Tokijská jízda začíná! - Katka cestuje\nJaponsko. Země vycházejícího slunce, gejš, samurajů, origami, sushi a asi tisíce dalších legendárně známých věcí. Fascinace touto tajuplnou zemí začala už v dětství, kdy se nám v postýlce mezi šprušlemi šprajcoval mončičák, základka byla pak neodmyslitelně spojená se sbíráním pokémonů a staráním se o tamagoči. Na střední jsme pak objevili tajemství mangy (kluci spíše ty verze pro dospělé¨ a s postupem času nás tato země začala zajímat mnohem víc. Jak to bylo s těmi gejšami a samuraji? Proč první jaderná bomba vybuchla zrovna v Hirošimě? Co Steva Jobse fascinovalo na minimalismu zenových zahrad? Jak je možné, že šintoistické náboženství nemá žádného představitele? Umíte poskládat origami jeřába? A vážně se tam lidé sobě navzájem klaní a nosí roušky? Jo, a taky jste si už doma dělali sushi? Člověk najednou zjišťuje, že Japonsko je dneska vážně hodně cool a spousta japonských zvyků a tradic prosakuje i do naší kultury. To by bylo se tam někdy podívat! Jasně, jasně – zpátky na zem. Je to strašně daleko, nemáte šanci se tam bez překladatele domluvit a je tam šíííleně draho! To jsme si taky dlouho mysleli a náš japonský sen odsouvali někam na důchod. Pak jsme si ale jednoho dne řekli, a proč by to vlastně nešlo? A víte, co? Ono to šlo! A mnohem snáz, než jsme čekali!\nV následujích článcích vás tedy vezmeme s sebou na cestu do této moderní a mystické země a nejenže vás provedeme po všech těch úžasných místech, ale také vám dáme užitečné rady a tipy, jak zvládnout cestování po Japonsku na vlastní pěst. Není to totiž vůbec tak složité, jak všichni říkají, a když jsme to zvládli my – zvládnete to i vy. Pěkně se tedy usaďte, pusťte si nějakou japonskou relaxační hudbu a jdeme na to. Dlouho očekávaný cestopis Katka cestuje: Japonsko právě začíná!\n,,Ladies and gentlemen, as we start our descent, please make sure your seat backs and tray tables are in their full upright position, your seat belt is securely fastened and all carry-on luggage is placed underneath the seat in front of you or in the overhead bins.“ Po čtrnácti nekonečných hodinách na palubě letadel China Airlines letušky konečně budí poslední spáče a my se připravujeme na přistání. Vzrušeně koukáme z okýnka a snažíme se v té černé tmě venku něco zahlédnout. Jakmile se letadlo trošku nahne a zatočí, spatřujeme ho už v plné kráse! Září do všech stran a je obrovský! Kdo? No přece Tokio! Jedno z nejrušnějších a nejšílenějších měst na světě! Kde jinde než tady začíná naše velká japonská cesta. Svítící velkoměsto plné barevných neonů a obřích mrakodrapů leží na největším japonském ostrově Honšú a letiště Haneda, na kterém přistáváme, je vlastně umělý ostrov vybudovaný v Tokijském zálivu. Naše ledadlo směřuje k dlouhé ranveji, jejíž světla se blýští na mořské hladině a my tak máme chvíli pocit, že přistáváme na vodě. Vzápětí už ale cítíme známé žuchnutí dosedajícího podvozku (se kterým mi vždycky synchronně žuchne i pomyslný kámen ze srdce) a jsme tady! Konničiwa Tokio! Let the show begin!\nOd první vtěřiny v Japonsku je nám jasné, že jsme se dostali do úplně jiného světa. S prvním krokem do letištní haly nám klesá čelist a valíme oči úplně na všechno! Znáte ten zvláštní pocit, který máte u sci-fi filmů z budoucnosti? Tak něco takovýho, ale mnohem, mnohem intenzivnějšího. Nejrůznější cestovatelé a spisovatelé se předhánějí v popisu tohoto prvotního japonského kulturního šoku, který zasáhne asi každého cestovatele z euro-amerického světa. Tři nejsilnější pocity, které okamžitě cítím já, jsou čistota, klid a harmonie. Nablýskáno to tu mají opravdu dokonale! Okna i stěny se lesknou jako zrcadla, z podlahy by se dalo jíst a ihned, co se dotkneme zábradlí na eskalátoru, běží to tam paní přeleštit, aby tam nedejbože nezůstal otisk ruky! Nikdo nikde nepokřikuje, nenadává, nezmatkuje, vše tak nějak v klidu a pohodě plyne, jak kdyby to ani nebylo letiště. Cestou k výdeji zavazadel nás vítají manga postavičky na informačních cedulích a latinské písmo se stává velkou menšinou mezi záplavou japonských klikiháků. My jsme vážně v Japonsku, v JA-PON-SKU! Taky si to vždycky po příletu do cizí země musíte pořád opakovat, aby vám to došlo?\nTokio je vlastně obrovská megalopole (tedy ještě mnohem větší než metropole), tedy shluk několika propojených měst, které tvoří prefekturu Tokio. V tokijské aglomeraci tak žije neuvěřitelných 38 milionů lidí, což je pro člověka ze státu s deseti miliony lidí něco naprosto nepředstavitelného. Město nemá jedno velké centrum, ale rovnou několik. Jedno z nich, Asakusa, bude naším třídenním tokijským domovem, kde máme zarezervovaný pokoj na malém hotýlku. Na zastávku Asakusa jede přímý spoj z letiště Haneda po lince Keikyu line, takže pro nás úplná paráda. Hned si také kupujeme třídenní jízdenku za 1900 jenů, která nám pokryje dnešní cestu a pak další dva dny neomezeného ježdění tokijským metrem. Vlaky a metro tu jezdí každých pár minut a na vteřinu přesně, takže sotva přijdeme na nástupiště, už slyšíme skřípění brzd a za dalších 35 minut vystupujeme na Asakusa.\nPlácáme se po zádech, jak jsme to v pohodičce zmákli a jdeme se podívat na mapu, jak se dostaneme k našemu hotelu. Máme jméno a adresu, to musí stačit, ne? Japonská lekce číslo jedna: Nestačí, opravdu nestačí! Nějak nám totiž nedošlo, že těch hotelů v okolí nebude deset, ale spíš sto, a ten náš se neprobojoval do první dvacítky, která byla vyznačená na této mapě. Fajn, ještě máme adresu. Ale v latince, a tady je většina ulic popsaná japonskými znaky. Dobře. Zhruba si pamatuju z google maps směr, tak vycházíme ven s tím, že to nějak trefíme. Japonská lekce číslo dva: Ne, opravdu netrefíme! To je nám jasné ihned, jakmile se vymotáme z podzemí. Rozhlédneme se po tříproudové silnici se záplavou semaforů a křižovatek a s otazníkem v očích pomrkáváme na nedaleko parkující taxík. Pak ale jednoho z náš napadne spásná myšlenka! Není tu wifi? V Japonsku by mohli mít ve městě wifi! A haleluja, mají! Stojíme totiž shodou okolností hned vedle turistického centra a tak se s radostí připojujeme na jejich wifi. Načítáme google maps, doleva, rovně, rovně, doleva, rovně, doleva a jsme tu. Asakusa Hotel Wasou. Tři noci nás tu vyjdou na 23 400 jenů (cca 5 113 Kč), což není málo, ale na Tokio super cena. Máme malý útulný pokojíček v japonském stylu s vlastní koupelnou a futonovými matracemi. V Japonsku se totiž nespí na postelích, ale na zemi na těchto speciálních matracích, které ráno pěkně složíte na hromádku a ložnice tak přes den může sloužit jako obývák. Nedostatek prostoru je tu opravdu problém, který ovlivňuje japonský život v nejrůznějších podobách. Tohle je jedna z nich. Ale víte, co? Nám se tu na zemi spalo tak dobře, že jsme po dvou týdnech uvažovali, že doma v Anglii vyhodíme postel! A to jakože fakt! Zamilováváme si to hned první den, kdy padáme do postele, teda na matrace, po dlouhé cestě úplně vyřízení.\nfutonové matrace rozložené na tatami podlaze\nmalá svačinka pro hosty\nTěžko říct, jestli je to pásmovou nemocí nebo vzrušením, každopádně dnes nemůžeme dospat a budíme se už někdy v šest ráno. Máme před totiž první den v Japonsku a to je velká věc! V konvici ohříváme vodu na zalití zeleného čaje a zakusujeme zvláštní sušenky s rybí příchutí, které máme na pokoji od hotelové služby. Chutná to dost divně, ale je to japonský, takže si nestěžujeme a snažíme se exotickému snacku přijít na chuť. Skládáme naše futonové matrace, pod kterými se ukrývá velká tatami podložka sloužící jako multifunkční podlaha, sedačka, postel i stůl. Včera večer bylo celkem teplo, takže si bereme jen tenkou mikču a bundu, balíme malé baťůžky a pelášíme ven na průzkum Tokia!\nranní výhled na Tokio před dveřmi našeho hotelu\nPo dvou křižovatkách je nám jasné, že s teplým jarním počasím to nebude tak horké, jak jsme mysleli. Je vážně pěkná kosa a k tomu hustě prší. Jdeme si tedy zpátky pro deštník a víc vrstev oblečení a doufáme, že hůř už nebude. Nemáme totiž už co víc na sebe (kromě termoprádla nachystaného na výlet do japonským Alp). Příjemně zahřátí pokračujeme směrem k nedalekému chrámu Sensódži, cestou ale zastavujeme na každém rohu a nechápavě kroutíme hlavou. Čtyřpatrové parkoviště, které funguje jako výtah – aneb jak zaparkovat osm aut na plácek pro dvě. Všudypřítomné prodejní automaty s nejrůznějšími minerálkami, čaji, džusy a kávami. Malý šintoistický chrám uprostřed rušné ulice s džizó (Jizo) soškou, nad kterou někdo kvůli dešti umístil dětský deštník. Šílené japonské nápisy úplně všude, srandovní auta s tupými čumáky jezdící vlevo a elegantně oblečení Japonci jezdící na kolech se speciálními držáky na deštníky. Prostě jinej svět!\nparkoviště fungující jako výtah ukrytý ve spleti elektrického vedení\nŽízní neumřeme! Prodejní automaty tu najdete doslova na každém rohu.\nmalý šintoistický chrám hókora uprostřed rušné ulice\ncelý den lije jako z konve, ale japonské atmosféře to na kráse nic neubírá\nPosvátný chrám Sensódži\nZa deset minut jsme už u vstupu do areálu chrámu Sensódži. Ten je známý také pod jménem Asakusa Kannon a je nejsposvátnějším a nejnavštěvovanějším chrámem v Tokiu. K jeho vzniku se váže zajímavý příběh. V roce 628 dva rybáři, Hinokuma Hamanari and Takenari, vylovili z řeky Sumida zlatou sošku bohyně milosrdenství Kannon. Hodili ji zpátky do řeky (přece jen by raději chytli rybu), soška ale stále vyplavávala na povrch a vracela se k nim, a tak si ji rozhodli nechat. Ve vesnici jim pak poučený panovník vysvětlil, jak vzácná tato soška je a rozhodl se jí vystavit chrám. V roce 645 k němu svatý muž Šókai přistavěl buddhistický klášter. Jeho sláva potom postupně rostla až do jeho vrcholu na počátku 17. století, kdy z něj šógun Tokugawa Iejasu učinil svůj rodinný chrám. I když celý areál přežil velké zemětřesení v roce 1923, bombardování za druhé světové války se mu stalo osudným, a tak je většina současných budov nově zrekonstruovaných. Pro nás to bylo první setkání s japonskou buddhistickou architekturou a celý areál plný magických červených budov a dračích motivů nás naprosto uchvátil. Pojďme se podívat, co byste tu určitě neměli minout.\nBrána hromů, je vstupní branou do celého areálu, setkávacím místem i nejfotografovanějším spotem. Stráží ji sochy Fúdžina, boha větru, a Raidžina, boha hromů a blesků. Při procházení pod obřím červeným lampionem si všímáme ukrytého draka, který se váže k historii kláštera.\nnepsaná soutěž o nejlepší foto před branou Kaminarimon\nHned za branou nás vítá bujarý chřtán uličky Nakamisedóri, která je už od 18. století nejlepším místem v Tokiu, kde koupit Japonské suvenýry. Je tu vážně úplně všechno! Jídelní hůlky, vějíře, lampióny, kimona, šperky, nádobí a sladkosti asi tisíce druhů! Nevíme, kam dřív, co ochutnat, co si vyzkoušet, na co se podívat, co koupit. Všechno je tak šíleně krásný!\nBrána Hózómon a pětistupňová pagoda\nNa konci tohoto obchůdkového ráje nás už vítá obří dvoupatrová bráná Hózómon, která je hlavní branou k chrámu Sensódži. Ve vrchním patře této brány je ukrytá pokladnice s čínskými sútrami ze 14. století. Po levé straně nás svou výškou a majestnátností uchvacuje pětistupňová pagoda, která je ve skutečnosti hřbitovem a dovnitř se tak můžete dostat jen, když tam odpočívá někdo z vašich zesnulých blízkých.\nUprostřed velkého plácku za branou stojí nepřetržitě čoudící vykuřovadlo senkó, kam věřící chodí zapalovat vonné tyčinky. Věří se, že jejich kouř vás ochrání před nemocemi, a tak je vykuřovadlo stále v obležení davu lidí mávajících rukama, aby je kouř co nejvíce očoudil. Ani my si tohoto bezplatného kouřového doktora nenecháváme ujít a jdeme se davem procpat pro svou dávku buddhistického zdraví.\nHlavní síň Hondó\nTa stále ukrývá pradávnou zlatou sošku bohyně Kannon a je tedy významným poutním místem, kam se každý den chodí modlit stovky buddhistů. V postranních obchůdcích si můžete koupit nejrůznější amulety, vonné tyčinky, modlitby, ale také předpověď budoucnosti. Pokud se vám váš osud nelíbí, můžete dát dřevěnou destičku s předpovědí mnichům, kteří vaši nechtěnou budoucnost uvnitř chrámu spálí. Takhle můžete pokračovat až do chvíle, než si vytáhnete vaši vysněnou budoucnost (jedna destička stojí 500 jenů). Uvnitř síně je také několik nádherných maleb od slavného umělce Domoto Inšó.\nVelké nadšení u nás vyvolávají také okolní zahrady Demboin, které celému areálu dodávají to pravé japonské štýlko. Procházíme se mezi pečlivě zastřiženými bonsajemi a extoickými stromy, z klenutého mostu pozorujeme červené kapry v potůčku a obdivujeme um japonských zahradních architektů. Klidně by se tu dal strávit celý den!\nNa východním břehu řeky Sumida leží čtvrť Rjógoku (Ryogoku), která je známá také jako sumo town a je soustředěná především v okolí obrovského sumó stadiónu (Rjógoku Kokugikan), který pojme až deset tisíc diváků. Zápasy těchto japonských drobečků se tu odehrávají třikrát ročně, a to v lednu, květnu a září. V této době tu můžete potkat sumó zápasníky procházející se v okolí stadionu a v přilehlých uličkách. My se jdeme podívat do bezplatného sumó muzea, které je otevřené v pracovní dny od 10 do 16:30 hod. V okolí stadiónu také najdete spoustu restaurací servírujících tlusťošskou specialitu čanko nabe, kterou si sumó zápasníci pěstují svou figuru.\nmekka tokijského sumó – stadión Ryógaku Kokugikan\njá v náručí muže, s nímž strávit noc je snem každé japonské dívky\nbarevné loďky odpočívající v jednom z kanálu řeky Sumida\nZahrada Kjú Jasuda\nCestou ze sumó stadiónu se zastavujeme v nedaleké zahradě Kjú Jasuda (Kyu-Yasuda Garden). Ta byla původně na konci 17. století samurajskou půdou, později se proslavila především díky jezírku, které bylo zásobováno vodou z blízké řeky Sumida. A protože je celá oblast nedaleko oceánu, toto jezírko mělo dokonce příliv a odliv. Znečištění řeky po druhé světové válce tento neobvyklý jev zničilo a zahrada byla v roce 1971 zrekonstruována do dnešní podoby. Počasí nám dnes opravdu nepřeje, a tak si zahradu procházíme s deštníkem, na který hustě bubnují dotěrné kapky. Je to ale naše první japonská zahrada, a tak si to i tak celkem užíváme :-).\nVe čtvrti Ryógoku je také slavné Edo-Tokyo muzeum, které rozhodně stojí za návštěvu. Muzeum zobrazuje Tokio v proměnách času, vstupenka stojí 600 jenů a nás dodnes mrzí, že jsme se tam nepodívali. Navečer se ještě potulujeme po Asakusa, zkoumáme každé zakoutí a sledujeme neuvěřitelné kulisy okolního divadla. Protože nám časový posun stále dýchá na záda, po zajímavé večeři si jdeme odpočinout na hotel s tím, že pak ještě půjdeme na noční procházku. No, leda tak ve snu :-).\n18. 4. 2016 at 5:36 am\nKrásné fotky, speciálně ty ze zahrady, těším se na další díl 🙂\n21. 4. 2016 at 11:50 pm\nDěkujeme! Počkej až uvidíš fotky ze zahrady Kenrokuen – té nejhezčí v Japonsku :-).\n18. 4. 2016 at 2:50 pm\nKrásný článek. 🙂 Sledovala jsme vaši cestu po Japonsku už na fecebooku a na vaše články jsem se hrozně moc těšila a ten první rozhodně nezklamal. 🙂 Vypadá to skvěle, Japonsko je i jeden z mých největších snů.\nPokud by ti to nevadilo, byla bych moc ráda, kdyby si se koukla na můj nový cestovatelský blog.\n21. 4. 2016 at 11:53 pm\nDíky za chválu! Jsme moc rádi, že tě naše příběhy z cest baví. Na tvůj blog jsme koukali – tvůj seznam deseti vysněných míst je skvělej – tak hurá do toho!\n27. 3. 2018 at 2:33 pm\nMoc děkuju za inspiraci do kulturního deníku


Kapesní videopřehrávače zatím nemají očekávaný úspěch - iDNES.cz\n5. července 2005 6:00, aktualizováno 6:00\nPodle serveru TechWeb se prodej kapesních videopřehrávačů výrazně zpomalil.\nOd harddiskových PMP (Portable Media Player) jukeboxů, přehrávajících videa ve formátu MPEG4, se očekával podobně rychlý růst jako je tomu u MP3 přehrávačů. Podle nejnovější studie se však zdá, že do roku 2010 bude PMP přehrávač vlastnit maximálně 17% domácností v USA. Což je přibližně 13 miliónu zařízení. V poměru k prodaným iPodům za rok, je toto množství zanedbatelné.\nHlavní důvody neúspěchu jsou dva - vysoká cena samotného zařízení a nedostatek legálně dostupných filmů přizpůsobených pro přehrávání na malém displeji jukeboxu. Velkou konkurenci pro harddiskové přístroje představují přenosné DVD přehrávače a zejména mobilní telefony se schopností přehrávat multimediální obsah. V Asii jukeboxy soupeří také s nástupem mobilní digitální televize.\nNa Technetu jsme recenzovali PMP přehrávače: iriver PMP 140, Archos AV400\nTémata: Aktuality, Asie, film, Dům roku, iPod, MP3 přehrávače


Systemair VK-30 žaluzie | Dobrá Klima\nSystemair VK-30 žaluzie\n1 048,00 Kč (bez DPH)\nSystemair VK-30 je přetlaková žaluzie na výtlak vzduchu určená na stěnovou montáž.\nŽaluzie Systemair VK-30 disponuje profilovanými listy a dokonce i při nízkých rychlostech vzduchu pracuje velmi dobře. Maximální rychlost vzduchu je 12 m/s.\nŽaluzie Systemair VK-30 je vhodná pro použití v kombinaci s ventilátory do kruhového potrubí Systemair.\nPrůměr potrubí Ø310 mm\nSystemair BFR 315 Coarse 70% je kapesní filtr určený pro filtrační kazety Systemair FFR 315 a pro vodní ohřívač s filtrem VBF 250.\nTřída filtrace: EU5/F5.\nSystemair BFR 315 Coarse 70% filtr pro kruhové potrubí\nSystemair PFR 200-250 Coarse 50% je plochý filtr určený pro filtrační kazety Systemair FGR 200 a FGR 250.\nRozměr: 309x289 - s rámečkem.\nTřída filtrace: EU3/G3.\nSystemair PFR 200-250 Coarse 50% filtr pro kruhové potrubí\nSystemair VBF 160 je vodní ohřívač s kapesním filtrem F5 určený pro kruhové potrubí.\nVodní ohřívač Systemair VBF 160 je kalibrovaný pro montáž do horizontálního potrubí, přičemž instalace kapesního filtru musí být ve vertikální poloze.\nVodní ohřívač Systemair VBF 160 je vhodný pro použití v kombinaci s ventilátory do kruhového potrubí Systemair.\nSystemair VBF 160 vodní ohřívač pro kruhové potrubí\nStřešní ventilátor DVC 710-POC je poháněný EC motorem s externím rotorem. EC-motor zabezpečuje nízkou spotřebu energie a vysokou účinnost. Motor ventilátoru je uložený na účinných tlumičích vibrací.\nSoučástí střešního ventilátoru DVC 710-POC je vestavěný snímač tlaku a snímač teploty pro kompenzaci podle venkovní teploty.\nSnímače lze nastavit na standardní provoz s konstantním tlakem nebo na provoz s konstantním tlakem s kompenzací podle venkovní teploty.\nStřešní ventilátor DVC 710-POC má oběžné kolo, vyrobené z polypropylenu PP, s dozadu zahnutými lopatkami.\nDVC-POC Verze s vestavěnou tlakovou regulací s kompenzací podle venkovní teploty (Velikosti 315 až 500 včetně výklopného rámu FTG)\nSystemair DVC 710-POC střešní ventilátor s EC motorem\n135 399,00 Kč\nSystemair VKK 200 žaluzie nebo i zpětná klapka je určená pro montáž do kruhového potrubí.\nSkříňka VKK 200 je vyrobená z pozinkovaného ocelového plechu. Uvnitř se nachází klapka zhotovená ze super polyamidového materiálu, který je odolný i proti různým povětrnostním vlivům.\nSystemair VKK 200 žaluzie je vhodná pro použití v kombinaci s ventilátory do kruhového potrubí Systemair.\nSystemair VKK 200 žaluzie\nKruhový ventilátor Systemair KVK Slim 250EC je částečně izolovaný ventilátor určený k montáži do kruhového potrubí.\nKruhový ventilátor má odnímatelné víko, díky čemuž se snadno udržuje. Víko ventilátoru je zároveň izolované, díky čemuž dosahuje nižší hladiny hluku. Tepelná ochrana motoru je integrovaná v elektronice motoru.\nPlášť kruhového ventilátoru Systemair KVK Slim 250EC je zhotoven z Aluzinku s korozivní třídou C4.\nJako příslušenství je možné zakoupit rychloupínací spony FK, které nejen usnadní montáž, ale i zabrání přenosu vibrací do potrubí\nOtáčky kruhového ventilátoru se dají řídit pomocí vestavěného potenciometru (0-10V), který umožňuje jednoduše nastavit požadovaný pracovní bod. Ventilátor je možné regulovat podle aktuálních požadavků pomocí snímačů CO2, teploty, vlhkosti, ale i snímače pohybu a VAV. Navíc nabízí možnost komunikovat přes Modbus.\nKruhový ventilátor Systemair KVK Slim 250EC splňuje minimální požadavek na energetickou účinnost podle směrnice ERP.\nSystemair FFR 200 je filtrační kazeta určena pro standardní typy kapesních filtrů G3, F5 a F7. Systemair FFR je vhodná pro použití v kombinaci se všemi typy ventilátorů do kruhového potrubí Systemair.\nFiltrační kazeta FFR 200 je zhotovena z pozinkované oceli. Kruhové napojení má gumové těsnění a zavírá se pomocí spon. Filtry se dají vyměnit. Filtrační kazeta disponuje připojovacími místy pro měření tlakové ztráty.\nSystemair FFR 200 filtrační kazeta pro kruhové potrubí\nSystemair FFR 125 je filtrační kazeta určena pro standardní typy kapesních filtrů G3, F5 a F7. Systemair FFR je vhodná pro použití v kombinaci se všemi typy ventilátorů do kruhového potrubí Systemair.\nFiltrační kazeta FFR 125 je zhotovena z pozinkované oceli. Kruhové napojení má gumové těsnění a zavírá se pomocí spon. Filtry se dají vyměnit. Filtrační kazeta disponuje připojovacími místy pro měření tlakové ztráty.\nSystemair FFR 125 filtrační kazeta pro kruhové potrubí\nSystemair LDC 150-300 je tlumič hluku pro kruhové potrubí. Je vhodný pro použití v kombinaci s kruhovými ventilátory Systemair.\nSystemair LDC 150-300 tlumič hluku pro kruhové potrubí\nKruhový ventilátor Systemair KVK 160 M je jednostranně sací radiální ventilátor určený k montáži do potrubí.\nKruhový ventilátor má bezúdržbový motor s vnějším rotorem a dopředu zahnuté lopatky oběžného kola. Tepelná ochrana motoru je zajištěna vestavěným tepelným kontaktem s manuálním resetem.\nPlášť kruhového ventilátoru Systemair KVK 160 M je zhotoven z pozinkovaného ocelového plechu. Ventilátor je izolován 50 mm vrstvou minerální vlny, která má povrchovou úpravu zabraňující vniknutí vláken do proudu vzduchu.\nInstalace na potrubí je možná v libovolné poloze díky rychloupínací sponě FK, která zabraňuje přenosu chvění na potrubí\nOtáčky kruhového ventilátoru se dají regulovat buď 5-st. regulátorem otáček (transformátor) nebo plynulým regulátorem otáček (tyristor).\nKruhový ventilátor Systemair KVK 160 M splňuje minimální požadavek na energetickou účinnost podle směrnice ERP.\nSystemair prio konzola 150/160 je montážní konzola určená pro ventilátory Systemair prio 150-160.\nSystemair prio konzola 150/160\nKruhový ventilátor Systemair KVK Silent 200EC je izolovaný ventilátor určený k montáži do kruhového potrubí.\nPlášť kruhového ventilátoru Systemair KVK Silent 200EC je zhotoven z Aluzinku s korozivní třídou C4. Ventilátor je izolován minerální vlnou dostatečné tloušťky a hustoty.\nKruhový ventilátor Systemair KVK Silent 200EC splňuje minimální požadavek na energetickou účinnost podle směrnice ERP.\n30 582,00 Kč


Izrael brání humanitárním dodávkám do Gazy, dochází zde jídlo — ČT24 — Česká televize\nIzrael brání humanitárním dodávkám do Gazy, dochází zde jídlo\nGaza (Palestina) - Izraelské úřady zakázaly vjezd konvoji s humanitární pomocí do palestinského pásma Gazy. Tímto způsobem reagovaly na pokračující ostřelování izraelského území palestinskými raketami. OSN varovala, že distribučním střediskům v pásmu Gazy mohou dojít nejnutnější zásoby do několika hodin.\nIzrael oblast zablokoval kvůli útokům palestinských extremistů před necelým týdnem, přičemž ještě nedávno tvrdil, že právě dnes povolí vjezd zásob přes své území. Do Gazy byl znemožněn vstup také evropským diplomatům a novinářům. Izrael uzavřel hranice na devět dní. Nejvíce postiženo tím bude hlavně 750 tisíc lidí, kteří v oblasti žijí. OSN pro ně už nemá potraviny, sklady humanitární pomoci jsou prázdné.\nIzrael zablokoval také dnešní unijní dodávku paliva na palestinské území. Jediné elektrárně na území Gazy přitom již dříve došla nafta a omezené množství paliva jí bylo dodáno v úterý. Podle palestinských státních činitelů ale nyní ukončí kvůli přerušení dodávky elektrárna svůj provoz na konci dnešního dne.\nAgentura OSN pro pomoc a práci ve prospěch palestinských uprchlíků na Blízkém východě (UNRWA) poskytuje humanitární pomoc zhruba polovině z jeden a půl milionové populace v Gaze. Její mluvčí Christopher Guinness ale varoval: „Na konci dneška budeme nuceni zastavit dodávku potravin do Gazy. Zdejší lidé jsou stále více frustrovaní a zoufalí.“\nMluvčí izraelské vlády Mark Regev trvá na tom, že zlepšení situace závisí pouze na krocích Hamasu v pásmu Gaza. „Na území Gazy dochází ke střetům a je velmi obtížné bránit hranice a zajistit jejich kontinuální fungování, když zde dochází k palbě ze strany Hamasu.“\nVe středu zabili izraelští vojáci čtyři palestinské bojovníky z hnutí Hamas. Hamas přitom kontroluje pásmo Gazy od doby, kdy zde v červnu 2007 převzal moc.\nCisterny s palivem pro tepelnou elektrárnu v Gaze.


Sexy podlozky pod mys | HLEDEJCENY.cz\nSexy podlozky pod mys (nalezeno 735 )\nPodobné fráze: podlozky pod mys minecraft podlozky pod mys prsa gelove podlozky pod mys podlozky pod mys beruska podlozky pod mys flower levne podlozky pod mysi logilink podlozky pod mys minecraft podlozky pod mys nejlevnejsi podlozky pod mys podlozky pod mysi tvrde\nDalší nabídky (727)\nPodložka pod myš Sexy\n. Obdelníkový rozměr 230x190mm, spodní vrstva z přilnavého, pohumovaného materiálu. Svrchní (potištěná) vrstva je z odolné látky více informací\nPohodlí a přesnost Série podložek pod myš C-TECH SEXY využívá nejaktuálnější technologie 3D textilie s vysokou hustotou a texturou, která garantuje maximální přesnost snímání pohybu jak pro optické, tak laserové myši. Díky vysokému přizpůsobení nabízí podložka rychlost a akceleraci. Podložka C-TECH... více informací\nPohodlí a přesnost Série podložek pod myš C-TECH SEXY XL využívá nejaktuálnější technologie 3D textilie s vysokou hustotou a texturou, která garantuje maximální přesnost snímání pohybu jak pro optické, tak laserové myši. Díky vysokému přizpůsobení nabízí podložka rychlost a akceleraci. Podložka C-T... více informací\nPodložka pod myš Mopslík\nDokonalá symetrie, harmonicky vyvážené rysy, sexy pohled. Dámy a pánové, mopslík.. Obdelníkový rozměr 230x190mm, spodní vrstva z přilnavého, pohumovaného materiálu. Svrchní (potištěná) vrstva je z odolné látky více informací


Publikováno: 22.Srpen 2019\nJak jsem kupovala kočárek pro prcka\nMusím říct, že jsem si těhotenství hrozně užívala mimo jiné díky mému skvělému příteli a rodičům. Vím, že ne každý má to štěstí, aby mělokolo sebe v tomto čase takové úžasné lidi, a já si toho moc cením. Stejnětak si cením toho, že mi hodně pomohli s výběrem nejrůznějších maličkostí pro mimčo. V tomto článku bych chtěla konkrétně psát o výběru kočárku a výbavičky do něj. Neříkám, že je to něco extrémně složitého, ale někomu možná přijdou mé zkušenosti vhod a pomůžou mu s výběrem jeho kočárku. Já jsem vybírala u nás v Praze v u našich v Pardubicích, ale kočárek jsem pak objednala přes internet na i-mimi.cz, protože ho tam měli za lepší cenu.\nKočárek 2v1 byl u mě jasnou volbou\nHned od začátku bylo víceméně jasné, že zvítězí kočárek dvojkombinace. Pokukovala jsem i po trojkombinaci, ale ta mi přišla pro mě zbytečná, (rozdíl je autosedačka a její upevnění, ale my jezdíme hlavně v MHD,takže tam není potřeba). Před koupí kočárku si určitě dobře rozmyslete, kam všude s ním budete chtít jezdit- já jsem měla vybraný určitý model, alepak jsem si hodně podobný zkusila u kamarádky, která rodila chvíli přede mnou azjistila jsem, že se s těmi ne moc velkými kolečky dostane jen na rovný asfalt. Stačila nějaká malá nerovnost jako třeba i volná dlaždice v chodníkua a byl problém. Protože jsme chtěli ale chodit na procházky i do parku a občas zdolat nějakou tu nezpevněnou cestu, musela jsem se poohlédnout po jiném typu vhodném i do terénu. Co jsem tak zjistila, tak pro takovéto ježdění nemusí jít nutně o kočárek do terénu, které bývají dost drahé, ale stačí nějaký obyčejnější, ale s většími a nafukovacími koly.\nJaké příslušentví ke kočárku je podle mě důležité\nZ příslušenství bych určitě nechtěla být bez tašky ke kočárku, ve které vozím náhradní plenky, vlhčené ubrousky, pití a různé maličkosti. Sice by se dala vzít klasická taška, ale na kočárek byste ji přidělávali dost těžko. Pokud budete chtít vyrazit ven i v horším počasí, pak bude nutností fusak do kočárku, který seženete v různých provedeních a v různých tloušťkách- určitě budete potřebovat fusaky do kočárku nejméně 2a to jarní a zimní.


Soustředit cenu více na umělce - Artalk.cz Soustředit cenu více na umělce - Artalk.cz\nSilvie Šeborová | 24. 11. 2015 |\nNovou ředitelkou Společnosti Jindřicha Chalupeckého se v letošním roce stala Karina Kottová. Jak se její působení podepsalo na tomto ročníku a co můžeme od ceny čekat do budoucna?\nJak jste se dostala k roli ředitelky Společnosti Jindřicha Chalupeckého?\nTato funkce mi byla nabídnuta z iniciativy mé předchůdkyně Lenky Lindaurové a správní rady Ceny Jindřicha Chalupeckého.\nLetošní finále bylo pro vás prvním ročníkem ve funkci. Dá se říci, že už na tomto ročníku se vaše působení nějak výrazně podepsalo, nebo jste spíše v pozici, kdy ještě realizujete plány, které byly dohodnuty již dříve?\nSamozřejmě jsem toho hodně převzala, například to, že výstava finalistů se koná v Moravské galerii v Brně či že souběžně s touto výstavou probíhá ve Veletržním paláci výstava ke 25 letům Ceny Jindřicha Chalupeckého, kterou kurátorsky zaštítil Adam Budak. Částečně dohodnutý byl i průběh ceremoniálu, který díky tomu běží v ideově podobné linii, jak tomu bylo v předchozích letech. Byly tedy nastavené některé mezníky, ale myslím si, že na výstavě v Moravské galerii, kterou jsem s finalisty připravovala, už je patrná koncepce, se kterou se snažím přijít. Kurátor ceny samozřejmě nemůže vybírat díla nebo rozhodovat o tom, co a jak bude vystaveno, ale snažili jsme se jednotlivé projekty prostorově nebo jinak prolnout například v momentech, kde se tematicky potkávaly. Pracovala jsem s výstavou ve spolupráci s Tomášem Svobodou více architektonicky, takže ve výsledku vidíme celek několika osobitých, ale v lecčem příbuzných výpovědí o současné době. Nechtěla jsem umělce škatulkovat do pěti samostatných výstav, ale naopak uvažovat o prolnutí, spolupráci, horizontalitě. A to jsou témata, která bych mohla nebo chtěla rozvinout i do budoucna: postupně otevírat formát prezentace, aby si například někdo z umělců mohl pozvat hosta, aby finalisté navzájem spolupracovali či jakkoli posouvali svoji participaci. A myslím si, že u letošní výstavy se takové nastavení už projevuje.\nZmínila jste Moravskou galerii v Brně, pokud tomu dobře rozumím, spolupráce s touto institucí byla již domluvená před vaším nástupem do funkce?\nPtám se proto, neboť mě zarazilo, že je to právě Moravská galerie a ne Dům umění města Brna, který Cenu Jindřicha Chalupeckého hostil v Brně v minulých letech.\nO přesunu brněnské výstavy finalistů z Domu umění do Moravské galerie rozhodovala ještě Lenka Lindaurová, nicméně pro mě to, že se prezentace finalistů střídá v rámci těchto dvou institucí, tedy Moravské galerie a Národní galerie, má svůj význam. Navíc spolupráce s Moravskou galerií byla letos velmi pozitivní. Dává smysl, že o Cenu Jindřicha Chalupeckého se dělí dvě klasické instituce, které se obě, ostatně obdobně jako cena samotná, snaží otevírat, transformovat a přezkoumávat svoji roli v rámci současného uměleckého provozu a obecně současné společnosti. V tomto procesu se můžou vzájemně podpořit.\nPo předchozích dvou ročnících, které oba proběhly v Národní galerii v Praze, se tedy chcete vrátit k modelu střídání dvou největších českých měst?\nPokud nedojde k nějakému nepředvídatelnému kolapsu, tento systém bych ráda zachovala.\nVýraznou viditelnou změnou je to, že letos bude porota vybírat nejen laureáta, ale také finalisty na příští rok. To byl váš nápad?\nAno, je to můj nápad, který vyšel ze zkušenosti s tímto pro mě prvním ročníkem. Stále se naplňují některé zvyklosti, které byly stanovené už během počátků ceny v 90. letech. Ale tehdy se od umělců neočekávalo, že na výstavě finalistů představí nové práce. Mohla to být existující díla, která prostě vybrali pro tuto příležitost. V současnosti je od umělce očekáván nový projekt s velkorysejší přípravou a produkcí, ale na jeho přípravu je z pohledu standardního výstavního provozu zoufale málo času. Když se v březnu nebo začátkem dubna finalisté dozví o své nominaci a podle harmonogramu Moravské galerie by v červnu měli sdělit své technické požadavky a udat, co přesně budou instalovat, aby na konci srpna mohla být hotová výstava, je to evidentně příliš krátká doba na vznik díla a umělce to zbytečně stresuje. Já osobně o ceně uvažuji jako o platformě, jejímž cílem je zprostředkování, komunikace se současným uměním, zvažování forem jeho podpory a možností experimentu. Důraz v dosavadním nastavení Ceny Jindřicha Chalupeckého byl podle mě kladen víc na zmíněné rámce: ukázat, medializovat, zvítězit… Cena je nyní spíše orientovaná na výstupy, já bych ji raději více soustředila na umělce a pokusila se vytvořit větší prostor pro přemýšlení, uvažování. Myslím si, že skutečnost, že umělec bude mít tři čtvrtě roku na práci, ukáže víc samotný proces. Může se potom víc pracovat s dokumentací, s médii, s akcemi a programy, které budou probíhat po celou tuto dobu a zároveň mapovat vznik díla. Výstavu chápu jako vyvrcholení těchto akcí a ne jako rychlý projekt.\nTýká se to i doprovodných programů?\nUrčitě. Letos jsme naposledy uskutečnili formát 555 (5 finalistů, 5 měsíců, 5 míst), který běží pátým rokem. S autorem koncepce Ondřejem Horákem jsme se shodli na tom, že by bylo v současnosti dobré tento typ doprovodných programů posunout, popřemýšlet nad dalšími možnostmi. Letos jsme doprovodné programy zastřešili názvem Café Chalupecký a pomyslně se tím vrátili ke kavárenským debatám, které jsou pro nás symbolem neformálního přístupu. Nejde samozřejmě jen o to sedět v kavárně a mluvit tam o umění. Je to metafora, která pojmenovává naše snahy podněcovat diskuze, které se nemusí týkat jen ceny a finalistů. Například možnost zvát různé zajímavé osobnosti z řad těch, jejichž práce nebo obecně aktivity jsou pro finalisty CJCH či další současné umělce inspirující. Chceme také vydávat drobné publikace nebo realizovat menší, méně opulentní projekty: pop up výstavy, intervence, performance či akce obecně vycházející z dění na současné umělecké scéně s cílem jej adresně přibližovat širšímu publiku. Je pro nás také důležitá kontextualizace dění kolem samotné ceny. Chceme například zvát zahraniční hosty, vytvářet prostor pro konfrontaci s umělci či teoretiky spojenými s CJCH, zpřístupnit online archiv a knihovnu. Během příštího ročníku bychom tyto aktivity rádi zdůraznili.\nA co prezentace českých umělců v zahraničí?\nTo je jeden z hlavních bodů, kterým bych se ráda začala zabývat. Laureáti standardně jezdí na rezidenci do New Yorku. V tuto chvíli pracuji na tom, aby Roman Štětina svoji rezidenci využil co možná nejpestřeji, co se týče tamějších kontaktů a možností veřejné prezentace, například projekce jeho filmů a videí. Partner pro rezidence se změnil na Residency Unlimited, což je organizace, která intenzivně pracuje s umělcem, aby se víc zapojil do místní scény. Dál přemýšlím nad nějakými zajímavými formáty, jak české umělce spojené s CJCH prezentovat v zahraničí. Konkrétním příkladem může být připravovaná diskuze Romana Štětiny s Duncanem Campbellem v Londýně. Ve stejném roce, kdy získal Roman Štětina Cenu Jindřicha Chalupeckého, vyhrál Campbell Turner Prize. Oba se na výstavě prezentovali téměř hodinovým filmem, v obou případech to vzbudilo řadu diskusí a otázek nad současnými možnostmi média filmu ve vizuálním umění. Přestože se jedná o rozdílné umělce, je zde několik témat, které je mohou v diskusi zajímavě propojit. Zároveň od letoška chci každému z finalistů vytvářet portfolio, které budeme rozesílat zahraničním kurátorům, institucím. A do budoucna ideálně domlouvat zahraniční výstavy.\nDalší z aktivit, která spadá pod Cenu Jindřicha Chalupeckého, je soutěž pro studenty středních škol pod názvem Máš umělecké střevo? Ta by měla podle vás zůstat pod hlavičkou CJCH?\nNerada bych zpřetrhávala tyto vazby. Je to sice projekt, který je určený pro jinou cílovou skupinu, tedy střední školy, ale zároveň ho lze chápat jako určité podhoubí toho, co se později děje v Chalupeckém. Jako jeden z cílů pro příští rok si beru to, aby se víc promyslelo spojení obou cen. Když už ceny mají být napojené na sebe, tak je třeba uvažovat nad tím proč a jak konkrétně. Zatím probíhá spíše informování o CJCH v rámci akcí MUS, ale určitě jsou zde ještě další možnosti.\nExistuje ještě nějaká plánovaná změna, kterou jsme nezmínili?\nPříští rok budeme mít zahraničního hosta na výstavě finalistů, kde naopak již nebudeme prezentovat laureáta z předcházejícího ročníku. S laureáty bych chtěla spolupracovat na výběru instituce nebo projektu, který by rádi připravili, a pomoci najít odpovídající místo či formu. Nemusí to ani nutně být výstava jako doposud. Souvisí to s mou celkovou snahou přistupovat k aktivitám v rámci CJCH tak, aby byly více šité na míru konkrétním umělcům. Nevycházet z toho, že je přesně dané, že výstava musí být realizována v tomto boxu a tomto termínu, ale spíše pokaždé znovu uvažovat nad danou pěticí i individuálními laureáty. Pro příští rok tedy záleží na tom, co bude letošní laureátka chtít vytvořit a co by pro ni zároveň bylo zajímavou výzvou nebo příležitostí. Na výstavě finalistů, která bude v roce 2016 představena v Anežském klášteře by se měla jako host představit bývalá laureátka Turner Prize. Ideálně by tímto způsobem měl výstavu finalistů rozšířit každý rok umělec, který získal nějakou mezinárodní cenu, ať už udělovanou na západ nebo na východ od nás. Ale nejde mi jenom o to klást vedle sebe výherce cen. Jde opět spíš o uvažování nad tím, co instituce dané ceny znamená pro vývoj umělců i pro samotnou uměleckou scénu. CJCH za 25 let své existence už určité role nabrala a může být zajímavé to srovnat s podobným formátem jinde. Zároveň jde o snahu prezentovat v Česku umělce, kteří zde zatím nebyli dostatečně představeni.\nŘíkala jste, že pro příštího finalistu nechcete dělat výstavu, ale že se uvidí podle jeho požadavků. Co Roman Štětina, který by podle bývalé koncepce měl mít letos výstavu v Moravské galerii?\nRozpočet, který Chalupecký dává na finální prezentaci, je 100 000 korun a ve Štětinově případě to pokrylo převážně náklady na vznik nového díla, nového filmu. Takže jsme se rozhodli jeho prezentaci posunout, bude na jaře v galerii Plato v Ostravě, kam Štětinu pozval její umělecký ředitel Marek Pokorný,\nKdyž už jsme na závěr narazili na otázku financí, jak a z čeho je aktuálně cena financována?\nCena Jindřicha Chalupeckého má generálního partnera, kterým je J&T banka, nicméně naším společným cílem – jak banky, tak CJCH – je financování co nejvíc diverzifikovat. V tuto chvíli tvoří příspěvek od banky asi třetinu rozpočtu a další finance plynou z Ministerstva kultury ČR, Magistrátu města Prahy, Magistrátu města Brna a od řady dalších drobnějších partnerů. Naším partnerem pro zahraniční rezidence je Trust for Mutual Understanding and Foundation for a Civil Society a také Česká centra. Snažíme se o vícezdrojové financování a v tuto chvíli by pro nás bylo důležité získat ještě dalšího soukromého sponzora a finance ze zahraničních zdrojů.\nFoto: Peter Fabo, Kamil Till\nCena Jindřicha ChalupeckéhoKarina Kottová\n26. 11. 2015 ( 11:25 )\njistě se nejmenuji Peter Fabo, ale Kamil Till. Bylo by fajn, když už použijete mé snímky napsat i mé jméno. I když jsem z MG zvyklý na jméno : Archiv MG. ZDRAVÍm fotograf MG.\n26. 11. 2015 ( 12:00 )\nV textu jsme původně omylem uvedli pouze jméno fotografa Ceny Jindřicha Chalupeckého Petera Faba. Za chybu se omlouváme.\n14. 12. 2015 ( 21:30 )


navigace Dynavix NANO | recenzi.cz\nMám Dynavix NANO 3R TMC prakticky v plné výbavě. Před jejím zakoupením jsem věnoval spoustu času recenzím a výběru různých jiných značek, až jsem podlehl mediálnímu tlaku a tloušťce a držáku a podobně. Chyba lávky ovšem...\nTo že je nejtenčí na trhu je zřejmě pravda. Nicméně o kolik je tenčí, jestli je to až tak významné a hlavně co to pro mě znamená jsem zjistil až záhy. A sice že nic... mě je přeci jedno jestli mám na skle přilepenou navigaci tlustou 8mm, nebo 15mm, to prostě pro mě teď už nemá žádnou faktickou hodnotu.\nZadání cíle a jeho vyhledání je celkem v pohodě, horší už je to s vlastními body zájmů a hrůza.\nvýdrž baterie je tragická a nikdy jsem se ještě nesetkal se zařízením, které by mělo výdrž cca 3 minuty. Hrůza!\nDržák na sklo je sice super, ale dnes už prodávají i samostatné držáky obdobných i lepších kvalit - zase taková pecka to není.\nOvšem největší pecka je celej jejich Dynavix Manger system a online aktualizace!!! Stažení aktualizací trvá obyčejně 2 a více hodin a stejně tak pak instalace nových mapa aktualizace obslužného SW! Katastrofa!!! A na závěr snad úplná pecka: po poslední aktualizaci (říjen 2010)to nezná ani jedinou ulici v Liberci!!! Pouze město jako takové, ulice ne!\nPoužívám ji zejména v Německu a na dálnicích je tragická. Povely neodpovídají grafické situaci na obrazovce a ta už mnohdy vůbec neodpovídá skutečnému stavu třeba křižovatky.\nJejí jedinou pozitivní vlastností je, že mě udržuje permanentně v bdělém stavu!\nDěkuji soudruhům z Dynavixu - fakt skvělá prfáce\nApple iPod nano 3. generace 8GB: recenze Mp4 přehrávače\nTragická výdrž baterie Aktualizace a instalace softwaru je katastrofální Značné výpadky v mapových podkladech Nepravdivé informace - neshoduje se grafické zobrazení s akustickými pokyny a už vůbec ne se skutečnou situací na silnici V poslední aktualizace není možno zadat kupříkladu ani jedinou ulici v Liberci - jiná města jsem nezkoušel.\nGarmin nüvi 3700: recenze...\nGarminu nüvi 3700: recenze GPS navigace s multidotykovým...\nTomTom GO 730 Traffic:...\nTomTom GO 730 Traffic: recenze GPS navigace. Jedna z...\nTomTom XL IQ Routes Europe...\nTomTom XL IQ Routes Europe Traffic: recenze GPS navigace...\nGPS navigace Dynavix Nano:...\nDynavix® Nano Evropa + RDS-TMC je prozatím nejtenčí auto...


Užijte si svobodu a štěstí s Levitrou!\nJaký je správný lék proti erektilní dysfunkci? Různé společnosti čelí těsné konkurenci a snaží se získat právo poskytnout tento prostředek pro vás. Pfizer postupně pozvolna ztrácí trh, i když poskytuje další formy ED léků, jako je Viagra Jet. Ostatní společnosti však nezůstávají pozadu a snaží se získat co největší podíl na trhu se svými léky.\nMůžete zkusit Levitru (Vardenafil), která dokáže ED eliminovat bez námahy. Ačkoli Viagra byla vždy vedoucí drogou, nyní si můžete koupit Levitra bez lékařského předpisu za nižší cenu a výsledek se vám bude líbit. To je příjemný bonus během nejtěžšího období vašeho života - kdy musíte projít nepříjemným zážitkem.\nNěkdy nevyžaduje tolik od vás, abyste zachránili svůj vztah nebo rodinu - stačí najít správné léky. Když si koupíte Levitra žádný předpis online je požádán od vás. I když šetříte již při nákupu této drogy místo Viagra můžete ušetřit ještě větší sumu peněz. Muži, kteří mají dočasné finanční problémy, nemusí čekat na lepší časy na léčbu erektilní dysfunkce. Mohou si koupit generický Levitra bez lékařského předpisu a užívat si dokonalého výsledku tohoto léku.\nLevitra uvolňuje svaly a díky ní lze dosáhnout erekce. Erekce však nebude možná bez sexuální stimulace. Mnoho mužů, kteří si objednali Levitru bez receptů, nemusí vědět, jak lék používat správným způsobem. Než začnete užívat léky, měli byste také pochopit, co očekávat u přípravku Levitra.\nPři léčbě pacienta s ED je třeba rozlišovat krátkodobou a dlouhodobou léčbu. Levitra je velmi účinná, ale neměli byste ji užívat bez doporučení lékaře. Váš osobní lékař by měl studovat vaši historii před jmenováním léku pro vás.\nMěli byste vidět rozdíl mezi značkovou Levitrou a jejím druhovým. Tablety oranžové barvy jsou zaoblené a mají na výrobci označení výrobce. Na druhé straně uvidíte hmotnost pilulky. Nejmenší dávka je 2,5, zatímco největší je 20 mg. Koupit Levitra 20 mg tablety, pokud pouze lékař předepsal největší dávku pro vás. Obvyklá dávka užívaná pacienty je 10 mg, ale dávka může být upravena v závislosti na potřebách osoby.\nJak aplikovat Levitra\nLevitra se užívá perorálně před sexuální komunikací s partnerem. Tabletku byste neměli užívat pravidelně, protože ji lze kdykoli použít. Udělejte to asi hodinu před pohlavním stykem.\nNení dovoleno užívat lék více než jednou denně. Některé léky mohou záviset na jídle, ale není to tak u Levitry. Můžete ho použít před jídlem nebo po jídle - kdy budete chtít. Takový volný rozvrh činí léčbu svobodnou a nezávislou a dokonale vyhovuje otázkám tvorby lásky. Nezáleží na ničem a zažíváte absolutní svobodu, která se těší štěstí!


Radiofrekvence :: Garbo-beautysalon\nPrůnik je především na úrovni pokožky a částečně škáry - elektrody jsou blízko sebe v rámci jedné hlavice. Je vhodná pro profesionální salonní péči. Působí především naobnovu kolagenních vláken - pevnost a pružnost kůže - a má omlazující účinek. Díky velikosti hlavic je možné použití i kolem očí, úst a nosu.\nDíky radiofrekvenci budete mít pleť omlazenou, čistou a vitálnější hned po prvním ošetření.\nDoporučejeme kúru aspoň 4 ošetření po 14 dnech.\nNásleduje odlíčení a aplikace vodivého gelu, speciálních sér.\nPak už přijde na řadu nejdůležitější část procesu - radiofrekvenční lifting pomocí přístroje. Přístroj využívá bipolární a tripolární radiofrekvenční technologii k řízenému zahřívání pokožky.\nV případě implantovaného pacemakeru, kovových implantátů v místě ošetření a jeho okolí, v těhotenství, u nádorových onemocnění, u čerstvých výplních, srdečně - cévních chorob, u poruch srážlivosti krve, u těžších stavů cukrovky a při depresích.\nOŠETŘENÍ OBLIČEJE, KRKU A DEKOLTU 60 min\n(odlíčení, aplikace přípravků, ošetření radiofrekvencí, maska, závěrečná péče)


OBRAZEM: Knížecí dům se stane kulturní památkou - Prostějovský deník\nOBRAZEM: Knížecí dům se stane kulturní památkou\nProstějov /FOTOGALERIE/ - Takzvaný Knížecí dům na Pernštýnském náměstí v Prostějově se v nejbližších týdnech stane kulturní památkou. „Tato záležitost se nyní řeší. Potřebujeme ještě vyjádření krajského úřadu a Národního památkového ústavu. Pokud však žádá přímo vlastník objektu, jímž je v tomto případě město Prostějov, nebývají s tím žádné problémy.\nVše by mělo být vyřízené do jednoho až dvou měsíců,“ uvedl Jan Cieslar, tiskový mluvčí ministerstva kultury.\n„Dům je výrazným architektonickým prvkem městské památkové zóny a leží v těsném sousedství několika kulturních památek. Zámku, sokolovny, Masarykovy školy a dalšího památkově chráněného měšťanského domu,“ konstatoval Daniel Zádrapa z oddělení památkové péče městského úřadu.\nAutorem domu je významný prostějovský rodák architekt Max Fleischer, který později působil ve Vídni..\n„Dříve se předpokládalo, že stavbu projektoval Rudolf Konečný, ale jednalo se pouze o provádějícího stavitele. Vlastním projektantem byl právě vídeňský architekt Max Fleischer, který společně s Rudolfem Konečným plány také signoval,“ sdělil Zádrapa.\nFleischernavrhoval i synagogy\nFleischer později proslul zejména jako autor synagog a hrobek na židovských hřbitovech. V samotné Vídni stály až do období nacismu čtyři jeho synagogy, na území naší republiky to pak byly synagogy v Českých Budějovicích, Pelhřimově a Brně.\n„Navrhl i mnoho civilních objektů, například budovu dívčího sirotčince a objekt domova pro lidi bez přístřeší ve Vídni nebo budovu sladovny firmy Hamburger a Winter v Prostějově. Z nedalekého okolí je známá i Fleischerova rozsáhlá přestavba zámku v Tovačově,“ pokračoval městský památkář.\nRadní jsou spokojení, že se jim dům podařilo opravit ještě před jeho prohlášením za památku.\n„Pozdější úpravy by byly organizačně, technicky, ale i finančně daleko náročnější,“ vyjádřil se místostarosta Miroslav Pišťák.\nDočkají se i další domy?\nPodle odborníků není Knížecí dům jedinou cennou stavbou v Prostějově, která by si zasloužila status chráněné památky.\n„Zároveň s Knížecím domem byl podán návrh i v případě židovského domu na náměstí Svatopluka Čecha. Staveb s cennými historickými prvky je však ve městě mnoho,“ uvedl pracovník Národního památkového ústavu v Olomouci Ondřej Belšík.\nDům na Svatoplukově náměstí ovšem nepatří městu, takže ministerstvo tento návrh bere podle svého mluvčího Jana Cieslara zatím pouze jako podnět. Řešit jej ještě nezačalo.\n„Prohlášení domu na Pernštýnském náměstí kulturní památkou by bylo pro město prestižní záležitostí a dotčený objekt si je vzhledem ke svým nesporným architektonickým kvalitám a osobě svého autora bezpochyby zaslouží,“ zakončil Zádrapa.


Poradíme a zajistíme pro Vás optimální IT řešení\nVaše řešení je naše radost\nimplementace live chatu do webů\noperační a informační systémy, antiviry\npočítače, sítě, routery, switche, firewally, kabely, optika, periferie...\nvzdálena online podpora\nweby, loga, textil, předměty, bannery...\nSprávný směr k lepším výsledkům\nŽivnostník / majitel firmy\n„Začal jsem podnikat v oboru tónování skel. Jelikož IT sítím vůbec nerozumím, ani nevím jak s propagací mých služeb začít, v EM-solution mi se vším pomohli a za mě vyřešili. Vytvořili jednoduchý a pro mé zákazníky přehledný web s grafikou, na které jsme se dohodli za velmi příjemnou cenu. Poradili, jak na online marketing a prezentaci mé firmy. Jelikož jsem do této tématiky nechtěl investovat čas, nabídli mi, že toto řešení budou dělat za mě. Nyní se nemusím zatěžovat ničím jiným, než tomu čemu opravdu rozumím.\nVelmi mě překvapilo a potěšilo, že jako pozornost jsem k jejich službám do začátku dostal reklamní triko s vlastním logem mé firmy a vizitky ve stejném designu jako mám web."\nRestaurace / provozní\n„EM-solution jsem oslovila z důvodu kompletní výměny zastaralého počítače a systému po předchozím majiteli. Netušila jsem vůbec do čeho se pouštím. Lidé z EM-solution vše se mnou zkonzultovali a navrhli mi řešení, které bylo funkční, jednoduché za naprosto vynikající cenu.\nJelikož mi hodně peněz ušetřili, oslovila jsem je i s řešením emailů, které jsem potřebovala mít na firemní doméně.\nNyní jsem natolik spokojená s jejich přístupem, že se na ně obracím pokaždé, když hledám to správné funkční a jednoduché řešení."\nMajitel / Společnost\n„Provozuji firmu již několik let a občas se potýkám s problémy s IT technikou. Počítač zvládám na velmi omezené úrovni.\nVelmi mi pomáhá online podpora, kterou mají na webu. Řeším problém s počítačem nebo tiskárnou, zavolám si o pomoc a do půl hodiny mi problém vyřešili na dálku.\nZa doporučení, které jsem dostal na lidi z EM-solution jsem velmi rád. Několikrát mi ušetřili nervy a čas které nám starším občas nové technologie znepříjemní život.“\n„S kamarádkou jsme začali podnikat a chtěli jsme naši nově vytvořenou firmu zviditelnit. Jelikož ani jedna tomu nerozumíme a nechtěli jsme za to dát spousty peněz, hledali jsme, která firma by nám pomohla. Náhodně jsme objevili firmu EM solution, která nám nabídla kompletní řešení, které jsme potřebovali. Nyní od nich máme vytvořené logo, vizitky, jednoduchý web, letáčky a banner na propagační akce ve stejném designu. Víme, že do budoucna budeme ještě potřebovat využít jejich služeb a proto se nebojíme říct, že je znovu oslovíme. Velice nám pomohli, jejich práce byla rychlá a podle našich představ .“


Inter prohrál s nováčkem Serie A Novarou 1:3 – ČT sport – Česká televize\nInter prohrál s nováčkem Serie A Novarou 1:3\n20. 09. 2011 20. 09. 2011\nŘím - Fotbalisté Interu Milán ani na třetí pokus v nové sezoně italské ligy nevyhráli. Vítěz předminulého ročníku Serie A nečekaně podlehl 1:3 na hřišti nováčka Novary a po třech kolech je s jediným bodem až 17. místě tabulky. Inter se musel obejít bez řady zraněných hráčů včetně Dejana Stankoviče, Maicona, nebo Thiaga Motty. Osmnáctinásobný italský šampion hrál navíc na umělém trávníku na stadionu Silvia Pioly od 85. minuty v oslabení po vyloučení obránce Andrey Ranocchii.\nPrvní branku Novary, která se v italské nejvyšší soutěži na domácím hřišti představila poprvé od roku 1956, dal v 38. minutě Riccardo Meggiorini. Na 2:0 zvýšil pět minut před koncem z penalty po Ranicchiově faulu Marco Rigoni. Stejný hráč po kontaktním gólu Estebana Cambiassa v nastavení upravil na konečných 3:1 a zařídil pro Novaru první výhru v sezoně.\nDo historie Interu se zapsal argentinský obránce Javier Zanetti, který si připsal 757. zápas v dresu Nerazzurri a překonal klubový rekord Giuseppe Bergomiho.


Pátek, 24. Květen 2019 08:00\nKladenské listy ve spolupráci s dobrovolníky z psího útulku Bouchalka připravily pro své čtenáře seriál. V něm každý den představí jednoho „hafana“, kterého si můžete adoptovat nebo ho jen vyvenčit. Dnešním hrdinou je pejsek Baryk.\nBaryk je krásný ohaří senior netradičního vzhledu. Když se na něj podíváte, je vám jasné, že z maminky i tatínka pobral to nejlepší. Opravdu je to úplně jedinečný pejsek a druhý takový nikde není. Navíc poslušný kliďas, pohodář a rozumný pán. Po pár pamlscích a pohlazeních je z něj přátelský mazel.\nVzhledem k jeho přibližně dvanácti rokům nevyžaduje žádné dlouhé túry. Spíš jen krátké procházky nebo běhání na zahradě. Na vodítku chodí moc hezky a netahá, kam by se také hnal. Baryk už ví, jak to na světě chodí, zbytečně nepospíchá. Zná základní povely, jen občas už něco poplete, ale jinak s člověkem moc rád spolupracuje.\nHodí se ke starším lidem i do domácnosti, kde je klídek a pohoda. Na svůj věk je aktivní, v dobré kondici a zdravý, ale už chce hodně hodin prospat a pohyb si užít dle toho, jak se v daný den cítí. Děti v rodině by mu nevadily, ale ideálně už větší a takové, které mu dají pokoj. Malé dítě by už asi Bary vzhledem k věku a potřebě klidu nezvládl.\nJe vhodný do bytu i na zahradu, kde bude nadšeně hlásit nově příchozí a vše, co se okolo děje. Má rád jiné fenečky, byl by tedy určitě rád za hodnou psí kámošku. Na pejsky na procházkách nijak zběsile nereaguje a prostě kolem nich projde. A když se mu někdo libí, reaguje vesele a vrtěním ocasu.


Anne.Rose | Komentáře | ČSFD.cz\nNa ČSFD.cz od: 24.8.2013 15:30\nMoc hezký seriál... :)\nRestless (TV film) (2012)\nSkvělé špionážní drama jak jinak než od BBC. S krásnou Hayley Atwell jako Evou Delectorskay, mladou ženou, která se po smrti svého bratra stává špionkou britské vlády, a postupem času zjišťuje, že se nedá věřit opravdu nikomu a zaplétá se do něčeho, z čeho nemá vyváznout živá. A která i skoro po 30 letech žije ve strachu o svůj život. Příběh se tedy rozvíjí v 70. letech, kdy už má dospělou dceru (Michelle Dockery), která vůbec netuší, že její máma byla výnikající špionka za druhé světové války, a která bojovala o svůj život a jak se zdá, stále nemá vyhráno. Mimochodem, ta rána tužkou parádně sedla!\nMísto nahoře (TV film) (2012)\nCena BAFTA za nejlepší mini-sérii roku 2013.\nDaphne du Maurier mě očarovala právě svou Hospodou Jamajkou, a od poslední stránky této knihy, jsem jen netrpělivě očekávala její nové filmové zpracování. A když už konečně a ještě k tomu navíc v produkci BBC a s Jessicou Brown Findlay, byla jsem naprosto spokojená. A pak ke všemu ještě Matthew NcNulty (The Paradice, Room at the Top) jako Jem Merlyn, byla jsem si jistá, že to bude stát za to. Přiznávám, takovou atmosféru jaká byla v knížce, tento film jen stěží má, ale co je pro mě podstatné je, že Jem (Matt) a Mary (Jess) se k sobě hodí perfektně, tak jak jsem si to představovala.\nSean Bean... není co dodat...\nRozvodová záležitost (1932)\nPrvní film Katharine Hepburn, a ona už hned tak suverénní a působivá!!! John Barrymore a jeho změny nálad úžasné. Komorní drama s jasnou a výstižnou zápletkou, která by však při delší stopáži ubývala na síle a stávala se nudnou. A na úkor zbytečných obav Sydney (K.H.) ke konci, je to příjemný film, který jsem ráda viděla.\nCo asi může chtít takovej ošuntělej chlap po matce s dcerou? No, na konci budete, troufám si říct, nevěřícně zírat.\nThe Promise (TV seriál) (2010)\nAč na závažnost celého tématu, jsem byla vtažena do děje takřka od první vteřiny. Ať už svou hloubkou, reálností, lidmi, osudy nebo pocity, kterými na mě tento seriál zapůsobil a stále působí. A na konci, když už se Erin konečně vrátila domů, jsem se jen modlila, aby byl Len stále naživu.\nNo teda, nečekala jsme tak velkou porci vtipný vtipů a zároveň se ptám: Neměl by se tento film spíše jmenovat Loki: Temný svět? Protože Tom alias Loki válí.


Mobilní fotografie pohledem profesionála – Petr Pelán Jr. – DIGIarena.cz\nAdam Kos 16. února 2015\nJe mi 21 let a fotografovat jsem začal v srpnu 2010. Protože reakce okolí na mé výsledky byly velice kladné, začal mě tento koníček bavit víc a víc a takříkajíc mě pohltil. Po střední škole jsem chtěl fotografii studovat na vysoké škole.\nDíky několika neshodám a náhodám jsem se nakonec hlásil na úplně jiné obory. Ani na ty však nedošlo, a raději jsem odešel do světa. Nyní se živím fotografií v Londýně, kde i žiji. Pracuji pro jednu akomodaci jako „fotograf pro všechno“ a ve volném čase dělám na svých vlastních zakázkách.\nPetr Pelán Jr. osobně\nNemám žádný specifický žánr, nebo styl. Rád se svým zákazníkům drze prezentuji jako fotograf, který dokáže skvěle nafotit cokoliv. V blízké budoucnosti se ale chci zaměřit spíše na fashion a editorial fotografii – tento žánr mi přijde jako vrchol spojení technických dovedností a umění.\nSamozřejmě jsem mobilem začal fotit hned, jak jsem dostal mobil s fotoaparátem. Vlastně fotoaparát byl přesně důvodem otravování rodičů s koupí nového mobilu. Proč? Protože to bylo cool. Kdo v mé generaci/ročníku neměl foťák v mobilu, ten byl nula.\nTo už je samozřejmě jiná otázka a z jiné doby. Já bych se dnes bez chytrého telefonu neobešel, protože používám několik emailů, poznámky, kalendář, několik facebookových účtů a další sociální sítě. Díky tomu můžu efektivně komunikovat a organizovat, řešit případný marketing, nebo prostě reklamu pouhým nahráváním fotek na sociální média ve vhodnou denní dobu, ať se nacházím kdekoli. Fotoaparát v mobilu v tomto případě spadá do stejné kategorie. Já ho používám nejčastěji na focení backstage, tedy dokumentu, a všichni víme, jak je v této kategorii rychlost a nenápadnost důležitá.\nTakže objektivní odpověď? Beru si to nejlepší od všeho. Stejně tak, jako dokážu využít kvalitu analogové fotografie, dokážu využít rychlosti a multifunkčnosti fotoaparátu v telefonu. To, že dnešní mobily fotí lépe, než většina kompaktů a že fotku tvoří hlavně její obsah, víme všichni.\nMomentálně mám iPhone 5. Vyšší model jsem zatím nepotřeboval, protože mi přijde, že právě od příchodu pětky nastal zlom, kdy mi ten telefon dal přesně to, co potřebuji a neměl jsem důvod kupovat vyšší modely. Dle mého ty nové totiž nepřinesly nic výrazného, a dokud Apple nevyřeší „problémy“ s baterií, nepřidá laser, nebo vodotrysk, nebudu kupovat další model.\nA proč zrovna Apple? Protože se mnou technika obecně příliš nekamarádí a produkty Apple jsou nejpřátelštější ze všech značek. A také proto, že už nějaký čas jsem ve fázi, kdy si raději připlatím za to, aby produkt fungoval, než abych trávil (drahocenný) čas jeho údržbou.\nNepoužívám skoro žádnou. Když už, tak jen Instagram, ale i na ten většinou přidávám fotky, které jsem fotil zrcadlovkou a upravoval je ve Photoshopu. Stejně tak některé fotky právě z mobilu, pokud za to stojí, upravuji raději ve Photoshopu. Prostě jsem mobilní úpravě na chuť úplně nepřišel.\nNebyla. Je to umění. Stejně jako autorova nálada a znalosti jsou proměnlivé, tak i možnosti úpravy vidíte každý den na té jisté fotografii jinak. A to je to úžasné, to je to, co utváříte vy a jen vy.\nPetra a jeho práci můžete sledovat na sociální síti Instagram (iOS, Android, Windows Phone) pod účtem petr_pelan_jr a na jeho blogu vsudedobreprocbytdoma. Všechna jeho média jsou vzájemně propojena a v současné době pracuje na video portfoliu a portfoliu s uměleckou fotografií.\nDalší článek: Fotografování patří mezi nejvíc sexy tvůrčí činnosti


Puška na LongRange - Stránky 3 - ZbraneKvalitneCZ\nPříspěvek#31 » sob 13. úno 2016, 16:31\nPříspěvek#32 » sob 13. úno 2016, 17:18\nKdo ti Marlina slíbil? On není ani se už nevyrábí, tak není odkud ho dovézt. Taktéž jsem obvolával před dvěma týdny a dostal to od jednoho prodejce slíbené (všichni ostatní potvrdili, že nejsou a už nebudou), ale docela pochybuji, že by to dokázal splnit. Dovoz Marlin zbraní bude, ale zásilka má obsahovat jen pákové opakovačky, které Marlin stále vyrábí. X7 řadu již nevyrábí.\nStejně tak výrobce Savage již nedodává 10TR, to byla jednorázovka. Údajně by to měl nahradit model 10 FCP-SR, který ale stojí již znatelně více - dle průměrného odhadu ceny (porovnání ceny v americe a zde ostatních zbraní stejného výrobce) by měl být za 27 tisíc až dojde v dubnu.\nModel Remington 700VTR jsem viděl hodnocení na zahraničních fórech, že ve srovnání s jinými puškami ve stejné třídě nestřílí tak dobře, jak se původně očekávalo a že ta trojúhelníková hlaveň je spíš cool, než nějaký super vynález. Jako nestřílí špatně, ale poměr cena-výkon není tak úžasný, jak by se čekalo. 700 SPS varmint/tactical dosahují dle komentářů lepší přesnosti.\nPříspěvek#33 » sob 13. úno 2016, 17:53\nmluvil jsem s dovozcem Marlina a potvrdili, že taky pořádně neví co dojede...Savage 10TR by snad prý ještě mohl dirazit,,ale taky to nikdo nechce potvrdit...takže už zbývá jen ten Remington\nobecně jsem se bavil s prodejcem v Opavě a shodli jsme se, že když postavit "odstřelovačku", tak už jen na flintě 20 a víc,, zbývá Tikka a ty dražší, snad prý ještě to viděl udělaný z CZ 550 Varmintu, ale jinak už asi nic\ntak teď jsem celkem bezradný nechce se mi do flinty, se kterou plánuju jednou za čas na 300 m vrážet 50 tis.\nPříspěvek#34 » sob 13. úno 2016, 20:07\nJeště upozornění, Savage 10TR byla pouze pro LE.\nPříspěvek#35 » sob 13. úno 2016, 20:15\nPříspěvek#36 » sob 13. úno 2016, 20:41\nLaw enforcement - ozbrojené složky.\nPříspěvek#37 » sob 13. úno 2016, 20:45\nPříspěvek#38 » ned 14. úno 2016, 18:14\nPříspěvek#39 » sob 9. dub 2016, 19:58\nPříspěvek#40 » sob 9. dub 2016, 20:47\nEnerccio: Jseš si jistý? Mám takový pocit, že tohle je "lehká" lovecká puška s lehkou hlavní, to nebude na LR úplně ideální ...\nPříspěvek#41 » sob 9. dub 2016, 20:56\nPříspěvek#42 » stř 13. dub 2016, 00:08\nMůžu se zeptat, co je na té ráži na sport dobrého?\nPříspěvek#43 » stř 13. dub 2016, 10:43\nK tomu Marlinu, nevím jestli jsi se bavil přímo z dovozcem co ČR. Zkus zavolat přímo do CAIRO http://www.cairocz.cz/kontakt/ a zeptat se (ne webu ji mít nemusí, ale dovézt ti ji můžou-cca 3 týdny). Jsou dovozci, ale běžně neprodávají. Pokud se s nimi domluvíš, tak bývají celkem vstřícní a jeden kousek ti prodají za "rozumnou" maloobchodní cenu. Pokud neseženeš u nich, tak už nikde. Já u nich již 2x nakupoval.\nPříspěvek#44 » ned 3. črc 2016, 20:35\nm@rtinp píše: má někdo zkušenost s CZ 550 Varmint na delší vzdálenost ?\nJe tu nástupce s číslem 557 , těžky lauf s twistem 10" a po slevě už je konečne za rozumnou cenu !\nTu zbran vidávam na soutěžích a umiiiii\nPříspěvek#45 » pon 4. črc 2016, 18:23\ntak u nás už taky něco na LR přistálo...


Mladík havaroval poté, co mu za jízdy upadlo kolo\nčtvrtek, 28. července 2016, 16:48\nKuriózní nehoda zaměstnala před nedávnem strážníky městské policie. Když projížděli ulicí Fügnerova ve Frýdlantu, překvapilo je auto nabourané v plotě. Jeho řidiči totiž chvilku před tím upadlo za jízdy kolo a neovladatelné auto takto nešťastně zaparkoval.\n„Nezraněného mladíka strážníci zajistili na místě a celou věc předali republikové policii k šetření dopravní nehody s podezřením na přítomnost omamných a psychotropních látek u řidiče,“ řekla mluvčí strážníků Daniela Bušková.\nA jak k nehodě došlo? Teprve devatenáctiletému řidiči se za jízdy ulomilo levé přední kolo a vozidlo nabouralo do podezdívky plotu rodinného domu. Shodou okolností zrovna kolem projížděla hlídka městských strážníků, která si auta všimla.


Jugoslávie představovala zlatou éru brutalismu, architektonické unikáty připomene výstava | E15.cz\nJugoslávie představovala zlatou éru brutalismu, architektonické unikáty připomene výstava\nTereza Stonišová - Reflex.cz\n16. července 2018 • 08:55\nZatímco v Česku je architektura brutalismu stále široce diskutovaným tématem, v newyorském Muzeu moderního umění (MoMA) se právě tato éra stane ústředním motivem nové výstavy. Ta se konkrétně zaměří na brutalismus v období vlády jugoslávského maršála Tita, které je považováno za zlaté období tohoto směru.\nVýstava ve slavné Momě bude pomocí fotografií, plakátů a přesných architektonických modelů ukazovat pětačtyřicetileté období, během nějž v Jugoslávii vznikala různorodá směsice pozoruhodné architektury.\nPřestože se jedná o architekturu „sovětského“ typu, kterou najdeme v celém bývalém východním bloku, lze v jugoslávských brutalistických stavbách nalézt mnohá specifika. Mezi jedno z hlavních patří jejich rozmanitost – ne nepodobná „jiné“ cestě, kterou se po jugoslávsko-sovětské roztržce tento mnohonárodnostní útvar vydal.\nVe vývoji této architektury hrála svou roli geografická poloha – mezi východem a západem, mezi totalitárními státy východního bloku a demokraciemi. Výstava začne zítra, v neděli 15. července a potvá až do 13. ledna 2019. V galerii níže si můžete prohlédnout ukázky, které v newyorském svatostánku umění budou k vidění.\nDalší zajímavé galerie najdete na serveru časopisu Reflex >>>\nStreet art se bere na milost: může zvýšit hodnotu nemovitosti\nZajímají nás taková témata, která s sebou nesou určitý problém, říká ředitel ostravské galerie PLATO\nAutor: Tereza Stonišová - Reflex.cz\nStát New York žaluje Trumpa a jeho nadaci za zneužívání fondů\nOBRAZEM: Ikona New Yorku slaví 87 let. Podívejte se, jak probíhala stavba Empire State Building\nCzech Press Photo: Fotograf E15 Michael Tomeš má nominaci v kategorii Portrét\nPapaláš Štrougal slaví 95. narozeniny. Historik: Tvář normalizace, straně obětoval život\nSlavia vyráží na cestu očistcem. Jak s ní zamává náročný program?\nHradec zvažuje příchod Růžičky. Rozhodne se v neděli, potvrdil Schön\nPartnerka Richarda Müllera promluvila o jeho utrpení! Pořád se opakuje!\nBoj o dědictví po Gottovi (†80): Velký přehled, co už patří Ivaně!\nHouby rostoucí ve vlaku baví internet: České dráhy vysvětlily podivný ... Papaláš Štrougal slaví 95. narozeniny. Historik: Tvář normalizace, str... Výstřely nacistů maskovala hudba z gramofonu. Připomeňte si zavražděné...\nBožský pohled. Krásná Berdychova manželka odhodila podprsenku! Slavia vyráží na cestu očistcem. Jak s ní zamává náročný program? Hradec zvažuje příchod Růžičky. Rozhodne se v neděli, potvrdil Schön\nModerátor Rosák v ohrožení života: Infarkt za volantem! Zeman je v nemocnici jako v bavlnce. Kuřárnu obsadili „tajní“ „Nikdy na tebe nezapomenu,“ pláče pro Martina (†29) jeho přítelkyně Ve...\n9 znamení, že už s vámi partner nechce být Maminka hrdinka Andrea: Nepovažuji se za žádnou hrdinku, jen jsem bojo... Nadýchané vdolky s povidly a tvarohem: Vyzkoušejte je podle našeho rec...\nMoto3: První kvalifikaci ovládl Lopez MotoGP: Na mokrém povrchu kraloval Petrucci Moto2: V dešti byl nejrychlejší Dixon\nKvůli krachu TS Plzeň jsme odepsali desítky milionů, říká šéf Žďasu Ce... Krypto-graf týdne: Propad bitcoinu stáhl celý trh, z větších virtuální... Komentář Filipa Rožánka: Když Českou televizi cupují furianti, výsledk...\nHusova 1286, Jihlava FARMA proti bariérám, z. s. - 5021499 Společenství vlastníků jednotek domu čp. 655 Cyrilometodějská - 269128...


Herní snob: Konečně relevantní hodnocení her!\nZbožňuju hodnotící tabulky her. Zejména ty z Excaliburu - jak byly úžasně komplikované a vymyšlené. Velice mne mrzelo, když pak Score začalo tabulky zjednodušovat na pouhý verdikt a jedno číslo. Jasně, mělo to své opodstatnění kvůli relevanci, ale spotřebitel naopak ztratil možnost hry jednoduše srovnat vedle sebe, třeba za poslední tři měsíce. Nakonec mu tam vyleze pár osmiček a devítek, kvůli kterým nedostanou šanci hry sedmičkové či slabší, přestože by spotřebitelově vkusu seděly mnohem více. Jak se z toho dostat? Hleďte níže - můj návrh na revoluci v hodnocení her! (A čehokoli jiného).\nHodnocení má tři různé elementy, které se spojí v jeden na konci recenze. První element je určitá objektivizace hra jako takové. Recenzent na základě žánru, stylu hraní, obsahu hry a podobně, vypracuje seznam vlastností, které hra objektivně má (nebo se je snaží je mít). Toto nesouvisí s žádným hodnocením, jde jen o vytvoření chlívků, které později budeme vyplňovat.\nNapříklad GTA5 se dá objektivizovat asi takto:\nJsou to jakási klíčová slova, která se snaží hru charakterizovat co nejobjektivněji. Je zřejmé, že nemůže existovat předem daný seznam, počet položek také není ničím omezen. Jde jenom o to, aby recenzent stanovil ty elementy hry, které bude později hodnotit. Různí recenzenti by teoreticky měli dojít k plus mínus stejnému seznamu položek - ale samozřejmě i při pokusu o objektivizaci se nevyhneme subjektnímu pohledu na věc, takže některé věci se budou od každé recenze lišit. Naopak ale některé položky budou prakticky neměnné v čase - třeba to, že hry jsou pořád software, takže musí mít nějakou svou funkci a také rychlost. Grafika se dá rozdělit na technologii a art, podobně tak zvuk - a tohle se bude vyskytovat, jako kriterium hodnocení snad u všech her.\nNyní přikročíme k druhému kroku. Ohodnotíme jednotlivé složky hry a to binárně - buď je daná věc zvládnutá dle představ recenzenta, anebo prostě není.\nV případě GTA5 bych to viděl asi takto:\nhlavní postava 1\nfyzika vozidel 0\nherní doba 1\nuvěřitelnost světa 1\nstavba misí 0\nZde je prostor k první vlně subjektivní kritiky, kterou si už každý recenzent musí odargumentovat sám. Mně třeba přijde, že příběh nebyl úplně dotažený do konce, že vozidla mohla pobrat více realismu (jsem proti otáčení aut z krovek na kola) a že většina misí nenaplnila to, co mohla - rádoby nelineárních heistů je málo a jsou málo rozdílné, vyjma úplného konce hry jsou mise lineární (byť velice zábavné).\nCelé to ale završíme ještě třetím krokem - recenzent určí, které z jednotlivých aspektů hry jsou pro něj osobně stěžejní natolik, že se propíší do hodnocení hry?\nOpět jde o osobní sondu - od GTA5 jsem očekával a dostal kvalitní grafiku, tak mi vyrazila dech. Hudba je tam sice padnoucí, ale i kdyby tam hudba nebyla vůbec, nijak by mi to nevadilo. Podobně tak - jsem rád za výrazné postavy, ale samotnou story vnímám naprosto okrajově - hra je pro mne hlavně obrovským sandboxem, který zkoumám po mnoho desítek hodin. Pak je mi i celkem putna, že mise nejsou zrovna dokonalé. Oproti tomu ale podivné chování aut (byť herně odůvodnitelné) je něco, na co narážím pořád a štve mne to i po dvěstě hodinách.\nVe finále tak GTA5 dostane číselné hodnocení: 4/5. Z pěti zásadních složek hry bych dal palec nahoru čtyřem z nich.\nDává to smysl? Pokud ano, uděláme krok dále. Jak udělat z této informace relevantní informaci pro spotřebitele?\nPředstavte si, že nějaký velký server typu Gamespot, hodnotí takto hry. Spotřebitel se přihlásí na svůj účet, ve kterém má už předem vyplněno, že u her například preferuje kvalitní příběh, že ho zajímají realisticky ovládaná vozidla a že si potrpí na kvalitní hudbu i grafiku. Samozřejmě - to samé se dá použít při vyhledávání hry. Ta samá recenze na GTA5 pak vyzní takto:\nTedy dle nějakých obecných požadavků spotřebitele dostává hra hodnocení 2/3.\nTento systém lze i prohloubit. Každý objektivizační element by měl svého přirozeného oponenta. Například "uvěřitelnost světa 1" je de facto to samé, jako "fantasmagoričnost světa 0". Takže pokud by ten samý uživatel hledal hru s neuvěřitelným prostředím, tabulka by se automaticky změnila:\nuvěřitelnost světa 1 = fantasmagoričnost světa 0\nA hle - máme hodnocení 2/4.\nS narůstajícím počtem titulů s tímto systémem hodnocení a také s větším počtem položek v hodnocení (každá hra by mohla mít 10+ hodnotících kriterií, minihry pro mobily ale budou mít takových položek méně) pak stoupá relevance každého hodnocení pro každého spotřebitele. Co to znamená v praxi?\nHry, které mají spousty důležitých elementů jsou evidentně ambiciózní a komplexní. Číslo za lomítkem je jakési vodítko, jako moc velká hra je. Číslo před lomítkem určuje, v kolika těchto elementech hra podle recenzenta uspěla, což představuje vstup lidského a subjektivního elementu hodnocení. Lze z toho usoudit, že hra s hodnocením 4/7 je v jistém smyslu hodnotnější, než hra s hodnocením 2/3 (sedm klíčovýh položek VS tři klíčové položky), leč druhá zmíněná hra je celkově kvalitnější (dvě třetiny elementů hry jsou dle recenzenta zvládnuté, kdežto první jmenovaná hra má zvládnutou jen polovinu a kousek). Spotřebitel tak snadno odhadne, podle toho co hledá, jaký titul mu je více padnoucí.\nPočet položek hodnocení se nesmí nijak neomezovat, dokonce bych některé položky přidával "post mortem", třeba až po roce hraní (v případě nějakých MMO her), rovněž by bylo zajímavé hodnocení časem měnit a rozšířovat ať už z hlediska vyspělosti recenzenta anebo vyspělosti dané doby. Recenzent by pak řekněme každoročně revidoval své hodnocení, aby zachytil, nakolik se hra mění v čase. Některé položky mohou být třeba určeny, ale nehodnoceny, čekajíce na nějaké rozseknutí postupem času. Aby hodnocení bylo relevantní, musí se logicky v čase měnit. Stejně, jako se mění postoj recenzenta postupem času. Od určitého časového odstupu by se vývoj hodnocení mohl zastavit, ale to už je kus od kusu.\nStejně tak, když se sejde více recenzentů k jedné hře (napříč několika magazíny a herními portály), bude zajímavé srovnávat jejich vkus nejen volbou objektivních položek, ale také konkrétním hodnocením. Spotřebitel si pak dá recenze vedle sebe a brzičko mu vyplyne na povrch, který konkrétní recenzent je jeho srdci nejbližší.\nPopravdě mne tento styl hodnocení napadl po té, co jsem více rozehrál Shinobi na 3DS. Tam je ta grafika natolik ostudná, že je to skoro na řeknutí - ale v tom výsledku mi vlastně neovlivňovala můj zážitek ze hry, protože ta konkrétní hra o grafice prostě není. Podobně tak jsem vedl vášnivou diskuzi o příběhu v GTA5, kdy jsme se sice shodli v tom, že mohl být lepší, ale přesto jsem trval na tom, že to hru nekazí (na rozdíl mého oponenta). A právě systém třífázové tabulky by to mohl rozseknout i pro pouhého diváka takové diskuze.\nV jádru věci nejde o nic jiného, než o rozdělení recenze na elementy a jejich označkování. Třeba já když píši nějakou recenzi, snažím se, aby jeden odstavec (anebo rodina odstavců) komentovala jednu specifickou část hry, než přejdu k další. A tak bych vlastně mohl nasázet jedničky a nuly k těmto informačním blokům a na konci to pak shrnul. Stejně tak Gamespot (a mnoho dalších webů) doplňuje známkování také ikonkami "Oh snap", "Undeniable charm", "Weak story" a podobně - z těchto ikonek by se zkrátka vyextrahovaly položky hodnocení a následně přidělily jedničky či nuly.\nCo si o tomto systému myslíte vy? Mělo by smysl to někde nasadit?\nIvan Volkov 18. listopadu 2013 21:59\nPromin, ale tohle je blbost. Uz jen samotny skatulkovani jednotlivejch faktoru her, jenom aby nam na konci vyslo to bozske cislicko, podle kteryho urcime kvalitu cely hry za dve sekundy je bohuzel stoupajici trend herni sceny. V recenzi jde v prvni rade o samotny text recenze; ciselne hodnoceni je podruzne az zbytecne. Najdi si napr. recenze od Lukase Grygara a presne pochopis, o cem mluvim - ze cisla jsou picovina.\nDave de Sade 19. listopadu 2013 15:43\nOno by to fungovalo obráceně s těma škatulkama, recenzent se nesnaží hru násilně naroubovat do nějakých škatulek, ale vytvořit vždy nové, pokud ty stávající nestačí. Postupem času by se ale začaly jisté škatulky vyskytovat častěji a reprezentovaly by jistou páteř her jako takových.\nRozhodně souhlasím s tím, že číselné hodnocení JE blbost samo o sobě, ale že když už ty nálepky dávat, tak aby pro spotřebitele měly alespoň nějakou relevanci. Což by zdynamičtění hodnocení mohlo přinést. Teoreticky ;).\nCheule Syigess 18. listopadu 2013 23:05\nStejně je to dycky subjektivní a je to jako hodnotit hudbu nebo filmy. Podívej se na ČSFD - čtyři díly Kameňáku maj od 18 do 27 procent, nejčastější hodnocení tam je "odpad!" a přesto to nejmíň třetina národa považuje za vrchol zábavy. Jak píše tle pán nade mnou - mnohem důležitější než čísla je recenze samotná a pokud někdo neumí recenzovat (potažmo vůbec publikovatelně psát), nemá vůbec smysl dávat číslům nějakou relevanci.\nDave de Sade 19. listopadu 2013 15:47\nTo je myslím dobrý příklad. Pokud si spotřebitel zaškrtne, že hledá na ČSFD "odpad", tak dostane odpad, ne? ;)\nAle rozumím - většina spotřebitelů považuje svůj vkus za natolik vybroušený, že v Kameňáku spatřuje inteligentní zábavu a v principu nesouhlasí s hodnocením "odpad". Je tedy nutné zohlednit nejen pouhé preference diváka, ale také jeho skutečné chování - jak píše pán pode mnou. Třeba že by spotřebitel zašrtával, jaké filmy viděl v kině a jak se mu líbily. Pak by algortimus jenom spojoval ony škatulky a vyjelo by mu doporučení (resp. antidoporučení od recenzenta).\nCeloush 19. listopadu 2013 13:38\nV podstatě mi to dává smysl, protože jsem sám kdysi uvažoval nad podobným ne hodnocením z hlediska recenzí, ale z hlediska doporučovacího systému. Každý hráč by měl osobní preferenční "matici" a tu pak hledat v určitých hrách, tak aby se hráč dostal ke hře, které by on sám dal klidně 10/10, ale většina se prostě shodla na 5/10. Nicméně tu matici jsem nechtěl vytvářet na základě nejen toho, co si uživatel myslí, že ho na hrách baví a zajímá, ale i podle toho "jak se chová" (tvrdí, že mu nezáleží na grafice, ale evidentně z hodnocení tomu dává velkou váhu).


Generace na rozcestí: Mladí novináři bez iluzí | Radio Wave\nGenerace na rozcestí: Mladí novináři bez iluzí\nNewsroom ČTK|foto:Pavel Cyprich\nNovinářských míst je stále míň a absolventů žurnalistiky stále víc. Jak se změnila tahle profese a proč mladí novináři přicházejí o iluze, zkoumal další díl Generace na rozcestí.\nČesko: Novinářem rychle a nekreativně\nPracovních míst je málo, pod tlakem úspor se slučují redakce a těžiště médií se přesouvá na internet, kde nejde ani tak o hloubku informací, jako spíš o rychlost a přesnost sdělení. Mnohaleté zkušenosti novinářských harcovníků tak vlastně přestávají být klíčové a práci může dělat zapálený nováček. Většinou ji dělá. To je obraz dnešní žurnalistiky a mladá generace o ní už nemá žádné iluze.\nPředstavy mladých lidí o povolání novináře se v průběhu let výrazně změnily. Ty tam jsou romantické ideje o žurnalistovi jako hybateli událostí, ale převažuje pragmatismus a obraz skutečné práce.\n„Samozřejmě jsem věděla, že hned nezačnu s Jankem Kroupou odhalovat Pandury, ale myslela jsem si, že práce bude víc kreativní. Skutečnost je taková, že když vás přijmou do redakce jako externistu nebo eléva, hlídáte maximálně tak ‚Četku‘,“ říká Markéta, která pracuje v online zpravodajství už dva roky. „Redakce se snaží tvořit co nejvíce vlastního obsahu, ale kvůli úsporám se snižuje počet redaktorů, takže často není čas na to ani pracovat s informacemi ČTK,“ přibližuje mladá redaktorka poměry v dnešní online novinařině.\nJak se pracuje mladým lidem v oboru, co od něj čekají a co čeká je, zjišťoval Pavel Cyprich.\nPolsko: Propouštění vs. více studentů\nMédia v Polsku se zbavují novinářů a drasticky šetří. Zájemců o studium žurnalistiky ale rok od roku přibývá. Kde budou všichni ti absolventi pracovat? A jaké novináře polské vysoké školy vychovávají?\nDvacet studentů žurnalistiky na Jagelonské univerzitě v Krakově právě poslouchá výklad svého spolužáka. Téma je francouzská hudba. „Už od dětství jsem měl dva sny. Buď budu rockovou hvězdo, a nebo hudebním novinářem. To první mi nevyšlo, tak jsem si vybral studia žurnalistiky,“ říká Jakub Kozielkiewicz. O novinařinu je v Polsku mezi mladými lidmi velký zájem.\nNovinář a spisovatel Mariusz Szczygiel |foto:Public domain, Filip Sklenář\nMariusz Szczygiel patří v Polsku k reportérské špičce. Je také úspěšným spisovatelem, autorem bestselleru Gottland. Studentům se diví: „Vůbec nechápu ty studenty, kteří jdou v dnešní době na žurnalistiku a myslí si, že pak najdou práci. Všechny redakce propouští, papírovým médiím spadá prodej. Gazeta Wyborcza, která léta byla největším deníkem v Polsku, teď do konce roku propustí 250 zaměstnanců. Všechny redakce musí šetřit,“ říká nejznámější polský čechofil.\nFakulty žurnalistiky musely také zásadně změnit svůj systém výuky. „Přednášející často mluví o tom, že musíme být univerzální. Měli bychom umět stříhat mluvené slovo, obraz, anebo vytvořit internetové stránky,“ dodává Jakub a svůj referát o francouzské muzice doprovází pochopitelně i zvukově. Poslechněte si celou reportáž našeho zpravodaje v Polsku Petra Vavroušky.\nautoři: pev , Pavel Cyprich