titulní straně. Takže oni tohle všechno vítají. Svého času mně Miloš Forman vyprávěl takovou historku, která je pro mě dost důležitá. Nějaký americký bulvár tvrdě zesměšnil jistého pastora, který byl známý humanistickým cítěním a mnoha aktivitami v charitativním směru. Oni o něm udělali takový komiks a zobrazili ho jako děsného - s prominutím – kurevníka. Když zažaloval dotyčné noviny, tak noviny paradoxně vyhrály. Dotyčný soudce řekl: „Tohle svinstvo je daň, kterou platíme za svobodu slova“ a to mě trošičku právě sebralo a říkal jsem si, tak takhle to vlastně je.\nJ.V.: Ale na druhou stranu, pane Suchý, nemůžeme přece zůstat nějak bez odezvy, ale musíme se bránit aspoň nějakým způsobem. Já vím, že to, co říkáte, oni vítají, že to je voda na jejich mlýn, ale neudělat proti nim vůbec nic, nechat si od nich diktovat, že oni můžou.., kam až to všechno povede?\nPřed nedávnem jsem dělala rozhovor s bývalým předsedou švédského parlamentu Björn von Sydow (tato funkce je po králi nejvyšší funkcí ve státě), který je velice váženým politikem a uznávaným všemi politickými stranami, on naopak zastává názor, že by se lidé měli bránit, že by měli pozvednout svůj hlas. Vyprávěl mi, jak jeden švédský herec byl vláčen bulvárním deníkem že je alkoholik a že se léčí v protialkoholní léčebně. Jelikož tohle bylo pro něj velkým ponížením, zažaloval dotyčný deník a skutečně musel, ne ten deník, ale ten novinář, zaplatit tomu herci velkou částku odškodného a veřejně se na titulní stránce omluvit. Je to sice taková malá kapka v moři, ale snad i malý signál pro ty lidi, kteří se dostanou do podobné situace, například jako vy sám, že to jde. Jenom to potřebuje trpělivost a nenechat se „uvláčet“. Nechá-li se nařčení či pomluvy bez odezvy, tak to povede dál, že si budou dovolovat víc a víc. Kam vlastně až tuto nehoráznost bez nějakého pokusu o zastavení stálého rozšiřování necháme dojít? Kam až ta demokracie, či-li že si může každý psát, co chce, povede? Jaký tento stav má vliv na mládež? Mladí lidé v tom rostou a myslí si, že je to normální. Ty morální a etické aspekty by měl někdo vždycky stanovit nebo se to tak rozjede... a kde skončí? Proto vznikla v Pozitivních novinách rubrika „Všechno je jinak“ a tohle je jedna z mnoha možností, jak se bulvárním médiím bránit.\nJ.S. Neznám vzornější manželský pár jako je Josef Abrhám se svojí chotí, kteří byli znectění v Blesku. Když je zažalovali, tak dostali skutečně asi dvě stě tisíc odškodného. Ty zaplatil Blesk. Ten ale dává milióny na reklamu, tak dvě stě tisíc je pro ně úplně nic. Jinak já osobně mám s Bleskem velký boj. Je to asi tři týdny kdy jsem hnal fotografa z Blesku z divadla, kterého si tam přivedla Jolana Smyčková. Řekl jsem jí, toho pána si voď domů, nic proti tomu, ale do divadla ne.. Doprovázející novinářka, co s ním byla, se mě ptala: „My jsme vám nějak ublížili?“\nOdpověděl jsem: samozřejmě – vy jste napsali na titulní stranu velikými písmeny: „JITKA MOLAVCOVÁ ODCHÁZÍ PO TŘICETI LETECH ZE SEMAFORU!“ A jak vidíte, je tady dodnes a to už uplynulo od té doby deset let.\nMěli jsme s tím problémy. Organizátoři nasmlouvaných zájezdů nám okamžitě volali, co budeme dělat, když Jitka tam není atd. Já jsem po tomhle udělal embargo – nezveme je na žádné premiéry. Jedinou výjimku jsem udělal, když jsem se ženil a zjistil jsem u sousedů, že oni tady obrážejí a ptají se co a jak, jak to vlastně je, poněvadž ke mně si netroufli. Zatelefonoval jsem jim a řekl: „Pošlete novináře ke mně! A napíšete, co řeknu já!" Takže jsem to embargo přerušil, pozval jsem dva novináře z bulváru a musím říct, že napsali opravdu to, co jsem řekl.\nOd té doby už v Blesku nic nebylo, na premiéry je nezvu. Oni sice napsali o naší Lysistrátě, ale museli přijít do divadla za své peníze, poněvadž od nás pozvánku nedostali. Velice ji vychválili. Aby přišli do divadla, v tom jim nemohu zabránit, poněvadž vím, že je nezastavím, nezruším je a když se uzavřu, tak si něco vymyslí. A jak si vymýšlejí! Třeba v Sukni smutnou jehlou spíchnutou jsem angažoval jednu vynikající džezovou houslistku, a oni najednou v jednom takovém bulvárním časopise napsali, že jsem ji „lámal“ na několika večeřích než řekla ano. Skutečnost byla taková, že jsem jí zatelefonoval a řekl:\n„Slečno Mlinariková, nechtěla byste si u nás zahrát?“\n„To bych skutečně mohla?“\n„Jo, přijďte podepsat smlouvu!“ Tím to zhaslo. Ale oni napsali, že jsem ji „lámal“ na těch večeřích... a také tam byly v uvozovkách přímé řeči, které jsem jí na těch večeřích říkal....\nJ.V.: Svědomí těch novinářů, jestli ještě nějaké mají, když něco takového píšou, nemůže přeci zůstat čisté a mělo by být všem jasné, že když budou lhát a vymýšlet, tak tím člověka raní. Jak k podobným nehoráznostem přistupovat a jak jim zabránit? Dokážu pochopit, že si novinář sem-tam něco přidá, ale v takovém rozsahu poškozovat někoho, vždyť je to nemorální. Snad by mělo něco existovat, něco jako etická rada, která by dohlížela na ochranu osobnosti člověka. Vždyť je to do nebe volající, že někdo může osočit vás a udělat si z vás „trhacího panáka“, když to tedy přeženu, bez nějakého potrestání; kam až ta drzost novinářů povede, když je nikdo nedokáže zastavit?\nJ.S. Máte zcela pravdu! Tohle nemůže snad nikdo zastavit. Když jim soud nařídí napsat omluvu, napíšou takovou malinkou zprávičkou, napsanou na tři řádky někde na zadní straně, „Omlouváme se …“ a tím to hasne. Pak tohle nemá cenu. Já mám zjištěno, že lidi, na kterých mně záleží, kterých si vážím, podobné zprávy nečtou. A ti, co je čtou, k nám do divadla stejně nechodí.\nJ.V.: U nás v Pozitivních novinách se dost často vracíme k tomuto tématu a důsledkem toho je již zmíněná, nedávno zavedená rubrika „Všechno je jinak“ na kterou jste vy, jako vůbec první, reagoval, a dokonce již dvakrát!\nJsou sice ti, co po tom prahnou, kteří se tím baví, ale většina je těch, kterým to vadí! A tak si myslím, že by se to nemělo nechat dojít do nějaké velké absurdity, aby se veřejně činný člověk bál vystrčit nos, ale všichni ostatní by si mohli na toho člověka dovolit cokoliv. Určitě by měl nějaký STOP nastat a já si myslím, že učitě dojde k tomu, že někdo z lidí na vyšších řídících postech tohle pochopí a řekne NE, takhle to dál už nejde, neboť tohleto už jde za hranice únosnosti, a navrhne nějaký zákon.\nJá osobně si velice přeji, aby se to stalo, že by slušní lidé měli klid na svou práci, měli nárok na své soukromí a nebyli obtěžováni všude možně, ať se vrtnou kam se vrtnou – nešťastným příkladem toho extrému byla princezna Diana, která to odnesla životem. Ale to už jsme trošku někde jinde...\nNakonec se vás, pane Suchý, zeptám: „Jaký podle vás mají bulvární média vliv na výchovu mladé generace?"\nJ.S. Já mám o tomhle jaksi zkreslenou představu, poněvadž moje žena učí na Keplerově gymnáziu a když přinese domů práce těch studentů, tak jen žasnu, jak jsou intelektuálně vyspělí. Když si vzpomenu na sebe v těch letech, byl jsem proti nim úplné „ořezávátko“. Tahle škola je skutečně škola výběrová, kde se sešel ohromný kádr mladých lidí a o nich něco vím. Jsou skvělí! Jinak k nám do divadla nějak zase tolik mladých lidí nechodí. My jsme divadlo střední generace, starých lidí taky už silně ubývá. Nás navštěvují diváci tak asi ve věku od 25 do 65 let.\nV.Ž.: Pane Suchý, jste velice známý člověk, "vaše sláva se až uměleckých hvězd dotýká“, proto je podivné, proč ty malé, křehké "suchary" byly pojmenovány právě zrovna po vás na „Sušenky“, tak jako po Karlu Hašlerovi byly pojmenovány „Hašlerky“. Nebo přikládáte snad toto rozhodnutí tomu, že se jedná o "trvanlivé a kvalitní" zboží a můžete v tom případě našim čtenářům prozradit, jak jste se dokázal s tím vyrovnat? S něčím takovým se přece každý umělec pochlubit nemůže?\nJ.S. S tímhle už jsem operoval v dávné minulosti v jedné hře, kdy jsem mluvil o existenci sušenek, zatímco šlitrovky neexistujou, protože by je nikdo nevzal do huby.\nV.Ž.: Co si, pane Suchý, myslíte o Pozitivních novinách?\nJ.S. Jsem toho názoru, že Pozitivní noviny jsou listem slušných lidí a je mi jenom líto, že nemohou vyvážit bulvár, který má čtenářů mnohonásobně víc a nedovedu si představit, že by mohlo dojít k nějaké změně. Nicméně jsem přesvědčen, že Pozitivní noviny musí být takový fajn ostrůvek pro ty lidi, kteří chtějí myslet pozitivně.\nPozitivní noviny děkují panu Jiřímu Suchému za rozhovor a přátelskou atmosféru při jeho natáčení.


Ombudsman k modernizaci elektrických a plynových rozvodů\nZástupce veřejné ochránkyně práv Stanislav Křeček se zabýval případem rekonstrukce plynovodu, při níž došlo k nahrazení starého zařízení novým a větším, byť umístěným ve stejné trase. Minulý týden pak úřad ombudsmana publikoval názor, který lze obecně vztáhnout na všechny podobné případy. Podle ombudsmana zaniká věcné břemeno k pozemku i tehdy, když je staré vedení nahrazeno ve stejné trase novým vedením. Provozovatel vedení musí podle nové legislativy dosáhnout dohody s majitelem pozemku.\nPodle dřívější právní úpravy museli vlastníci pozemků s elektrickým vedením nebo plynovodem strpět umístění a provozování takového vedení na svém pozemku. A tato povinnost trvá, dokud je toto vedení na pozemku uloženo. V okamžiku odstranění vedení, i když třeba jen z důvodu výměny za nové, ale povinnost strpět toto zařízení zaniká.\nJe nutné, aby majitel rozvodů nebo plynovodu dosáhl s vlastníkem zcela nové dohody o umístění zařízení na jeho soukromém pozemku. Dnes, na rozdíl od předchozí právní úpravy, nelze tuto povinnost uložit majiteli pozemku proti jeho vůli. Zástupce Veřejného ochránce práv Stanislav Křeček uvedl, že při vzájemné domluvě mohou provozovatel a vlastník pozemku využít pravidel nového občanského zákoníku, který nastiňuje obsah dohody o umístění inženýrské sítě. Žádost o vyvlastnění pozemku ze strany provozovatele by vždy měla být až krajní možností.\nNázor kanceláře ombudsmanky potvrdil i Krajský soud v Hradci Králové, který dospěl ke stejným závěrům. Podle jeho rozsudku povinnosti vlastníka pozemku a z toho plynoucí práva provozovatele nejsou na nová elektrická vedení přenosná a zůstávají zachována jen pro vedení a stavby původní.


WELLA CZ s.r.o. Praha 5 - Stodůlky, - Evropská databanka\nK Hájům 1068/4, Praha 5 - Stodůlky 155 00\nDistribuce profesionální vlasové kosmetiky Wella (pro kadeřnické salony) a značkového vybavení kadeřnických salonů nábytkem a vybavením Welonda.\n- distribuce profesionální vlasové kosmetiky Londa v České republice jako divize firmy Wella.\nLonda kosmetika je určena pro užití v kadeřnických salonech.\nProdej je zajišťován regionálními zástupci Londa a kadeřnickými velkoobchodníky.\nProfesionální výrobky pro profesionály.\n- zesvětlení až o 7 stupňů.\n- Blondoran Power - všeuměl.\n- Blondoran Extra Care.\n- krémová barva na vlasy Londacolor\n- přípravek pro intenzivní tónování\n- Londacolor Plus mixovací odstíny\n- Londacolor Pigment Mousse\n- oxidační prostředky Londa.\n- nová jemně alkalická trvalá ondulace Londaperm Sensor ručí za tvarování vlasů jemným způsobem.\n- jemně alkalická trvalá ondulace pro živé, silné lokny plné pružnosti a pro optimální pevnost.\n- na lesk barvy\n- tvoření účesu\n- objem a přípravky proti lupům.


Jak nám pomáhají BÍLKOVINY sportovat lépe? | Enervit\nPro rychlé doplnění vyčerpaného glykogenu po fyzické aktivitě se doporučuje co nejdříve přijmout rychle vstřebatelné sacharidy. Při současném příjmu bílkovin se ale regenerace glykogenových zásob zvyšuje a zároveň jsou negativní dopady způsobené sportem opraveny mnohem rychleji.\nBílkoviny jako regenerační katalyzátor\nOdborná literatura uvádí, že pokud jsou bezprostředně po intenzivním výkonu přijaty bílkoviny, nebo specifické aminokyseliny – vytrvalcům velmi známé BCAA a glutamin – bývá zlepšený regenerační proces a dosaženo menšího počtu svalových potíží, jakými jsou bolest a ztuhlost. Aminokyseliny s rozvětveným řetězcem, tedy BCAA a z nich zejména leucin, podporují opravy svalové tkáně po sportu a stimulují syntézu nových svalových bílkovin. Glutamin podporuje syntézu glykogenu a snižuje riziko infekce a přetrénování, dva možné důsledky náročné tréninkové přípravy.\nKoloběh bílkovin v těle\nOba procesy, tedy rozklad bílkovin, k němuž dochází v průběhu tréninku, a syntéza bílkovin, která rozpad bílkovin zastaví a stimuluje produkci nových (tudíž i svalových buněk), probíhají v lidském těle kdykoliv během dne. Rozklad a syntéza bílkovin probíhají současně, i když jeden z procesů vždy převládá nad tím druhým v závislosti na aktuální situaci. Stěžejními faktory jsou výživa, hladovění a sportovní aktivita. V těle dochází k tomu, že po několika hodinách půstu, stejně jako při sportovní aktivitě, začne převažovat rozpad bílkovin (tzv. katabolizmus), zatímco několik desítek minut po požití bílkovin jako součásti jídla převažuje syntéza bílkovin (tzv. anabolizmus).\nPříjem bílkovin ve vztahu ke sportu\nPři tréninku převažuje svalový katabolizmus, dochází tedy ke ztrátě bílkovin, a to právě z důvodu jejich rozpadu. Po tréninku naopak převládá anabolizmus, což znamená, že dominuje syntéza bílkovin nad jejich rozpadem. Ovšem pouze za předpokladu, že jsou k dispozici stavební kameny pro syntézu bílkovin – tedy aminokyseliny získané trávením bílkovinové potravy. Z toho vyplývá, že k syntéze bílkovin dochází až po skončení sportovního výkonu, navíc v návaznosti na složení povýkonového jídelníčku.\nPodle odborných studií trvá tento trend výroby proteinů po každém tréninku desítky hodin, své maximální hodnoty ale dosahuje ve třetí hodině po tréninku. Po 24 hodinách je na polovině maximální hodnoty, po 48 hodinách na třetině (viz graf). Od toho se odvíjí i časování příjmu jídla a sportovní výživy po sportu. Bezprostředně po skončení aktivity je vhodné sáhnout po regeneračním nápoji, který obsahuje potřebné rychlé sacharidy i aminokyseliny. S určitým odstupem je pak vhodné myslet kromě sacharidů a aminokyselin i na bílkoviny. Dobré je tedy zhruba do dvou hodin zařadit sacharido-bílkovinné jídlo (např. rýže s kuřecím masem), nebo využít proteinové koncentráty či sáhnout po proteinové tyčince.


Vitamín B5 150 kapslí - Vito Life - www.suplementy.cz\n› Vitamíny a minerály › Vitamín B5 150 kapslí - Vito Life\nKód produktu 17127036\nAntistresový vitamín, který se podílí se na odstraňování jedů a vylučování léků z těla. Podporuje také imunitní systém sliznic, růst vlasů a ukládání barviv ve vlasech.\nO vitamínu B5: Vitamín B5 je dalším z osmi vitamínů skupiny B. Říká se mu i kyselina pantotenová. Podobně jako ostatní vitamíny skupiny B má i vitamín B5 hodně zdravotních přínosů. Je potřebný hlavně pro oči, játra, pokožku, vlasy a metabolismus. Nejčastěji se kyselina pantotenová spojuje s metabolismem, kde sehrává roli při rozkládání potravy, kterou jíme. Kyselina pantotenová je totiž součástí koenzymu A, organické látky, která hraje rozhodující úlohu v mnohých buněčných metabolických dráhách. Vitamín B5 je také dobrým zdrojem energie, protože sacharidy, které se uvolní, když naše tělo rozkládá potravu, mohou být poté proměněny na energii.\nÚčinky vitamínu B5: Kyselina pantotenová nám může prospět například při překonávání dlouhodobého stresu nebo při poruchách spánku. Vitamín B5 je totiž antistresový vitamín. Podílí se na odstraňování jedů a vylučování léků z těla. Podporuje také imunitní systém sliznic, růst vlasů a ukládání barviv ve vlasech. Zvyšuje plodnost a podporuje dlouhověkost. Jako součást koenzymu A hraje důležitou roli při metabolismu tuků, sacharidů a různých aminokyselin, jakož i při syntéze mastných kyselin a cholesterolu.\nobsahuje: Vitamín B5 40 mg, mikrokrystalická celulóza, tobolka (želatina a bílé barvivo: oxid titaničitý)\nberte 1 tobolku denně (nejlépe ráno), zapít dostatečným množstvím tekutin\nVitamín B5 - kyselina pantothenová 40 mg\nShiitake 60 kapslí - Vito Life\nShiitake neboli houževnatec jedlý První zmínka o shiitake se objevuje v dílech čínské medicíny již před 2000 lety. Dokládá tak vysokou hodnotu, která se této houbě přisuzuje. Shiitake je rovněž...\nLife s Vitality Active Stack 60 tablet - Amix\nAmix™ Life’s Vitality je jedním z nejkomplexnějších multivitaminových produktů na trhu. Poskytuje směs vitamínů a minerálů spolu s dávkou ovocných a zeleninový výtažků, antioxidantů, bylin, enzymů...\nUšetříte: 71 Kč (–15 %)


Pohovor a prohlídka pracoviště\nOd: martinaa® 15.11.11 18:52 odpovědí: 18 změna: 17.11.11 15:44\nPěkný den, nedávno jsem se ptala (a bylo tu i plno jiných dotazů), jak se obléci na pohovor. Mám se obléci velmi slušně i v případě, že se mnou možný zaměstnavatel bude procháze pracoviště? Nevím, zda se na to obcházení zrovna hodí lodičky...\nPokud se předpokládá procházka pracovištěm, ustrojil bych se tak, abych ji mohl projít. Tzn. nastupuje-li nová ošetřovatelka krav, asi projdou kravín. Nastupuje-li sekretářka generálního ředitele, opravárenské dílny podniku jí zřejmě podrobně ukazovány nebudou.\nA co si oblect mezi deti? Abych je nenapichla podpatkem, pripadne aby mi nekoukaly pod sukni:D\nRifle se mi take nezdaji vhodne, spolecenske kalhoty nemam... ach jo\nA nedá se to vyřešit nízkou obuví na způsob balerín?\nNa ty uz je prece jen trosku zima Bot mam plno, ale jak jsem ciste sportovni typ, ted mam problem vybrat, co by se hodilo. Jak jsem psala - kozacky na podpatku jsou fajn, ale hodi se mezi deti?\nKozacek mam jeste nekolikero, ale jedny opravdu sportovni, zbytek na podpatku...\nMartino, už je venku chladno, vzala bych si podzimní botky, polobotky nebo lehčí kozačky. Člověk se necítí dobře, když je mu od noh chladno. - stařenka\nJedná se o post učitelky MŠ, pravděpodobně se budu pohybovat po třídách a mezi dětmi... sukně a kozačky na podpatku jsou krásné, ale do tohoto prostředí nevhodné...\nTaké nevím, zda je lepší být oblečená víc sportovně, nebo ryze elegantně\nMilá martino.Ve školce se náštěvy zouvají nebo dostanou navleky.Neřešte to\nMyslíte, že děti v MŠ Vám hned budou chtít koukat pod sukni? Už si teda na ten věk pořádně nevzpomínám, ale asi bych se toho nebál.\nJá jsem se nikdy nijak zvlášť na pohovor nestrojil, jel jsem třeba přímo z práce. Řekl bych, že děti ocení spíš sportovnější oblečení, ale sukně bude lepší, než rifle. A boty nějaké normálnější, máte-li, moc píchací být nemusejí, ale decentní podpatek klidně.\nPokud dobře čtu jedná se o pohovor, ne o nástup na pracoviště.Pohovorů jsem absolvovala mnoho,ale ani jednou mě hned nebral potencionální zaměstnavatel na prohlídku.Každopádně oblékla bych se tak jak na pohovor.Přece pokud se jdu ucházet o práci třeba i dojičky,nepřijdu o zaměstnání žádat v " gumákách"...\nPohovor a prohlidku. Ze zkusenosti se mi muze stat, ze mi reditelka rekne - bezte chvili za detmi, aby videla, jaky k nim mam pristup.\nMartino, oblékla bych se tak, abych se cítila především dobře já. Ředitelka bude posuzovat Váš přístup a zájem o tu práci a děti zase Vaše chování k nim. Ne oblečení, tak se zbytečně nenervujte. Je to o tom, co z člověka vyzařuje, ne o tom, jak a v čem je oblečený. I ředitelka Vás může přijmout v džínách a přesto budit respekt.\nDekuji Nejake tmave kalhoty si nejspis sezenu...\nMartino, byla jsem v pondělí pro vnučku ve školce. Paní učitelka měla na sobě tmavé kalhoty a k tomu svetřík. Když tak, co kdybyste si vzala kalhoty a blúzku nebo svetřík a sáčko a něco na přezutí do kabelky, to pro případ, že bysta šla do třídy k dětem? - stařenka\nVidite, neco na prezuti me vubec nenapadlo A ten svetrik se mi take libi. Dekuji...\nJak dopadl pohovor? Jak jste se líbila a jak se líbilo vám? Ty lodičky jsou špatným nápadem. Jednou jsme takhle parádně capali po sluníčku, když najednou chlapeček Vlado prohlásil: Iděm domou. A začal utíkat jako Zátopek. Já podpatky a 30dětí! Posadila jsem ve fofru děti na trávník vedle chodníku, postavila k nim babku, která o holi cupkala kolem. Vyzula lodičky, vyhrnula sukni a popadla ji do ruky a zdrhala jsem jako dva Zátopci. Chytla jsem ho hooodně daleko. Ještě teď, když si na to vzpomenu, orosím se.:D\nJdu tam az pristi stredu, proto se ptam s relativne velkym predstihem, abych si vsechno stihla promyslet\nTak nastesti snad deti budou venku a nikam se nerozutecou:D Ale treba zse budou mit vytvarku, tak mi pomaluji obleceni nebo na me prevrhnout vodu, svistata:D\nHlavne se nezaleknete jak jsou ty prtata uprimni.\nNebojte, nebyla by to prvni prace s detmi:D


Potili se i ve vodě. Dálkové plavce čeká v Tokiu hodně raný start - iDNES.cz\nKvůli vedru začnou za rok na olympijských hrách v Tokiu pravděpodobně i závody v dálkovém plavání velmi brzy ráno. Při nedělním testu na pět kilometrů si totiž plavci stěžovali na extrémní podmínky, kdy se teplota blížila 30 stupňům.\nNejvyšší možná povolená teplota vody je podle regulí mezinárodní federace FINA 31 stupňů.\nPlavecká federace proto zvažuje, že start posune už na pátou hodinu. „Je možné, že to bude 5:00, možná 5:30, možná šest nebo půl sedmé. Bude to záviset na teplotě vody,“ připustil výkonný ředitel FINA Cornel Marculescu.\nDálkoví plavci v Odaiba Marine Parku závodili na pětikilometrové trati a původní start byl urychlen o tři hodiny na 7:00.\n„Voda byla nejteplejší, jakou jsem při závodu zažil. První dva kilometry to ještě šlo, ale pak jsem se přehříval,“ uvedl trojnásobný olympijský medailista a vítěz z Londýna 2012 Tunisan Usáma Mellúlí.\nUž dříve pořadatelé atletických závodů ubezpečili, že maratony z důvodů veder na doporučení lékařů začnou nejpozději v šest hodin ráno.\nTémata: plavání, dálkové plavání, Mezinárodní plavecká federace (FINA)\nLochte korunoval návrat po trestu americkým titulem v polohovce\nLochte se vrátil k plavání rychlou polohovkou na domácím šampionátu\nZávadová byla 21., Hosszúová i Dressel na MS přepsali rekordy\nKraulař Micka skončil na MS na 1500 m desátý, Dressel přidal tři zlata\nItalští vodní pólisté vybojovali na MS rekordní čtvrté zlato\nAustralanka Jacková na MS neplavala kvůli dopingovému nálezu\nV začátcích šlo o život. Z himálajské řeky doplaval až na šampionát\nZnakařka Kubová byla dvoustovce devatenáctá, padly tři světové rekordy\nSchoolingovi se vymstil návrat do Singapuru, bazén už má jiné hvězdy\nPhelps smekl. Úžasná technika, chválí svého nástupce Miláka\nTentokrát bez rekordu, Seemanová končí na stovce devatenáctá\nKubová byla na MS na padesátce desátá, Milák vzal Phelpsovi rekord


Dejte STOP těmto příznakům – Galerie sklepení\nDejte STOP těmto příznakům\nmenopauza , což je období v životě ženy, které znamená období takzvaného pohlavního klidu, rozhodně není snadným obdobím. Přechod plodného období do menopauzy nebývá příjemný. Pomoc lze najít v přírodě nebo v lékárně. Záleží na každé ženě, jak bude stav řešit.\nMenopauza je období okolo poslední menstruace v životě. Vaječníky ukončují svou aktivitu. To neznamená pouze konec dozrávání vajíček, ale také snižování produkce ženských pohlavních hormonů, estrogenu a progesteronu. Z toho vyplývají potíže, nazývané také estrogen- deficitní syndrom.\nObdobí menopauza má řadu příznaků. Jsou individuální, u každé ženy se projeví v jiném poměru, nebo se některé nemusí projevit vůbec. Jde o ztrátu menstruace, pocení, pocity návalovitého horka, podrážděnost, bušení srdce, nespavost a další.\nKvalitní revize Vaší kanalizace\n© Galerie sklepení


Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk, Virginia Beach, VA, Spojené státy – Porovnejte nabídky\n5700 Greenwich Road, Virginia Beach, VA, Spojené státy\nDobrýNa základě 222 recenzí\nCourtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk – nejlepší nabídky\nRecenze letecké společnosti Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk\nCourtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk – informace\nSlužby Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk\nFotografie Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk\nKde se Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk nachází\nNejčastější dotazy pro rezervace Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk\nMá Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk zavedená bezpečnostní opatření týkající se koronaviru COVID-19?\nCourtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk má v souvislostí s pandemií koronaviru zavedené nové postupy v oblasti čistoty a úklidu a nové pokyny týkající se bezpečné vzdálenosti. Pro další informace týkající se opatření proti koronaviru COVID-19 prosím kontaktujte přímo našeho partnera, Global Cleanliness Council.\nJak daleko se nachází Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk od Norfolk?\nNorfolk a Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk jsou od sebe vzdálené 5,9 km a cesta běžně zabere přibližně 7min, v závislosti na dopravě. Doporučujeme, abyste zkontrolovali dopravní situaci v okolí hotelu a letiště, protože některé oblasti se vyznačují rušnější dopravou a délka jízdy tak může být delší.\nJak se nejlépe dostat z Norfolk na hotel (Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk)?\nMá Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk k dispozici bazén?\nYes. Mnoho cestovatelů, kteří se chystají do destinace Virginia Beach často vyhledává hotel s bazénem. Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk má pro ubytované hosty k dispozici bazén, ale berte na vědomí, že hotely většinou s ohledem na používání bazénu uplatňují vlastní pravidla.\nJaké je telefonní číslo hotelu Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk?\nMáte-li dotazy týkající se hotelu nebo vašeho pobytu, kontaktujte telefonní číslo +1 757 490 2002.\nMá Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk k dispozici Wi-Fi?\nAno, Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk má pro ubytované hosty k dispozici Wi-Fi.\nMá Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk k dispozici posilovnu nebo fitness centrum?\nCourtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk má posilovnu. Posilovna je dostupná pouze pro hosty hotelu a otevírací doba a podmínky se mohou v případě jednotlivých hotelů výrazně lišit. Doporučujeme, abyste se s případnými dotazy obrátili na recepci.\nCourtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk – v kolik hodin je potřeba se odhlásit?\nBěžný čas odhlášení pro Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk je 11:00.Hosté se většinou mohou přihlásit od 16:00. Potřebujete-li zařídit odlišnou dobu, kontaktujte recepci.\nMá Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk vlastní restauraci?\nUbytovací zařízení má restauraci. Chcete-li zjistit otevírací dobu a čas posledních objednávek, kontaktujte prosím Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk. Pro hosty, kteří si přejí zajít na drink, je k dispozici bar.\nNabízí Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk praní prádla?\nAno, Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk hostům nabízí praní prádla. Hosté také mohou využít žehličky a žehlicího prkna, které ubytovací zařízení poskytuje.\nPodobné hotely (Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk)\nHotely v okolí Courtyard by Marriott Virginia Beach Norfolk


Stříbrští inlinisté v lize bodovali - Tachovský deník\nStříbrští inlinisté v lize bodovali\nPřaha - Buldoci absolvovali další dvojzápas v 1. lize.\nSpolečný tým Olomouce a Rouenu (světlé dresy) na turnaji Prague Roller Hockey Days | Foto: Archiv klubu\nDalšími dvěma zápasy pokračovala první liga skupiny západ a stříbrští HC Buldoci zajížděli do hokejového stánku Hvězda Praha.\nV prvním zápase se utkali stříbrští inlinisté s mužstvem Warriors Praha a byli úspěšní až v závěru, kdy rozhodovaly samostatné nájezdy. V rozhodujícím se zaskvěl Šůcha.\nNásledně v druhém střetnutí nastoupili Buldoci proti domácímu celku Roller Storm Praha.\n„Ve třech čtvrtinách jsme byli soupeři rovnocenným soupeřem, ale závěrečnou čtvrtinu nezvládli. Po hrubce zadáků v rozehrávce, kterou domácí potrestali, kluci zcela „odešli" a nechali si nastřílet nepopulární desítku," komentoval nevydařené vystoupení trenér Buldoků Pavel Bobr a neodpustil si malou poznámku:\n„Zápasy se hrály ve velice účelném hokejovém stánku Hvězdy Praha. Už u vchodu nás překvapila vzhledná reprezentativní vrátka s perfektní funkčností. Interiér haly je sice už omšelý, avšak postačující. Že by to mohl být mustr pro Stříbro se hned nabízí."\nIHC Warriors Praha – HC Buldoci Stříbro 4:5 po SN (1:2, 2:0, 1:1, 0:1).\nBranky: Turek 2+0, Metelka 1+1, Hrubý 1+0 – Šůcha 3+1, Houdek 1+1, Sládek 1+0, Staněk 0+1, Bárta 0+1.\nBuldoci: Dudík, Houdek, Holák, Staněk, Šůcha, Polívka, Bárta, Sládek, Černoch.\nIHC Roller Storm Praha – HC Buldoci Stříbro 11:4 (1:0, 3:1, 1:3, 6:0).\nBranky: Bláha 7+1, Mikeska 1+2, Frodl 1+2, Jindrák 1+1, Duchek 1+1 – Sládek 2+0, Šůcha 0+1, Bárta 0+1.\n1. Rakovník 3 3 0 0 0 0 0 33:10 9\n2. Plzeň-Košutka 3 3 0 0 0 0 0 30:9 9\n3. Rol. Storm Praha 4 3 0 0 0 0 1 30:17 9\n4. Letci Plzeň 3 1 0 0 0 0 2 17:27 3\n5. Buldoci STŘÍBRO 3 0 0 1 0 0 2 11:24 2\n6. Warriors Praha 5 0 0 0 0 1 4 16:49 1\n7. ASK Lovosice 1 0 0 0 0 0 1 4:5 0\nStříbrští už v neděli nastoupí k dalším zápasům. V plzeňské hale na Košutce, kde hrají své domácí zápasy hostí od 13.00 hodin Rakovník a o dvě hodiny později nastoupí proti Lovosicím.


Držák kola rovnoběžný skládací | Váš specialista na nosiče Thule\nPokud tápete, jak uskladnit Vaše jízdní kola, aby Vám zbyl ještě nějaký prostor například na dětský kočárek nebo na něco jiného, pořiďte si držák kola rovnoběžný, který umožňuje zavěšení jízdního kola na zeď za horní rámovou trubku. Pokud zrovna držák nepotřebujete, je možné ho složit tak, aby Vám nepřekážel. Tento držák můžete použít nejen při skladování jízdního kola, ale také i při provádění menších úprav a údržby, například seřízení brzd, výměna komponentů apod. Držák má polstrované háky, což zabraňuje poškození laku rámu jízdního kola. Maximální nosnost držáku je 21 kg a je vyroben v České republice.\nDotaz na produkt: Držák kola rovnoběžný skládací


Obětem domácího násilí mají pomoci informační plakáty - Kroměřížský deník\nObětem domácího násilí mají pomoci informační plakáty\nKroměříž - Další krok ve snaze pomoci obětem domácího násilí udělalo Okresní ředitelství Policie České republiky vKroměříži.\nV rámci potírání domácího násilí připravila kroměřížká policie stovky varovných a informačních letáků. Ty se objeví na obvodních odděleních, v čekárnách lékařů i na zastávkách. | Foto: DENÍK/Veronika Klímová\nZa částku čtyřicet tisíc korun totiž nechali policisté připravit podrobné informační plakáty a letáky plné užitečných rad a telefonních čísel, které pomůžou nejen zasahujícím, ale především poškozeným.\n„Materiály se vtěchto dnech postupně objevují na všech obvodních odděleních policie. Plakáty budou postupně vyvěšovány na přístupných místech, jako je například městská hromadná doprava, čekárny lékařů, vlaky nebo domovy důchodců,“ přiblížila Blanka Králová zpreventivně informační skupiny kroměřížské policie.\nBěhem února se do oběhu navíc dostanou tematicky laděné igelitové tašky, které budou rovněž potištěny stručnými radami.\nDomácí násilí je podle policistů ina Kroměřížsku stále vážnějším problémem. Jen za loňský rok byla totiž zdomu kvůli němu vykázána skoro desítka agresorů.\n„Vždy se jednalo omanžela nebo syna, kteří týrali své rodiče nebo družky. Také letos byl už zdomu vykázán muž, který týral starou maminku,“ informovala kroměřížská policejní mluvčí Květoslava Malenovská.\nKtomu, aby našli odvahu oznámit problémy doma také další poškození, má pomoci právě aktuální akce, která už zaznamenala první odezvy.\n„Obrovský zájem je zejména oletáky pro oběti, celý projekt však zaujal také policejní Správu Jihomoravského kraje, která ho chce realizovat vrámci celé regionální působnosti,“ nastínila Králová.\nZe všeho nejdůležitější je však podle Králové fakt, aby se oproblému začalo konečně hovořit.\n„Aby se oněj začali lidé zajímat a domácí násilí už nezůstávalo pouze za těmi zavřenými dveřmi,“ doplnila Králová.


Stará se o váš dům. Vy o to, co máte ráda. Bez obav. stresu komplikací velkých zásahů - PDF\nDownload "Stará se o váš dům. Vy o to, co máte ráda. Bez obav. stresu komplikací velkých zásahů"\n1 Stará se o váš dům. Vy o to, co máte ráda. Bez obav stresu komplikací velkých zásahů\n2 inels vám dává dokonalý přehled o všem, co se ve vašem domě děje. Zatímco si vaše ratolesti hrají ve vedlejší místnosti, můžete je snadno sledovat na televizní obrazovce ať už pracujete v kuchyni nebo relaxujete na balkoně. Tip Kamery mohou pohlídat také okolí vašeho domu a postarat se o váš ničím nerušený klid. 2\n3 Inteligentně ovládá světla. inels přizpůsobí osvětlení vaší domácnosti aktuální situaci. Až budou vaše děti usínat, dopřejte jim plynulý přechod do říše spokojeného spánku. inels umí postupně stmívat osvětlení v pokojíku. A pokud se vaše dítě rozhodne jít v noci na záchod, světla rozpoznají pohyb a automaticky rozsvítí jen na 20 %. Tip Využívání stmívatelných LED světel šetří až 40 % vašich nákladů na elektrickou energii. Pomáhá hlídat vaše děti\n4 Myslí na zdraví Ochrání vás před nebezpečím. Odcházíte z domu a chcete mít naprostý klid, že v domě neprobíhá žádná nežádoucí a neplánovaná akce? Pak stiskněte odchodové tlačítko a vypněte celý okruh kromě ledničky. Žádná kulma nebo žehlička na prádlo nezůstane v provozu. Odchodové tlačítko! vašich nejbližších\n5 Stará se o vaše nejbližší. Děláte si obavy o zdraví vašich dětí, maminky nebo partnera? S inels už nemusíte. Ve chvíli, kdy by se s nimi cokoli dělo, vás jediným stisknutím tlačítka probudí. Tip Chytrá aplikace inels funguje na všech typech mobilních zařízení. Stáhněte si ji zdarma. Řídí vaše spotřebiče. inels je možné snadno propojit se všemi novějšími typy elektrických spotřebičů. Až přijedete z práce, vaše prádlo může být vyprané. Stačí jednoduše dát pokyn pračce prostřednictvím snadné aplikace na chytrém telefonu nebo tabletu. 5\n6 Dopřeje Díky inels můžete být jednou nohou doma, ať jste kdekoli. Ať už jste na cestách, v práci nebo na dovolené tisíce kilometrů od domu, neustále můžete sledovat a ovlivňovat, co se ve vašem domě děje. Nestresujte se, zda jste před odjezdem zhasli ve všech místnostech nebo nezapomněli vypnout topení či pračku. Všechno vidíte, všechno řídíte. 6\n7 Tip Nevytápějte váš dům ve chvíli, kdy v něm nikdo není. Zapněte topení až před příjezdem a ušetříte tisíce korun. vaší duši klid\n8 Ovládací panel inels...má moderní design. Nabízíme také stylové vypínače v nejrůznějším barevném provedení. Pestré ovládání Ovládejte váš dům nejen pomocí smartphonu či tabletu, ale také stylovými klasickými vypínači Logus 90, jimž můžete přiřadit jakoukoli funkci. Nemusí umět jen zhasnout či rozsvítit světla, ale třeba také vypnout vaše domácí spotřebiče nebo inteligentně reagovat na jakékoli další pokyny. Tuto funkci navíc můžete kdykoli změnit. Jak? Poradíme vám! Máte právo volby. Buď tablet, nebo klasické vypínače. Je to jen o vás. Je to jen na vás.\n9 Designové řady LOGUS 90 CRYSTAL Jas a průzračnost. Odstíny, které přenáší záři krystalů do vybroušených zážitků. METALLO Odlišnost a modernost. Ušlechtilost a jas kovu zvyšují hodnotu okolí a dávají inspiraci velkým okamžikům. ARBORE Volba přírodních materiálů. Teplé odstíny dřeva s jejich odlišnými strukturami utváří pokoje plné blaha a srdečného pohodlí. PETRA Krása a stálost přírody. Kámen se svými nerovnoměrnými vzory, tvarovaný časem a přírodou, představuje smysl pevného a nekonečného bytí. BASE Dobré zakončení. Diskrétní tvar a funkce. AQUARELLA Osobité barvy. Odstíny, které charakterizují prostor. ANIMATO Velký výběr barevných provedení, moderní design a příjemná cena. věří vašemu stylu 9\n10 A navíc Řeší věci chytře Pokud děláte některé činnosti pravidelně, prostě si je nastavte. Všechno pak bude fungovat automaticky. Osvětlení, topení nebo ovládání dveří. Udělá z vás hlavu rodiny Ovládání inels je opravdu hračka. Buďte vy tou, kdo má domácnost doslova pod prstem. Neohrozí váš rodinný rozpočet inels je řešení, které je dostupné skutečně každému. Poradíme vám, co se hodí pro váš dům. S inels BUS System jste schopní integrovat většinu technologií v domě a vhodnou regulací šetřit vaše peníze za energie. Nemusíte se zajímat, zda je léto nebo zima. Jednoduše nastavíte požadovanou teplotu v místnosti a dům již automaticky ví, co má dělat. Úspory provází celou myšlenku inteligentního bydlení. Dům je schopný vypnout osvětlení a vytápění v místnosti v době nepřítomnosti, v zimě vytáhne žaluzie, čímž umožní prohřívání domu slunečními paprsky či naopak v létě dříve zatáhne žaluzie a omezí tak četnost spínání energeticky náročné klimatizace. Neopomenutelná je ochrana majetku a bezpečí. Záplavový, teplotní, požární detektor nebo detektor úniku plynu dá pokyn, který zavře přívod vody, plynu, spustí ventilaci apod. Užitečná je také funkce simulace přítomnosti v době, kdy jste na dovolené. Při ovládání elektroinstalace můžete využít nástěnné vypínače, skleněné dotykové vypínače, dotykový displej, smartphone, tablet, počítač či televizní obrazovku. Tím si tak zachovat konvenční způsob ovládání a doplnit jej o možnost ovládání celého domu z jednoho místa. Užíváte si rádi hudby, sledování filmů či prohlížení fotek? S multimediální nástavbou budete mít všechna tato data přístupná kdekoliv v domě. Navíc můžete dětem ve vedlejším pokoji vypnout televizi a ovládat celý dům přes TV obrazovku. 10\n11 inels, Sykora Home inels, Sykora Home Českomoravská Praha 9-Vysočany Tel.: ELKO EP, s.r.o. ELKO EP, s.r.o. Palackého Holešov-Všetuly Bezplatná infolinka:\n12 10 důvodů proč se rozhodnout pro sběrnicový systém inels BUS System 1. Ideální řešení do novostaveb 2. Snížení nákladů až o 30 % 3. Využití dvouvodičové sběrnice (žádné stohy kabelů) 4. Systém elektroinstalace lze kdykoliv rozšířit dle vašich potřeb 5. Možnost změn ve způsobu ovládání v průběhu užívání domu 6. Vzdálený dohled pomocí smartphonu, tabletu nebo PC 7. Efektivní řešení při kombinaci se zabezpečovacím systémem 8. Intuitivní ovládání domu v závislosti na počasí 9. Logické a centrální funkce (např. odchodové tlačítko) 10. Multimédia pod kontrolou, ovládání celého domu přes TV Naším cílem je poradit vám, jak ušetřit... S úsměvem na tváři. ELKO EP, s.r.o. Palackého Holešov, Všetuly Česká republika tel.: fax: Vydáno: 08/2013 Změna parametrů vyhrazena ELKO EP, s.r.o. / I. vydání\nELKO EL KO EP Ru Russ ssia ia T EC C H NII C K Ý K A T A L O G EL LKO EP P Po Pola land la n nd E KO EL OE EP P Ukraine ine ne e E KO EP EL ELKO EL KO EP Ge erm rman any y ELKO O EP Au Aust s ri st riaa


Chceme do Evropy nebo ne?\n05. května 2009 KRKONOŠE - měsíčník o přírodě a lidech\nHotel Stará celnice v Horních Albeřicích, evokující svým vybavením atmosféru c.k. monarchie, připomíná současným návštěvníkům Krkonoš, ale i místním obyvatelům tu lepší tvář minulosti, kdy hranice mezi sousedními státy byla jen pomyslnou čárou na mapě. Poctivý kamenný dům dal rakouský erár postavit v roce 1844 pro celní a finanční stráž nejspíš proto, že celní cesta z Horního Maršova do tehdejšího Slezska byla hojně frekventovaná. Svědčí o tom zachovaný kamenný milník těsně na hranici, jaké se u polních cest určitě nestavěly i souvislá alej věkovitých jeřábů, vymezující úctyhodnou šíři silnice v terénu stále patrné. Lahůdkou pro turisty jsou dva kamenné skvosty, každý z jedné strany hranice. Na české straně jsou to netradičně pojatá boží muka s českobratrským kalichem. V kraji osídleném německými katolíky velmi ojedinělá. Také tudy opouštěli svou vlast pobělohorští exulanti a v myslích nejstarších pamětníků jsou zasuté vzpomínky na pravidelná procesí českých bratří k tomuto kříži. Druhý zajímavý objekt, jen kousek za hraniční čarou, je křížek na v tomto kraji atypickém a neužívaném šestibokém, k vrchu se zužujícím kamenném sloupku, jehož původ je rovněž tajemný. Cesta od Trutnova přes bývalé Sklenářovice po úbočí Rýchor do Slezska, přetíná zemskou hranici v těchto místech i na tzv. Hűttelově mapě Krkonoš z druhé poloviny 17. století. To, co platilo po staletí jako samozřejmost, zpřetrhalo polodospělé století dvacáté. Cesta na hranici končí. Na konci druhého tisíciletí v době sjednocování se Evropy, je to konstatování více než smutné.\nNa obou stranách hraniční čáry se však našli lidé, kteří si řekli s B. Brechtem: „Protože to tak je, je nutné to změnit." Za aktivitami obce Horní Maršov lze v této věci snadno vystopovat iniciativní galerii Veselý výlet s početnou skupinou příznivců. V polském Niedamirówě vyvíjí obdobný tlak budované zařízení podobného typu - Dům tří kultur Parada. Byrokrati na příslušných místech v ČR si z otevření hraničního přechodu pro pěší a cyklisty utvořili problém, který si přehazují jako horký brambor. Ministerstvo vnitra se snaží zainteresované obce zastrašit vysokými náklady na budovaná zařízení na budoucích přechodech, ministerstvo financí zastoupené Generálním ředitelstvím cel naopak tvrdí, že na přechodech tohoto charakteru se v připravované mezivládní dohodě počítá pouze s umístěním informačních tabulí a pouhého přístřešku pro namátkovou kontrolu při zhoršeném počasí. Budoucí uživatelé přechodu jsou však nedočkaví a nechtějí čekat, až si úřední šimlové vysedí své penze. Dům tří kultur Parada, který si dal do vínku vzájemné sbližování a setkávání přátel z Polska, Německa a Čech, uspořádal o prvním srpnovém víkendu v rámci již pátého transhraničního rockového festivalu i symbolické setkání na zelené hranici. Mohutné Pucholtovské Ahóój z mezinárodních hrdel, několikanásobně přečíslujících nepočetnou českou skupinku opakované ozvěnou, bylo stejně spontánní a srdečné, jako potřásání rukou přes provázkem vyznačenou spojnici napříč hranicí, ozdobenou girlandami z letních květů a trav. Improvizovaná módní performance, užívající v hojné míře stejných zdobných prvků, proběhla za všeobecného veselí a v individuálních překladech špitaných do ouška zněla vedle „oficiální" polštiny, češtiny a němčiny i angličtina a francouzština.\nDomem tří kultur začíná vesnička Niedamirów, dřívější Kunzendorf. Z hraničního hřebene, odkud je nádherný výhled na Žacléř a Vraní hory, je to sem, na kraj malebného údolí potoka Ostrežniku, opravdu co by kamenem dohodil. Festival trval celý týden a vystřídalo se zde několik hudebních skupin z Prahy, Hamburku a Kamiennej Góry. Barevné stany účastníků svítily v zeleni louky a podivně kontrastovaly s chomáčky ovcí na protější stráni i s důstojnou siluetou koně, pasoucího se na horizontu. Majitelé Parady, jak se z ruiny hospodářského stavení budovaný objekt jmenuje, mladí polští nadšenci Beata Justa a Grzegorz Potoczak, spojili hudební festival s malou soukromou slavností. Skupina německých tesařských tovaryšů, včetně dvou dívek, na povinném dvouletém vandru po světě, končila vztyčením „glajchy" své dvouměsíční dílo. Dřevěná hrázděná konstrukce prvního patra s krovem, zhotovená tradičními postupy s nevídaným fortelem bez použití jediného hřebíku (klobouk dolů, páni tesaři) právě přecházela z držení mistrů řemesla ve svérázných krojích do rukou investorů; to vše za doprovodu spousty legrace a u nás dávno nevídaných cechovních zvyklostí. Pečený beran byl pak malým dárkem majitelů pro všechny. Sympatická byla i účast nepřehlédnutelné grupy „papalášů" z Lubavky, potvrzujících svorně připravenost polské strany k otevření nejen zmiňovaného hraničního přechodu, ale i toho v Bobru, čímž by se turistické okruhy vzájemně propojily. Ti naši zatím setrvávají v pozici mrtvého brouka a na podobné výzvy neslyší.\nIn: Krkonoše - Jizerské hory 1996/9\nDům tří kultur PARADA v Niedamirówě v době výstavby\nHosti se scházejí\nBeata Justa a Grzegorz Potoczak


3dílná čajová sada v dárkové balení | 4Home - pohodlí domova\n3dílná čajová sada Červená sova\nDopřejte si čaj o páté opravdu stylově. Porcelánová čajová sada pro jednoho obsahuje konvičku, podšálek a šálek, vše perfektně sladěné do výrazných barev s roztomilým motivem sovičky. Součástí je i dárkové balení.\nCelá sada je vyrobena z tzv. kostního porcelánu, který se vyznačuje lehkostí, pevností, hladkým povrchem a stálou bílou nebo krémovou barvou. Konvička je vhodná do myčky nádobí, pro zachování sytých barev však doporučujeme mýt ručně.\nObjem: konvička 350 ml, hrneček 200 ml.\nKuchyně a jídelna Hrnky, šálky Čajové sady 3dílná čajová sada Červená sova\nKatalogové číslo: 105692\nSkladem Keramický set na čaj Cats