vietnamská válka - Vietnam War - qwe.wiki\nVietnamská válka - Vietnam War\nPro úplnou historii válek ve Vietnamu, viz seznam válek zahrnující Vietnam . Pro dokumentární televizní seriál, viz vietnamská válka (televizní seriál) .\n1955-1975 konflikt ve Vietnamu\nChien Tranh Vietnamu ( Vietnamese )\nČást Indočíně válek a studené války\nVe směru hodinových ručiček od vlevo nahoře : US bojové operace v Ia Đrăng , ARVN Rangers bránící Saigon během roku 1968 Tet útoku , dva A-4C Skyhawks po zálivu Tonkin incidentu , ARVN zachytit Quang Tri v průběhu roku 1972 velikonoční útoku civilisté prchat 1972 bitva Quang tri , a pochování 300 obětí v roce 1968 Huế masakru .\n01.11.1955 - 30 dubna 1975 (19 let, 5 měsíců, 4 týdny a 1 den) ( 1975-04-30 )\nJižní Vietnam , Severní Vietnam , Kambodža , Laos , Jihočínském moři , Thajský záliv\nNorth Vietnamese a Viet Cong / PRG vítězství\nOdstoupení amerických sil z Vietnamu\nKomunistické síly chopit se moci v Jižním Vietnamu , Kambodži a Laosu\nSpustit z kambodžského-vietnamské války\nSpustit z lodi lidí krize a uprchlická krize Indočíně\nZačátek kambodžské genocidy\nSjednocení Severní a Jižní Vietnam do Vietnamské socialistické republiky\nViet Cong a PRG\nKhmer republika (1970-1975)\nTON Đức Thang\nHuỳnh Tấn Phat\nTran Van Trà\nLê Trong Tấn\nNguyen Thi Định\nNguyen Van Thiệu\nCao Văn Vien\nTrần Thiện Khiem\nTran Van Hương\nDjo Cao Trí †\n690,000 (1966, včetně PAVN a Viet Cong).\nSovětský svaz: ~ 3000\nSeverní Korea: 200\n1,500,000 (1974 - 1975)\n2709918 sloužící ve Vietnamu celkové\nPeak: 543000 (duben 1969)\n72000 (královská armáda a Hmong milice)\n48.000 za rok (1965-1973, 320,000 celkem)\nThajsko: 32,000 za rok (1965-1973)\n(ve Vietnamu a Laosu)\nAustrálie: 50190 celkem\n(Peak: 7,672 bojové jednotky)\nNový Zéland: 3500 celkem\n(Peak: 552 bojových jednotek)\nSeverní Vietnam a Viet Cong\n65,000-182,000 civilních mrtvých\n849,018 vojenských mrtvých (za Vietnamu; 1/3 nebojových úmrtí)\n(USA odhaduje 1964-1974)\nKhmer Rouge Neznámý\nPathet Lao Neznámý\nČína ~ 1100 mrtvých a 4200 raněných\nSovětský svaz 16 mrtvých\nSeverní Korea 14 mrtvých\nCelkové vojenské mrtvý:\ncelková vojenská zraněn:\n(vyjma GRUNK a Pathet Lao )\n195,000-430,000 civilní mrtvý\n254,256-313,000 vojenské mrtvý\n58,318 mrtvý (1/5 nebojových úmrtí)\n303644 zraněno (včetně 150,341 nevyžadující nemocniční péči)\nLaos 15,000 armáda mrtvých\nKhmer republika Neznámý\nJižní Korea 5099 mrtvých; 10962 zraněn; 4 chybí\nAustrálie 521 mrtvých; 3129 raněných\nThailand 351 mrtvých\nNový Zéland 37 mrtvých\nTaiwan 25 mrtvých\nPhilippines 9 mrtvých; 64 raněných\n(s výjimkou Fark a FANK )\nVietnamese civilní mrtvý : 627,000-2,000,000\nVietnamese celkem mrtvý : 966,000-3,812,000\nKambodžská občanská válka mrtvý : 275,000-310,000\nObčanská válka v Laosu mrtvý : 20,000-62,000\nNon-Indochinese vojenské mrtvý : 65.494\nTotal dead : 1,326,494-4,249,494\nPro více informací viz vietnamská válka oběti a ztráty letadel války ve Vietnamu\nVietnamská válka ( Vietnamese : Chien Tranh Việt Nam ), také známý jako Second Indochina války a ve Vietnamu jako Resistance válce proti Americe ( vietnamské : Khang Chien Chong Mỹ ) nebo jednoduše americká válka , byl konflikt v Vietnamu , Laosu a Kambodža od 1. listopadu 1955 do pádu Saigonu dne 30. dubna 1975. To byl druhý z Indočíně válek a byl oficiálně bojovali mezi Severním Vietnamem a jižního Vietnamu . Severní Vietnam byl podporován Sovětským svazem, Číně a dalších komunistických spojenců; Jižní Vietnam byl podporován Spojenými státy, Jižní Koreji, na Filipínách, v Austrálii, Thajsku a dalších anti-komunistických spojenců . Válka, považováno za studené války -era zástupnou válku někteří, trvala 19 let, přičemž přímé zapojení US končící v roce 1973, a zahrnoval Občanská válka v Laosu a Kambodže občanská válka , která skončila s všechny tři země se stal komunista v roce 1975.\nKonflikt se vynořil z první Indochina válce proti komunistickému-vedl Viet Minh . Většina finančních prostředků na francouzské válečné úsilí bylo poskytnuto USA Poté, co francouzský přestat Indochina v roce 1954, v USA předpokládá, finanční a vojenskou podporu pro stát jižní vietnamskou. Vietkong , také známý jako Front national de libération du Sud-Vietnamské nebo NPR (National Liberation Front), což je jižní vietnamský společný front pod vedením Severního Vietnamu, zahájil partyzánskou válku na jihu. Severní Vietnam měl také napadl Laos v polovině 1950 na podporu povstalců, kterým se Ho Chi Minh cesta dodávat a posilovat Vietkongem. US zapojení eskaloval dolů President John F. Kennedy přes MAAG programu z necelých tisíc vojenských poradců v roce 1959 na 16.000 v roce 1963. Od roku 1963, severní vietnamská poslal 40.000 vojáků k boji v Jižním Vietnamu. Severní Vietnam byl silně podpořen v SSSR a kterým Čínské lidové republiky . Čína také poslal stovky CHKO opraváři na Severním Vietnamu sloužit v roli protivzdušné obrany a podpory.\nOd roku 1964, tam bylo 23,000 amerických poradců v Jižním Vietnamu. V srpnu, záliv Tonkin incidentu došlo, ve kterém byla americký torpédoborec se údajně srazila s North vietnamské rychlý útok řemeslo. V reakci na americký kongres prošel Tonkinská rezoluce , což prezidentu Lyndon B. Johnson široká povolení zvýšit americkou vojenskou přítomnost. Nařídil nasazení bojových jednotek poprvé a zvýšení počtu vojáků na 184.000. Po tomto bodě, lidová armáda Vietnamu (PAVN) (také známý jako severní vietnamské armády nebo NVA), zabývající se více konvenční válce s USA a Jižní vietnamských sil. Každoročně kupředu, tam byl významný nahromadění amerických sil, i přes malý pokrok. Americký ministr obrany Robert McNamara , jeden z hlavních architektů války, začala vyjadřovat pochybnosti o vítězství do konce roku 1966. USA a Jižní Vietnam silám uplatněných na leteckou převahu a ohromující palebnou sílu, aby provedla hledání a zničit operace, zahrnující pozemní síly , dělostřelectvo , a nálety . USA rovněž provedla rozsáhlé strategické bombardovací kampaň proti Severnímu Vietnamu a Laosu.\nTet útok z roku 1968 ukázala, že nedostatek pokroku v těchto doktrín. S VC a PAVN montáž velkých měst útoky po celém roce 1968, US domácí podpora pro válku začal vyblednutí. Armáda Vietnamské republiky (ARVN) rozšířil po dobu zanedbávání po Tet a byl modelován podle USA doktríny. VC utrpěl těžké ztráty během Tet útoku a následných operacích US-ARVN ve zbytku roku 1968, ztratil více než 50.000 mužů. CIA Phoenix Program dále degradován členství a schopnosti VC. Do konce roku VC povstalci držela téměř žádné území v Jižním Vietnamu a jejich nábor se snížil o více než 80% v roce 1969, znamenat drastické snížení partyzánských operací, což vyžaduje zvýšené využívání PAVN pravidelných vojáků ze severu. V roce 1969, Severní Vietnam vyhlášen prozatímní revoluční vlády v Jižním Vietnamu ve snaze dát se sníženým VC více mezinárodní postavu, ale jižní partyzáni od té doby byly na vedlejší kolej jako PAVN síly začaly více konvenční vševojsková válku. Operace překročil státní hranice: Laos byla napadena Severního Vietnamu na začátku, zatímco Kambodži byl podle Severním Vietnamem použity jako cesta zásobování počínaje rokem 1967; cesta přes Kambodži začal být bombardován v USA v roce 1969, zatímco trasa Laos byl těžce bombardován od roku 1964. sesazení monarchy Norodom Sihanouk u kambodžského Národního shromáždění vyústilo v PAVN invazi do země na jejich žádost Khmer Rouge, stupňovat kambodžská občanskou válku a výsledkem je US-RVN boji proti invazi .\nV roce 1969, po volbách amerického prezidenta Richarda Nixona, politiky „ Vietnamization “ začal, který viděl konflikt bojoval o rozšířené ARVN se americké síly na vedlejší kolej a zvýšeně demoralizované domácí opozici a snížení náboru. Americké pozemní síly do značné míry uzavřený do začátku roku 1972 a podpora byla omezena na podporu vzduchu, dělostřelecké podpory, poradci, a přepravě materiálu. ARVN, podpořen opěrného US zastavil největší a první mechanizované PAVN útok na data během velikonoční ofenzívy roku 1972.The útoku mělo za následek těžké ztráty na obou stranách a selhání PAVN podmanit si jih Vietnam, ale sama o sobě ARVN nepodařilo zachytit všechny území, takže její vojenská situace obtížná. Na Pařížské mírové dohody z ledna 1973 viděl všechny americké síly staženy; Case-Church návrh , prošel Kongresem USA dne 15. srpna 1973, oficiálně skončil přímé vojenské zapojení USA. Mírové dohody byly rozděleny téměř okamžitě, a boje pokračovaly na další dva roky. Phnom Penh spadl do Rudých Khmerů dne 17. dubna 1975, zatímco 1975 Spring Offensive viděla zachycení Saigon PAVN dne 30. dubna; to znamenalo konec války a Severní a Jižní Vietnam byl sjednocené následující rok.\nStupnice bojů byl obrovský: od 1970 ARVN byl svět je čtvrtý největší armádu, s PAVN jsou podobné co do velikosti kolem milionu vojáků z povolání. Válka vyžadovaná obrovské lidské náklady v důsledku úmrtí (viz vietnamská válka oběti ): odhady počtu vietnamských vojáků a civilistů zabitých liší od 966,000 až 3,8 milionu. Některé 275,000-310,000 Kambodžanů , 20,000-62,000 Laosu a 58,220 členů služby USA také zemřel v konfliktu, a dále 1626 zůstane nezvěstný .\nDělené Sino-sovětský re-se objevil po klid během války ve Vietnamu. Konflikt mezi severním Vietnamu a jejích kambodžské spojenců v královské vlády národního svazu Kambodži , a nově vytvořené Demokratické Kambodži začal téměř okamžitě v sérii hraničních nájezdy Rudých Khmerů, nakonec přerostou v kambodžské-vietnamské války . Čínské síly přímo napadla Vietnam v Sino-vietnamská válka , ve znění pozdějších konfliktech na hranicích , které trvají až do roku 1991. povstání bylo bojoval sjednoceného Vietnamu ve všech třech zemích. Konec války a obnovení na třetí Indochina válka by vysrážet vietnamských lodí lidí a větší uprchlické krize Indochina , který viděl miliony uprchlíků opouštějí Indochina (převážně jižním Vietnamu), se odhaduje na 250.000, o němž zahynuli na moři. Ve Spojených státech, válka vedla k co se označuje jako Vietnamu syndrom , veřejný odpor vůči americkým zahraniční vojenské postižení, které společně s skandálu Watergate přispěly ke krizi důvěry, která ovlivnila Ameriku v celém roce 1970.\n3 Přechodné období\n4.2 Insurgency na jihu, 1954-1960\n4.2.1 Zapojení Severovietnamci\nZ 5 Kennedyho Eskalace, 1961-1963\n5.1 vyhnání a zavraždění NNO Đình Diệm\n6 Johnson eskalace, 1963-1969\n6,1 Tonkinském zálivu incidentu\n6.2 Bombardování Laosu\n6,3 1964 Ofenzivní\n6.4 Americká pozemní válka\n6,5 Tet útok\n7 Vietnamization, 1969-1972\n7.1 Jaderné hrozby a diplomacie\n7.2 Hanoi válečné strategie\n7.3 US domácí spory\n7.4 Collapsing US morálka\n7,5 ARVN přejímá vedení a stažení US pozemní síly\n7.8 Easter Offensive a Pařížské mírové dohody z roku 1972\n8 US exit a závěrečná kampaně, 1973-1975\n8.1 Kampaň 275\n8.2 Final Severovietnamci urážlivé\n8.3 Pád Saigonu\n9. Opozice vůči americké angažovanosti, 1964-1973\n10 Zapojení dalších zemí\n10.1.2 Sovětský svaz\n10.1.4 Severní Korea\n10.1.6 Ostatní země východního bloku\n10.2.1 Jižní Korea\n10.2.3 Austrálii a na Novém Zélandu\n10.3 neutrální a non-agresivní národy\n10.3.1 Kanada a ICC\n11 Velká fronta pro osvobození utlačovaných závodů (FULRO)\n12 válečné zločiny\n12.1 jižní Vietnamci, Korejci a American\n12.2 North Vietnamese a Viet Cong\n13.1 amerických zdravotních sester\n13.2 vietnamští vojáci\n14 Black opraváři\n15.1 Rádiová komunikace\n15.2 Rozsah amerických bombových\n16.1 Události v jihovýchodní Asii\n16.2 Vliv na Spojených státech\n16.2.1 Názory na válku\n16.2.2 Náklady na válku\n16.2.3 Dopad na americkou armádou\n16.3 Vliv amerického chemického defoliace\n16.5 V populární kultuře\n17 Viz též\n20.1 Sekundární zdroje\n20.2 Primární zdroje\n20.3 historiografie a paměť\n21 Další četba\n22 Externí odkazy\nDalší informace: Terminologie vietnamské války\nRůzné názvy byly použity ke konfliktu. Vietnamská válka je nejvíce běžně užívaný název v angličtině. To také bylo nazýváno Second Indochina válka a Vietnam konflikt .\nVzhledem k tomu, že došlo k několika konflikty v Indočíně, tento konkrétní konflikt je znám pod jmény svých hlavních protagonistů, aby ji odlišil od ostatních. V Vietnamese , válka je obecně znám jako Khang Chien Chong Mỹ (odpor válku proti Americe), ale méně formálně jako ‚Cuoc Chien Tranh můj‘ (The American War). To je také nazýváno Chien Tranh Vietnamu (Vietnamská válka).\nViz také: Dějiny Vietnamu , Cochinchina kampaň , Cần Vuong , Vietnamské Quoc Dan Đảng , Yen Bai vzpouře , Vietnamu během druhé světové války , války ve Vietnamu (1945-1946) , 1940-1946 ve vietnamské válce , 1947-1950 v vietnamská válka , indočínská válka , Operation kondor , Operation cestu ke svobodě a 1954 ve vietnamské válce\nPrimární vojenské organizace zapojené do války byly následující: Jedna strana se skládala z armády republiky Vietnamu (ARVN) a Spojených států ozbrojené síly , zatímco na druhé straně se skládal z lidové armády ve Vietnamu (PAVN) (běžně nazývané Severní vietnamská armáda, nebo NVA, v pramenech v anglickém jazyce) a Národní fronta pro osvobození jižního Vietnamu (NPR, více obyčejně známý jako Viet Cong (VC) v anglickém jazyce zdrojů), což je jižní vietnamský komunistické partyzánské síly.\nDaniel Ellsberg tvrdí, že účast USA ve Vietnamu začalo v roce 1945, kdy ho podpořili francouzský snaze dobýt svou kolonii ve Vietnamu, národa, který se právě vyhlásila nezávislost v srpnu 1945.\nIndočína byla francouzská kolonie v průběhu 19. století. Když Japonci napadli během druhé světové války se Viet Minh nesouhlas s těmito opatřeními s podporou USA, Sovětského svazu a Číny. Dostalo se jim některé japonské zbraně, když Japonsko se vzdalo. Viet Minh, komunista-vedl společný front pod vedením Ho Či Mina , pak zahájil povstání proti pravidlu francouzštiny. Nepřátelství přerostlo v první Indochina válku (začátek v prosinci 1946). Od roku 1950, konflikt se stal propletené s studené války. V lednu 1950, Čína a Sovětský svaz uznal Viet Minh v Demokratická republika Vietnamu se sídlem v Hanoji , jako legitimní vládu Vietnamu. Příští měsíc se Spojené státy a Velká Británie uznaly francouzskou couval Vietnamský stát v Saigonu , vedl o bývalý Emperor Bảo Đại jako legitimní vietnamské vlády. Vypuknutí korejské války v červnu 1950 přesvědčil mnoho Washington politikům, že válka v Indočíně byl příkladem komunistické rozpínavosti v režii Sovětského svazu.\nVojenští poradci z Čínské lidové republiky (ČLR) začal pomáhat Viet Minh v červenci 1950. ČLR zbraní, odbornosti a dělníci přeměnil Viet Minh z partyzánské síly do pravidelné armády. V září 1950 ve Spojených státech vytvořil vojenskou pomoc a Advisory Group (MAAG) pro screening francouzské žádostí o pomoc, radu na strategii, a vlak vietnamských vojáků. Od roku 1954 ve Spojených státech amerických strávil $ 1 miliarda na podporu francouzské vojenské úsilí, osazování 80 procent nákladů na válku.\nBěhem bitvy u Dien Bien Phu , američtí dopravci plul na Tonkinském zálivu a US provedených průzkumných letů. Tam byly také rozhovory mezi Francouzi a Američany, ve kterých lze využít tří taktických jaderných zbraní bylo považováno, když zprávy o tom, jak vážně to bylo zvažováno a od koho jsou vágní a rozporuplné. Podle amerického viceprezidenta Richarda Nixona , plán podílí náčelníků štábu vypracovat plány na využití tří malých taktických jaderných zbraní na podporu Francouzů. Nixon, takzvané „ jestřáb “ z Vietnamu, naznačil, že Spojené státy možná bude muset „dát americkým chlapce“. Americký prezident Dwight D. Eisenhower udělal americkou účast kontingentu na podporu britské, ale Britové byli proti. Eisenhower se rozhodli proti vojenské intervenci Spojených států, neboť opatrný dostat Spojené státy zapojené do pozemní války v Asii. Celém konfliktu, USA odhady zpravodajské zůstal skeptický francouzských šance na úspěch.\nDne 7. května 1954, francouzská posádka u Dien Bien Phu vzdal. Porážka znamenala konec francouzské vojenské angažovanosti v Indočíně. Na konferenci v Ženevě , francouzské vyjednala dohodu o příměří s Viet Minh a nezávislost byla udělena Kambodži, Laosu a Vietnamu.\nHlavní články: ženevská konference (1954) ; Provoz cestu ke svobodě ; Battle of Saigon (1955) ; Ba střih ; Vietnamský stát referendum, 1955 ; Pozemková reforma ve Vietnamu ; a Agrární reforma v Severním Vietnamu\nŽenevská konference , 1954\nV roce 1954 v Ženevě mírové konferenci v, Vietnam byl dočasně rozdělen na 17. protějšku . Ho Chi Minh přál pokračovat ve válce na jihu, ale byl omezen svými čínskými spojenci, kteří ho přesvědčili, že by mohl vyhrát kontrolu ze strany volebních prostředky. Podle podmínek Ženeva smlouvách, civilisté měla být dána možnost volně se pohybovat mezi dvěma prozatímních států za 300 dnů. Volby v celé zemi bylo která se bude konat v roce 1956 zavést jednotnou vládu. Přibližně jeden milion seveřané, převážně menšinových katolíci, uprchl na jih, se obávat pronásledování komunistů. Stalo se tak poté amerického psychologické války kampaň, navržený Edwardem Lansdale pro Central Intelligence Agency (CIA), která přehnané anti-katolický cit mezi Viet Minh a které lživě tvrdili USA se chystá shodit atomovou bombu na Hanoj. Exodus byl koordinován US-financovaného 93.000.000 $ přemístění programu, který zahrnoval použití sedmé flotily k převozu uprchlíků. Severní, převážně katolické uprchlíci dal později Ngô Đình Diem režimu silný anti-komunistický volební obvod. Diệm osazený klíčové posty své vlády převážně severních a centrálních katolíků.\nKromě katolíků tekoucí na jih, až 174,000 „Revoluční Regroupees“ a jejich rodinným příslušníkům 86.000 šel na sever k „regroupment“, očekává se vrátit na jih do dvou let. Viet Minh opustil zhruba 5.000 až 10.000 kádry na jihu jako základ pro budoucí povstání. Poslední francouzští vojáci opustili jih Vietnam v dubnu 1956. PRC dokončila své odstoupení od Severního Vietnamu přibližně ve stejnou dobu.\nMezi lety 1953 a 1956, severní vietnamská vláda zavedla různé agrární reformy, včetně „snížení nájemného“ a „pozemkové reformy“, což vedlo ke značnému politickému útlaku. Během pozemkové reformy, svědectví od North vietnamských svědků navrhl poměr jedna realizace na každých 160 vesnických obyvatel, což extrapolovat na celostátní úrovni by znamenalo téměř 100.000 popravy. Vzhledem k tomu, že kampaň byla soustředěna především v Delta oblasti Red River, nižší odhad 50.000 exekucí se stal široce přijímaný učenci v té době. dává nižší odhad 32.000 exekucí. Nicméně odtajněné dokumenty z vietnamských a maďarských archívech ukazují, že počet poprav byla mnohem nižší, než se uvádí v té době, i když pravděpodobně Větší než 13,500. V roce 1956, vedoucí v Hanoji přiznal k „excesy“ Při provádění tohoto programu a obnovit velké množství půdy původním majitelům.\nNa jihu se mezitím představovaly State Vietnamu, s Bảo Đại jako Emperor a nevládní organizace Đình Diệm (jmenován v červenci 1954) jako jeho premiéra. Ani vláda Spojených států, ani NGO Đình Diem Vietnamský stát podepsal něco v Ženevě konference 1954. S ohledem na otázky společného soužití, non-komunista Vietnamese delegace usilovně namítal proti nějakému rozdělení Vietnamu, ale prohrál když francouzská schválila návrh Viet Minh delegát Phạm Văn Đồng , který navrhl, aby Vietnam nakonec být sjednoceny volbami v rámci dozor „místní komisí“. Spojené státy kontroval s tím, co stal se známý jako „americký plán“, s podporou Jižního Vietnamu a ve Spojeném království. To za předpokladu sjednocení volby pod dohledem Spojených národů, ale byl odmítnut sovětské delegace. Řekl, že Spojené státy „S ohledem na prohlášení zástupce státu Vietnamu, ve Spojených státech opakuje svůj tradiční postoj, že lidé mají právo rozhodovat o své budoucnosti a že se nepřipojí v jakémkoli uspořádání, které by bránilo toto “. Americký prezident Dwight D. Eisenhower napsal v roce 1954,\nNikdy jsem nemluvil, nebo odpovídal s osobou znalého indočínských záležitostech, kteří nesouhlasili, že kdyby volby byly drženy jako v době bojů, možná osmdesát procent obyvatelstva by hlasovalo pro komunistické Ho Chi Minh jako jejich vůdce, spíše než vrchní státní Bảo Đại. Ve skutečnosti, nedostatek vedení a pohonu na straně Bao Đại byl faktor v pocitu převládající mezi Vietnamci, že nemají co bojovat.\nBa Cut Can Tho vojenského soudu z roku 1956, velitel náboženské pohybem Hòa Hao , který bojoval proti Viet Minh , vietnamské národní armády a Cao Dai pohybu v průběhu první války\nPodle Pentagon Papers , nicméně od roku 1954 do roku 1956 „Ngô Đình Diệm skutečně dokázat zázraky“ v Jižním Vietnamu: „Je téměř jisté, že v roce 1956 byl podíl, který by mohl hlasovalo pro Ho-in svobodných volbách proti Diệm-by byly mnohem menší než osmdesát procent.“ V roce 1957, nezávislí pozorovatelé z Indie, Polska a Kanady zastupující Mezinárodní Control Commission (ICC) uvedl, že spravedlivé a nezaujaté volby nebyly možné, s ICC hlásí, že ani South ani Severní Vietnam byl poctěn dohodu o příměří.\nOd dubna do června 1955, Diệm eliminovat jakoukoliv politickou opozici na jihu zahájením vojenské operace proti dvěma náboženských skupin: na kaodaismus a Hòa Hao z Ba střih . Kampaň se také zaměřila na Bình Xuyen organizované trestné činnosti skupiny, který byl spojený s členy komunistické strany tajné policie a měl nějaké vojenské prvky. Jako široce založená opozice vůči jeho krutými taktikami namontován, Diệm stále snaží svalit vinu na komunisty.\nPocházející jako banditů skupině, Bình Xuyen byl zločinecký syndikát krátce zarovnán s Viet Minh , než se spojí s Francouzi výměnou za získání kontroly nad velkými částmi Saigonu. Vedená Bay Vien , byla poražena v bitvě u Saigonu v roce 1955.\nV referendu o budoucnosti státu Vietnamu dne 23. října 1955, Diệm zmanipulované hlasování pod dohledem svého bratra Ngô Đình Nhu a byl připočítán s 98,2 procenty hlasů, včetně 133% v Saigonu. Jeho američtí poradci doporučil skromnější vítěznou rezervu „60 až 70 procent.“ Diệm však pohledu volby jako test autority. O tři dny později, prohlásil jih Vietnam za nezávislý stát pod názvem republiky Vietnamu (ROV), s sebou jako prezident. Podobně, Ho Chi Minh a další komunističtí úředníci vždy získal alespoň 99% hlasů v severovietnamské „volby“.\nTeorie domino , který tvrdil, že pokud jedna země klesla na komunismus, pak všichni okolních zemích bude následovat, byla poprvé navržena jako politika u Eisenhowerovou. John F. Kennedy , pak americký senátor , řekl ve svém projevu k americkým přátel Vietnamu : „Barma, Thajsko, Indie, Japonsko, Filipíny a samozřejmě Laosu a Kambodži patří mezi ty, jejichž bezpečnost by byla ohrožena, pokud Red Tide of komunismus přetekl do Vietnamu.“\nHlavní články: Ngô Đình Diệm a válka ve Vietnamu (1954-1959)\nMap of povstání a "poruchy", 1957 až 1960\nOddaný římskokatolickou , Diệm byl horlivě anti-komunista, nacionalista a společensky konzervativní. Historik Luu Doan Huynh poznamenává, že „Diệm představovaly úzké a extremistickým nacionalismu spolu s autokracie a protekce .“ Většina vietnamských lidí byly buddhista , a byl pobouřen akcí, jako jsou diem věnování země k Panně Marii .\nZačátek v létě roku 1955, Diệm vypustil „odsuzují komunisté“ kampaň, během níž byli zatčeni podezřelí komunisti a jiné protivládní elementy, vězněn, mučen nebo popraven. On zavedl trest smrti proti jakékoliv činnosti považuje za komunistu v srpnu 1956. O 12.000 podezřelých oponentů Diệm byli zabiti v letech 1955 a 1957, a do konce roku 1958, se odhaduje na 40.000 političtí vězni byli uvězněni.\nAmerický prezident Dwight D. Eisenhower a ministryně zahraničí John Foster Dulles pozdravil prezident Ngo Đình diem z Jižního Vietnamu ve Washingtonu, 8 května 1957\nV květnu 1957, Diệm podnikl desetidenní státní návštěvu do Spojených států . Prezident Eisenhower slíbil jeho trvalou podporu a průvod se konal v Diem cti v New Yorku. Ačkoli Diệm byl veřejně chválil, ministryně zahraničí John Foster Dulles připustil v soukromí, které Diệm byl vybrán, protože tam nebyly lepší alternativy.\nPovstání na jihu, 1954-1960\nHlavní články: Viet Cong a válka ve Vietnamu (1959-1963)\nViet Cong s automatické zbraně použít porostlou kamufláž, protože hlídka část řeky Saigon v malých člunech\nV letech 1954 a 1957 došlo ve velkém měřítku, ale zmatený nesouhlas v krajině, kterou Diệm vláda podařilo přemáhat. Na začátku roku 1957, Jižní Vietnam užil svůj první mír více než deset let. Případy politického násilí začaly vyskytovat v polovině roku 1957, ale vláda „neměla vykládat jako kampaň, s ohledem na poruchy příliš rozptylovat ospravedlnit páchání hlavní GVN [vládou Vietnamu] zdrojů.“ Na začátku roku 1959, nicméně, Diệm přišel považovat (stále častější) poruch jako organizovaná kampaň a realizované zákona 10/59, který dělal politického násilí trest smrti a majetkové konfiskace. Tam bylo nějaké rozdělení mezi bývalý Viet Minh, jehož hlavním cílem bylo uspořádat volby slibované v Ženeva smlouvách, což vede k „ divoké “ činnosti odděleně od ostatních komunisty a anti-GVN aktivisty.\nV prosinci 1960, Viet Cong byl formálně vytvořen se záměrem sjednotit všechny anti-GVN aktivisty, včetně non-komunisti. Byla vytvořena v Memot, Kambodža , a vede skrze centrály známé jako COSVN . Podle Pentagon Papers , Vietkong „kladen velký důraz na stažení amerických poradců a vliv na pozemkové reformy a liberalizaci GVN na koaliční vlády a neutralizaci Vietnamu.“ Totožnost vůdců organizace často byly drženy v tajnosti.\nPodpora VC byl tažen selského nelibostí obrácení Diem pozemkové reformy v přírodě. Drtivá většina populace žije v obcích na venkově, kde je klíčovým požadavkem bylo pro pozemkové reformy. V oblastech, které oni řídili se Viet Minh zabavila velké soukromé landholdings, snížené nájemné a dluhy, a pronajaté společné země, většinou do chudších rolníků. Diem přinesl pronajímatelé zpět do vesnic. Lidé, kteří byli zemědělské půdy, které se konalo už léta musel vrátit do pronajímateli a zaplatit let zpět pronájmu. Tato kolekce nájemné bylo vynuceno jižní vietnamskou armádu. Tyto rozpory uvnitř vesnic reprodukovány ty, které existovaly proti francouzštině: „podporu 75 procent pro NPR, 20 procent se snaží zůstat neutrální a 5 procent pevně provládní“ .\nViz též: Severní vietnamská invaze do Laosu a Ho Či Minově stezce\nHo Chi Minh trail , známý jako Truong Son silnici Severovietnamců, propluje Laosu. To by rozvinout do komplexního logistického systému, který by umožnil sever Vietnamese k udržení válečné úsilí navzdory největší bombardování kampaní v historii\npožadováno Ho Chi Minh stezka, v průměru čtyři měsíce hrubé terénní jízdy pro bojovníky ze Severního Vietnamu určen pro jižní bojiště.\nV březnu 1956, jižní komunistický vůdce Lê Duan představil plán na oživení povstání nazvané „Cesta na jih“, aby ostatní členové politbyra v Hanoji; Nicméně, jak je Čína i Sověti oproti střetnutí v této době, Le Duan plán byl odmítnut. Navzdory tomu, že vedení Severovietnamci schválena předběžná opatření k oživení jižní povstání v prosinci 1956.\nToto rozhodnutí bylo přijato na 11. plenárním zasedání ÚV Lao Dong. Komunistické síly byly v rámci jediné velitelské struktuře zřízené v roce 1958. Severní vietnamská KSČ schválil „lidí válku“ na jihu na zasedání v lednu 1959, a v květnu, skupina 559 byla založena na údržbu a upgrade Ho Chi Minh cesta , v tomto okamžiku šestiměsíční horský trek přes Laos. Asi 500 z „regroupees“ z roku 1954 byl poslán na jih na cestě během jeho prvního roku provozu. První dodávka zbraně přes stopě byla dokončena v srpnu 1959. O 40.000 komunističtí vojáci pronikli do jih od roku 1961 do roku 1963.\nKennedyho Eskalace, 1961-1963\nHlavní články: válka ve Vietnamu (1959-1963) a strategický Hamlet program\nViz také: Pham Ngoc Thao\nPrezident Kennedy je tisková konference ze dne 23. března 1961\nV 1960 amerických prezidentských voleb , senátor John F. Kennedy porazil úřadující Vice prezident Richard Nixon. I když Eisenhower varoval Kennedyho o Laosu a Vietnamu, Evropě a Latinské Americe „tyčil větší než v Asii na mušce.“ V červnu 1961, on hořce nesouhlasil s sovětský premiér Nikita Chruščov , když se setkali ve Vídni , aby diskutovali o klíčových otázek US-sovětské. Jen 16 měsíců později Kubánská krize (16-28 říjen 1962), odehrávající se v televizi celém světě. Jednalo se o nejbližší studená válka přišla k eskalaci do totální jaderné válce , a USA zvýšil úroveň připravenosti Strategic Air Command (SAC) sil DEFCON 2.\nPodávání Kennedy zůstal v podstatě zavazuje k zahraniční politice studené války zdědil od správních Truman a Eisenhower. V roce 1961 měly USA 50.000 vojáků se sídlem v Jižní Koreji, a Kennedy čelil čtyři krizové situace: neúspěch zátoky invaze prasat , že schválil dne 4. dubna, jednání vypořádání mezi prozápadní vláda Laosu a Pathet Lao komunistické hnutí v květnu ( „Kennedy vyhnul Laos, jehož členitý terén nebyl bojištěm pro americké vojáky.“), stavba berlínské zdi v srpnu, a kubánská raketová krize v říjnu. Tyto krize dělal Kennedy věřit, že další selhání na straně Spojených států do řízení zisku a expanzi zastavení komunistického by fatálně poškodit americkou důvěryhodnost se svými spojenci a jeho vlastní pověst. Kennedy byl tak odhodlaný „tlustou čáru v písku“ a zabránit komunistickému vítězství ve Vietnamu. Řekl James Reston z The New York Times okamžitě po svém vídeňském summitu s Chruščov: „Nyní máme problém dělat naše moc věrohodné a Vietnam vypadá jako místo.“\nJižní Vietnam , vojenské prostory, 1967\nPolitika Kennedyho k Jižnímu Vietnamu spočíval na předpokladu, že Diệm a jeho síly musela nakonec porazit partyzány na vlastní pěst. Byl proti rozmístění amerických bojových jednotek a poznamenal, že „k zavedení amerických sil v hojném počtu tam dnes, zatímco to by mohlo mít zpočátku příznivě vojenský dopad, by téměř jistě vedlo k nepříznivé politické a v dlouhodobém horizontu, nepříznivých vojenských důsledcích .“ Kvalita jižní vietnamské armády, nicméně, zůstal chudý. Poor vedení, korupce, politické a propagace všichni hráli roli v oslabení ARVN. Frekvence partyzánských útoků vzrostl jako vzpoura shromáždili páry. Zatímco Hanoi podporu Vietkongu hrála roli, jižní vietnamský vládní neschopnost byla jádrem krize.\nJednou z důležitých otázek Kennedy zvýšil bylo, zda sovětské kosmické a raketové programy předčili ty ve Spojených státech. Ačkoli Kennedy zdůraznil řízených střel dlouhého doletu paritu s sověty, on byl také zájem o využití speciálních sil pro protipovstalecké válčení v zemích třetího světa ohrožených komunistického povstání. Ačkoli byly původně určeny pro použití za přední linii po konvenčním sovětské invaze do Evropy, Kennedy věřil, že partyzánská taktika speciálními silami, jako jsou zelených baretů by být účinný v „kartáč požáru“ válce ve Vietnamu.\nKennedy a McNamara\nKennedy poradci Maxwell Taylor a Walt Rostow doporučil, aby američtí vojáci zaslána Jižního Vietnamu se tváří jako povodeň humanitárních pracovníků. Kennedy odmítl myšlenku, ale zvýšila vojenskou pomoc ještě jednou. V dubnu 1962, John Kenneth Galbraith varoval Kennedyho o „nebezpečí budeme nahradí Francouze jako koloniální síly v oblasti a krvácet jako francouzský udělal.“ V listopadu 1963, tam bylo 16,000 amerických vojenských sil v jižním Vietnamu, a to až od Eisenhowera 900 poradců.\nStrategický Hamlet program byl zahájen na konci roku 1961. Tento společný program US-jih Vietnamese pokusila přesídlit venkovského obyvatelstva do opevněných táborech. To byl realizován na počátku roku 1962 a zahrnoval některé nucené přesídlování, obec internaci a segregaci venkovský jih Vietnamese do nových komunit, kde by rolníci izolovaných z Vietkongu. To bylo doufal, že tyto nové komunity by zajistit bezpečnost pro rolníky a posílit pouto mezi nimi a ústřední vlády. Nicméně, v listopadu 1963 se program klesala, a to oficiálně skončil v roce 1964.\nDne 23. července 1962, čtrnáct národů, včetně Číny, Jižní Vietnam, Sovětský svaz, na sever Vietnamu a Spojených států, podepsaly dohodu, slibný, aby respektovaly neutralitu Laosu.\nVyhnání a zavraždění NNO Đình Diệm\nHlavní články: Cable 243 , Zatčení a vražda NNO Đình Diệm , buddhistické krize , Krulak Mendenhall mise , McNamara Taylor mise , 1963 South vietnamské státní převrat , a reakce na 1963 jižní vietnamské převratu\nViz také: role Spojených států ve vietnamské válce § John F. Kennedy (1961-1963) , 1960 South Vietnamese pokusu o státní převrat , 1962 jižní vietnamský Independence Palace bombardování , Huế Phat Djan střelby , a Xa Loi Pagoda nájezdy\nNešikovný výkon ARVN byl ilustrován neúspěšných akcí, jako jsou bitvy Ap Bac dne 2. ledna 1963, ve kterém malá skupina Vietkongem vyhrál bitvu proti mnohem větší a lépe vybavené jižní vietnamské síly, mnoho z jehož úředníci zdálo se zdráhají i zapojit se do boje. Během bitvy jižní vietnamská ztratila 83 vojáků, 5 US válečné vrtulníky, který byl sestřelen Vietcong sil, zatímco Vietcong síly ztratil pouze 18 vojáků. ARVN síly vedli Diem je nejvíce důvěryhodné obecně, Huynh Văn Cao , velitel IV sboru . Cao byl katolík, který byl povýšen kvůli náboženství a věrnost spíše než dovednosti, a jeho hlavním úkolem bylo chránit své síly, aby odvrátila pokusy o státní převrat; on dříve zvracel během komunistického útoku. Někteří politici ve Washingtonu začali k závěru, že Diệm nebyla schopna porazit komunisty a možná dokonce uzavřít dohodu s Ho Chi Minh. Zdálo se týká pouze odrazil převratů a stal se více paranoidní po pokusech v roce 1960 a 1962, které se částečně připsat americký povzbuzení. Jako Robert F. Kennedy poznamenal: „Diệm by nedávalo sebemenší ústupky Byl obtížné důvodu s ...“ Historik James Gibson shrnul situaci:\nARVN síly zachytit Viet Cong\nStrategické osad selhala ... Jižní vietnamský režim nebyl schopen vyhrávat rolnictvo, protože jeho třídní základny mezi pronajímateli. Ve skutečnosti, tam byl už ne ‚režim‘ v tom smyslu, že relativně stabilní politické aliance a fungování byrokracie. Místo toho, civilní vláda a vojenské operace se prakticky přestal. Národní osvobozenecká fronta udělal velký pokrok a byl blízko k deklarování prozatímní revoluční vlády ve velkých plochách.\nNespokojenost s politikou diem explodovala v květnu 1963 v návaznosti na Huế Phat Djan střelby z devíti neozbrojených buddhistů, kteří protestovali proti zákazu zobrazování buddhistickou vlajku na Vesak , Buddha narozeniny. To mělo za následek masových protestů proti diskriminačním politikám, které daly oprávnění ke katolické církvi a její přívrženci přes buddhistické většinou. Diem starší bratr Ngô Đình Thuc byl arcibiskup odstínu a agresivně rozmazané oddělení mezi církví a státem. Jubilea Thuc se krátce před Vesak byl financován vládou, a vatikánské vlajky byly nápadně. Tam byly také zprávy o buddhistických pagod demolici katolických polovojenských skupin v celé vlády Diem. Diệm odmítl dělat ústupky buddhistickou většinou nebo převzít odpovědnost za smrt. Dne 21. srpna 1963 se ARVN speciálních sil plukovníka Lê Quang Tung , loajální k Diem mladší bratr Ngô Đình Nhu, vpadl do pagody po Vietnamu, což způsobuje rozsáhlé škody a ničení a zanechává obětí odhaduje na rozmezí do stovek.\nAmeričtí představitelé začali diskutovat o možnost změny režimu v polovině roku 1963. Ministerstvo zahraničí Spojených států amerických byl obecně zastáncem podpory převrat, zatímco ministerstvo obrany přednost Diem. Šéf mezi navrhovaných změn bylo odstranění Diem mladšího bratra Nhu, který řídil tajnou policií a speciálních sil, a byl považován za muže za buddhistické represe a obecněji architekta pravidla NGO rodiny. Tento návrh byl dopraven do amerického velvyslanectví v Saigonu v Cable 243 .\nNgô Đình Diệm poté, co byl výstřel a zabíjel v převratu dne 2. listopadu 1963\nCIA byla v kontaktu s generály v úmyslu odstranit diet. Bylo jim řečeno, že Spojené státy nebudou bránit takovému kroku ani trestat generály tím, že uřízne pomoc. President Diệm byl svržen a popraven spolu se svým bratrem, dne 2. listopadu 1963. Když byl Kennedy informoval, Maxwell Taylor vzpomněl, že „vyběhl z místnosti s výrazem šoku a zděšení na tváři.“ Kennedy nepředvídali Diem vraždu. Americký velvyslanec v Jižním Vietnamu, Henry Cabot Lodge , vyzval předáci na velvyslanectví a pogratuloval jim. Ambassador Lodge informovala Kennedyho, že „vyhlídky jsou nyní kratší válku“. Kennedy napsal Lodge dopis s gratulací ho za „dobrou práci“.\nV návaznosti na tahu, chaos následovala. Hanoi využil situace a zvýšila svou podporu partyzánů. Jižní Vietnam vstoupil do období extrémní politické nestability, jako jedna vojenská vláda svržen druhým v rychlém sledu za sebou. Stále více, každý nový režim byl viděn komunisty jako loutka Američanů; bez ohledu na nedostatky z Diệm, jeho pověřovací listiny jako nacionalista (jako Robert McNamara později odrazí) byl bezvadný.\nViet Cong bojovníci přechodu řeky\nVojenští poradci amerických byly uloženy na každé úrovni jižní vietnamská ozbrojených sil. Byly však kritizován za ignorování politickou povahu povstání. Podání Kennedy snažil se zaměřit úsilí USA o pacification- což je v tomto případě definován jako boj proti rostoucí hrozbě insurgency- a „vítězství nad srdce a mysli“ obyvatelstva. Vojenské vedení ve Washingtonu, nicméně, byl nepřátelský ke žádnou roli jiné než konvenční vojska výcviku amerických poradců. General Paul Harkins se velitel amerických sil v jižním Vietnamu , sebevědomě předpověděl vítězství na Vánoce 1963. CIA je méně optimistický, nicméně varoval, že „Vietkongu a velký udržet de facto kontrolu hodně z přírody a se neustále zvyšuje celková intenzita úsilí“.\nPolovojenské policisté z CIA speciální aktivity divize trénoval a vedl Hmong domorodce v Laosu a do Vietnamu. Původních síly počítaly v desítkách tisíc a oni provedli přímé mise akce vedená polovojenské policistů, proti silám komunistické Pathet Lao a jejich North vietnamských příznivců. CIA také běžel program Phoenix a podílel se velení vojenské pomoci, Vietnam - studie a pozorování skupiny (MAC-V SOG), který byl původně jmenoval zvláštního Operations Group, ale byl změněn za účelem krytí.\nJohnsonův eskalace, 1963-1969\nHlavní článek: Joint válka v Jižním Vietnamu, 1963-1969\nDalší informace: Role Spojených států ve vietnamské válce § amerikanizaci\nViz též: 1964 Jižní vietnamská státní převrat , září 1964 pokus Jižní vietnamský převrat , prosinec 1964 South vietnamskou státní převrat a 1965 jižní vietnamské převrat\nPrezident Kennedy byl zavražděn 22. listopadu 1963. Vice President Lyndon B. Johnson nebyl těžce zapletený s politiky vůči Vietnamu; Nicméně, poté, co se prezident Johnson okamžitě zaměřil na válku. Dne 24. listopadu 1963, řekl: „boj proti komunismu ... musí být spojena s ... síle a odhodlání.“ Johnson věděl, že zdědil rychle se zhoršující situaci v Jižním Vietnamu, ale on držel široce přijímaná teorie argumentu domino za obranu jih: měli by ustoupit nebo uklidnit, a to buď akce by ohrozila ostatní národy mimo konfliktu.\nVojenská revoluční rada na svém zasedání v namísto silného vůdce jižní vietnamské, byl tvořen 12 členů. Tato rada byla vedena General Dương Văn Minh , kterého Stanley Karnow , novinář na zemi, později vzpomínal jako „model letargie“. Lodge, frustrovaný do konce roku, kabelové domů o Mina: „Bude mít dostatečně silný, aby si nad věcí?“ Minhův režim byl svržen v lednu 1964 firmou General Nguyễn Khanh . Tam byl také přetrvávající nestabilita v armádě, ale jako několik tahy-ne všechny úspěšné, došlo v krátkém časovém období.\nV prohlášení, podobnou té, která se na Francouze téměř dvě desetiletí dříve, Ho Chi Minh varoval, že pokud Američané „chtějí, aby válku dvacet let pak budou bojovat po dobu dvaceti let. Pokud chtějí uzavřít mír, budeme dělat mír a vyzve je, aby odpolední čaj.“ Někteří argumentovali, že politika Severního Vietnamu nebylo svrhnout jiné nekomunistické vlády v jihovýchodní Asii.\nIncident v Tonkinském zálivu\nHlavní článek: Incident v Tonkinském zálivu\nDalší informace: Důvěryhodnost mezera\nDne 2. srpna 1964, USS Maddox , na zpravodajské mise podél pobřeží Severního Vietnamu, údajně vystřelil na a poškodil několik torpédových člunů, které byly jeho pronásledování v Tonkinském zálivu. Druhý útok byl hlášen o dva dny později na USS Turner Joy a Maddox ve stejné oblasti. Okolnosti útoky byly nejasné. Lyndon Johnson poznamenal ke státní podtajemník George ples, že „ti námořníci tam může byli střelbě na létající ryby.“\nNedatováno NSA publikace odtajněn v roce 2005 ukázal, že neexistuje žádný útok na 4. srpna.\nUniverzální Aktuality film o útoku na základně americké armády v Pleiku a reakce USA, únor 1965\nDruhý „útok“ vedlo k odvetným leteckým útokům , a vybídl Kongres schválit Tonkinská rezoluce dne 7. srpna 1964. Rezoluce udělil prezident pravomoc „přijmout veškerá nezbytná opatření, aby odrazit jakýkoli ozbrojený útok proti silám Spojených států a aby se zabránilo další agresi“a Johnson by se spoléhat na to, jak dát mu pravomoc rozšířit válku. Ve stejném měsíci, Johnson slíbil, že nebyl „páchání amerických chlapců na válku, která myslím, že by se mělo bojovat chlapci Asie přispět k ochraně jejich vlastní zemi“.\nNás B-66 Destroyer a čtyři F-105 Thunderchiefs bomby na severním Vietnamu během operace Rolling Thunder\nBezpečnostní rada státu doporučuje třístupňový eskalaci bombardování Severního Vietnamu. Po útoku na základně americké armády v Pleiku dne 7. února 1965, byla zahájena řada leteckých úderů, Operation planoucí Dart , zatímco sovětský premiér Alexej Kosygin byl na státní návštěvě na severu Vietnamu. Operation Rolling Thunder a provoz Arc Light rozšířil bombardování a pozemní podpůrné operace. Bombardování, které nakonec trvalo tři roky, byl zamýšlel nutit Severního Vietnamu, aby ukončily svou podporu Viet Cong tím, že hrozí zničit severovietnamské protivzdušné obrany a průmyslovou infrastrukturu. To bylo navíc zaměřen na posílení morálku jih Vietnamese. Mezi březnem 1965 a listopadem 1968, Rolling Thunder zaplavený sever s milionem tun střel, raket a bomb.\nHlavní článek: Občanská válka v Laosu\nHo Chi Minh uděluje medaili Nguyen Van Coc , kteří tvrdili, že byl zodpovědný za sestřelení 11 nepřátelských letadel.\nBombardování se neomezuje jen na severním Vietnamu. Ostatní antény kampaně, jako jsou operace výkrut , cílené různé části Viet Cong a PAVN infrastruktury. Jednalo se o zásobovací trasa cesty Ho Chi Minh, který běžel přes Laos a Kambodžu. Zdánlivě neutrální Laos stal dějištěm občanské války , postavit na laoskou vládu podporovanou USA proti Pathet Lao a jeho North vietnamských spojenců.\nMasivní vzdušné ozáření proti Pathet Lao a PAVN sil byly provedeny v USA, aby se zabránilo zhroucení centrální vlády královského, a popírat využití Ho Chi Minh cesta. Mezi lety 1964 a 1973, v USA klesl dva miliony tun bomb na Laosu, téměř rovnající se 2,1 milionu tun bomb USA klesla na Evropu a Asii v průběhu celé druhé světové války, což Laos nejvíce těžce bombardován země v historii vzhledem k velikost její populace.\nCílem zastavení severní Vietnam a Viet Cong byl nikdy nedosáhl. Náčelníka štábu United States Air Force Curtis LeMay však už dlouho obhajoval sytosti bombardovaly ve Vietnamu a napsal o komunisty, že „budeme je bombardovat zpět do doby kamenné“.\nARVN Síly a americký poradce prohlédnout poraženého vrtulník, Bitva Dong Xoai , červen 1965\nPo Tonkinská rezoluce, Hanoi očekával příchod amerických vojáků a začal expandovat Vietkongem, jakož i zasílání rostoucí počty North vietnamských personálních jih. V této fázi byly interiérové Vietkongem síly a standardizovat jejich vybavení s AK-47 pušek a dalších zásob, stejně jako formování 9. divize . „Z síle přibližně 5000 na začátku roku 1959 Vietkongem v řadách vzrostl na zhruba 100.000 na konci roku 1964 ... V letech 1961 a 1964 síla armády zvýšil z asi 850.000 na téměř milion lidí.“ Čísla amerických vojáků nasazených do Vietnamu během stejného období byly mnohem nižší: 2000 v roce 1961, rychle roste na 16.500 v roce 1964. Během této fáze, využití zachyceného zařízení klesly, zatímco větší množství munice a zásoby byli požádáni, aby udržuje pravidelný Jednotky. Skupina 559 byla pověřena rozšiřováním Ho Chi Minh cesta, s ohledem na blízké neustálé bombardování americkými válečnými letadly. Válka začala posunu do finálního, konvenční válce fázi Hanoje třístupňového modelu vleklé války . Vietkongem se nyní za úkol zničit ARVN a zachycení a držení oblasti; nicméně, Viet Cong ještě nebyl dost silný, aby útočných větších měst.\nV prosinci 1964, ARVN síly utrpěly těžké ztráty na tlačítko bitvě u Binh Gia , v bitvě, že obě strany vnímána jako předěl. Dříve, VC využilo hit-and-run partyzánský. Na Binh Gia, avšak porazila silnou ARVN sílu v konvenčním boji a zůstal v oboru po dobu čtyř dnů. Výmluvně, jižní vietnamské síly byly opět poraženi v červnu 1965 v bitvě u Đồng Xoai .\nAmerická pozemní válka\nMarine z 1. praporu, 3. Marines, přesune podezřelý Viet Cong během vyhledávání a přehledné ovládání, které mají k praporu 15 mil (24 km) západně od Da Nang Letecká základna , 1965.\nDne 8. března 1965, 3500 US Marines byli vysazeni u Da Nang , Jižního Vietnamu. To znamenalo začátek amerického pozemní války. Americké veřejné mínění drtivou většinou podpořila nasazení. Marines je prvotní úkol byla obrana Da Nang Letecká základna . První nasazení 3500 v březnu 1965 se zvýšila na téměř 200 tisíc v prosinci. Americká armáda dlouho byl vzdělaný v útočné válce. Bez ohledu na politické politiky, američtí velitelé byli institucionálně a psychologicky nevhodný pro obranné mise.\nGeneral William Westmoreland informoval admirála USA Grant Sharp Jr. , velitel amerických sil Pacifiku, že situace je kritická. Řekl: „Jsem přesvědčen, že američtí vojáci se svou energií, mobility a palebné síly mohou úspěšně přenést boj do nového právního rámce (Viet Cong)“. S tímto doporučením, Westmoreland byl prosazovali agresivní odklon od amerického obranného postoje a vytlačit z jižních Vietnamců. Ignorováním ARVN jednotek, americký závazek stal open-skončil. Westmoreland nastínil plán tříbodový vyhrát válku:\nFáze 1. Závazek USA (a jiných svobodného světa) síly potřebné k zastavení ztrácí trend do konce roku 1965.\nFáze 2. USA a spojenecké síly uchycení hlavní útočné akce chopit se iniciativy zničit partyzána a organizované nepřátelské síly. Tato fáze skončí, když nepřítel byl sjetý, hozen do obrany, a zahnáni z hlavních zalidněných oblastech.\nFáze 3. Pokud nepřítel přetrvával, by bylo nutné období dvanácti až osmnácti měsíců fáze 2 pro konečné zničení nepřátelských sil zbývajících v odlehlých základní plochy.\nRolníci podezřelá z Vietkongu pod zadržování armády USA, 1966\nPlán byl schválen Johnson a znamenal zásadní odklon od naléhání předchozí administrativy, že vláda Jižního Vietnamu byl odpovědný za porážet partyzány. Westmoreland předpověděl vítězství do konce roku 1967. Johnson se však sdělit tuto změnu ve strategii do médií. Místo toho zdůraznil kontinuitu. Změna americké politiky závisel na odpovídající sever Vietnamese a Viet Cong v soutěži oslabování a morálky . Odpůrci byly zamčené v cyklu eskalace . Představa, že vláda Jižního Vietnamu dokázala své záležitosti byl opuštěn. Westmoreland a McNamara dále nabízel počet mrtvých systém měřící vítězství, metrika, která by později ukázat jako chybné.\nAmerický nahromadění přeměnil ekonomiku jižní vietnamské a měla hluboký vliv na společnost. Jižní Vietnam byl zaplaven s výrobky zpracovatelského průmyslu. Stanley Karnow poznamenal, že „hlavním PX [Post Exchange], který se nachází v Saigonu předměstí Cholon , byl jen o málo menší než New York Bloomingdale ...“ Obrovský nárůst korupce byla svědkem. Mezitím jeden rok turnus amerických vojáků zbaven jednotek zkušeným vedením. Jako jeden pozorovatel poznamenal, „že jsme nebyli ve Vietnamu po dobu 10 let, ale po dobu jednoho roku 10 krát.“ V důsledku toho tréninkových programů byly zkráceny.\nSilně ovázanou žena spálil napalmu s visačky připevněné k paži, která zní: „VNC ženské“ mínit vietnamská civilistu\nWashington vyzvala své SEATO spojenců přispívat vojska. Austrálie, Nový Zéland, Thajsko a Filipíny všichni souhlasili poslat vojáky. Jižní Korea by později požádat, aby se připojily k Mnoho Flags programu výměnou za ekonomickou kompenzaci. Hlavními spojenci, nicméně, zejména NATO země Kanada a Spojené království, odmítl požadavky vojáků Washingtonu.\nUSA a jejich spojenci namontován složité hledání a zničit operace, jejichž cílem je najít nepřátelské síly, zničit, a pak odstoupit, typicky pomocí vrtulníků. V listopadu 1965, USA zabýval ve své první hlavní bitvě s PAVN, v bitvě Ia Drang . Operace byla první ve velkém měřítku vrtulník vzduchu útok ze strany USA, a první zaměstnat Boeing B-52 Stratofortress strategických bombardérů v taktické podpůrnou roli. Tato taktika pokračovala 1966-1967 s operací, jako je Masher , Thayer , Attleboro , Cedar Falls a Junction City . Nicméně, PAVN / VC povstalci zůstává neznámé a prokázala velkou taktickou flexibilitu. V roce 1967 se tyto operace vygenerovala vnitřních uprchlíků ve velkém měřítku, čítající téměř 2,1 milionu v Jižním Vietnamu, s 125.000 lidí evakuováno a poskytnutí bezdomovci během operace Masher sám, což byl největší Search and Destroy operace ve válce až do tohoto bodu. Operation Masher bude mít zanedbatelný vliv, nicméně, jak PAVN / VC vrátil do provincie jen čtyři měsíce po operaci skončil. Navzdory neustálému vodivosti hlavních operací, kterou Viet Cong a PAVN by obvykle vyhnout se válce bylo charakterizováno menších jednotek kontakty nebo střetnutí. Až do konce války, Viet Cong a PAVN by iniciovat 90% velké přestřelky, z nichž 80% byly jasné a dobře naplánované operace, a tedy PAVN / Viet Cong by udržet strategickou iniciativu přes ohromující americkou sílu a oheň sílu rozvinutí. PAVN / Viet Cong se dále vyvinuly strategie, které jsou schopny čelit vojenské doktríny a taktiky (viz US NLF a PAVN bojové taktiky ).\nAmeričtí vojáci, kteří hledají vesnici potenciální Viet Cong\nMezitím se politická situace v Jižním Vietnamu začala stabilizovat s příchodem k moci premiéra Air Marshal Nguyễn Cao Ky a loutka hlava státu, generál Nguyen Van Thieu v polovině roku 1965 v čele vojenské junty. To ukončil sérii tahů, které se staly více než jednou za rok. V roce 1967 se stal prezidentem Thieu s Ky jako jeho zástupce, po zmanipulované volby. Přestože byli nominálně civilní vláda, Ky měl zachovat skutečnou moc přes za-the-scenes vojenské těla. Nicméně, Thieu překonal a sidelined Ky vyplněním řady s generály z jeho frakci. Thieu byl také obviněn z vraždy Ky loyalists skrze nepřirozený vojenských dopravních nehod. Thieu, nedůvěřivý a nerozhodné, zůstal prezidentem až do roku 1975 poté, co vyhrál jednu kandidátní volby v roce 1971 .\nAmerický „ tunel rat “ voják se chystá vstoupit do Viet Cong tunelu.\nPodání Johnson zaměstnával „politiku minimálních otevřenosti“ v jednáních s médii. Vojenské informační policisté snažili řídit mediální pokrytí zdůrazněním příběhy, které vylíčil pokrok ve válce. Postupem času se tato politika poškodila důvěru veřejnosti v oficiálních prohlášeních. Jako krytí sdělovacích prostředků války a to Pentagon rozcházely, tzv důvěryhodnost mezera vyvinuté. Přes Johnson a Westmoreland byl dosažen veřejně hlásat vítězství s Westmoreland prozradit, že „konec přichází do zorného pole“, interní zprávy v Pentagon Papers naznačují, že Viet Cong síly ještě udržel strategickou iniciativu a byli schopni ovládat své ztráty v širokém rozmezí, s 30% všech zakázek bytí Viet Cong útoky proti statickým amerických pozic, 23%, že je VC / PAVN přepadení a obklíčení, a jen 5% zakázek bytí americké síly útočí na ukládací Vietkongem a 9% je v USA přepadení proti Vietkongem / PAVN síly.\nSkladba zakázek z katedry Studium obrany 1967\nTYP střetnutí v boji příběhů\nHot přistání. VC / PAVN útoků amerických vojáků, které se rozmísťují 12,5% Plánované VC / PAVN Útoky\nJsou 66,2% všech zakázek\nPlánované VC / PAVN útok proti US Defensive Perimeter 30,4%\nVC / PAVN léčky nebo obalí Moving USA Jednotka 23,3%\nNeplánované Americké útoky na VC / PAVN obranný perimetr,\nAngažovanost virtuální dárek k nám Velitelé\n12,5% Obranný Příspěvky jsou dobře Skrytý\nnebo VC / PAVN upozorněn nebo Předpokládané\nPlánované US útok proti známým\nVC / PAVN Defensive Perimeter\n5,4% Plánované útoky proti USA\nVC / PAVN reprezentovat 14,3%\nNutí nás přepadne Stěhovací VC / PAVN Units 8,9%\nMožnost Engagement, ani jedna strana Plánované 7,1%\nHlavní články: Tet Offensive a Spojené státy sdělovacích prostředků a vietnamská válka\nARVN nutí útočných pevnost v deltě Mekongu .\nViet Cong před odletem k účasti v Tet útoku kolem Saigon-Gia Dinh\nNa konci roku 1967, PAVN lákal americké síly do vnitrozemí na Đắk, aby i na Marine bojové základně Khe Sanh v Quang Tri , kde americká zapojeným do série bitev známých jako The Hill bojuje . Tyto akce byly součástí diversionary strategie chtěl nakreslit americké síly směrem k středohoří. Přípravy probíhaly za generálního útoku, generál povstání , známý jako Tet Mau Than, nebo Tet útoku , se záměrem Văn Tien Dung pro síly ke spuštění „přímé útoky na americké a loutkové nervových center-Saigonu, Huế , Danang, všechna města, obce a hlavní základny ...“Le Duan snažil se uklidnit kritiky pokračující patové situace plánováním rozhodující vítězství. On vyvozoval, že by to mohlo být dosaženo prostřednictvím vyvolalo všeobecné povstání ve městech, spolu s masovými zběhnutí mezi ARVN jednotek, kteří byli na dovolené na zotavenou v době příměří.\nTet Ofenzíva začala 30. ledna 1968 as více než 100 měst byly napadeny více než 85,000 VC / PAVN vojáků, včetně útoků na hlavních vojenských zařízení, ústředí a vládních budov a kanceláří, včetně amerického velvyslanectví v Saigonu . USA a Jižní vietnamské síly byly zpočátku šokována měřítku, intenzitě a deliberativní plánování městského útoku, protože infiltrace personálu a zbraní do měst bylo provedeno skrytě; ofenzíva představoval selhání zpravodajských služeb na stupnici od Pearl Harbor . Většina měst bylo zachyceno během několika týdnů, s výjimkou bývalého císařského hlavního města Huế, ve kterém PAVN / Viet Cong vojáků zachycených většinu z města a citadely kromě sídle 1. divize a konaném dne do bojů po dobu 26 dnů. Během této doby, oni vykonán přibližně 2800 neozbrojené Hue civilistů a cizinci jsou považovány za nepřátelské špiony. V následující bitvě o Hue amerických sil zaměstnaných mohutnou palebnou sílu, která opustila 80 procent města v troskách. Dále na sever, na Quang Tri City, ARVN výsadková divize , 1. divize a pluk americké 1. jízdní divize se podařilo vydržet a překonat útok zamýšlel zachytit město. V Saigonu, Viet Cong / PAVN bojovníci zajali oblastí v okolí města, útočí na klíčové zařízení a sousedství Cholon před americkými a ARVN sílami uvolnit jim po třech týdnech. Během jedné bitvě, Peter Arnett vykázala velitele pěchoty říká o bitvě Ben Tre (podle suti útoky v USA), že „bylo nutné zničit vesnice, aby ji zachránil.“\nNorth vietnamské pravidelné armádní síly\nZřícenina úseku Saigonu, v Cholon tyto nelítostného boje mezi ARVN silami a prapory Viet Cong hlavní síla\nBěhem prvního měsíce útočné, 1100 Američanů a dalších spojeneckých vojáků, 2100 ARVN a 14.000 civilistů bylo zabito. Do konce prvního útoku, po dvou měsících, téměř 5,000 ARVN a více než 4000 amerických sil byl zabit, s celkem zraněných z 45,820, s americkým tvrzením PAVN a Viet Cong utrpěla 17,000 zabil a 32,000 obětí úhrnu včetně zraněných. O měsíc později druhý útok známý jako květen útoku byla zahájena; i když méně rozšířené, je prokázáno, Vietkong byly stále schopen provádět řízený celostátní útoky. O dva měsíce později byl zahájen třetiny útok, na fáze III Ofenzivní . PAVN vlastních oficiální záznamy o svých ztrát napříč všemi třemi útoků bylo zabito 45.267 a 111.179 celkové ztráty. Do té doby se stal nejkrvavějším rokem války až do tohoto bodu. Selhání vyvolat všeobecnou vzpouru, a skutečnost, že v rámci ARVN žádné jednotky přeběhl, znamenalo obě válečné cíle Hanoj klesla beze změny na obrovských nákladů.\nPřed Tet, v listopadu 1967, Westmoreland se zasloužil o public relations pohon pro administraci Johnsona k posílení klesající podporou. V projevu před Národním Press Club řekl bod ve válce bylo dosaženo „kde je konec přichází do zorného pole.“ To znamená, že veřejnost byla šokována a zmatená, když byly Westmoreland předpovědi přetrumfnuti Tet útoku. Veřejné schválení jeho celkový výkon se snížil z 48 procent na 36 procent, a potvrzení pro válečné úsilí poklesl z 40 procent na 26 procent.“Americká veřejnost a média začala obracet proti Johnsonovi jako tři útoky v rozporu s požadavky na pokrok, kterého správa Johnson a armáda.\nNa jednom místě v roce 1968, Westmoreland považován za použití jaderných zbraní ve Vietnamu v pohotovostní plán s krycím názvem Fracture Jaw , který byl opuštěný, když vyšlo najevo, do Bílého domu. Westmoreland požaduje 200.000 další jednotky, která byla unikly do médií, a následné radioaktivní spad v kombinaci s poruchami zpravodajských způsobil mu být odstraněn z velení v březnu 1968, následován jeho zástupce Creighton Abrams .\nSovětský premiér Alexej Kosygin s americkým prezidentem Lyndon B. Johnson na konferenci na nejvyšší úrovni Glassboro , kde oba představitelé diskutovali o možnosti mírové urovnání\nDne 10. května 1968, mírové rozhovory začaly mezi Spojenými státy a Severní Vietnam v Paříži. Jednání stagnoval po dobu pěti měsíců, dokud Johnson vydal rozkaz k zastavení bombardování Severního Vietnamu. Ve stejné době, Hanoi si uvědomil, že by nebylo dosaženo „totální vítězství“ a zaměstnávala strategii známou jako „mluví zatímco bojuje, bojuje, když mluví“, v němž by se vojenské útoky vyskytují souběžně s jednáním.\nJohnson odmítl se ucházet o znovuzvolení jako jeho obliba klesl z 48 na 36 procent. Jeho eskalace války ve Vietnamu rozděleny Američany do soupeřících táborů, stojí 30.000 amerických životů tím bodem, a byl považován k zničili jeho prezidentství. Odmítnutí poslat více amerických vojáků do Vietnamu, byl také viděn jako Johnsona přiznání, že válka byla ztracena. Jako ministr obrany Robert McNamara poznamenal, „nebezpečná iluze vítězství Spojených státech byl proto mrtvá.“\nVietnam byla hlavní politická otázka během prezidentských volbách Spojených států v roce 1968 . Volby vyhrál republikánská strana kandidát Richard Nixon, který tvrdil, že má tajný plán, jak ukončit válku.\nJaderné hrozby a diplomacie\nAmerický prezident Richard Nixon začal stažení jednotek v roce 1969. Svůj plán vybudovat ARVN, aby mohla převzít obranu Jižního Vietnamu se stal známý jako „ Vietnamization “. Vzhledem k tomu, PAVN / VC zotavil ze svých ztrát 1968 a obecně se vyhnout kontaktu, Creighton Abrams provedeny operace zaměřené na narušení logistiky, s lepším využíváním palebné síly a větší spolupráci s ARVN. Dne 27. října 1969, Nixon nařídil letku 18 B-52 naložených s jadernými zbraněmi , aby závod na hranici sovětského vzdušného prostoru přesvědčit Sovětský svaz, v souladu s teorií šílence , který byl schopen všeho až do konce vietnamské Válka. Nixon také hledal zmírnění napětí se Sovětským svazem a sblížení s Čínou , která klesla globální napětí a vedlo ke snížení jaderných zbraní ze strany obou velmocí; Nicméně, tam bylo zklamáním, když obě strany i nadále dodávat severovietnamské s podporou.\nválečné strategie Hanoji\nPropaganda letáku nutit zběhnutí Vietkongu a Severním Vietnamem na straně republiky Vietnamu\nV září 1969, Ho Chi Minh zemřel ve věku sedmdesát devět. Neúspěch Tet v jiskření lidové povstání způsobila posun v válečnou strategii Hanoji a Giáp - Chinh „Northern-First“ frakce získal kontrolu nad vojenskými záležitostmi z Le Duẩn- Hoàng Văn Thái „Southern-First“ frakce. Netradiční vítězství byl odsunut do pozadí ve prospěch strategie postavené na konvenční vítězství přes dobytí. Velkém měřítku útoky byly vráceny zpět ve prospěch malých jednotkou a zákopníka útoky, stejně jako cílení na zklidnění a strategii Vietnamization. V období dvou let Tet, PAVN začala jeho transformace z jemného světelného pěchoty, omezenou sílu mobility do vysoce mobilní a mechanizované spojí ramena síly.\nAmerické domácí spory\nPohyb protiválečné byla sílí ve Spojených státech. Nixon apeloval na „ mlčící většiny “ Američanů, kteří se tím, že podporoval válku, aniž by ukazovat to na veřejnosti. Ale odhalení v My Lai masakr , při kterém jednotka americké armády znásilnili a zabili civilisty a 1969 „ zelených baretů Affair “, kde osm Special Forces vojáků, včetně 5. skupiny speciálních sil velitele, byli zatčeni za vraždu podezřelý double Agent, vyvolal národní a mezinárodní pobouření.\nV roce 1971, Pentagon Papers byly propuštěny do The New York Times . Přísně tajné dějiny americké angažovanosti ve Vietnamu, kterou zadalo ministerstvo obrany, je podrobně dlouhou sérii veřejných podvodů ze strany vlády USA. Nejvyšší soud rozhodl, že jeho publikace byla legální.\nCollapsing US morálka\nV návaznosti na ofenzívu Tet a klesající podporu mezi veřejností USA pro válku, americké síly začalo období morálky kolapsu, rozčarování a neposlušnosti. Doma, dezerce ceny čtyřnásobně od 1966 úrovní. Mezi narukoval, pouze 2,5% vybral pěchoty bojových pozic v letech 1969-1970. ROTC zápisu se snížila z 191,749 v roce 1966 na 72,459 od roku 1971 a dosáhl všech dob minima 33,220 v roce 1974, připravovat americké síly o tolik potřebné vojenského velení.\nOtevřené odmítnutí zapojit se do hlídek nebo provádět příkazy a neposlušnost se začaly objevovat v průběhu tohoto období, s jednou výraznou případě celé společnosti o zamítnutí příkazů, aby se zapojily nebo provádění operací. Jednotka soudržnosti začala rozptylovat a byl zaměřen na minimalizaci kontaktu s Vietkongem a PAVN. Praxe známá jako „písek-pytlování“ Začal se vyskytující, kde jednotky nařízeno jít na hlídku by šel do země straně, najít místo, z pohledu od nadřízených a odpočinku, zatímco radioing falešně souřadnic a jednotkových zpráv. Využití Drug prudce vzrostla mezi americkými silami v průběhu tohoto období, protože 30% amerických vojáků podílí na pravidelném užívání marihuany, zatímco dům podvýbor nalezeno 10-15% amerických vojáků ve Vietnamu běžně používá vysoce kvalitní heroin. Od roku 1969, hledání a zničit operace stal se označuje jako „hledat a vyhnout“ nebo „hledat a vyhnout se“ operacemi, falšování zprávy bitvy aniž by bojovníky partyzánské armády. Celkem 900 fragging a podezření fragging byly zkoumány událostí, nejvíce se vyskytujících v letech 1969 a 1971. V roce 1969 v terénu výkonu amerických sil se vyznačuje sníženou morálku, nedostatek motivace, a špatné vedení. Výrazný pokles v USA morálka byla demonstrována bitvě FSB Mary Ann , ve kterém ženista útok způsobil vážné škody obránců USA. William Westmoreland, již velení, ale pověřen vyšetřováním selhání, citovaný jasnou zanedbání povinnosti, laxní obranných pozic a nedostatek policistů na starosti jako jeho příčiny.\nO kolapsu amerického morálky, historik Shelby Stanton napsal:\nV posledních letech ústupu armády, jeho zbývající síly byly odsunuty na statickou bezpečnost. Pokles americká armáda byla zřejmá v této závěrečné fázi. Rasové incidenty, zneužívání drog, boj neposlušnost a trestný čin odráží rostoucí lenost, nelibost a frustraci ... fatální znevýhodnění chybné strategie kampaně, neúplnou přípravu válečné, a pozdní, povrchové pokusy Vietnamization. Celá americká armáda byla obětována na bojišti ve Vietnamu.\nARVN ujali se vedení a zrušení US pozemní síly\nARVN a amerických speciálních sil, září 1968\nZačátek v roce 1970, američtí vojáci byli staženy z příhraničních oblastech, kde většina boje se konaly a místo přesunuta podél pobřeží a vnitrozemí. Americké oběti v roce 1970 bylo méně než polovina 1969 obětí poté, co byl odsunut do méně aktivního boje. Zároveň se, že americké síly byly přesunuti do jiných oddělení, ARVN převzal bojových operací v celé zemi, přičemž oběťmi dvojité amerických obětí v roce 1969, a více než trojnásobek ty v USA v roce 1970. V prostředí post-Tet, členství v jižní vietnamské Regional Force a Popular síly milice rostla, a oni byli nyní více schopny zajistit bezpečnost vesnice, který Američané nenaplnil pod Westmoreland.\nV roce 1970 Nixon oznámil stažení dalších 150.000 amerických vojáků, snížení počtu Američanů 265,500. V roce 1970 Vietkongem síly byly již jižní-většina, jak je téměř 70% z jednotek bylo northerners. V letech 1969 až 1971 Viet Cong a některé jednotky PAVN se vrátil k malé jednotky taktiky typické z roku 1967 a dřívějších místo celostátní velkých útoků. V roce 1971 Austrálie a Nového Zélandu stáhla své vojáky a US počtu vojáků byla dále snížena na 196,700, s lhůtou k odstranění dalších 45.000 vojáků do února 1972. Spojené státy také snížené vojáky podpory, a v březnu 1971 na 5. skupiny speciálních sil , tím první americká jednotka nasazena do jižního Vietnamu, stáhl do Fort Bragg , Severní Karolína .\nHlavní články: Ovládání pomocí menu , Ovládání Freedom Deal a kambodžská občanská válka\nPomník z T-54/59 Typ nádrže v Siem Reap , Kambodža, připomínající svržení US / RVN-couval Lon Nol a konec občanské války ze strany PAVN a GRUNK\nPrinc Norodom Sihanouk hlásal Kambodža neutrální od roku 1955, ale povolily PAVN / Viet Cong používat port Sihanoukville a Sihanouk Trail . V březnu 1969 Nixon zahájila masivní tajnou bombardovací kampaň s názvem Operation Menu , proti komunistickým útočišť podél hranice Kambodža / Vietnam. Pouze pět Kongresu představitelé vysocí byli informováni o Operation menu.\nV březnu 1970, princ Sihanouk byl sesazen svým pro-americká premiéra Lon Nol , který požadoval to North vietnamských vojáků opustí Kambodžu nebo stát před vojenskou akcí. Lon Nol začal zaokrouhlování vietnamských civilistů v Kambodži do internačních táborů a jejich masakrovat, vyvolává agresivní reakce z obou Severovietnamců a jižní vietnamské vlády. Severní Vietnam napadl Kambodžu na žádost Rudých Khmerů po jednání s vůdcem zástupce Nuon Chea . V dubnu až květnu 1970, mnoho North vietnamské síly vstoupily Kambodžu v reakci na výzvu o pomoc obrátit na Vietnamu Nuon Chea. Nguyen Co Thach vzpomíná: „Nuon Chea požádal o pomoc a my jsme osvobodili pět provincií Kambodži v deseti dnech.“ Americké a ARVN síly zahájily kambodžské kampaň k útoku PAVN a Viet Cong základny. Pult-útok později ten rok jako součást operace Chenla druhé strany PAVN by uchvátit znovu většině příhraničních oblastí a decimuje většinu z Lon Nol sil.\nÚdajný Viet Cong zachytil při útoku na americkou základnu poblíž kambodžské hranice je vyslýchán.\nInvaze Kambodži zažehl celonárodní protesty amerických jako byl Nixon slíbil deescalate americkou účast. Čtyři studenti byli zabiti Národní gardy v květnu 1970 během protestu na Kent State University v Ohiu , což vyvolalo další pobouření veřejnosti ve Spojených státech. Reakce na incident podáním Nixon byl považován za necitlivý a indiferentní, oživit klesající protiválečné hnutí. US Air Force i nadále intenzivně bombardovat Kambodžu na podporu kambodžské vlády jako součást operace svobody Deal .\nHlavní články: Operation Commando Hunt , operace Lam Son 719 a Občanská válka v Laosu\nPathet Lao vojáci v Vientiane , 1972\nBudování na úspěch ARVN jednotek v Kambodži, a dále testování programu Vietnamization, ARVN byl pověřen zahájit operace Lam Son 719 v únoru 1971, první hlavní ogroundperation zaměřené přímo na útočící Ho Chi Minh cesta útokem na hlavní křižovatku of Tchepone . Tento útok by byl také poprvé PAVN by pole test jeho vševojsková sílu. Prvních pár dní bylo považováno za úspěch, ale dynamika zpomalila po odporu divoké. Thiệu se zastavil obecný postup, takže obrněné divize schopné obklopit. Thieu nařídil vzduchu útočné vojáky k zachycení Tchepone a ustoupit, přestože čelí čtyřikrát větší čísla. Při odstoupení od smlouvy měl PAVN protiútoku nutil panický porážku. Polovina vojáků ARVN zúčastněných byli buď zajati nebo zabiti, polovina z vrtulníků podpůrné ARVN / USA byl sestřelen protiletadlovou palbou a operace byla považována za fiasko, což dokazuje provozní nedostatky stále přítomné v ARVN. Nixon a Thieu se snažili využít této události k show-case vítězství jednoduše tím, že zachytí Tchepone, a to byl tkaný pryč jako „operativní úspěch“.\nEaster Offensive a Pařížské mírové dohody z roku 1972\nVietnamization opět testována velikonoční útoku z roku 1972, masivní konvenční PAVN invazi do Jižního Vietnamu. PAVN rychle překročil severních provinciích av koordinaci s dalšími silami zaútočili z Kambodže, hrozí snížení zemi na polovinu. Výběry US vojska pokračovala, ale americký airpower odpověděl začíná operace Linebacker , a útok byl zastaven.\nRuští poradci inspekci trosek B-52 sestřelil v okolí Hanoj\nVálka byla zásadní pro prezidentské volby 1972 v USA jako Nixonova soupeře, George McGovern , kampaň na okamžité odstoupení od smlouvy. Nixonova poradce pro národní bezpečnost, Henry Kissinger, byla i nadále tajná jednání se Severní Vietnam je lê ðức thọ ao října 1972 dospěli k dohodě. Prezident Thieu požadoval změny mírové dohody po jeho objevu, a když Severní Vietnam šel veřejnost s podrobnostmi této dohody je, Nixonova vláda tvrdili, že pokoušet se ztrapnit prezidenta. Jednání se stal mrtvém bodě, kdy Hanoi požadoval nové změny. Ukázat svou podporu jižním Vietnamu a síly Hanoi zády k jednacímu stolu, Nixon objednával Operation Linebacker II , masivní bombardování Hanoi a Haiphong 18-29 prosince 1972. Nixon tlačil Thieu akceptovat podmínky dohody, ohrožující uzavřít bilaterální mírová dohoda a cut off americké pomoci a zároveň slibují vzduchovou reakci v případě invaze.\nDne 15. ledna 1973, byly suspendovány všechny bojové aktivity v USA. Lê Đức Tho a Henry Kissinger, spolu s PRG ministr zahraničí Nguyen Thi Bình a neochotný prezident Thieu, která byla podepsána v Paříži mírové dohody dne 27. ledna 1973. Toto oficiálně skončila přímá US účast ve vietnamské válce, vytvořil příměří mezi Severním Vietnamem / PRG a Jižní Vietnam, zaručena územní celistvost Vietnamu podle Ženevské konferenci roku 1954, vyzval k volbě nebo politického urovnání mezi PRG a jižního Vietnamu, nechá 200.000 komunistických vojáků zůstat na jihu a souhlasil s výměnou POW. Tam byl šedesátidenní lhůta pro úplné stažení amerických sil. „Tento článek“ poznamenal Peter Church, „ukázal ..., že je pouze jeden z Pařížských dohod, které byly plně provedeny.“ Všechny americké síly personál byl úplně stažen do března 1973.\nexit US a závěrečná kampaně, 1973-1975\nViet Cong voják stojí pod Viet Cong vlajku nesl svou AK-47 pušku. Že jeho účast na výměně zajatců ze strany Mezinárodní komisí kontroly a dohledu v roce 1973\nV vedení-až do příměří dne 28. ledna, obě strany se pokusili maximalizovat půdu a populace pod jejich kontrolou v kampani známý jako válka z vlajek , boje pokračovaly po příměří, tentokrát bez účasti USA a pokračoval po celou dobu rok. Severní Vietnam měl dovoleno pokračovat v zásobování vojsk na jihu, ale pouze do té míry nahradit vynaložené materiálu. Později ten rok Nobelovu cenu za mír získal Kissingera a Tho, ale Severovietnamci vyjednavač ji odmítl říci, že skutečný mír ještě neexistovaly.\nDne 15. března 1973, Nixon naznačil USA by zasáhnout znovu vojensky, pokud Severní zahájila plný útok a ministr obrany James Schlesinger znovu potvrdil tuto pozici během jeho června 1973 potvrzení slyšení. Veřejnosti a Kongresu reakce na prohlášení Nixona byl nepříznivý, pobízet americký Senát projít Case-církevní pozměňovací návrh zakázat jakýkoliv zásah.\nAmeričtí váleční zajatci v poslední době uvolněné z North vietnamských zajateckých táborech, 1973\nPAVN / VC vůdci Očekává příměří termíny by dala přednost na jejich stranu, ale Saigon, podpořen návalu americké pomoci obdržené těsně před příměří vstoupila v platnost, začala vrátit Vietkongem. PAVN / VC reagovala s novou strategií plodem v sérii setkání v Hanoji v březnu 1973, v souladu s monografií Tran Van Tra . S USA bombardování pozastavena, práce na cestě Ho Chi Minh a dalších logistických struktur mohla pokračovat bez překážek. Logistika by být aktualizovány, dokud Severní byl schopen zahájit masivní invazi na jih, které je plánováno na 1975-1976 období sucha. Tra vypočítali, že toto datum bude Hanoi je poslední příležitost ke stávce před Saigon armáda mohla být plně vyškoleni. PAVN / VC pokračoval útočné operace, když je období sucha začala v roce 1973 a od ledna 1974 byl dopaden na území ztratila v průběhu předchozího období sucha.\nV rámci Jižního Vietnamu, tam byl rostoucí chaos as odchodem americké armády a globální recese, která následovala 1973 ropné krize ohrožena ekonomika částečně závislé na finanční podpoře USA a přítomnosti vojsk. Po dvou střety, které zanechaly 55 mrtvých vojáků ARVN, prezident Thieu oznámil dne 4. ledna 1974, že válka se restartuje a že Pařížské mírové dohody již nebyly v platnosti. A to navzdory tam být více než 25,000 South vietnamské oběti během období příměří.\nCivilisté v kontrolovaném pásmu NVA / Viet Cong. Civilisté byli povinni prokázat příslušné příznaky, během války z vlajek\nÚspěch 1973-1974 období sucha útoku inspirovalo TRA pro návrat do Hanoje v říjnu 1974 a prosit o větší útočné příští období sucha. Tentokrát Trà mohl cestovat na poháněného silnice s pravidelnými zastávkami čerpacích, obrovské změny od dob, kdy Ho Chi Minh cesta byla nebezpečná horský trek. Giáp, severní vietnamská ministr obrany, byl neochotný schvalovat TRA plánu protože větší ofenzivní síla vyvolat reakce USA a v rozporu s velkým Push plánováno na 1976. Trà odvolala nad Giap hlavu jako první sekretářka Lê Duan, který schváleného provozu. Tra plán vyzval k omezenému útoku z Kambodže do Phước Long provincii . Stávka byla navržena tak, aby řešit místní logistické problémy, odhadnout reakci South vietnamských sil, a zjistit, zda by USA vrátí.\nPamátník připomínající 1974 Buon Me Thuot kampaň zobrazující montagnardských na středohoří , je NVA vojáka a T-54 nádrž\nNa začátku roku 1975, jižní vietnamská měl třikrát tolik dělostřelectvo a dvojnásobným počtem tanků a obrněných vozidel jako PAVN. Měli také 1400 letadel a dva ku jedné početní převahu v bojových jednotek nad PAVN / VC. Nicméně, růst cen ropy znamená, že hodně z toho nebylo možné použít, a spěchal povaha Vietnamization, které jsou určeny k pokrytí americký ústup, viděl nedostatek náhradních dílů, pozemního-posádky a personálu údržby, čímž většina zařízení vzhledem k tomu, nefunkční. Gerald Ford převzal jako americký prezident dne 9. srpna 1974 poté, co prezident Nixon odstoupil kvůli skandálu Watergate a Kongres snížit finanční pomoc k jihu Vietnam od $ 1 miliarda ročně na 700 milionů $. Kongres také hlasovali v dalším omezením pokud jde o financování, které mají být zaváděny až 1975 a vyvrcholí v celkové cutoff v roce 1976.\nDne 13. prosince 1974, North vietnamské síly zaútočily Phuoc Long . Phuoc Binh, hlavního města provincie, spadl na 6. ledna 1975. Ford zoufale požádal Kongres o prostředky na pomoc a re-dodávat jih před tím, než byl obsazen. Kongres odmítl. Pád Phuoc Binh a nedostatek amerického odpovědi opustil jižní vietnamská elita demoralizované.\nRychlost tohoto úspěchu vedla politbyro přehodnotit svou strategii. Bylo rozhodnuto, že operace v centrální vrchovině bude obrácen k obecné dodávky Tien Dung a že Pleiku třeba využít, pokud je to možné. Než odjel na jih, Dũng byl adresován Le Duan: „Nikdy jsme nemuseli vojenské a politické podmínky, aby dokonalý nebo strategickou výhodu tak velký, jak jsme teď.“\nViz též: 1975 Spring Offensive , Battle of Ban Me Thuot a Hue-Da Nang kampaň\nZachycení Hue, březen 1975\nDne 10. března 1975, General Dung zahájila kampaň 275, omezenou ofenzivu do centrální vysočiny, podporované tanky a těžké dělostřelectvo. Cílem bylo Buon Ma Thuot , v Đắk provincii lak . Pokud by mohla být přijata město, hlavního města provincie Pleiku a cesta k pobřeží bude vystaven na chystané kampani v roce 1976. ARVN nedokázali odolat náporu a jeho síly se zhroutil na 11. března. Opět Hanoi byl překvapen rychlostí jejich úspěchu. Hnůj nyní vyzval politbyro, aby mu okamžitě zabavit Pleiku a pak obrátil pozornost na Kon Tum . Tvrdil, že se dva měsíce zbývá do začátku monzunu dobrého počasí, bylo by nezodpovědné nevyužít této situace.\nPresident Thiệu, bývalý generál, byl strach, že jeho síly by byly odříznuty na severu útočící komunisty; Thieu objednal ustoupit, který se brzy změnil na krvavé debakl. I když převážná část sil ARVN pokusil o útěk, izolované jednotky zoufale bil. ARVN obecně Phu opuštěné Pleiku a Kon Tum a ustoupil směrem k pobřeží, v čem stal se známý jako „sloup slz“.\nDne 20. března, Thieu obrátil se a objednal Hue, Vietnam je třetí-největší město, se bude konat za každou cenu, a pak se jeho politika několikrát změnil. Vzhledem k tomu, PAVN zahájili svůj útok, panická nastavena a odolnost ARVN uschl. Dne 22. března, PAVN otevřel obležení odstínu. Civilisté zaplavila letiště a doky doufat, že jakýkoliv druh úniku. Jako odpor v Hue zhroutil, PAVN rakety pršely na Da Nang a jeho letiště. Od 28. března 35000 PAVN vojáci byli chystá zaútočit na předměstí. 30. března 100,000 vůdce ARVN vojáci se vzdali, protože PAVN pochodoval vítězně do Da Nangu. S pádem města, obrana středohoří a severních provinciích přišel do konce.\nKonečný Severovietnamci urážlivé\nDalší informace o konečné severovietnamské ofenzivě: Ho Chi Minh kampaň\nLê Minh Đảo a zbytky divize 18. a přeživší jednotky udělal poslední obranu v bitvě Xuan Loc .\nSe severní poloviny země pod jejich kontrolou, politbyro objednal General Dung zahájit finální útok proti Saigonu. Operační plán pro Ho Chi Minh kampani volal po zachycení Saigonu před 1. květnem. Hanoi si přál, aby se zabránilo přichází monzun a zabránit přesunu ARVN síly bránit kapitál. Severní síly, jejich morálka zvýšila jejich nedávné vítězství, válcované na, užívajících Nha Trang, Cam Ranh a Da Lat.\nDne 7. dubna, tři PAVN divize napadl Xuan Loc , 40 mil (64 km) východně od Saigonu. Za dva krvavé týdny, hrozný boj zuřil jako obránci ARVN udělali poslední obranu , aby se pokusili zablokovat PAVN zálohu. Dne 21. dubna se však vyčerpaná posádka dostala rozkaz ustoupit k Saigonu. Rozhořčený a uplakaný prezident Thieu odstoupil ve stejný den, deklarovat, že Spojené státy zradil Jižní Vietnam. V zničující útok, on navrhl, že Kissinger ho napálil do podepsání mírové dohody v Paříži o dva roky dříve, slibující vojenskou pomoc, které se nenaplnily. S přenesenou pravomoc Tran Van Huong odešel na Tchaj-wanu ze dne 25. dubna. Poté, co odvolal neúspěšně Kongresu za 700 milionů $ na pomoc při mimořádných událostech na jižní Vietnam prezident Ford dal vysílaný projev na 23. dubna, deklarovat konec vietnamské válce a všechny americké pomoci.\nDo konce dubna, ARVN se zhroutila na všech frontách kromě delty Mekongu . Tisíce uprchlíků proudily na jih, před hlavní komunistické náporu. Dne 27. dubna 100000 PAVN vojáci obklíčili Saigon. Město bylo bráněno asi 30.000 ARVN vojsk. Urychlit kolaps a podněcovat paniku, PAVN skořápky Tan Son Nhut letiště a nutil jeho uzavření. S výstupem vzduchu uzavřen, velká množství civilistů zjistili, že neměli žádnou cestu ven.\nHlavní články: Pád Saigonu a Operation Frequent Wind\nVítězní PAVN vojska u prezidentského paláce, Saigon\nChaos, neklid, a vypukla panika jako hysterické úředníci a civilisté Jižní vietnamští míchaná opustit Saigon. Stanné právo bylo deklarováno. Americké vrtulníky začaly evakuovat jižní Vietnam, USA a cizinců z různých částí města a od amerického velvyslanectví sloučeniny. Operation Frequent Wind bylo odloženo až na poslední chvíli, protože americký velvyslanec Graham Martin ‚s přesvědčením, že Saigon mohly být drženy a která by mohla být dosažena politická dohoda. Častý Vítr byl největší vrtulník evakuaci v historii. To začalo 29. dubna, v atmosféře zoufalství, jako hysterické davy Vietnamců soupeřil o omezeném prostoru. Častý vítr pokračoval po celý den, jak tanky PAVN porušil obranu na předměstí Saigonu. V časných ranních hodinách dne 30. dubna, poslední amerických Marines evakuoval velvyslanectví helikoptérou, jak civilisté zaplavil perimetr a nalil do areálu.\nDne 30. dubna 1975, PAVN vojáci vstoupili do města Saigonu a rychle překonal veškerý odpor, zachycující hlavní budovy a zařízení. Nádrž z 304. divize prorazil brány paláce nezávislosti v 11:30 místního času a Viet Cong vlajka byla zvýšena nad ním. Prezident Dương Văn Minh, kdo následoval Huong o dva dny dříve, se vzdal plukovník Bui Tin .\nOpozice vůči americké angažovanosti, 1964-1973\nHlavní články: opozice vůči zapojení Spojených států ve vietnamské válce a protesty z roku 1968\nViz také: Russell tribunál a Fulbrightovy slyšení\nBěhem vietnamské války přišla být proti americké angažovanosti v jihovýchodní Asii velká část americké populace. Veřejné mínění stabilně obrátil proti válce po roce 1967 a od roku 1970 jen třetina Američanů věří, že USA nebyly udělal chybu tím, že pošle vojáky do boje ve Vietnamu.\nAnti-vietnamská válka Demonstrace, 1967\nČasná opozice vůči americké angažovanosti ve Vietnamu čerpal svou inspiraci z Ženevské konference 1954. americkou podporu Diệm v odmítání voleb bylo považováno za zmaření demokracii America prohlašoval, že podporu. John F. Kennedy, zatímco senátor, oponoval zapletení ve Vietnamu. Nicméně, je možné upřesnit některé skupiny, které vedly hnutí protiválečné na svém vrcholu v pozdní 1960 a důvody, proč. Mnoho mladých lidí protestovalo, protože oni byli ti jsou vypracované , zatímco jiní byli proti válce, protože protiválečné hnutí stala se zvýšeně populární mezi undergroundu . Někteří stoupenci v rámci mírového hnutí obhajoval jednostranné stažení amerických sil z Vietnamu. Opozice vůči vietnamské válce spíše sjednotit skupiny protichůdné k americkému antikomunismu a imperialismu , a pro ty, kteří s Nové levice , jako je katolického dělnického hnutí . Jiní, takový jako Stephen Spiro , proti válce na základě teorie spravedlivé války . Někteří chtěli, aby prokázala svou solidaritu s obyvateli Vietnamu, jako jsou Norman Morrison napodobují sebeupálení ve Thích Quảng Đức .\nVálka ve Vietnamu demonstranti ve Vídni v roce 1968\nHigh-profil opozice vůči vietnamské válce stále více se obrátil k masové protesty ve snaze posunout veřejné mínění v USA. Nepokoje vypukly v Demokratické národní shromáždění 1968 během protestů proti válce. Po zprávách o amerických vojenských zneužívání, například v roce 1968 Masakr v My Lai, přinesl novou pozornost a podporu hnutí protiválečné, někteří veteráni připojil veteránů z Vietnamu proti válce . Dne 15. října 1969 se Vietnam Moratorium přilákal miliony Američanů. Fatální natáčení čtyř studentů na Kent State University v roce 1970 vedla k celostátní univerzitní protestů. Protiválečné protesty odmítl s konečnou stažení vojsk po pařížských mírových dohod v roce 1973.\nÚčast dalších zemí\n2.000 let čínsko-vietnamské nepřátelství a stovky let čínských a ruských vzájemných podezření bylo pozastaveno, když se spojili proti nám ve Vietnamu.\nViz také: Čína ve vietnamské válce\nHo Chi Minh z Viet Minh hnutí za nezávislost a Viet Cong s východoněmeckou námořníky v Stralsund přístavu, 1957\nV roce 1950, Čína rozšířila diplomatické uznání k demokratické republiky Vietnamu a poslal těžké zbraně, stejně jako vojenští poradci vedené Luo Guibo pomáhat Viet Minh v jeho válce s Francouzi. První návrh 1954 Ženeva smlouvách byl sjednán podle francouzský premiér Pierre Mendes France a čínský premiér Čou En-laj , kteří vidí americký zásah přijde, vyzval Viet Minh přijmout oddíl na 17. protějšku.\nČínská podpora Severním Vietnamem, kdy USA začaly do řízení zahrnuty jak finanční pomoc a nasazení stovky tisíc vojenského personálu v rolích podpory. V létě roku 1962, Mao Ce-tung souhlasil dodat Hanoj 90,000 pušek a pistolí zdarma. Spouštění v roce 1965, Čína poslala protiletadlové jednotky a technické prapory do severního Vietnamu na nápravu škod způsobených americkým bombardováním, člověkem protiletadlových baterií, přestavět silnice a železnice, doprava zásob a provádět další inženýrské práce. To zbaví severovietnamské armády jednotek pro boj na jihu. Čína poslala 320.000 vojáků a roční dodávky zbraní v hodnotě 180 milionů $. Čínská armáda tvrdí, že způsobil 38% amerických vzdušných ztrát ve válce. Čína tvrdí, že jeho vojenská a ekonomická pomoc Severnímu Vietnamu a Vietkongu během války ve Vietnamu dosáhl 20 miliard $ (cca. 143 miliard $ očištěná o inflaci v roce 2015). Zahrnuty do této podpory byly dary ve výši 5 milionů tun potravin do Severní Vietnam (což odpovídá produkci North Vietnamee potravin v jednom roce), což představuje 10-15% z North vietnamské zásobování potravinami od 1970.\nVojenská podpora poskytnutá Severního Vietnamu Čína\n80500 1205 25240000 335.000 426 2941 16 18 25\n220767 4439 114010000 1800000 2779 9502 ? 2 114\n141531 3362 178120000 1066000 1568 2235 ? ? 96\n146600 3984 147000000 1363000 2464 2289 26 70 435\n219899 7087 247920000 2082000 1854 3313 18 ? 454\n139900 3906 119117000 1357000 2210 3453 ? ? 162\n101800 2212 29010000 397000 950 1600 ? ? ?\n143100 7898 57190000 1899000 2464 4424 80 4 4011\n189000 9238 40000000 2,210,000 4370 5905 220 14 8758\n233500 9912 40000000 2,210,000 4335 6447 120 36 1210\n164500 6406 30000000 1390000 5148 4663 80 ? 506\n141800 4880 20600000 965000 2240 2150 ? 20 ?\n1922897 64529 1048207000 17074000 30808 48922 560 164 15771\nSino-sovětské vztahy kysnuly poté, co Sověti vtrhli do Československa v srpnu 1968. V říjnu se Číňané požadovali Severní Vietnam řezaných vztahy s Moskvou, ale Hanoi odmítl. Číňané začali odstoupit v listopadu 1968 v přípravě na střet s sověty, ke kterým došlo na Zhenbao Island v březnu 1969.\nV roce 1967, čínská vláda spustila tajný vojenský program s názvem „ Projekt 523 “. který zamýšlel najít léčbu malárie poskytnout pomoc PAVN který utrpěl malárii. Jako výsledek, čínský vědec Youyou Tu a její spolupracovníky objevil artemisininu . Tu získal Nobelovu cenu v roce 2015 za svůj přínos v léčbě anti-malárie.\nČínský také začal financování Rudých Khmerů jako protiváha k Severnímu Vietnamu v tomto okamžiku. China „ozbrojený a vyškoleni“ v době občanské války Khmer Rouge a pokračoval pomáhat jim po celá léta poté. Rudí Khmerové zahájili divoké nájezdy do Vietnamu v roce 1975-1978. Když Vietnam reagoval s invaze, která svrhla Rudých Khmerů , Čína vypustila krátký, represivní invazi do Vietnamu v roce 1979 .\nLeonid Brežněv (vlevo) byl vůdce Sovětského svazu v druhé polovině války ve Vietnamu.\nSovětské lodě v Jihočínském moři dal důležité včasné varování PAVN / VC sil v jižním Vietnamu. Sovětské výzvědné lodě by zvednout Američan B-52 bombardéry létající z Okinawy a Guam. Jejich rychlost letu a směr by být poznamenáno, a poté je předávat COSVN, jižní velitelství severního Vietnamu. Používání rychlost letu a směr, analytici COSVN by výpočet cíl bombardování a říct žádný majetek přesunout „kolmo k útoku trajektorii.“ Tato varování předem dal jim čas na přechod z cesty bombardérů, a, zatímco bombardování běhy způsobil velké škody, z důvodu včasného varování od roku 1968 do roku 1970 neměli zabít jedinou vojenskou nebo civilní vůdce v centrále komplexů.\nFoto sovětských anti-letecké instruktory a North vietnamské posádky, které bylo přijato na jaře roku 1965 v protiletadlového výcvikového střediska ve Vietnamu\nSovětský svaz dodáván severní Vietnam se zdravotnickým materiálem, zbraněmi, tanky, letadla, vrtulníky, dělostřelectvo, protiletadlových raket a dalšího vojenského vybavení. Sovětské posádky vypálil sovětské výroby povrch-k-vysílat rakety na amerických F-4 Phantom , který byl sestřelen nad Thanh Hoa v roce 1965. Více než tucet sovětští vojáci přišli o život v tomto konfliktu. Po rozpadu Sovětského svazu v roce 1991, ruští představitelé uznali, že Sovětský svaz byl během války umístěné až 3000 vojáků ve Vietnamu.\nCam Ranh Bay památník komplex věnovaný sovětské, ruské a vietnamské příslušníků\nNěkteré ruské zdroje dát konkrétnější čísla: V letech 1953 až 1991, hardware darovali Sovětského svazu zahrnuty 2000 tanků, 1700 APC , 7000 dělostřelecké zbraně, přes 5,000 anti-zbraně letadel, 158 protiletadlový raketový komplet odpalovací zařízení, 120 vrtulníků. Během války Sověti poslal Severní Vietnam roční zbrojní dodávky v hodnotě 450 milionů $. Od července 1965 do konce roku 1974, bojující ve Vietnamu byl pozorován některými 6,500 důstojníků a generálů, stejně jako více než 4500 vojáků a praporčíků sovětských ozbrojených sil. Navíc sovětské vojenské školy a akademie začal výcvik vietnamských vojáků-ve všech více než 10.000 vojenského personálu.\nKGB mu také pomohlo vyvinul elektronický odposlech (SIGINT) schopnosti Severovietnamců, přes operaci známé jako Vostok (také známý jako Phuong Đồng, znamenat „Orientu“ a pojmenoval podle Vostok 1 ). Program Vostok byl kontrarozvědky a špionáž programu. Tyto programy byly rozhodující při odhalování a porážet CIA a jižní vietnamské výsadkových týmů poslal do Severního Vietnamu, jak byly zjištěny a zajat. Sověti pomáhali ministerstvo veřejné bezpečnosti rekrutovat cizinců v rámci vysoké úrovně diplomatických kruzích mezi Západní spojenci USA v rámci tajného programu, známého jako „B12, MM“, který produkoval tisíce dokumentů na vysoké úrovni za téměř deset let, včetně cíle B-52 úderů. V roce 1975 se SIGINT služby měl zlomenou informace od Western USA-spojenci v Saigonu, určení, že Spojené státy nebudou zasahovat zachránit jižní Vietnam před kolapsem.\nVietnamu lidové letectvo piloti chodit do svých letadel, na MiG-17 . Vývoj severovietnamské Vietnamu lidové letectvo (VPAF) během války byl nápomocen Varšavské smlouvy národy po celou dobu války. V letech 1966 až 1972 celkem 17 létání esa byla připsána podle VPAF proti amerických stíhaček.\nČeskoslovenská socialistická republika byla členem Varšavské smlouvy a poslal významnou pomoc pro severního Vietnamu, a to jak před a po Pražském jaru . Československá vláda vytvořila výbory, které se snažily nejen prosazovat a nastolit mír, ale také na podporu vítězství Viet Cong a PAVN sil. České výroby zařízení a vojenská pomoc by se výrazně zvýšila po Pražském jaru. Československo i nadále posílat desítky tisíc české výroby pušek, stejně jako malta a dělostřelecké po celou dobu války. Obecně platí, že Československo bylo v souladu s evropskými levicových hnutí, a tam byly současně protesty demonstrovali proti sovětské intervenci v Praze a americké intervence ve Vietnamu.\nSpolupráce s Československem na rozvoj schopností North vietnamských ovzduší začalo již v roce 1956. Československé instruktoři a trenéři pokyn VPAF v Číně a pomáhá jim rozvíjet modernější letectvo, s Českou vybudované Aero Ae-45 a Aero L-29 Delfín vedle Zlín Z 26 letadel významně využívána pro výcvik, které jsou považovány za prioritní, aby sovětské postavený Jakovlev jak-3 jako cvičné letouny.\nV důsledku rozhodnutí korejské dělnické strany v říjnu 1966, na začátku roku 1967, Severní Korea poslala stíhací letku do severního Vietnamu zálohovat severovietnamské 921. a 923rd stíhacích perutí bránící Hanoj. Severokorejci zůstali přes 1968, a 200 pilotů byly údajně sloužil. Kromě toho alespoň dvě protiletadlové dělostřelecké regimenty byly vyslány stejně.\nFidel Castro setkání s võ nguyên giáp ve Vietnamu Vojenské historické muzeum\nPříspěvky do Severního Vietnamu u Kubánské republiky za Fidela Castra byly uznány několikrát zástupci demokratické republiky Vietnamu. Castro zmínil ve svých diskurzů Batallón Girón (Giron prapor) tak, aby zahrnoval kubánské kontingentu, který sloužil jako vojenský poradce v průběhu války. V tomto praporu, Kubánci byli podporovaní Nguyen Thi Đình , zakládajícím členem Vietkongem, který se později stal prvním ženským generálmajor v PAVN.\nExistuje mnoho obvinění bývalých amerických válečných zajatců , že kubánští vojenští pracovníci byli přítomni na North vietnamských vězeňských zařízeních během války a že se podílely na mučení aktivit. Svědci z tohoto zahrnují senátor John McCain , v roce 2008 americký prezidentský kandidát a bývalý Vietnam válečného zajatce, podle jeho 1999 knihy víry mých otců .\nJiné východní země\nVýchodoněmecký solidarity razítko zobrazující vietnamské matku a dítě s textem „ Invincible Vietnam “\nMinisterstvo veřejné bezpečnosti Vietnamské ( BO Công An ) se uvádí, že existuje zvláštní zájem směrem k Stasi z východního Německa v souvislosti se založením inteligence a bezpečnostní aparát, zejména proto, že Stasi byl dobře pokládaný a považovány za „průmyslový, moderní a ( s) vědecké pracovní stylu“. V oficiálních Vietnamese jazykových dějin na vietnamského ministerstva veřejné bezpečnosti, pomoci poskytnuté ze strany sovětských a východoněmeckých zpravodajských služeb do Vietnamu je obvykle hodnocena jako nejdůležitější v rámci socialistického bloku. Východní Německo bylo také značné množství pomoc pro Severní Vietnam duplikovat „Zeleného draka“ občanské průkazy, které byly vytvořeny od Saigonu, aby zjistila North vietnamské bojovníky a bylo obtížné duplikovat.\nEast německé orgány také začal poskytovat materiální a technické podpory, které mají přispívat k rozvoji a modernizaci hospodářství North vietnamský a armádu. Kromě toho, východní Německo se rovněž důrazně odsoudil americkou válečné úsilí, a už sklízeli významné mezinárodní a diplomatické postavení v důsledku jeho protiválečné kampaně.\nV Polské lidové republiky hrála podstatnou roli při zprostředkování a slouží jako prostředník pro pokojné jednání mezi Hanoji a Saigonu, jako součást delegace v rámci Mezinárodní kontrolní komise zřízené podle Ženevských dohod. Nedávný důkaz ukázalo, že Polsko hrál časnou roli ve snaze makléřských rozhovory mezi Ngô Đình Nhu a režimem Diem a Hanoi v roce 1963 ve snaze zabránit rozšíření války, vzhledem k tomu, že polští zástupci byli jen komunistický národ přítomen v Saigonu a jednal jako makléř a zástupce jménem Hanoji.\nRumunsko bylo také mezi primárními zastánci Severního Vietnamu během války v politické, ekonomické a vojenské hlediska. Moderně, země východní blok byl také známý pro jeho roli v zprostředkovatelská činnost v polovině 1960, což má za následek to, co nazývá „Trinh Signal“ v lednu 1967, ve kterém Hanoi připustil možnost vyjednávání s Washingtonem.\nBulharsko zavazuje jejich bezplatného vojenské a ekonomické zásobování Severním Vietnamem dvoustranné dohody podepsané v roce 1972. Bulharský vojenskou pomoc již byla poskytnuta druhá od roku 1967. Podobné chování, byl podniknut v Maďarsku, který byl znovu potvrzen ve vzájemných návštěvách v Maďarsku a Severní Vietnam v roce 1972 a 1973. Maďarsko rovněž vyjádřili svou podporu prostřednictvím svých zástupců na Mezinárodní komise kontrola a dohled , což je subjekt zřízený dohlížet na provádění pařížské mírové dohody.\nViz také: SEATO\nJako Jižní Vietnam byl formálně součástí vojenského spojenectví s USA, Austrálie, Nový Zéland, Francie, Velké Británie , Pákistánu , Thajsku a Filipínách , aliance byla vyvolána během války. Spojené království, Francie a Pákistán odmítl účastnit, a Jižní Korea a Tchaj-wanu byli účastníci non-Smlouvy.\nHlavní článek: Jižní Korea ve vietnamské válce\nVojáci jihokorejským White Horse divize ve Vietnamu\nNa protikomunistického straně, Jižní Korea (aka Korejské republiky, ROK) měl druhý největší kontingent zahraničních vojáků v jižním Vietnamu po Spojených státech. V listopadu 1961, President Park Chung-hee navrhl účast jihokorejských ve válce s Johnem F. Kennedym, ale Kennedy nesouhlasil, protože nebyly SEATO členy Smlouvy. Dne 1. května 1964, Lyndon Johnson souhlasil, aby umožnily účast jihokorejských pod Mnoho vlajek programu výměnou za peněžní náhradu. První jihokorejští vojáci začali přijít v roce 1964 a velké bojové útvary začaly přicházet o rok později. ROK Marine Corps vyslal svou 2nd Marine brigádu , zatímco ROK Army poslal Capital Division a později 9. pěší divize . V srpnu 1966, po příchodu do 9. divize, Korejci založili velitelského sboru, Korejské republiky sil ve Vietnamu poli Příkaz poblíž I silové pole v Nha Trang .\nMinisterstvo zahraničí hlásí veřejně zpochybnil užitečnost ROK síly v konfliktu, jak oni „Zdálo se, že se zdráhají provádět útočné operace, a jsou užitečné pouze při ostraze malý sektor osídlené oblasti“. Státní zprávy oddělení dále stát, že ROK síly zabývající se systémovou a dobře organizovanou korupci rozdělovací US-zařízení, a že skutečná bezpečnost byla často poskytovány jižními vietnamskými regionálních sil, které postrádaly organickou palebnou sílu a těžké dělostřelectvo, ale sloužil jako nárazník mezi korejskými jednotkami a PAVN / VC. Kromě toho RAND autor provádění studií v Jižním Vietnamu v roce 1970 tvrdil, že ROK síly měl „úmyslnou a systematickou politiku páchání zvěrstev“, což si vyžádalo civilisty opustit ROK řízených sektorů. Chování ROK nutí často povzbudil a posílil Viet Cong s tím, pozice z jinak neutrální obyvatel a podkopává úsilí porazit povstání celkově.\nPřibližně 320 tisíc jihokorejských vojáků byly poslány do Vietnamu, z nichž každá slouží jednoroční turnus. Maximální limity vojskové vyvrcholila u 50,000 v roce 1968, ale všechny byly staženy od roku 1973. O 5,099 Jihokorejci bylo zabito a 10.962 raněných během války. Jižní Korea tvrdil, že zabil 41.000 Viet Cong. Spojené státy zaplatil Jihokorejský vojákům 236 milionů dolarů pro jejich úsilí ve Vietnamu, a jihokorejský HDP vzrostl pětinásobně během války.\nHlavní článek: Thailand ve vietnamské válce\nThajský Queen Cobra prapor v Phuoc Tho\nThajská armáda formace, včetně Thajské královské dobrovolnického pluku (královny Cobras) a později Royal Thai Army expediční divize (Black Panthers), zúčastnil se bojů v Jižním Vietnamu v letech 1965 a 1971. thajské sil viděl mnohem větší akci ve skryté válce v Laosu mezi 1964 a 1972, ačkoli thajské pravidelných formací bylo těžce outnumbered nepravidelných „dobrovolníků“ CIA sponzorovaných průzkumných jednotek policie antény či paru, kteří provádějí průzkumné činnosti na západní straně Ho či Minova stezka.\nHlavní články: Vojenská historie Austrálie během války ve Vietnamu a na Novém Zélandu ve vietnamské válce\nAustralský voják ve Vietnamu\nAustrálie a Nový Zéland, blízcí spojenci Spojených států a členů SEATO a ANZUS vojenská spolupráce smlouva, poslal pozemní jednotky do Vietnamu. Oba národy získal zkušenosti v protipovstalecké a války v džungli během Malayan nehody a druhé světové války, a jejich vlády připojila k teorii domina. Nový Zéland byl však neochotný účastník. Úředníci očekával zahraniční intervence k selhání, byli znepokojeni, že budou podporovat zkorumpovaného režimu a nechtěl dalšího úseku malou armádu své země (která již byla nasazena do Malajsie). Na konci, když touha dokázat svůj závazek vůči ANZUS alianci a odrazují americký odchod z jihovýchodní Asie si vyžádalo vojenský závazek. Austrálie začalo zasláním poradce do Vietnamu v roce 1962, a bojové jednotky byly spáchány v roce 1965. Nový Zéland začal zasláním odtržení od inženýrů a dělostřelecké baterie, později zasíláním speciálních sil a pravidelné pěchoty, který byl připojen k australských formací. Australská peak závazek byl 7,672 bojové jednotky a 552. Zhruba 50.190 australských personál Nového Zélandu byly v průběhu války, z nichž 521 bylo zabito a více než 3000 zraněných zapojeni. Přibližně 3500 Novozélanďané sloužil ve Vietnamu, s 37 zabito a 187 zraněných. Většina Australané a Novozélanďané sloužil v 1. Australian Task Force v Phước provincii Tuy .\nAustrálie, s desítkami let zkušeností z obou Malayan nehody a její AATTV roli v roce 1962 uznala nutnost skutečného protipovstalecké, který se spoléhal na zajištění bezpečnosti vesnice na úrovni, kterou se stanoví civilní důvěry a ekonomické stimuly a zlepšení ARVN schopnosti. Toto přineslo australských velitelů do konfliktu s konvenčním přístupem oslabování bojových Westmorelanda, protože australské pozemní síly musely následovat americkou doktrínu. Nicméně, australské síly byly obecně nejschopnější v protipovstalecké a pomáhali cvičit regionální síly navzdory tomu, že v rámci významné dogmatické omezení.\nNěkteré 10.450 filipínští vojáci byli posláni do Jižního Vietnamu a byl primárně zabývá ve zdravotnických a jiných civilních pacifikaci projekty. Tyto síly provozován pod označením PHLCAG-V nebo filipínské Civic Action Group-Vietnamu. Námořní základnu v Subic Bay byl použit pro americkou sedmé loďstvo od roku 1964 až do konce války v roce 1975. Subic Bay a Clark Air Base dosaženo maximální funkčnost za války, jakož i podporou odhadem 80.000 místních obyvatel ve spojeneckých terciárních podniky, které pohybovala od výroby obuvi do prostituce.\nHlavní článek: Republic of China ve vietnamské válce\nZačátek v listopadu 1967, Taiwan tajně provozovala Nákladní doprava oddělení pro pomoc Spojené státy a Jižní Vietnam. Taiwan také vojenské výcvikové jednotky pro potápění jednotek Jižní vietnamských, později známý jako Lien Doi người Nhai (LDMN) nebo „FROGMAN jednotky“ v angličtině. Vojenská komanda z Tchaj-wanu byly zachyceny North vietnamských sil třikrát se snaží proniknout do Severního Vietnamu.\nBrazílie , za US-couval vojenského režimu , oficiálně podporovaný postavení Spojených států v jižním Vietnamu a přispěl zdravotnický tým a dodávky do země-jediný latinskoamerické země, aby tak učinily.\nNeutrální a non-agresivní národy\nKanada a ICC\nHlavní článek: Kanada a vietnamská válka\nKanada, Indie a Polsko představovalo Mezinárodní Control Commission, která měla za účelem sledování dohod o příměří z roku 1954. Oficiálně, Kanada neměla stranické účast ve vietnamské válce, a diplomaticky, bylo to „ non-agresivní “, přestože existují důkazy o opaku. Vietnamská válka záznam v The Canadian encyklopedie tvrdí, že Kanada je záznam o příměří provizí byl partyzán jeden pro-Saigon.\nSpojená fronta za osvobození utlačovaných závodů (FULRO)\nHlavní články: United Front za osvobození utlačovaných závodů a FULRO povstání proti Vietnamu\nEtnické menšinové národy jižního Vietnamu, stejně jako Montagnardů (Degar) v centrální vysočiny, v hinduistické a muslimské Cham a buddhistické Khmer Krom , se aktivně rekrutován ve válce. Došlo k aktivní strategie náboru a příznivého zacházení montagnardských kmenů pro Vietkongem, tak, jak byly rozhodující pro řízení infiltračních tras. Některé skupiny se odštěpí a tvořil spojená fronta pro osvobození utlačovaných závodů (francouzský: Čelní uni de Lutte des Závody Opprimées , akronym: FULRO) k boji za autonomii nebo nezávislost. FULRO bojoval proti oběma jih Vietnamese a Viet Cong, později přistoupí k boji proti sjednocené Vietnamské socialistické republiky po pádu Jižního Vietnamu.\nBěhem války, jižní vietnamský prezident Ngo Dinh Diem začal program vypořádat etnický Vietnamese Kinh na montagnardských zemí v regionu střední a Vysočiny. To vyvolalo odpor ze Montagnardů, někteří spojující Vietkongem jako výsledek. Tyto Cambodians jak v rámci pro-Čína krále Sihanouk a proamerické Lon Nol podporován svými kolegy co-etnické Khmer Krom v Jižním Vietnamu, v návaznosti na anti-etnické vietnamské politiky. Následující Vietnamization mnoho montagnardských skupin a bojovníci byly začleněny do vietnamských Rangers jsou hraniční hlídky.\nHlavní články: Seznam válečných zločinů § 1955-1975: Vietnamská válka a vietnamská válka Oběti\nViz též: Seznam masakrů ve Vietnamu\nVelké množství válečných zločinů konalo během války ve Vietnamu. Válečné zločiny byly spáchány na obou stranách během konfliktu a zahrnovaly znásilnění, masakry civilistů, bombardování civilních cílů, proti terorismu , rozšířené používání mučení a vraždu válečných zajatců . Dodatečné společné zločiny zahrnuty krádeže, žhářství a zničení majetku, který není oprávněn podle vojenskou nutností .\nJižní Vietnamci, Korejci a American\nViz také: Spojené státy americké válečné zločiny , Winter Soldier vyšetřovacích , Vietnam Válečné zločiny Working Group , a Tiger Force\nOběti masakru v My Lai\nV roce 1968, Vietnam válečné zločiny Working Group (VWCWG) byl zřízen v Pentagonu pracovní skupiny zřízené v brázdě Masakr v My Lai, aby se pokusili zjistit pravdivost objevující tvrzení o válečných zločinů amerických ozbrojených sil ve Vietnamu, během období vietnamské války.\nZ válečných zločinů, které byly hlášeny s vojenskými orgány, přísahali prohlášení svědků a zpráv o stavu uvedla, že 320 incidenty měly skutkový základ. V odůvodněných případech součástí 7 masakry mezi 1967 a 1971, v němž se alespoň 137 civilistů zabito; sedmdesát osm další útoky na civilisty, což vede přinejmenším 57 mrtvých, 56 raněných a 15 sexuálně napadl; a 141 případy amerických vojáků mučí civilisty zadržené nebo válečných zajatců pěstmi, holemi, netopýry, vody nebo úraz elektrickým proudem. Rummel odhaduje, že americké síly spáchal kolem 5500 democidal vražd mezi lety 1960 a 1972, z rozmezí mezi 4000 a 10.000 zabit. Publicistika v následujících letech zdokumentoval jiné přehlížen a tento úřad vyšetřoval válečné zločiny zahrnující všechny armádní divize, který byl aktivní ve Vietnamu, včetně zvěrstev spáchaných Tiger Force .\nPodezření na Viet Cong vězeň zachycen v roce 1967 americkou armádou čeká výslech. On byl umístěn v poloze stresu svazování desku mezi rukama.\nOběti Napalm hořet během války léčen na 67. Combat nemocnice Support\nAmerické síly stanoveny četné volný požárních zón jako taktiku, aby se zabránilo Viet Cong bojovníci z ukrývání v jižních vietnamských vesnicích. Takový postup, který zahrnoval předpoklad, že každá osoba objevit se v určených zónách byl nepřátelský bojovník, který by mohl být volně terčem zbraní, je považován novinářských Lewis M. Simons jako „závažné porušení zákonů války“. Nick Turse , v jeho 2013 knize, zabít, co se hýbe , tvrdí, že neúprosný pohon k vyšší tělesné počítá, rozšířenému využívání volného požárních úseků, pravidel pro zapojení, kde civilisté, kteří běželi z vojáků nebo vrtulníky by mohly být vnímány jako Viet Cong a rozšířená pohrdání vietnamských civilistů vedla k masivním civilních obětí a endemických válečných zločinů způsobených americkými vojáky. Jeden příklad citován Turse je Operation Speedy Express , operace od 9. pěší divize, který byl popsal John Paul Vann , jak ve skutečnosti, „mnozí My Lais“. Zpráva Newsweek časopis navrhl, že minimálně může byli zabiti 5000 civilistů během šesti měsíců po operaci, protože tam bylo asi 748 zotavil zbraně.\nRJ Rummel odhadoval, že 39,000 byli zabiti Jižního Vietnamu během Diem éry v democide z rozmezí mezi 16.000 a 167.000 Jižní vietnamských civilistů; na 1964 až 1975, Rummel odhaduje celkem 50.000 zabit v democide, z rozmezí mezi 42.000 a 128.000. To znamená, že celkem za 1954 až 1975 je 81.000, z řady mezi 57,000 a 284,000 úmrtí způsobených Jižního Vietnamu. Benjamin Valentino atributy možná 110,000-310,000 „masové zabíjení Kontrgerilla“ z nebojujících nás a jižní vietnamské síly během války. Odhaduje se, že 26.000 až 41.000 civilní členové PRG / Vietkongem nazval „VC Infrastructure“ bylo zabito během Phoenix programu, americkým a jižní vietnamské inteligence a bezpečnosti, s neznámým číslem být nevinné civilisty.\nTam Toa Church v Dong Hoi , quảng bình zničen bombardováním v roce 1965.\nMučení a špatné zacházení byly často aplikovány jih Vietnamese na válečné zajatce i civilní vězni. Během svého pobytu v Con Son vězení v roce 1970, američtí kongresmani Augustus F. Hawkins a William R. Anderson byl svědkem zadržované buď uzavřeny v minutových „tygří klece“ nebo připoután na celách, a za předpokladu, s nekvalitní potraviny. Skupina amerických lékařů inspekci věznice ve stejném roce našel mnoho vězňů, kteří trpí symptomy, které vyplývají z nuceným nehybnosti a mučení. Během svých návštěv tranzitních vazebních zařízení pod americkou správou v roce 1968 a 1969, Mezinárodní Červený kříž zaznamenal mnoho případů mučení a nelidského zacházení, než zajatci byli předáni orgánům Jižní vietnamských. Mučení byl řízen Jižní vietnamská vláda na základě tajné dohody s CIA.\nJihokorejské síly byli také obviněni z válečných zločinů. Jeden dokumentováno událostí byl masakr Phong nhi Phong Nhất kde druhý Marine Brigade údajně zabito 69-79 civilisty dne 12. února 1968 v Phong nhi obci Phong Nhat, Điện Ban okres , Quảng Nam . Jihokorejské síly jsou také obviněni ze spáchání dalších masakrů, a to: masakr Bình Hòa , Binh Tai masakr a masakr Ha My .\nNorth Vietnamese a Viet Cong\nHlavní článek: Viet Cong a PAVN strategie, organizace a struktura § VC / NVA užívání teroru\nViz také: kambodžská občanská válka § válečné zločiny\nPohřeb obětí odstínu masakru\nAmi Fadasurova napsal, že „celkový objem a úmrtnost terorismu soupeřů Vietkongu nebo překračuje všechny ale hrst teroristických kampaní vedených v průběhu poslední třetiny dvacátého století“, založený na definici terorismu jako nestátní subjekt, a zkoumání cílené zabíjení a civilních obětí, které se odhadují na více než 18,000 od roku 1966 do roku 1969. americké ministerstvo obrany odhaduje, že VC / PAVN řídil 36.000 vražd a téměř 58.000 únosy v letech 1967 až 1972, c. 1973. Statistiky pro 1968-1972 naznačují, že „asi 80 procent obětí teroristických byli obyčejní civilisté a jen asi 20 procent byli vládní úředníci, policisté, příslušníci sebeobranné síly nebo pacifikaci kádrů“. Benjamin Valentino atributy 45,000-80,000 „teroristické masové zabíjení“ z nebojujících do Viet Cong během války. taktiky Viet Cong zahrnovaly časté maltování civilistů v uprchlických táborech a uvádění dolů na dálnicích frekventovaných vesničany, kteří se jejich zboží na městské trhy. Některé doly byly nastaveny jen sjet po těžkém průchodu vozidla, což způsobuje rozsáhlé vraždění palubě balených civilních autobusů.\nPozoruhodné Viet Cong zvěrstva patří masakr více než 3000 neozbrojených civilistů v Huế během Tet útoku a zabití 252 civilistů během masakru Đắk syn . 155.000 uprchlíků prchajících závěrečné North vietnamské jarní ofenzívu byly hlášeny k byli zabiti nebo uneseni na cestě k Tuy Hoa v roce 1975. Podle Rummel, PAVN a Viet Cong vojáků zabito 164,000 civilisty v democide v letech 1954 až 1975 v jižním Vietnamu, od A rozsah mezi 106.000 a 227.000 (50.000, které byly údajně zabiti ostřelování a malty na ARVN síly během ústupu k Tuy Hoa). Severní Vietnam byl také známý pro jeho hrubého zacházení a týrání amerických válečných zajatců, nejvíce pozoruhodně v věznice Hoa Lo (aka Hanoi Hilton ), kde byl zaměstnán mučení extrahovat doznání .\nViz také: Ženy ve válce ve Vietnamu a Časová osa amerických žen ve válce a americké armádě od roku 1945 do roku 1999, § 1965\nDa Nang, Jižní Vietnam 1968\nAmeričanky sloužil v aktivní službě provádí celou řadu pracovních míst. Na začátku roku 1963, armádní sbor Nurse (ANC) zahájil operaci slavíka, intenzivní úsilí rekrutovat sestry sloužit ve Vietnamu. Nadporučík Sharon Lane byla jediná žena vojenský sestra být zabit nepřátelskou palbou během války, dne 8. června 1969. Jeden civilista lékař, Eleanor Ardel Vietti , který byl zajat Viet Cong dne 30. května 1962, v Buon Ma Thuot , pozůstatky jediná americká žena nezvěstná od vietnamské války.\nSestra zachází vietnamského dítěte, 1967\nI když malý počet žen bylo přiděleno do bojových zónách, oni byli nikdy dovoleno přímo na bitevním poli. Ženy, kteří sloužili v armádě byly výhradně dobrovolníci. Oni stáli nepřeberné množství výzev, z nichž jeden byl relativně malý počet ženských vojáků. Žijící v muži-ovládal prostředí vytvořil napětí mezi pohlavími. Od roku 1973, asi 7500 žen sloužil ve Vietnamu v divadle jihovýchodní Asii. Američanky sloužící ve Vietnamu byly předmětem společenských stereotypů. Pro řešení tohoto problému, ANC propuštěn reklamy zobrazující ženy v ANC jako „správný, profesionální a dobře chráněna.“ Tato snaha upozornit na pozitivní aspekty ošetřovatelské kariéry odráží feminismus z 1960-1970 ve Spojených státech. Přestože ženské armádní sestry žije v silně mužské prostředí, byly stále hlášeny velmi málo případů sexuálního obtěžování.\nŽena Viet Cong partyzán v boji\nNa rozdíl od amerických žen, kteří šli do Vietnamu, jak South a North vietnamské ženy narukoval a sloužil v bojových zónách. Ženy byly narukoval v obou PAVN a Viet Cong, mnozí spojování díky slibům žen a mužů a větší sociální roli ve společnosti. Některé ženy také sloužil u zpravodajských služeb PAVN a Viet Cong. Zástupce velitele vojenské of Viet Cong, byla žena Obecně lze říci, Nguyen Thi Định. All-ženské jednotky byly přítomny v celém rozsahu války, od přední linie bojových jednotek k anti-letadla, skaut a průzkumných jednotek. Samice bojové oddíly byly přítomny v divadle Cu Chi. Oni také bojoval v bitvě o Hue. Navíc, velké množství žen sloužil v Severním Vietnamu, obsazení protiletadlových baterií, zajišťování bezpečnosti vesnice a servírování v logistice na Ho Chi Minh cesta. Ostatní ženy byly vloženy s vojáky na předních linií, které slouží jako lékařů a zdravotnického personálu. Đặng Thuy tramvaj proslul poté, co její deník byl vydáván po její smrti. Ministr zahraničí pro Viet Cong a později PRG byla také žena, Nguyen Thi Binh.\nMaster-Sergeant a lékárník Do Thi Trinh, který je součástí WAFC, dodávat léky do ARVN rodinným příslušníkům\nNa jihu Vietnam, mnoho žen dobrovolně sloužil v ozbrojených sil sboru ARVN v dámské (WAFC) a různých jiných žen sboru v armádě. Některé z nich, jako v WAFC, sloužil v boji s ostatními vojáky. Jiní sloužil jako zdravotní sestry a lékaři v bojiště a ve vojenských nemocnicích, nebo sloužil v Jižním Vietnamu a amerických zpravodajských služeb. Během diem presidentství, jeho sestra-in-law Madam Nhu byla velitel WAFC. Mnoho žen se připojil provinční a dobrovolné obec úrovni milici V poli lidové Sebeobrana Force zejména během expanzí ARVN později ve válce.\nPamátník chrám Nguyen Thi Đình a ženských dobrovolníků Vietkongem kterého přikázala. Došli k nazývají jen „dlouhovlasého Army“.\nBěhem války více než jeden milion venkovských lidí migrovat nebo uprchlo před boji v přírodě jižní vietnamské do měst, zejména Saigonu. Mezi vnitřními uprchlíky bylo mnoho mladých žen, které se staly všudypřítomné „bargirls“ z válečného Jižního Vietnamu, „Hawking její výrobky-stát, že cigarety, alkohol, nebo sama“ na amerických a spojeneckých vojáků. Americké základny byla obklopena bary a domech.\n8,040 vietnamské ženy přišel do Spojených států za válečné nevěst mezi lety 1964 a 1975. Mnoho smíšené krve Amerasian dětí byly po sobě zanechal, když jejich američtí otcové se vrátil do Spojených států po jejich cesty po povinnosti v Jižním Vietnamu; 26.000 z nich bylo dovoleno emigrovat do Spojených států v roce 1980 a 1990.\nŽeny také hrál významnou roli jako přední linii reportérů v konfliktu, přímo zpráv o konfliktu, jak k ní došlo. Řada žen se přihlásil na straně severovietnamské jako vložené novináři, včetně autor Lê Minh Khue osazeny PAVN silami, na Ho Chi Minh cesta, jakož i na bojových frontách. Řada významných západních novinářů byli také zapojeni do krytí válku s Dickey Chapelle byl mezi prvními, kdo stejně jako první americká žena reportér zabit ve válce. Frankofonní australský novinář Kate Webb byl zachycen spolu s fotografem a jiní Viet Cong v Kambodži a cestoval do Laosu s nimi; oni byli propuštěni zpět do Kambodže po 23 dnech zajetí. Webb by byl první západní novinář být zachycen a propuštěn, stejně jako cover perspektiva Vietkongem ve své monografii na druhé straně. Další francouzsky mluvící novinář, Catherine Leroy byl krátce zajat a propuštěn North vietnamských sil během bitvy o Huế, zachycující některé slavné fotky z bitev, které by se objeví na obálce Life časopis .\nViz také: hnutí za občanská práva a vojenskou historii Afroameričanů § války ve Vietnamu\nZraněný afroamerické vojáka odnášení, 1968\nZkušenosti z amerického vojenského personálu africkém původu během vietnamské války dostal velkou pozornost. Například webová stránka „Afroameričan angažovanost ve válce ve Vietnamu“ sestavuje příkladů takové pokrytí, stejně jako tisk a vysílání práci novináře Wallace Terry , jehož kniha Bloods: orální historie vietnamské války Black veteránů (1984), obsahuje vyjádření o dopadu války na černé komunitě obecně a na černém opravářů specificky. Body se dělá na druhé téma patří: čím vyšší podíl bojových ztrát ve Vietnamu mezi africké amerických vojáků než mezi americkými vojáky jiných závodů, posun směrem a odlišné postoje černých vojenských kariéristů oproti černé brance, diskriminace setkal černou opraváři " na bojišti v ozdoby, propagační a duty úkoly“, stejně jako by museli snášet‚rasové urážky, cross-pálení a konfederační vlajky svých bílých kamarádů‘-a zkušenosti, kterým čelí černých vojáků Států, během války a po Americe vybrání.\nVedoucí představitelé občanských práv protestovalo nepřiměřené ztráty a nadměrné zastoupení v prostředí s nebezpečím výbuchu a bojových rolí zkušený africký amerických vojáků, což si vyžádalo reformy, které byly implementovány počátek v letech 1967-68. V důsledku toho by ukončení války v roce 1975, černá obětí se snížil na 12,5% bojových úmrtí v USA, přibližně rovná procentu návrhů způsobilé černochů, ačkoli ještě o něco vyšší než 10%, který sloužil v armádě.\nHlavní článek: Zbraně vietnamské války\nPartyzáni sestavit granáty a rakety dodány podél Ho Chi Minh cesta.\nV raných fázích války, Vietkong trvale sebe hlavně zachycených rameny; tyto byly často americké výroby, nebo byly hrubé, provizorní zbraně používané vedle brokovnice z pozinkovaných trubek. Většina paže byly zachyceny ze špatně bráněných ARVN milicí základny. V roce 1967, všechny prapory Viet Cong byl reequipped s rameny sovětské konstrukce, jako je AK-47 útočná puška, karabiny a RPG-2 protitanková zbraň. Jejich zbraně byly především Číňanů nebo výroby sovětské. V období, až do konvenční fáze v roce 1970, Vietkong a PAVN byly primárně omezena na 81 mm malty, recoilless pušek a ručních palných zbraní a měli významně lehčí zařízení a palebné síly ve srovnání s US arzenálu. Oni čelit nepřiměřenou americkou technologickou výhodu spoléhal na léček, vynikající stealth, plánování, střelby a taktiky malých jednotek.\nM41 Walker Bulldog , hlavní nádrž USA a ARVN\nARVN vojáci pózují na vrcholu Type 59 tanku\nPo Tet útoku, mnoho PAVN jednotky začleněny lehkých tanků , jako je například typ 62 typ 59 tanku ., BTR-60 , typ 60 dělostřelectvo , obojživelných tanků (například PT-76 ) a začleněny do nové válečné doktríny jako mobilní combined- ramena sílu. PAVN začal přijímat experimentální sovětské zbraně proti ARVN sílami, včetně MANPADS 9K32 Strela-2 a protitankových střel , 9M14 Malyutka . V roce 1975, oni měli plně transformovala ze strategie mobilního světelného pěchoty a pomocí válečného konceptu lidu použitý proti Spojeným státům.\nSlužba Puška USA byl zpočátku M14 , než to bylo nahrazeno M16 pušky . Po dobu, zbraň trpěl rušícím chybu. Podle kongresové zprávě rušení byla v důsledku nedostatečného testování a odráží rozhodnutí, pro které je bezpečnost vojáků bylo sekundární úvahu. Že problém byl vyřešen v rané 1968 s vydáním M16A1, který uváděl otvor chromovaná. Kulomet M60 byl hlavním kulomet armády v té době v USA, a mnoho M60s byly umístěny na vrtulnících poskytnout palbu .\nUH-1D vrtulník přepravit členy amerického pěšího pluku 1966\nDvě letadla, která jsou prominentní ve válce byly v AC-130 Spectre „“ Gunship a UH-1 „Huey“ vrtulník. AC-130 byl těžce ozbrojené pozemní útok letadla varianta C-130 Hercules dopravní rovině, zatímco Huey je vojenské vrtulník napájen jediného hřídele turbíny motoru; přibližně 7000 UH-1 letadla viděl službu ve Vietnamu. USA těžce obrněný, 90 mm M48A3 Patton nádrž viděl rozsáhlá opatření během vietnamské války, a více než 600 bylo nasazeno s americkými silami. Pozemní síly měly rovněž přístup k B-52 a F-4 Phantom II a jiná letadla, aby zahájily napalmu , bílého fosforu , slzný plyn , chemických zbraní , přesně naváděné munice a kazetové munice .\nSeverovietnamci SAM posádky před SA-2 odpalovacího zařízení. Sovětský svaz za předpokladu, severní Vietnam se značnými anti-air instalace obrany kolem.\nVietnamská válka byla první konflikt, kde americká armáda měla bezpečné hlasové komunikační zařízení k dispozici na taktické úrovni. Národní bezpečnostní agentura běžel program srážky se nám poskytují své síly s rodinou zabezpečovacích zařízení s kódovým označením Nestor , postavit 17.000 jednotek na počátku; Nakonec bylo vyrobeno 30.000 kusů. Nicméně, omezení jednotek, včetně špatné kvality hlasu, snížení rozsahu, nepříjemných časových prodlev a logistických problémů podpory, vedlo pouze k jednomu přístroji v deseti používán. Zatímco mnozí v americké armádě věřil, že Viet Cong a PAVN nebude moci využít nezabezpečené komunikace, výslech zajatých komunikačních zpravodajských jednotek ukázal byli schopni rozumět žargonu a kódů používaných v reálném čase a byl často schopný varovat své straně blížící se americké akce.\nRozsah amerických bombových\nViz také: Operation Rolling Thunder , Ovládání pomocí menu , Ovládání Freedom Deal a CIA aktivity v Laosu\nBomby pádu z B-52 Stratofortress dalekonosné strategický bombardér.\nUSA klesly více než 7 milionů tun bomb na Indočíny války, více než trojnásobek 2,1 milionu tun bomb USA klesla na Evropu a Asii v průběhu celé druhé světové války a více než desetinásobek částky poklesly o Spojených státech v průběhu korejská válka. 500 tisíc tun bylo upuštěno v Kambodži, 1 milion tun bylo upuštěno na Severním Vietnamem a 4 miliony tun bylo upuštěno na jihu Vietnamu. V přepočtu na obyvatele ve výši 2 miliony tun klesl o Laosu, aby bylo co nejvíce těžce bombardován země v historii; The New York Times poznamenal, to byl „téměř tunu pro každého člověka v Laosu.“ Vzhledem k mimořádně silným vlivem tříštivých bomb během této války, Laos byl silným zastáncem Úmluvy o kazetové munici , aby zakázaly zbraně, a byl hostitel pro první zasedání smluvních stran úmluvy v listopadu 2010.\nBývalý US Air Force Oficiální Earl Tilford má líčil „opakoval bombardování běhy jezera v centrální Kambodži. B-52s doslova odhodili užitečná zatížení v jezeře.“ Letectvo běžel mnoho úkolů tohoto druhu za účelem zajištění dodatečné finanční prostředky v průběhu jednání o rozpočtu, takže množství tonáže vynaložených není přímo koreluje s výsledným poškozením.\nUdálosti v jihovýchodní Asii\nDalší informace: Mayaguez incident, a uprchlické krize Indočína\nVietnamští uprchlíkům Vietnam, 1984\nDne 2. července 1976, Severní a Jižní Vietnam byl sloučen tvořit Vietnamská socialistická republika. Navzdory spekulacím, že vítězná Severovietnamci by v prezident Nixon slovech, „masakr civilistů tam [Jižní Vietnam] po milionech,“ panuje obecná shoda, že žádné hromadné popravy ve skutečnosti došlo. Nicméně, v letech po válce, obrovský počet jih Vietnamese byl poslán do převýchovných táborů , kde mnozí snášet mučení, hladovění a nemoci, přičemž je nucen vykonávat těžkou práci. Podle zprávy Amnesty International z roku 1979, toto číslo značně lišil závisí na různých pozorovatelé: „[...] zahrnuty takové údaje jako‚50.000 až 80.000‘( Le Monde , 19. dubna 1978),‚150000‘(Reuters od Bien Hoa, 2 11. 1977), "150.000 až 200.000" ( Washington Post 20. prosince 1978), a "300000" (Agence France Presse z Hanoje 12. února 1978).“ Takové změny mohou být, protože „Některé odhady mohou zahrnovat nejen zadržené, ale také lidé, odeslané z měst na venkov.“ Podle nativní pozorovatele, tam bylo 443,360 lidí, kteří museli registrovat na dobu v převýchovných táborech v Saigonu sám, a zatímco některé z nich byly vydány po několika dnech, jiní zůstali tam po dobu delší než deset let.\nB-52 trosky v Huu Tiep jezero, Hanoi . Sestřelil v průběhu operace Linebacker II , jeho ostatky se proměnily válečného pomníku.\nGabriel García Márquez , je Nobelova cena vyhrávat spisovatele, popsal Jižní Vietnam jako „falešný ráj“ po válce, když navštívil v roce 1980: „Náklady na tuto deliria byla omamných: 360.000 lidí poškozené, milion vdov, 500.000 prostitutek, 500.000 narkomani, milion tuberkulózní a více než milion vojáků starého režimu, nelze zcela rehabilitaci do nové společnosti. Deset procent populace Ho Chi Minh City trpěl vážnými pohlavními chorobami, když válka skončila, a tam byly 4 miliony illiterates skrz jih.“ USA používá svůj Rady bezpečnosti právo veta blokovat Vietnamu uznání ze strany OSN třikrát, překážku pro zemi, která přijímá mezinárodní pomoc.\nV roce 1975, severní vietnamská ztratil vliv na Rudých Khmerů. Phnom Penh , hlavním městě Kambodži padl do Rudých Khmerů dne 17. dubna 1975. Pod vedením Pol Pota, Rudí Khmerové se nakonec zabije 1-3 miliony Kambodžanů ven populace kolem 8 milionů, v jedné z nejkrvavějších genocid v historii .\nBombardované socha Buddhy v Laosu. Americké bombardovací kampaně udělal Vietnamu jednotný nejvíce bombardovali země v historii.\nVztah mezi Vietnamem a demokratický Kambodža (Kambodža) vystupňoval hned po skončení války. V reakci na převzetí Rudých Khmerů přes Phu Quoc ve dnech 17. dubna a Tho Chu dne 4. května 1975 a přesvědčení, že oni byli zodpovědní za zmizení 500 vietnamských domorodců na Tho Chu, Vietnam zahájila protiútok vzít zpět tyto ostrovy. Po několika neúspěšných pokusech o jednání po obou stranách, Vietnam napadl Democratic Kambodža v roce 1978 a vyhnal Rudých Khmerů, kteří byli podporovaný Číně, v kambodžské-vietnamské války. V odezvě, Čína napadla Vietnam v roce 1979. Tyto dvě země bojovaly o krátký hraniční války, známý jako Sino-vietnamská válka. Od roku 1978 do roku 1979, někteří 450.000 etničtí Číňané opustili Vietnam lodí jako uprchlíci nebo byl vyloučen.\nPathet Lao svrhla monarchii Laosu v prosinci 1975, kterou se stanoví Laoské lidově demokratické republiky, pod vedením člena královské rodiny, Souphanouvong . Změna režimu byla „docela klidný, druh asijského‚ sametové revoluci ‘,“ -although 30.000 bývalí úředníci byli posláni do převýchova tábory, často snášet drsné podmínky na několik let. Rozpor mezi hmongských rebely a Pathet Lao pokračoval v izolovaných kapsách.\nMiliony kazetových bomb v USA klesla na jihovýchodní Asii tavené krajiny nebezpečný. Jen v Laosu, asi 80 miliony tun bomb nevybuchla a zůstávají rozptýleny po celé zemi, čímž obrovské pruhy pozemků nemožné kultivovat a zabíjet nebo mrzačit ročně 50 Laosu. Odhaduje se, že výbušniny stále zůstávají uložené v zemi, nebudou odstraněny úplně v příštích několika staletí. Více než 3 miliony lidí opustilo Vietnam, Laos a Kambodžu v uprchlické krizi Indočíně . Většina asijských zemí jsou ochotni tyto uprchlíků, z nichž mnozí uprchli lodí a byly známy jako přijímám člunech .\nV letech 1975 až 1998 odhadem 1,2 milionu uprchlíků z Vietnamu a dalších zemí jihovýchodní Asie přesídlených ve Spojených státech, zatímco Kanada, Austrálie a Francie přesídlil více než 500.000. Čína přijala 250.000 lidí. Ze všech zemí Indočíny, Laos zažila největší let uprchlíků v poměrných hlediska, jak 300.000 lidí z celkového počtu obyvatel 3 miliony překročil hranici do Thajska. Mezi jejich řadách byli „o 90 procent“ v Laos je „intelektuálové, technici a úředníci.“ Odhadem 200.000 až 400.000 vietnamských lodí lidí zemřelo na moři, podle vysokého komisaře OSN pro uprchlíky .\nZachytil US-dodával obrněných vozidel a dělostřeleckých zbraní\nVliv na Spojené státy\nPohledy na válku\nVýdaje Spojených států v jižním Vietnamu (SVN) (1953-1974), přímé náklady pouze. Některé odhady jsou vyšší.\nAmerické vojenské výdaje\nAmerická armáda pomoc SVN\nUS hospodářskou pomoc SVN\nTotal (2015 dolarů)\n111 miliard $ 16138000000 $ 7315000000 $ 134530000000 $ 1.020 $ bilionu\nV poválečném období, Američané se snažil vstřebat ponaučení z vojenského zásahu. Jako generální Maxwell Taylor, jeden z hlavních architektů války, poznamenal: „Za prvé, jsme nevěděli sami. Mysleli jsme, že jsme šli do jiné korejské války, ale tohle bylo jiné zemi. Za druhé, my ne znají naše jižní vietnamské spojence ... a my jsme věděli méně o Severním Vietnamem. Kdo byl Ho Chi Minh? Nikdo nevěděl. Takže dokud nebudeme znát nepřítele a znají naše spojence a vědí sami, měli bychom raději držet mimo tento druh špinavých obchod. Je to velmi nebezpečné.“ Prezident Ronald Reagan razil termín „ Vietnam syndrom “ popsat neochotou americké veřejnosti a politiků, aby podporovala další vojenské intervence v zahraničí po Vietnamu. Podle 2004 průzkumu Gallupova ústavu 62 procent Američanů věří, že je to nespravedlivé války. Americká veřejnost dotazování v roce 1978 odhalil téměř 72% Američanů věří, že válka byla „zásadně špatné a nemorální“, téměř o deset let později jejich počet snížen na 66% a od roku 1985 do roku 2000 průzkumy stále ukazují 34-35% věřit, že válka byla zásadní chyba a nemorální. Téměř třetina Američanů věřil válka byla vznešený, když zkoumal v roce 2000.\nSelhání války je často umístěny v různých institucích a úrovně. Někteří navrhli, že neúspěch války byl kvůli politickým selháním americkým vedením. Oficiální historie armády Spojených států uvádí, že " taktika se často zdálo, že existuje rozdíl od velkých tématech, strategií a cílů. Přesto ve Vietnamu armáda zkušený taktický úspěch a strategické zbytky selhání ... úspěch nejen na vojenské pokroku, ale na správně analyzovat povahu určitého konfliktu, porozumění strategii nepřítele, a posouzení silných a slabých stránek spojenců. nová pokoru a nový sofistikovanost mohou tvořit nejlepší částí komplexního dědictvím po armádě od dlouhé, hořké války Vietnam."\nMladý Marine soukromé čeká na pláži během mořského přistání, Da Nang , 3. srpna 1965\nJiní poukazují na selhání vojenské doktríny USA. Ministr obrany Robert McNamara prohlásil, že „dosažení vojenského vítězství amerických sil ve Vietnamu byla opravdu nebezpečná iluze.“ Neschopnost přivést Hanoj k jednacímu stolu bombardováním ilustrovat i další americký přepočítal, a demonstroval omezení vojenských schopností Spojených států při dosahování politických cílů. Jako náčelník štábu Harold Keith Johnson poznamenal, že „pokud se něco přišel z Vietnamu, bylo to, že vzduch síla nemohla dělat svou práci.“ Dokonce i generál William Westmoreland připustil, že bombardování bylo neúčinné. Jak poznamenal, „já stále pochybují, že severovietnamské by ochabl.“ Americký ministr zahraničí Henry Kissinger psal v tajné zprávě prezidenta Geralda Forda, že „pokud jde o vojenské taktice, nemůžeme pomoci dospět k závěru, že naše ozbrojené síly nejsou vhodné pro tento druh války. Dokonce i speciálních sil, který byl navržen tak, neboť nemohl zvítězit.“\nHanoi se vytrvale hledal sjednocení země od Ženeva smlouvách, a účinky amerických bombových útoků měla zanedbatelný vliv na cílech North vietnamské vlády. Účinky amerických bombardovacích kampaní se mobilizoval lidi na celém Severním Vietnamem a mobilizovány mezinárodní podpory severního Vietnamu vzhledem k vnímání super síly pokoušet se bombardovat podstatně menší, agrární společnost do podání.\nOtázka vietnamská válka POW / MIA , týkající se osudu servisního personálu Spojených státech amerických uvedených jako nezvěstný , přetrvávaly po mnoho let po ukončení války. Náklady na válku strašákem v americké populární vědomí; z roku 1990 průzkum veřejného mínění ukázal, že veřejnost nesprávně věřil, že více Američanů přišlo o život ve Vietnamu než ve druhé světové válce.\nNáklady na válku\nMezi lety 1953 a 1975, Spojené státy byly Odhaduje se, že strávil 168 miliard $ na válku (1,02 bilionu dolarů v FY2015 dolarech). To vedlo k velkému federálního deficitu státního rozpočtu . Ostatní údaje poukazují na $ 138,9 miliard v letech 1965 až 1974 (ne inflace očištěné), desetkrát výše podpory pro všechny výdaje na školství v USA a 50krát více než je bydlení a komunitního rozvoje výdajů během této doby. Obecně evidence bylo hlášeno, že byl nedbalý pro vládní výdaje během války. Bylo konstatováno, že válečné výdaje by se vyplatilo všech hypoték v USA v té době s penězi přežitek.\nVíce než 3 miliony Američanů sloužil ve vietnamské válce, asi 1,5 milionu obyvatel, z nichž skutečně viděl boj ve Vietnamu. James E. Westheider napsal, že „Na vrcholu americké angažovanosti v roce 1968, například, bylo jich tam 543,000 amerických vojenských sil ve Vietnamu, ale jen 80,000 byli považováni za bojové jednotky.“ Odvod ve Spojených státech byl řízen prezidentem od druhé světové války, ale skončil v roce 1973.\nOd roku 2013, americká vláda platí vietnamských veteránů a jejich rodinám nebo pozůstalým více než 22 miliard dolarů ročně ve válečných souvisejících pohledávek.\nDopad na americkou armádou\nKe konci války, byl 58,220 amerických vojáků bylo zabito více než 150 tisíc bylo zraněno a nejméně 21.000 byl trvale zakázán. Průměrný věk amerických vojáků zabitých ve Vietnamu byl 23.11 roky. Podle Dale Kueter „Z těch, zabit v boji, 86,3 procenta bylo bílé, 12,5 procenta bylo černé a zbytek z jiných závodů.“ Přibližně 830,000 vietnamských veteránů trpělo nějakou míru posttraumatické stresové poruchy (PTSD). Vietnamských veteránů trpělo PTSD v nebývalé míře, tolik jako 15,2% vietnamských veteránů, protože americká armáda běžně poskytovány těžké psychoaktivní drogy, včetně amfetaminů, na amerických vojáků, který opustil jim nepodařilo zpracovat přiměřeně jejich traumata v té době. Odhadem 125.000 Američanů odešel do Kanady, aby se zabránilo návrh ve Vietnamu, a asi 50.000 amerických vojáků opuštěné. V roce 1977, Spojené státy prezident Jimmy Carter udělil plnou a nepodmíněnou milost všem Vietnam-éra návrhu neplatičů .\nMořské dostává rány léčené během operací v Hue City, v roce 1968\nVzhledem k tomu, vietnamská válka pokračovala nerozhodně a stal se více nepopulární americké veřejnosti, morálka poklesla a disciplinární problémy rostl mezi American řadových vojáků a junior, non-kariérní důstojníky. Užívání drog, rasové napětí a rostoucí výskyt fragging-pokouší zabít nepopulárních důstojníků a poddůstojníků s granáty nebo jiných zbraní, vytvořený vážné problémy pro americkou armádu a její dopad na schopnost podniku bojových operací. 1971, americký armádní plukovník psaní v ozbrojených silách Journal prohlásil: „Tím, že všechny myslitelné ukazatel, naše armáda, která nyní zůstává ve Vietnamu je ve stavu blížícím se kolapsem, přičemž jednotlivé jednotky vyhnout nebo mají odmítl souboj, vraždí své důstojníky a non provozu důstojníci, droga-ježděný a deprimovaný kde nepřibližuje vzpurné .... morálku, disciplínu a bojové způsobilosti z amerických ozbrojených sil, s několika význačných výjimek, nižší a ještě horší než kdykoli dříve v tomto století a případně v historii Spojených států.“ V letech 1969 a 1971 americká armáda zaznamenáno více než 900 útoky vojáků na jejich vlastních důstojníků a poddůstojníků s 99 zabitých.\nMinistr obrany Robert McNamara a generál Westmoreland mluvit s generálním Tee o podmínkách války ve Vietnamu.\nVietnamská válka zpochybněna nauka US Army. Marine Corps generál Victor H. Krulak těžce kritizován oděru strategii Westmorelanda, volat to „plýtvání amerických životů ... s malou pravděpodobnost úspěšného výsledku.“ Navíc pochybnosti vynořil o schopnosti armády trénovat cizí síly. Navíc po celou dobu války tam bylo zjištěno, že značné nedostatky a nepoctivost důstojníky a veliteli v důsledku propagace je vázána na počet mrtvých systém nabízený by Westmoreland a McNamara. A zákulisí ministr obrany McNamara napsal v poznámce prezidenta Johnsona své pochybnosti o válce: „obraz ve světě největší supervelmoci usmrcování nebo vážně zranit 1000 civilistů v týdnu, a zároveň se snaží libry malý zpětný národ do podrobení na problém, jehož skutková podstata hotly sporný, není pěkná.“\nRon Milam zpochybnil závažnost „zhroucení“ všech amerických ozbrojených sil, zejména u bojových jednotek, jak odráží názory „rozhněvaných plukovníků“, kteří vyjádřili politování nad eroze tradičních hodnot vojenských během války ve Vietnamu. Přestože uznává, vážné problémy, když zpochybňuje údajné „u vzpurný“ Chování nižších důstojníků a řadových vojáků v boji. Vyšetřovat jeden bojový zamítnutí žádosti o incidentu, prohlásil novinář, „Jistý smysl pro nezávislost, neochota se chovat podle armády naléhání na poslušnosti, jako jsou figurky nebo loutky ... The chrochtání [pěšáci] byly stanoveny přežít ... trvali mít co říci o přijímání rozhodnutí, která určí, zda by mohli žít nebo zemřít.“ Morálku a disciplínu problémy a odolnost vůči odvodu byly důležitými faktory, které vedou k vytvoření all-dobrovolník vojenskou silou ze strany Spojených států a ukončení odvodu. Poslední branec byl uveden do armády v roce 1973. all-dobrovolník vojenskou moderované některé z metod donucovacích kázně dříve používaných k udržení pořádku ve vojenských řadách.\nÚčinky amerického chemického defoliace\nJedním z nejkontroverznějších aspektů vojenské úsilí USA v jihovýchodní Asii byl rozšířené používání chemických defolianty v letech 1961 a 1971. Oni byli zvyklí na defoliate velké části venkova, aby se zabránilo Vietkongem aby byla schopna, aby zakryli své zbraně a tábory pod listím. Tyto chemické látky i nadále měnit krajinu, příčina onemocnění a vrozených vad, a otrávit do potravinového řetězce.\nAgent Orange a podobné chemické látky používané v USA také způsobila značný počet úmrtí a zranění v uplynulých letech, a to i mezi posádkami US Air Force, která je zpracována. Vědecké zprávy k závěru, že uprchlíci vystaveni chemických postřiků, zatímco v Jižní Vietnam nadále bolest zkušenosti v očích a kůži, stejně jako zažívacích potíží. V jedné studii devadesát dva procent účastníků trpěl neustálou únavu; jiní hlášeny monstrózní porody . Meta-analýzy z nejvýznamnějších současných studií o vztahu mezi Agent Orange a vrozených vad k závěru, že existuje statisticky významná korelace tak, že má rodič, který byl vystaven Agent Orange v každém bodě svého života bude zvyšovat něčí pravděpodobnost buď vlastnit nebo jako genetické nosiče vrozených vad. Nejběžnější deformace se zdá být rozštěp páteře . Tam je podstatný důkaz, že vrozené vady pokračovat po tři generace a více. V roce 2012, Spojené státy a Vietnam začal kooperativní vyčištění toxických chemických ze strany mezinárodního letiště Danang , pochodovat na prvním místě Washington byl zapojen do vyčištění Agent Orange ve Vietnamu.\nUS vrtulník postřik chemickými defolianty v deltě Mekongu , Jižní Vietnam 1969\nZdravotně postižených dětí ve Vietnamu, z nichž většina obětí Agent Orange , 2004\nVietnamské oběti zasaženy Agent Orange pokusil soud společné žaloby proti Dow Chemical a jiných chemických výrobců v USA, ale okresní soud zamítl jejich případ. Oni se odvolala, ale odvolání bylo stmelil v únoru 2008 u odvolacího soudu pro druhý okruh . Od roku 2006 vietnamská vláda odhaduje, že existuje více než 4,000,000 obětí dioxiny otravy ve Vietnamu, i když vláda Spojených států odmítá jakékoliv přesvědčivé vědecké vazby mezi Agent Orange a vietnamských obětí otravy dioxinem. V některých oblastech jižního Vietnamu, hladina dioxinů zůstávají na více než 100 krát přijal mezinárodní normy.\nUSA Veterans Administration zařadil rakovinu prostaty , respirační rakoviny , mnohočetný myelom , diabetes mellitus typu 2 , B-buněčné lymfomy , sarkomu měkké tkáně , chlorakné , pozdní kožní porfyrie , periferní neuropatie a spina bifida u dětí veteránů vystaveny Agent Orange.\nHlavní článek: Vietnam válečné oběti\nViz také: Vietnamská válka počet mrtvých kontroverze\nVojenské úmrtí v vietnamské války (1955-1975)\n1956-1959 4 na\n1960 5 2223\n1961 16 4004\n1962 53 4457\n1963 122 5665\n1964 216 7457\n1965 1928 11242\n1966 6350 11953\n1967 11363 12716\n1968 16899 27915\n1969 11780 21833\n1970 6173 23346\n1971 2414 22738\n1972 759 39587\n1973 68 27901\n1974 1 31219\n1975 62 na\npo roce 1975 7 na\nOdhady počtu obětí se liší, přičemž jeden zdroj navrhovat až 3,8 milionu násilných válečných úmrtí ve Vietnamu za období 1955 až 2002. podrobně demografické studie počítají 791,000-1,141,000 úmrtí válečné souvisejících během války pro všechny z Vietnamu, a to jak pro armáda a civilisté. Mezi 195.000 a 430.000 Jižní vietnamských civilistů zemřelo ve válce. Extrapolací ze zprávy zpravodajských služeb z roku 1969 v USA, Guenter Lewy odhaduje 65.000 North vietnamských civilistů zemřelo ve válce. Odhady počtu mrtvých civilistů v důsledku amerického bombardování Severního Vietnamu v Operation Rolling Thunder rozmezí od 30.000 do 182,000. 1974 US Senate podvýbor odhaduje téměř 1,4 milionu civilistů zabito a zraněno v letech 1965 a 1974, a připsat více než polovina jak vyplývá z USA a Jižní vietnamské vojenské akci.\nVojenské síly Jižního Vietnamu utrpěl odhadovaný 254,256 zabil v letech 1960 a 1974 a další úmrtí od roku 1954 do roku 1959 a 1975. Jiné odhady ukazují na vyšší postavy 313,000 obětí. Oficiální US Department of Defense postava byla 950,765 PAVN / VC síly zabily ve Vietnamu od roku 1965 do roku 1974. úředníky ministerstva obrany, že tyto Počet tělo postavy je třeba vyfouknout o 30 procent. Guenter Lewy uvádí, že jedna třetina hlášená „nepřítele“ zabila může byli civilisté, dospěla k závěru, že skutečný počet úmrtí PAVN / VC vojenských sil byl pravděpodobně blíže k 444,000.\nHřbitov deset neprovdané dívky, kteří se dobrovolně pro logistické aktivity, kteří zemřeli v B-52 nájezdu na Đồng LOC Junction , strategické křižovatky podél Ho Chi Minh stezky\nPodle údajů zveřejněných vietnamské vlády byly 849,018 vojenské úmrtí na straně PAVN / VC během války. Vietnamská vláda vydala svůj odhad válečných úmrtí na více dlouhém období 1955 až 1975. Tento údaj zahrnuje bojové smrti vietnamských vojáků v laoské občanské války a kambodžské občanské války, v níž PAVN byl hlavní účastník a 30-40% z postavou jsou nebojových úmrtí, ale nezahrnuje smrt jih Vietnamese a spřízněné vojáky. Není jasné, zda vietnamské vládní údaje obsahuje 300-330,000 PAVN / VC nezvěstný.\nZprávy z USA „nepřátelského KIA“, označované jako sčítání mrtvých byli myšlenka byly podrobeny „falšování a oslavení“, a skutečný odhad obětí bojů PAVN / VC může být obtížné posoudit, jak američtí vítězství byly posouzeny tím, že má „vyšší poměr kill“. Bylo obtížné rozlišit mezi civilisty a vojenským personálem na straně Viet Cong, jak mnoho lidí bylo na částečný úvazek partyzáni nebo vytlačené dělníky, kteří neměli nosit uniformy a civilistů zabitých byli někdy odepsány jako nepřítel zabit. MACV zřídka dělal rozdíl mezi neozbrojené civilisty a bojovníky, což vede k couting civilistů zabitých jako nepřátelské oběti, protože to bylo přímo vázáno na povýšení a vyznamenání.\nMezi 275,000 a 310,000 Kambodžanů byly Odhaduje se, že zemřel během války, včetně mezi 50.000 a 150.000 bojovníků a civilistů z amerických bombových útoků. 20,000-62,000 Laosu také umřel, a 58,318 amerických vojenských sil bylo zabito, z nichž 1587 je stále veden jako nezvěstný od července 2019.\nNevybuchlé munice , zejména z amerického bombardování, i nadále odpálit a zabíjet lidi dnes. Podle vietnamské vlády, munice zabila asi 42.000 lidí, protože válka oficiálně skončila. Podle vlády Laosu, nevybuchlé munice zabil nebo zranil více než 20.000 Laosu od konce války.\nKamenná deska s fotkou na „Thuong tiếc“ (Mourning Soldier) socha původně instalovány v republice Vietnamu národní vojenský hřbitov . Původní socha byla zničena v dubnu 1975.\nVietnamská válka byla vystupoval ve velké míře v televizi, film, video hry, hudba a literatura v zúčastněných zemích. Ve Vietnamu, jeden pozoruhodný filmový nastaven během operace Linebacker II byl film Holky z Hanoj (1975) zachycující válečné čase život v Hanoji. Další pozoruhodná práce byla deník Đặng Thuy tramvaj, vietnamský lékař, který se zapsal do jižní bojišti, a byl zabit ve věku 27 od amerických sil v blízkosti Quảng Ngãi . Její deníky byly později publikovány ve Vietnamu jako Đặng Thuy tramvaj deníku ( Last Night I vysněném klidu ), kde se stala bestsellerem a byl později vyrobený do filmu nehoří ( Đừng Đốt ). Ve Vietnamu deník často byl přirovnáván k Deník Anny Frankové a oba se používají v literární výchově. Další vietnamský film vyrobený byl Opuštěné Field: Požární zóna volného ( Canh Đông Hoang) z roku 1979, která splétá příběh života na zemi v USA „bez požární zóny“, stejně jako výhledů z vrtulníků v USA.\nV americké populární kultuře, „bláznivý Vietnam Veteran“, kteří trpí posttraumatické stresové poruchy, se stal obyčejný charakter akcie po válce.\nJeden z prvních velkých filmů založených na vietnamské válce byl John Wayne ‚s pro-válečný film, Zelené barety (1968). Další filmové reprezentace byl propuštěn během 1970 a 1980, včetně Michael Cimino je Lovec jelenů (1978), Francis Ford Coppola je Apokalypsa (1979), Oliver Stone ‚s Četa (1986) - na základě své služby v USA armáda během války ve Vietnamu, Stanley Kubrick je Full Metal Jacket (1987), Hamburger Hill (1987), Born na čtvrtý července (1989), Oběti války (1989) a Forrest Gump (1994). Pozdější filmy by měly zahrnovat Údolí stínů (2002) a Temný úsvit (2007).\nVálka také ovlivnil celou generaci hudebníků a skladatelů ve Vietnamu a ve Spojených státech, a to jak proti válce a Pro / protikomunistického. Kapela Country Joe a ryba zaznamenán Funkce "ryba" fandit / I-Feel-Like-já-Fixin'-to-Die Rag v roce 1965, a to se stalo jedním z nejvlivnějších anti-Vietnam protestních hymen. Mnoho skladatelé a hudebníci podporoval hnutí protiválečné, včetně Pete Seeger , Joan Baez , Peggy Seeger , Ewan MacColl , Barbara Dane , kritiky Group , Phil Ochs , John Lennon , Nina Simone , Neil Young , Tom Paxton , Jimmy Cliff a Arlo Guthrie . Moderní klasický skladatel George Crumb složil smyčcový kvartet, je žalozpěv , pokud jde o válku v roce 1970 s názvem Black Angels .\nVálka je také znázorněna na populárních videoher , zejména v first-person shooter válečného žánru , jako je přímá viditelnost: Vietnam (2003) , Vietcong (2003), Battlefield Vietnam (2004), Vietcong: Fist Alpha (2004), Elite Warriors: Vietnam (2005), k čertu ve Vietnamu (2008), Battlefield: Bad Company 2: Vietnam (2010), Call of Duty: Black Ops (2010), Call of Duty: Black Ops: odtajněn (2012), Rising Storm 2: Vietnam (2017), a v daleko 5 (2018) jako další obsah . Válka také pila zobrazení v jiném žánru , ve formě third-person střílečka , MMORPG , real-time strategie a role-playing , jako Rambo: First Blood Part II (1985), Caliber .50 (1989), Vietcong 2 (2005), Made Man (2006), dělových člunů (1990) a Strike Fighters 2: Vietnam (2009).\nMýty hrají ústřední roli v historiografii vietnamské války, a staly se součástí kultury ve Spojených státech . Stejně jako obecné historiografii války, diskuze o mýtu se zaměřila na amerických zkušeností, ale měnící se mýty válečných také hrály roli v Vietnamců a australské historiografie.\nNedávné stipendium se zaměřila na „mýtu mlátit“, útočí na předchozí ortodoxní a revizionistické škol americkou historiografii války ve Vietnamu. Toto stipendium napadá mýty o americké společnosti a vojáků ve vietnamské válce.\nKuzmarov v Mýtus Addicted armády: Vietnamem a moderní války proti drogám napadá populární a hollywoodský příběh, že američtí vojáci byli silní konzumenti drog, zejména představa, že k masakru My Lai byl způsoben užíváním drog. Podle Kuzmarov, Richard Nixon je primárně zodpovědný za vytváření drog mýtus.\nMichael Allen v Dokud Poslední muž vrací domů také obviňuje Nixon mýtu procesu tím, že využívají nepříjemnou situaci Ligy manželek amerických zajatců ve Vietnamu a Národní ligy rodin amerických vězňů a chybí v jihovýchodní Asii , aby se objeví, že vláda pečování jako válka byla stále považovány za ztracené. Analýza vazby Allenovy samotné umístění potenciálu chybějící nebo vězně Američanů do poválečných politice a nedávných prezidentských voleb, včetně lodí Swift polemiky v USA volební politiky.\nDne 25. května 2012 prezident Barack Obama vydal proklamaci o připomenutí 50. výročí války ve Vietnamu . Dne 10. listopadu 2017, prezident Donald Trump vydal dodatečný proklamaci připomínající 50. výročí války ve Vietnamu .\nAmerické sdělovací prostředky a vietnamská válka\nVietnamská válka (TV seriál)\nOpozice vůči zapojení Spojených států do války ve Vietnamu\nSeznam konfliktů v Asii\nChris Mullin, "Terror byl absolutní" (přezkum Max Hastings , Vietnam: epická tragédie, 1945-75 ., Collins, 2019, 722 stran, ISBN 978 0 00 813301 6 ), London Review of Books , sv. 41, č. 14 (18 červenec 2019), str. 35-36.\nJan Berry, WD Ehrhart : demilitarizované zóny - Veterans po Vietnamu , East River Anthology 1976, Perkasie, PA 18944, USA,. ISBN 0-917238-01-X .\nVietnamský Diary Homecoming Video produkován PBS série Historie detektivové\nDetailní bibliografie vietnamské války\nDokumenty týkající se americké zahraniční politiky ve Vietnamu primárních zdrojů na americké angažovanosti\nSpad z války z Dean Peter Krogh zahraniční věci digitálních archivů\nSlovník vojenských Všeobecné Slang z války ve Vietnamu\nDojmy z Vietnamu a popisy každodenního života vojáka z orální historie Elliott Gardner, US Army\nStephen H. Warner jihovýchodní Asie Collection Photograph na Gettysburg College\nČasová osa USA - Vietnam (1947-2001) v projektu Open-Content\nAmerická armáda ve Vietnamu oficiální historie armády Spojených států\nVietnamská válka The History Channel\nUC Berkeley Library sociální aktivismus Recording Project Zvuk: Anti-Vietnam válečné protesty\nVietnamské války timeline komplexní časová osa válce ve Vietnamu\nVirtual Archive Vietnam - Texas Tech University\n1965-1975 Další Vietnam; Neviditelné obrazy války z vítězné straně - Mashable\nArchivní sbírky o vietnamské válce , universitní archív a speciálních kolekcí, Joseph P. Healey knihovna, University of Massachusetts Boston\nVietnamská válka časová osa\n↓ Battle of Saigon\n↓ ARVN vytvořené\n↓ Hòa Hao poražen\n↓ HCM stezka založena\n↓ Laos Invasion\n↓ Palace Bombardování\n↓ buddhistický Crisis\n↓ Tonkinském zálivu\n↓ Laos bombardování\n↓ buddhistický Povstání\n↓ Sihanouk Trail vytvořil\n↓ US začíná odnětí\n↓ PRG vytvořené\n↓ Kambodžská kampaně\n↓ Easter Offensive\n↓ Paříž Accords\n↓ pádu Saigonu\n↓ Vánoční Bombings\nUS Prezident: Dwight D. Eisenhower\nRVN Prezidenti: Ngô Đình diem\nDRV Generální tajemník: Lê Duan / President: Ho Chi Minh\nGenerální tajemník: Lê Duan / President: ton Đức Thang\nNPR Předseda: Nguyễn Hữu Tho\nPRG President: Nguyễn Hữu Tho