„Jen s tebou se můžu chovat tak, jak to cítím.“ – Inspirováno životem\nPublikováno 14. 6. 2019 14. 6. 2019 , autor: K.\nStejně jsem nějak po tom našem posledním setkání nevěděla, na čem jsem. Vyjádření: „A pak mi do života vpadneš ty a já vůbec nevím co dělat.“ nebylo úplně jednoznačný. Kdyby nám bylo 15, tak se ho zeptám: „Budeš se mnou chodit?“ Ale takhle?\nI přesto jsem z toho měla dobrej pocit. Myslím, že si to teď musí srovnat v hlavě, má na to pár dní, chystá se domů, takže se zas nějakou dobu neuvidíme. A třeba zjistí to samý co jsem zjistila já už dávno. Že je nám spolu dobře a když spolu těch pár dní nejsme, je to takový divný a krapet neúplný. Občas se přistihnu i u toho, že se mi stýská…\nNaši odjeli na chatu. Od něj jsem jela hned do práce, kde jsem nebyla samozřejmě schopná cokoli dělat. Za prvý jsem byla děsně nevyspalá, za druhý plná adrenalinu z toho co se všechno dělo a za třetí byl nějakej blbej tlak, takže jsem se koupala ve vlastním potu a těžce se mi fungovalo. Tudíž jsem poprvý v životě nedodělala svou práci a poníženě napsala do večerního hlášení, že mi bylo zle a tak jsem si to nechala na zítra. Naštěstí se to u nás moc nehrotí, sice jsou problémy s výplatama a všechno jim trvá věčnost, ale zároveň jsou benevolentní v tom, že když něco nestihneme nebo uděláme blbě, tak nám nikdo nenadává.\nI já jsem se rozhodla věnovat se ve čtvrtek jen sama sobě. Když jsem přijela do toho prázdnýho bytu, hned jsem si nalila víno a poseděla na balkoně se svými myšlenkami. Před očima mi jely události všech těch uplynulých dní jako jeden dlouhý film… Byla jsem… spokojená. Takovej vnitřní klid jsem dlouho nezažila a bylo to moc príma. Po zalehnutí do postele jsem usnula jak miminko. Snad poprvý za ty 3 týdny, co jsem žila v nejistotě, jsem v 1 ráno usnula a vzbudil mě až v 7 budík. Neuvěřitelné!\nJelikož byla kolegyňka tak hodná a vzala za mě středu, čekal mě pracovní pátek. Nevadí, stálo to za to. Jela jsem do práce už v mnohem lepší formě, spokojená, relativně odpočatá. Poctivě jsem dodělala svou práci, je pravda, že toho bylo fakt hodně a pořád někdo chodil, takže hotovo bylo až někdy kolem osmé a nějaký drobnosti jsem stejně nestihla… Ale dobré. V tu dobu zhruba dorazila i kolegyně, jelikož jsem jí nabídla nocleh a že uděláme balkonovou párty. Ráno byl náš meeting lehce v ohrožení, protože jí nebylo moc dobře, ale nakonec se to v průběhu dne zlepšilo, tak přijela.\nZavřely jsme krám, zašly na nákup a jely k nám. Byla překvapená, jak blízko to do práce mám a protože chceme náš společný byt hledat v této lokalitě, myslím, že ji to utvrdilo v rozhodnutí. I cesta od autobusu byla dobrá, uvítala jsem ji u nás doma, bouchly jsme šáňo a šly všechno zdrbnout. Když nám došlo šáňo, dostalo se na vodku s džusem. Byla jsem poměrně dost unavená, ale protože jsem nemusela brzo vstávat, nějak mi to ponocování nevadilo.\nKolem 2 ráno se kolegyni udělalo zle a utekla zvracet. Tohle se několikrát opakovalo, až to jednou nedoběhla a mě čekal noční úklid. Vyděsilo mě, že to odnesla i zeď, to už se mi taky jednou povedlo a nutno zmínit, že naši mou výmalbu rozhodně neocenili. Naštěstí se mi to povedlo všechno uklidit tak, že žádné následky a důkazy bujarých mejdanů nikde nezůstaly. Kolem tý třetí jsme teda odešly do postelí. Situace se opakovala. Karma mě trestá za to, kolikrát za mě už uklízel táta, to je jasný.\nBudíka jsme nařídily na sedmou, já že udělám toasty, kolegyňka projevila zájem ochutnat veganskou verzi, pak že ji doprovodím na autobus a zas si na chvíli půjdu lehnout. Vše probíhalo podle plánu. Do chvíle, než se jí udělalo zas zle. Zřejmě mou veganskou stravu úplně neocenila. První běh byl v pohodě. Horší byl ten druhý, kdy jsem zrovna vykonávala já. Najednou se ozvalo zoufalé bouchání na dveře. Seděla jsem tam a zažívala Sofiinu volbu… Takže jsem zase vytírala. A taky tepovala koberec a prala povlečení a tak. Paráda. Jak já miluju tyhlecty útrobní tekutiny!\nZažívala jsem vnitřní zoufalství. Chvíli jsem si z toho dělala srandu a chvíli jsem byla fakt nasraná, že to nemohla vyklopit třeba do sprcháče, ale musela se vrátit a poblejt bráchovu postel a ještě v pokoji, kde jsem se chystala trávit den. Ugh. Šla jsem ji doprovodit na autobus a pak hurá na úklid. Ňufík zmínil, že bychom si mohli psát spíš anglicky, za prvý bych potrénovala, za druhý by on neměl takovej problém jako s tou psanou češtinou. A tak mi to začalo šrotovat v hlavě v angličtině. Měla jsem chuť si mu postěžovat. Co asi dělá. Teď pravděpodobně usedá do vlaku a míří směr domov… Achjo, to jsou samý návštěvy, kámoši a pak musí za malym o víkendu, kdy jsme mohli být spolu. Nedá se nic dělat… Škoda… I když stejně mi něco říkalo, že se uvidíme dřív, než čekám…\nDoma jsem doklidila tu spoušť, lehla si, pustila Holky pod zámkem a ještě asi na hodinu usnula. Nic moc. Pak jsem se začala tak nějak chystat, protože jsme s Fí. vyráželi na Marpa na Zličín. Konečně koncert, kterej mám za barákem. V tu chvíli mi zablikla zpráva. „Tak co, připravená na koncert?“ „Ano, právě se chystám. Mám za sebou „veselou“ noc, kolegyni bylo blbě, tak od noci uklízím. Jak je v Polsku?“ „Taky je mi blbě, včera jsem to přehnal v hospodě a nakonec jsem neodjel.“ Vysmála jsem se mu. A zapíchlo mě u srdce. Tak on se normálně zřídí a tak nakonec nejde ani se mnou, ani nepojede za malym. To je skandální! „Stav se na kafe.“ Ehm. „No, já jdu pak ještě s kamarádem. Večer bych mohla na chvíli přijet. Možná…“ „Klidně, budu doma celý den, přijeď jak se ti to hodí.“ I přesto, že jsem ho chtěla nechat trochu v té nejistotě a i jsem uvažovala, že mu dám nakonec košem, okamžitě jsem vlítla do sprchy a začala se věnovat důkladné hygieně. A v hlavě mi houkala siréna: „Dneska na to vlítneme!!!“\nS Fí. jsme se sešli lehce před čtvrtou, tudíž těsně před začátkem koncertu. Slušelo mi to. Měla jsem svoje oblíbený černý šaty, přes to tu novou TG košili, která je naprosto perfektní a bíločerný Superstary. Košili jsem si nakonec uvázala do pasu, bylo opravdu na chcípnutí. Fí. mi koupil pivčo, protože mi začalo bejt na tom sluníčku pěkně blbě a neměla jsem u sebe hotovost. Našli jsme si místo ve stínu a koncert začal. Tentokrát to bylo hodně na slušňáka. Nebylo nás tam moc a v tom vedru se nedalo moc pařit, takže tam pár odvážlivců symbolicky pogovalo, sem tam někdo zaskákal, ale spíš jsme se tak jako pohupovali do rytmu.\nPo necelý hodině byl konec a my se vypravili k autu. Plán byl následující – každý pojedeme domů a v sedm se sejdeme na Náplavce. Začala jsem bejt jak na trní. Sakra. Tak mám jet za tím Ňufíkem? Není blbý dát kámošovi košem? Ale tak s ním jsem byla na koncertě a ještě nás čekají tak 2 hodiny na Náplavce… Musím to nějak nakombinovat. A třeba to tele do večera nevydrží a půjde spát, jestli je mu blbě…\nA tak jsem přijela na Náplavku. Na Avoidu jsme si dali borůvkový pivčo napůl a pak šli kecnout na zem a dát si víno. Každý jsme měli jednu flašku, ale v tom teple se to fakt nedalo, takže jsme zvládli jen jednu. Napsala jsem Ňufíkovi, že teda po tý devátý mohu dorazit. Prý že jasně, že bude čekat. Tak fajn. Přišlo mi, že je Fí. trochu smutný, ale já se opravdu nedovedu rozpůlit.\nVyrazila jsem na bus. Byla jsem nervóznější než před prvním rande a procházkou do Hvězdy dohromady. V tašce jsem měla to jedno zbylý víno. Pokochala jsem se božím výhledem na Pražský hrad a pak už mě čekala cesta k cíli. Proběhla jsem kolem Hospůdky, moc jsem se tam raději ani nekoukala, aby mě nějaká známá tvář nelákala na panáčka, naštěstí všichni asi využili hezkého počasí a byli někde fuč, protože tam nikdo moc nebyl a za pár vteřin jsem už stála pod okny svého chlapce. Vzpomněla jsem si, jak jsem po Marpovi v dubnu měla v plánu jít pod tato okna vyřvávat vřelá vyznání lásky a musela jsem se pousmát. Kdo by to byl řekl, že se všechny ty moje představy a tužby začnou naplňovat… „Jsem tu.“ vyťukala jsem obratně do telefonu a zvedla oči vzhůru. Rozzářil se jako sluníčko a mával.\n„Ahoj.“ a poprvé mě přivítal rovnou pusou na pusu. Protože jsem byla pozvána na kafe, na který jsem neměla zrovna chuť, požádala jsem o čaj. A mezitím dala do lednice chladit to víno. Poskakoval kolem mě jak pejsek a já cítila, že dnešní noc bude nezapomenutelná. A na to, že měl kocovinu, vypadal sakra dobře. Jak to jen dělá, on vypadá skoro furt jak kdyby se chystal na přehlídkový molo… Nechápu. V televizi běžel nějakej praštěnej film o mimozemšťanech, tak jsme se váleli na gauči a komentovali ho. Bylo to všechno hrozně príma, přirozený. Popíjela jsem to hnusný bílý víno, ale bylo mi to fuk, protože atmosféra všechno přebila.\nKdyž skončil film, měla jsem soukromej koncert. Má moc hezkou barvu hlasu a na tu kytaru hraje fakt pěkně. Našla jsem si umělce. Mé přání bylo vyslyšeno. Už ani nevím, kolik bylo hodin, když se na mě podíval a zeptal se, jestli se půjdeme už osprchovat. Na oko jsem zívla a souhlasila. Šla jsem první. Pak jsem seděla na okně, kouřila a psala V.: „Právě šel do sprchy. Dneska se určitě pomilujeme. Jsem příšerně nervózní.“\nJe to možná směšný, ale Er. mi v posteli maximálně vyhovoval. Byla to vždycky několikahodinová jízda, málokdy se stalo, že by mě plně neuspokojil a prostě mě to s ním bavilo. Neměla jsem moc kluků, ale to ostatní bylo, až na dva, fakt hrůza, šup sem šup tam, preventivně na tebe ani nesáhnu, abych tě náhodou nevzrušil, ale zato to budu blbě komentovat, třeba se aspoň zasmějeme. Když jsem si dělala „seznam“ věcí a vlastností, který musí můj nový kluk mít, tomhle jsem přikládala celkem význam. A nešetřila jsem skromností, přeju si, aby v posteli byl ještě lepší než Er.!\nTa chvíle nastala. Jeho strach se očividně rozplynul, naše oblečení šlo dolů a hurá na to. Byla to jízda. Nějak nevěřím, že byl pět let úplně bez ženy a jestli jo, tak asi hodně studoval. Rozhodně věděl co a jak, byl vynalézavej jak v polohách, tak v místech. Jen je hrozně užvaněnej. Kolikrát jsem mu musela zacpat pusu jazykem, protože na nějaký vykecávání se v těchto chvilkách zrovna dvakrát nejsem. Ani nevím, jak dlouho jsme řádili, asi 3 hodiny, jako měl výdrž a bylo to fakt neskutečný. Krásný. „To sousedi musej mít zas radost, nejdřív ti tu hodinu zpívám a pak se tak dlouho milujeme.“ „Vždyť jsme byli celkem potichu ne.“ začala jsem se smát, když jsme si dělali pauzu na gauči.\nUsínalo se mi po dlouhý době opravdu dobře. Nemám s ním problém prakticky s ničím, takže jsem vytuhla tak, jak jsem byla stvořená a bylo mi to úplně fuk. Celou dobu mě objímal zezadu. „Ty jsi jak topení.“ zašeptala jsem ráno, když jsem viděla, jak se probouzí. „Hm, ty taky.“ Ucítila jsem na svým zadku jeho pozdrav. Hmmm. Takovej budíček si nechám líbit. Tentokrát to bylo klidné, ale neméně pěkné.\n„Tak co, budeš chtít jít na ten badminton?“ Představa, že se budu cpát do jeho tepláků mě trochu děsila, přece jen, je oproti mě dost štíhlej. „Co kdybychom se jeli jen někam projít?“ navrhla jsem nesměla. Bála jsem se, abych nevypadala jako lenoch.\nVstali jsme, udělali si čaj, chvíli se váleli na gauči a pak vyrazili. Rozzářil se: „Já vím, kam pojedeme! Pojedeme na Divokou Šárku, co ty na to?“ A tak jsme sedli na tramvaj a jeli. Už nečekal, až do sebe nalámeme 5 piv. Už mě hezky držel za ruku, objímal a líbal. V tramvaji si mě držel kolem ramen a já na něm spokojeně ležela. Zas jsem měla pocit, že na nás všichni koukaj s úsměvem, protože jsme prostě dokonalá dvojka. Ukazovala jsem mu z okýnka zajímavý místa. Je fakt, že jak si před ním připadám – ne hloupá – ale bez znalostí a taková málo akční, tak tady jsem se docela vytáhla, protože snad mezi každýma zastávkama bylo něco, kde jsem byla na koncertě, výstavě nebo divadle. A to se mu očividně líbilo.\nNa Šárku jsme dojeli asi v půl 1. Bylo teplo, ale celkem příjemně. Vlezli jsme do lesa, hned za vchodem se pustili ze schodů hezky pěkně dolů. Byl rozkošnej, celou dobu šel krok přede mnou a bylo vidět, jak je ve střehu, kdyby mi náhodou podklouzla noha. Ale cestu jsme oba zvládli bez úhony a před náma bylo jedno hrozně príma odpoledne.\nProcházka byla moc fajn, šli jsme pořád rovně, kochali se přírodou a já poctivě čerpala vitamín D, který mi před pár dny naordinoval. Komentovali jsme přírodu, lidi, kecali o kravinách, vyprávěli si. Míjeli jsme koupaliště, už o mně ví, že na to plavání moc nejsem. Takže jsme ve své cestě pokračovali a došli jsme až do nějakýho bistra, kde jsme si konečně dali „snídani“, už jsme měli i celkem hlad. Bodejď by ne, když jsme měli v noci takovej výdaj energie. Koukali jsme na ten „výběr“ a nějak nevěděli co si dát. „Ty nejíš maso co?“ odhalil moje stravovací návyky. „Ne no, takže já mám volbu celkem jasnou…“ Zaxichtil se asi stejně jako já, když jsem se očima probírala všema těma klobásama a tlačenkama. „Dvě děsítky a dva hermelíny, prosím.“ Tady něco nehraje… Já ho nikdy neviděla jíst maso, v lednici taky žádný nemá. Není on snad taky vegetarián? No, sice není, ale jak jsem se dozveděla, jí jen ryby a mořský plody, jako snese třeba šunku na pizze, ale jinak si maso prakticky nedává. WOW!\nVyprávěla jsem mu o svý bývalý práci a mých praštěných kolegách. Nejvíc ho rozesmál Žirafák, kterýho si tenkrát žena zamkla doma a on chtěl jít na pivo, tak vyskočil z okna a zlomil si obě nohy. Když jsme se řádně občerstvili, pokračovali jsme v naší cestě. „Kam půjdeme?“ „Hele, někam dojdeme…“ Došli jsme k ukazateli. „Hele, za 3 kilometry jsme na Jenerálce, tam je to hrozně krásný a maj tam docela fajn hospodu.“ Souhlasil. Bylo dobrý, že cesta byla pořád po rovině, takže jsme se v tom vedru nemuseli nikam drápat a tak jsme to krásně všechno ušli a ani jsme nebyli moc opocený. I tak jsem se už nemohla dočkat, až si sednu k orosenýmu pivču, protože jsem měla pekelnou žížu.\nUž jsme se blížili, když v tom jsme míjeli hodně velkej jetel. Začal do něj koukat. Líbí se mi, jak chytá moje zvyklosti. „No, hele, tady je to tak velký, že by ten čtyřlístek našel snad i slepej.“ stoupla jsem si vedle něj. A hle! Skutečně tam jeden zapomenutý krásný byl! Věnovala jsem mu ho na oplátku za ten z Hvězdy. „Tak teď bychom mohli vyhrát tu loterii.“ potěšeně se usmíval. Myslím si, že my vyhráli mnohem větší loterii… Proběhlo mi hlavou při pohledu na něj.\nNetrvalo to dlouho a procházeli jsme Jenerálkou. Omrkli jsme jeskyni a pak už nám nic nebránilo k tomu usednout na zahrádku tý restaurace. Už se automaticky přitulil vedle mě. Objednala jsem si malinovku a desítku. A taky okurkový salát. Ňufík si dal kafčo, pivo a nějakou polívku. Seděli jsme hezky vedle sebe, pořád se objímali, hladili, pusinkovali a užívali si ten volný den.\nPřišla mi zpráva. Od bráchy. Že má volno a že by se stavil na mejdan. Souhlasila jsem. „Pojedeme pak ke mně?“ zeptal se Ňufík. „No, zrovna se tu domlouvám s bráchou, že přijede večer za mnou.“ Jeho tvář zahalilo lehký zklamání. Páni. Na to, jak jsem ho před pár dny musela skoro přemlouvat, aby si udělal čas… To jsou zvraty. „Akorát se mi teda nechce do práce. Mám chuť napsat kolegyni, jestli to za mě nevezme. Ale už za mě bere úterý a to nejde, aby tam byla furt.“ povzdechla jsem si.\nČas pádí, čas letí. Kdybych si nedala slib, že nebudu kvůli němu odstrkávat svoje kamarády, bráchu bych možná i odmítla. Ale tak zas to aspoň všechno zdrbneme. Což bylo Ňufíkovi jasný. Oždibovali jsme se jak dva zamilovaný puberťáci. „Nejraději bych tě tu povalil na ten stůl…“ zašeptal mi roztouženě do ucha. „Tak to zkus, nikdo se nekouká.“ snažila jsem se ho vyburcovat k akci. „No to víš že jo a pak přijede televize a budeme v live streamu a na netu – Brutální Polák na Jenerálce!“ Ještě chvíli jsme na tohle téma fantazírovali a dost jsme se nasmáli. Ten jeho pohled, kdy se mu rozsvítěj oči a skousne si ret, až se mu udělá ďolíček ve tváři je prostě nejlepší. Často na sebe prostě jen tak zůstaneme fascinovaně zírat. „WOW. Ty seš taká… Superkrásná krát 10!“ pěl ódy. On je taky krásnej. Navíc jsem za ten týden zjistila, že je hrozně podobnej Davidovi Švehlíkovi, no a to je moje láska už spousty let…\nPo tý šestý jsme se odebrali na autobus. Čekala nás cesta kolem mé bývalé práce. „Víš co, vystoupíme a půjdeme ukradnout toho jednoho psa, co jim zbyl, toho jsem měla ráda.“ „Hm, dobře, vystoupíme, ty půjdeš ukradnout psa a já mezitím počkám na zastávce.“ Načež jsme se pak shodli, že s naším pracovním vytížením bychom psa umořili a tak jsme byli rádi za naši plyšovou kočku, kterou jsem v Divoký Šárce našla a kterou jsme pojmenovali Jenerálka. Cesta byla príma, byl hrozně nadšenej, ukazovala jsem mu kam jsem chodila venčit, hospodu i teda sídlo chráněný dílny. Taky kostel svatýho Matěje a spousty dalších míst a věcí, na který ráda vzpomínám.\nPak už jsme dorazili do Dejvic, kde se nám zachtělo děsivě čůrat. „Koukej, támhle jsou nějaký toiky, zkusíme to?“ Obsadili jsme každý jednu budku a bylo to strašidelné. Komentovali jsme situaci a hulákali na sebe nějaký ptákoviny a děsně se smáli a modlili se, ať přežijem. Pak už nám přijel autobus a my se vydali dál. Tak moc se mi od něj zas nechtělo, to je hrůza. Ale nedalo se nic dělat, dokonce mi jela tramvaj. Obvykle bych si jich pár ještě nechala ujít, abychom se mohli ocicmávat, ale ať si zas chlapec nemyslí… Poslední pusa a pápá.\nZnaveně jsem usedla. Vytáhla jsem skoro vybitý mobil a tam zpráva od kolegyně: „Prosímtě, když za tebe vezmu zítřek, půjdeš místo mě tu a tu směnu?“ Ještě dvakrát jsem si to přečetla, jestli mě nešálí zrak. No nene. Vesmíre, ty ses rozhodl mi konečně udělat šťastnej a spokojenej život!\nDojela jsem domů, povlíkla bráchovi postel, dala si sprchu, snažila se oživit květiny, který jsem měla na starost a který to vedro snášej snad hůř jak já a vyčkávala návštěvu. Ta dorazila nějak po osmé. Byla jsem hrozně utahaná, oteklá, neměla jsem chuť ani jíst, ani pít, tak jsem tam tak cucala to hnusný víno, ale byla jsem hrozně spokojená a vyprávěla jsem všechny ty veselý a krásný chvíle z uplynulých dvou dní. Brácha se radoval se mnou, pak mi na oplátku on vyprávěl o své známosti… Protože jsme prostě správná dvojka, na první oficiální rande jsme se svými drahými polovičkami šli ve stejný den. Na to druhý taky, to třetí – kino- to šli jen o den dřív jak my. Akorát pak se to nějak zkomplikovalo…\nNeměla jsem chuť už ani na to cigáro, to by chtělo zahájit nekuřáckej den. Díky tomu, že jsem nemusela nikam vstávat, šli jsme spát asi v půl druhý. Byla jsem ráda, že jsem ve svý posteli.\nRáno jsme si moc nepřispali, v tom vedru se fakt nedá. Já se pak pustila do úklidu a říkala jsem si, že bych teda mohla Ňufíka na oplátku pozvat k nám. Nojo, ale kdy mu to napsat a jak? Protože jsem mluvila o tom, že jsem si pořídila smoothie maker a že mu jednou udělám jahůdkový veganský smoothie, brala jsem to jako celkem dobrou záminku ho nalákat. Po obědě jsem se zmátořila a šla na nákup. Ten Albert u nás je otřesnej. Nic tam nemaj. Neměli ani ty jahody. Chtěla jsem banány, měli asi troje a z toho dvoje fakt hnusný. Nekomentuju, že na celou prodejnu maj asi 10 vozejků, tak jsem to všechno musela tahat v tom ručním košíku.\nNo něco málo jsem nakoupila, udělám hody, ať vidí, že jsem taky dobrá hospodyňka, muhehe. Šla jsem vybrat hotovost do svýho bankomatu a že skočím teda pro jahody do ovoce. Nojo, ale ten bankomat byl rozbitej. Hrome! Tak jsem musela vybrat u konkurence. Jahody jsem nakonec sehnala, jsem si skoro připadala jak ta Maruška se dvanácti měsíčkama a pak jsem vyrazila na autobus, který hezky čekal v zastávce, nojo, jenže měl poruchu a než jsem se vymotala mezi těma lidma, ujela mi i tramvaj. Sakra. Když se daří… Odložila jsem si nákup na lavičku a vytáhla mobil. Hleďme ho, píše! Vyfotila jsem mu ovoce a navrhla mu, ať se staví tentokrát ke mně. Kupodivu ani moc neváhal. Zkoušel pak akorát jestli nechci bejt spíš u něj, ale jelikož jsem měla v úterý volno a chtěla jsem spát doma, tak jsem se nenechala přemluvit.\nDoma jsem se vrhla k plotně. Co to se mnou ten chlap udělal… Udělala jsem zeleninový salát s citrónovým olejem a olivama, který oba milujeme a na snídani smoothie z jahůdek a banánový lívance. To byla těžká improvizace, snad ho neotrávím. A pak jsem byla jak na trní, trochu jsem ještě doklidila, aby se nelekl, i když on je stejnej chaotik jako já co jsem tak vypozorovala, a pak už jen vyčkávala. Přijel v osm. Chtěl zajít na večeři, ale to nový asijský bistro bylo zavřený, žádnej krám v dosahu už taky nebyl otevřenej, sakra.\nTak jsme šli k nám a já mu objednala pizzu. Hned začal tasit piva. „Neříkal jsi, že nebudeš teď týden pít?“ Zarazil se. „Nojo, to máš pravdu, já na to úplně zapomněl.“ Nakonec mávl rukou a otevřel ho. Já si nalila růžový víno, co mi zbylo ještě od svátku, celkem příjemná změna po tom hnusnym bílým a usedli jsme na gauč. Nesměle se otázal, zda by si mohl pustit fotbal. A je to tady. Když jsem si vysnívala toho potenciálního chlapa, říkala jsem si, že určitě k jeho „blbým“ vlastnostem bude patřit koukání na sporty. Mám ráda hokej, ale to je tak všechno na co mě baví čumět. Ale bylo mi to nějak fuk, ať se kouká. Celkem si u toho zvládl i povídat, já si mezitím vyřizovala nějaký pracovní věci a drbala mu záda, tak to byl spokojenej.\nPo fotbale jsme ještě chvíli poseděli, byli jsme oba dost unavený, on očividně nervózní z toho, že se mi vrátěj nečekaně rodiče a bude zdrhat po hromosvodu, bylo vidět že není ve svý kůži. Ukazoval mi svoje testy z češtiny, něco jsem mu tam poopravovala a vysvětlila věci, kterým nerozuměl a pak jsme zakempili na balkoně a pozorovali naprosto úžasný kino v podobě blesků. Pak už následovala sprcha. Koukal na ty moje dvě oddělený postele. „Ty budeš spát na jedný a já na druhý, jo?“ „Ne, ty budeš spát na gauči.“ prohlásila jsem bez váhání. Pak jsme se tomu zasmáli a nasáčkovali se do tý mý pidi postýlky. Nojo, není to takovej luxus jak u něj, nenadělám nic. Chvíli jsme se snažili se oždibovat, ale nervozita a únava udělala svoje, tak jsme toho po chvíli nechali. Ráno to bylo o dost lepší, hodili jsme společnou sprchu, pak mi teda při vší tý vášni hejbl ze zádama, tak se to rozhodl odpracovat a věnoval se jen mně, což za nedlouho přineslo ovoce.\nUdělala jsem mu snídani, byl hrozně nadšenej, strašně mu to chutnalo. Je pravda, že ty lívance fakt byly celkem dobrý, ještě jsem je trochu posypala skořicovým cukrem a nakrájela k tomu jahůdky. Hrozně se mu nikam nechtělo a tak jsme si šli ještě asi na půl hodiny lehnout. Pak už ale nebylo zbytí, já šla uklízet, on žehlit. Hotový manželský pár! Doprovodila jsem ho na tramvaj. Achjo, jak mně se bude stýskat, se teď takovou dobu neuvidíme… „Ty jdeš dneska do toho divadla, co?“ „Nojo, jdu.“ „A po divadle budeš dělat co?“ „No, buď půjdeme s bráchou někam posedět, nebo pojedu dom, oni se naši už vracej, tak že bych taky hodila řeč s nima…“ Chvíli tak váhavě a smutně koukal. „Nechceš pak přijet ke mně? Jak jsi u mě teď nespala, tak jsem se v noci probudil a hledal jsem tě…“ Nemusel mě ani moc přemlouvat, tak jsem na to kývla.\nPoklidila jsem zbytek bince a šla se šlechtit do divadla. Sice nosím šaty a sukně, ale jsem spíš teniskový typ, takže tentokrát jsem se rozhodla jít opravdu za dámu. Vytáhla jsem ze zásob dlouhý černý šaty s opravdu hlubokým dekoltem – kupovala jsem si je tehdá, když jsem chtěla ulovit Er. a ani jsem je vlastně neměla na sobě. Vyčesala jsem si drdol, na krk dala štrasový náhrdelník, do uší ladící náušnice. Až se setmí, vytuním to tím novým přehozem s maceškama a protože je do červena, udělala jsem si rudou pusu. A na nohy černý semišový boty na klínku. Dřív jsem je nosila i na koncerty, ale nějak je poslední dobou nesnesu. Holt, pro krásu se musí trpět.\nS bráchou jsem se sešli v sedm před divadlem, protože jsme jedna krev, přišel neméně stylově oblečený jako já. Horší bylo, že v tom vedru jsme se oba roztejkali, elegance neelegance… Vyjeli jsme výtahem do kavárny, dali si Aperol spritz, nikdy jsem ho neměla, překvapilo mě, že je to fakt celkem osvěžující. No a před osmou jsme zamířili ke vchodu, kde celá naše Návštěva měla začít. Tam nás uvítala už Tereza Vilišová s megafonem a pak jsme mohli vstoupit do chodeb, které nám trochu představili organizátora Bomrura.\nPrvní půlka představení se odehrává na stojáka ve stanu, herci chodí kolem vás, nabízejí vám občerstvení a sem tam pronesou nějakou hlášku cíleně na vybraného diváka. Ta druhá už je v sedě, opět ve stanu. Kapacita je velmi omezená, takže i když sedíte, máte dojem, že jste součástí celého představení, které bylo fakt super a i když chvílema bylo trochu složitější na přemýšlení, jako celek se nám moc líbilo. Celé to končí tak, že herci sedí v hledišti a vy – diváci – stojíte na jevišti. Po skončení se odchází ze sálu, herci stojí u dveří a podávají vám ruce a děkují, že jste je přišli navštívit. Mně podal ruku Saša Rašilov a protože hned vedle něj stál Matásek, kterýho zbožňuju, neváhala jsem, a potřásla pravicí i jemu. Bylo to fakt príma a rozhodně doporučuju, i když je teda na dlouho dopředu docela vyprodáno.\nPak už jsme si jen dali cigárko a rozešli se o dům dál. Brácha pokračoval za kamarády a já za svým přítelem. Hustý, já mám přítele! Napsal mi, že už čeká a že mi koupil vínečko. No teda, my skončíme jednou na protialkoholovym. Ujel mi před nosem autobus a ten druhej měl samozřejmě zpoždění, takže jsem dorazila až kolem půl 11. Ňufík byl ohromen. Zůstal na mě fascinovaně zírat. „Ty… vypadáš nádherně. Bože… Jsi strašně krásná!“ a velice opatrně mě políbil, aby mi neponičil makeup. Vyšli jsme schody a jen se za námi zavřely dveře, popadl mě do náruče a začal líbat.\nNechala jsem ho ještě chvíli, ať se kochá a pak jsem si převlíkla šaty za jeho tríčo a natáhli jsme se na gauč. Ukazovala jsem mu program, vyprávěla jaký to bylo a jeho to fakt zajímalo a naslouchal. V telce běžel zas nějakej praštěnej film, tak jsme na něj koukali a komentovali to. Protože bylo vedro na padnutí, dali jsme si matraci z patra na zem, dopili vínečko, dali si sprchu a šli si lehnout. Chtěl napravit své selhání z večera předchozího a nutno zmínit, že se opravdu činil a bylo to zase naprosto boží. V jednu chvíli mě dokonce vyřadil z provozu, to když se na mě tak pohupoval, koukal mi do očí, pak se spokojeně zaculil a vypadlo z něj: „Já hledám point gééé.“ Začala jsem se smát a byla k nezastavení.\nDílo bylo dokonáno a my usli téměř okamžitě. Ani jsem se moc nebudila. Budíka jsme měli nařízenýho normálně, ale nikam jsem ráno nemusela, protože měl home office. Po probuzení jsme hned vlítli do sprchy a pak na sebe. Potom šel uvařit snídani a zapnout notebook, aby byl v pohotovosti. Já si zapla televizi, koukala jsem na nějaký dokumenty, u toho snídala ovesný vločky v kokosovym mlíku a zapíjela je čajem. Takovej luxus. Když zjistil, že po něm nikdo v práci nic nechce, začal šmátrat všude možně, že prý přece neexistuje, abych od něj jela neuspokojená. A tak jsem se natáhla a říkala jsem si, jak mám šikovného a pozorného chlapce. A taky nezdolného, protože vždycky chvíli pracoval a pak jsme pracovali zas spolu.\nChvíli pracoval dlouho a já usnula na gauči. Když mě přišel zkontrolovat a tím mě vzbudil, zjistila jsem, že celou dobu na sebe slintám. Paráda. Navrhl, že si zajdeme na oběd do jedný príma veganský restaurace. Tak jsem se oblékla, bože, já si snad někde koupím nějaký tenisky cestou, už jsem měla pěkně rozedřený prsty. Na Andělu je Pastva, jednou jsem tam byla s Er. na pivu, ale jídlo jsme si nedávali. Já si objednala těstovinový salátek, Ňufík nějakej pikantní bulgur, k tomu jsme si dali domácí limo a pak jsme hodovali a ochutnávali od sebe a on celej hořel, protože ta paprika fakt pálila a já se mu smála a byla sranda. Pak jsme se zas vrátili domů. On musí mít hroznej účet za vodu, protože jsme si zas hodili sprchu a pak na to okamžitě vlítli. Když bylo po všem a já vyčerpaně ležela na gauči, šel zkontrolovat jestli ho z práce nesháněj. A sakra, byl jedinej, kdo zdržoval nějakou videokonferenci. Tak šel volat. A já poslouchala jak hezky přepíná do angličtiny a říkala jsem si, že mám fakt všestranného chlapce. V jednu chvíli se nenápadně od počítače vzdálil, aby mi mohl dát pusu, to bylo roztomilý.\nNaštěstí po tý čtvrtý hodině po něm nikdo už nic nechtěl, já se furt přemlouvala že půjdu domů, protože jsem večer měla jít s Fí. do Riegráčů. Nakonec jsme si napsali, že by bylo lepší to přesunout na zítřek, z čehož měl Ňufík neskrývanou radost. „Víš, já když jsem s tebou… Tak se můžu chovat tak jak to cítím. Nemusím si na nic hrát. Jsem s tebou hrozně šťastnej.“ objímali jsme se na gauči. Dám výpověď a budu se s ním jen válet a hladit ten jeho rozkošnej obličej a pusinkovat ty jeho krásný rty a… Zblázním se z něj! Po další ňufíkovací chvilce na mě přišla nějaká šílená únava. Viděl, že se mnou žádná prdel už nebude, na jeho: „Co budeme dělat? Pomilujem se ještě?“ jsem vydechla, že už fakt nemám energii a že jak koukám, je neznavitelnej. Tak vzal kytaru a hrál mi a já tam umírala. Napůl blahem, napůl tím nelidskym dusnem. Začalo lejt. Viděl že je mi blbě a staral se. To bylo milý. Nalil mi trochu coly, kupodivu trošku zabrala.\nŘíkal, že pokud chci, ať tam klidně ještě spím, že jede domů až ráno v 9, tak by mě nebudil nějak brzo. „Já pojedu domů.“ „Víš, že tady jsi taky doma, viď.“ „Já vím, ale fakt pojedu. Znáš nás… Nesmíš zaspat, malej by byl zklamanej.“ Políbil mě. „No, to musíme nějak vymyslet, jestli bude spát nahoře, nebo dole…“ Trochu mě to zarazilo. Už nemám žádný pochybnosti, vím že to se mnou myslí vážně, ale že mě bude chtít tak brzo s malym seznámit jsem nečekala… Pozorovala jsem ho. Jak kouká, jak je spokojenej. I já jsem spokojená. Začala mi klesat váha. Zhubla jsem 7 kilo a vypadá to, že to jede dál a dál. Vždycky když jsem byla spokojená, tak jsem hubla. Hlavou mi proběhlo, že tohle je ten chlap, kterýho si fakt jednou vezmu. A usadím se. Trochu strašidelný. Možná i ty geny teda časem předám dál, i když teda pořád na mě žádný mateřský pudy nepřišly.\nVáleli jsme se u nějakýho dokumentu o zvířatech. Ani zvuk jsme nezapli. Bylo nám šumák, co se tam povídá. Nemohla jsem se ho nabažit. On je celej takovej povedenej. Málem jsme na sobě usnuli. Ale desátá se přiblížila a já fakt zatoužila po svým klidu. Nebo jako takhle, mít tam normální oblečení, tak klidně se zdržím do rána, ale představa, jak pojedu s těma rozedřenejma nohama domů ráno v tom vedru, fuj. Šel mě doprovodit na zastávku. Přemýšlel, jak to uděláme ten další týden, má tu návštěvu, přijedou mu kamarádi. Ale to nevadí, já se aspoň uvidím se svými kamarády, který jsem dlouho neviděla. A příští víkend pojedeme někam na výlet. Chtěli jsme jet přes noc, ale bohužel mám výměnu za kolegyni a jet tam v pátek večer a v sobotu se vracet nemá moc cenu, tak pojedeme v sobotu jen na otočku. Těším se a už vybírám cílovou destinaci.\nDomů jsem přijela k tý jedenáctý. Ve dveřích mě málem povalil pes, kterej mě týden neviděl. „Takhle se chodí z divadla?“ ozval se z obýváku žertovný hlas mámy. „Mno, trochu se to představení protáhlo…“ zaculila jsem se. Posadila jsem se na gauč a už se začali vyptávat. Tradičně ne na mě, ale na bráchu. Trochu mě to zamrzelo, ne že bych měla nutkání o sobě něco povídat, ale přece jen bych čekala trošku větší zájem, kor po mých předešlých zkušenostech. No tak jsem se dočkala, nalili mi skleničku vína a zeptali se jestli teda mám fotku toho svého přítele… Mám akorát tu ofocenou ze zdi, je tam trochu šišatej, protože je vysoko a já nikam nedosáhnu, spolu jsme zatím nějak neměli příležitost se fotit… Máma byla v šoku. „To je fešák!“ Skoro jako by mi nechtěla věřit, že jsem „klofla“ něco takhle pěknýho. Jako Ex. hezkej nebyl a Er. se mi sice líbil, ale ty jeho vyhnilý zuby taky nebyly nic oslnivýho…. Tohle je jinačí materiál…\nOdpadla jsem celkem rychle. S vidinou posledního volného dne před pracovním víkendem… Ale konečně tak nějak vyrovnaná a … šťastná?\nHledáme sami sebe, odvahu, akordy a možná pár dalších věcí\n2 komentáře: „„Jen s tebou se můžu chovat tak, jak to cítím.““\n14. 6. 2019 (22:36)\nP.S, Nepoužívej, prosím, výraz Sofiina volba.\n14. 6. 2019 (23:31)\nTo je můj nový výraz pro zapeklité situace. Podobnost s volbou Sophiinou čistě náhodná.\nJinak děkuji. 🙂


Připomeňte si původní Bugatti Chiron. Používalo techniku Lamborghini Diablo | auto.cz\nTitulní strana > News > Novinky > Připomeňte si původní Bugatti Chiron.…\n27.1. 2019 David Bureš\nNa konci devadesátých let bylo u Bugatti hodně živo. Pod vedením nového majitele, koncernu Volkswagen, ve spolupráci s italskou karosárnou Italdesign představilo na přelomu let 1998 a 1999 hned trio konceptů, které měly oživit povědomí o značce, která byla kvůli finančním potížím nucena ukončit činnost v roce 1995. Posledním z nich bylo Bugatti 18/3 Chiron.\nBugatti 18/3 Chiron se světu představilo v září roku 1999, na tehdejším frankfurtském autosalonu. Přestože s pozdějšími kreacemi značky měl jen máloco společného, vytyčil směr dalšího směřování Bugatti. Byl totiž pekelně rychlým supersportem, tedy typem vozu, na který se ve Francii sídlící značka orientuje dodnes. Naopak Chironu předcházející koncepty, kupé Bugatti EB 118 pro pařížský autosalon 1998 a sedan Bugatti EB 218 pro ženevskou autoshow 1999, vzdávaly hold spíše luxusním automobilům z dávné historie značky.\nChiron však na ně navazoval svým designem, ostatně všechny tři vozy byly navrženy italskou karosárnou Italdesign. Auto konkrétně zpracovával Fabrizio Giugiaro, kterému pomáhal Hartmunt Warkuss z designérského centra Volkswagenu.\nPřídi dominovala maska v tvaru podkovy, tak typický poznávací znak Bugatti, přičemž zpracování předních blatníků a xenonových světel už připomínalo pozdější Bugatti Veyron. Ostatně není tolik divu, koncept předcházející někdejšímu nejrychlejšímu sériovému autu světa následoval jen pár týdnů po představení 18/3 Chiron. Koncept EB 18/4 Veyron se představil v říjnu 1999 na tokijském autosalonu, jeho tvary si však už navrhnul sám Volkswagen.\nNaopak záď byla od pozdějšího Veyronu hodně jiná, oblý blatník se zakomponovanými svislými světly odkazoval na přední partie. Z boku zaujala hlavně 20palcová kola s podobným designem užitým na meziválečném Bugatti Typ 35B, tedy vozu, s nímž závodil Louis Chiron, který dal konceptu jméno. Pro Bugatti typickým znakem byl i modrý lak z karbonu zhotovené karoserie.\nInteriér byl už hodně luxusní. Užita zde byla vybraná kůže, před spolujezdcem se pak objevovaly hodinky, které šlo vyjmout. Luxus tak vůz spojoval nejen s předcházejícími koncepty EB 118 a EB 218, ale také s pozdějším sériovým konceptem.\nNaopak užitá technika byla zcela jiná. Základ, včetně systému pohonu všech kol, byl převzat z Lamborghini Diablo VT. Dnes možná překvapivé řešení mělo tehdy svoji logiku, automobilku ze Sant‘ Agaty Volkswagen koupil ve stejném roce jako Bugatti, a tak proč nevyužít jeho zdroje... Zvlášť když koncept měl být pojízdný.\nO pohon se pak staral Volkswagenem navržený osmnáctiválec (!) o objemu 6,3 litru, který dal konceptu přídomek. Osmnáctka odkazuje na počet válců, trojka pak na počet řad, v nichž byly uloženy. Stejný, atmosférický agregát se objevil také v EB 118 a EB 218, shodné byly i parametry. Výkon činil 555 koní (tedy 408 kW), točivý moment pak 650 N.m, což konceptu prý umožnilo zrychlit z 0-97 km/h za 3,5 sekundy a jet nejvyšší rychlostí 330 km/h. Před zadní nápravou uložený motor byl spárován s pětistupňovým manuálem, což dokazuje, že konec devadesátých let byl ještě u supersportů ve znamení ručně řazených převodovek.\nK tématu: Bugatti mělo mít ještě o dva válce navíc. Vzpomínáte na úchvatný W18?\nBugatti 18/3 Chiron zůstal jen ve fázi konceptu, automobilka místo něj rozpracovala následující koncept, 16/4 Veyron. Z něj vycházející sériový automobil se jím inspiroval jak z hlediska designu, tak z hlediska jména, které mu dal další slavný závodník Bugatti, Pierre Veyron.\nJen ten motor byl nakonec užitý jiný, koncept Veyronu ještě užíval osmnáctiválec o objemu 6,3 litru, který se ale ukázal jako nepoužitelný v sériovém autě. Byl příliš vysoký, komplikovala se zástavba turbodmychadel a prý si ani příliš nerozuměl s převodovkou. To nakonec vyústilo v jeho záměnu za nově vyvinutý šestnáctiválec, se čtyřmi turbodmychadly, o objemu osmi litrů. To už je ale zase jiný příběh...\nOjeté vozy Bugatti najdete na webu aaaauto.cz >>\nŠtítky Bugatti\tVideo\tSportovní\tKupé\tSupersport\nPřidat názorDiskuse: Připomeňte si původní Bugatti Chiron.…\nSLAČKA NA KOLEČKÁCH, TUHLE MAKARÓNSKOU PŘEPAL POPELNICI KOUPÍ LEDA BLÁZEN 27.01. 19:01 Kharl.ANTIDIESEL\nZnačka Abarth (13x) Acura (1x) Aixam (5x) Alfa Romeo (331x) Alpina (7x) Ammann (3x) Aston Martin (11x) Audi (2214x) Bentley (61x) BMW (5749x) Buick (4x) Cadillac (30x) Can-Am (3x) Chausson (1x) Chevrolet (404x) Chrysler (184x) Citroen (2367x) Dacia (844x) Daewoo (47x) Daihatsu (22x) Demag (1x) Dodge (89x) DS (12x) Emu Alltrac (1x) Ferrari (77x) Fiat (1326x) Fisker (1x) Ford (5736x) GMC (4x) Gordon (1x) Honda (536x) Hummer (18x) Hyundai (2348x) Infiniti (37x) Isuzu (28x) Jaguar (297x) Jeep (472x) Kia (1506x) Knaus (1x) Lada (Vaz/Žiguli) (15x) Laika (2x) Lamborghini (39x) Lancia (50x) Land Rover (586x) Lexus (80x) Ligier (9x) Lincoln (14x) Maserati (23x) Massey Ferguson (1x) Mazda (871x) MCC (1x) McLaren (7x) Mercedes-Benz (2849x) MG (6x) Microcar (1x) Mini (519x) Mitsubishi (551x) Nissan (815x) Oldsmobile (1x) Opel (2612x) Peugeot (3872x) Pontiac (2x) Porsche (290x) Praga (2x) Rapido (3x) Renault (2929x) Rolls Royce (20x) Rover (4x) Saab (53x) Seat (867x) Smart (93x) SMC (3x) SsangYong (21x) Subaru (452x) Suzuki (724x) SYM (4x) Škoda (11944x) Tesla (9x) Toyota (1427x) Trabant (2x) Victory (2x) Volkswagen (5902x) Volvo (1551x) Wartburg (1x) Weinsberg (4x)


Randall a Hopkirk (1969) [TV seriál] - Randall and Hopkirk - FDb.cz\nRandall a Hopkirk [TV seriál]\nakční / komedie / krimi / fantasy / mysteriózní\n60 minut, 26 dílů\nObsah filmu Randall a Hopkirk\nV původní verzi barevný 26-dílný seriál s duchařskou a detektivní zápletkou. Jeff Randall a Marty Hopkirk jsou přátelé a zároveň partneři v provozování vlastní detektivní kanceláře. Poté, co je Marty Hopkirk zavražděn, se svému příteli zjevuje jako duch a pomáhá mu vyřešit kriminální zápletky...\nRoy Ward Baker ..... 1 episoda, 1969\nPaul Dickson ..... 1 episoda, 1969\nRay Austin ..... 7 episod, 1969-1970\nJeremy Summers ..... 7 episod, 1969-1970\nCyril Frankel ..... 6 episod, 1969-1970\nLeslie Norman ..... 3 episody, 1969-1970\nMike Pratt ..... Jeff Randall (26 epizod, 1969-1970)\nKenneth Cope ..... Marty Hopkirk (26 epizod, 1969-1970)\nAnnette Andre ..... Jeannie Hopkirk\nRichard Kerley ..... Sgt. Hinds (3 episody, 1970)\nIvor Dean ..... Inspektor Large (2 episodes, 1969-1970)\nGarfield Morgan ..... Carlson (2 episodes, 1969-1970)\nJudith Arthy ..... Jennifer (2 episody, 1969)\nJames Bree ..... Mullet\nBarrie Ingham ..... Emil Cavallo-Smith\nMaggie London ..... zdrav. sestra\nDonald James ..... 11 episod, 1969-1970\nTony Williamson ..... 7 episod, 1969-1970\nRalph Smart ..... 2 episody, 1969\nGerald Kelsey ..... 2 episody, 1970\nRay Austin ..... zbývající epizody\nZobrazit všechny herce a tvůrce filmu Randall a Hopkirk >\neden z mála hraných seriálů, který jsem ještě coby dítě sledoval už roku 1990, tehdy ještě na černobílé televizi (i když on byl i obraz seriálu tehdy v černobílé verzi). Nejvíc mi z té doby v hlavě utkvěl díl To je sladký pokojíček, hlavně úvodní scéna, kdy se ta ženská v uzavřené místnosti otrávila plynem, zatímco její milenec už jí za oknem kopal hrob. Pak jsem si matně pamatoval díly Čtenář myšlenek, Milovníci ptactva a Sentimentální cesta. Před pár lety mě dost nasralo, že ani dnešní prozápadní média nebyly schopny díly 19-26 nadabovat a na DVD je odflákli debilníma titulkama. Už proto nemůžu R a H dát původně zamýšlené 7 *, takhle jich bude muset stačit pouze 6.\nSeriál patří k našemu mládí, kdy jsme černobílé příběhy hltali a na barvu jsme si nějaký rok ještě museli počkat. Soukromí detektivové Randall a Hopkirk pracují na případu, a když Marty Hopkirk je svým pátráním na stopě, je zavražděn. A pak už se zjevuje svému partnerovi Jeffovi jako duch a pomáhá s pátráním. Na svou ženu se může dívat a mluvit, ale ona jej nevidí ani neslyší...\nJako holka jsem tenhle humorný seriál o žárlivém duchovi, který z "onoho světa" pomáhá svému kolegovi řešit různé detektivní příběhy, doslova milovala. Dneska už mě to až tak nebere, přesto ale dávám plných 7 bodíků, protože ve srovnání se současnou nabídkou televizních pořadů se mi Randall a Hopkirk mého dětství jeví jako velice solidní zábava.\nV době kdy běžel v Československé televizi to byla\nsenzace seriál ze západu a ještě dobrý.Duchařina a skvělá i dnes moc pěkně uděláno.\nDost dobre natoceny komedialni kriminalni serial o dvojici detektivu,z nichz je jeden duch.\nKdyz to u nas davali,tak jsem se na to velice rad dival.\nNa svou dobu to bylo dobre udelane.\nTenhle seriál je prostě staá dobrá klasika. V dnešní době, kdy už filmaři v kriminálkách neví, čím by na diváka zapůspbili, je to milý závan minulosti. Kromě hereckých výkonů oceňuji také skvělý český dabing.\nKdysi to byl v te době kdy se dával v televizi dobrý serial,dnes když jsem ho viděl,tak mi to přišlo né tak uchvacující jako kdysi..\nJá mám dojem, že tenhle seriál se snad reprízoval jenom jednou, a to hned po roce 89. Což je rozhodně škoda. Už jenom ze studijních důvodů je zajímavý zahraniční černobílý seriál. Krimi oživené duchařinou a vtipem. Těžko doporučovat, protože cesta k tomu bude asi dost spletitá.\nProfesionálové jsou legendou, ale Randall a Hopkirk jsou ti praví průkopníci v popularizaci kriminálních seriálů, v nichž úřaduje dvojka správných a neohrožených detektivů, kteří ovšem nemají daleko k humoru... Jako bonus je tu navíc jeden z nich duchem, což považuju za výborný nápad. Jen škoda, že narozdíl od všech Doylů, Dempseyů, Mulderů atd. se tento seriál zdaleka tolik nereprízuje.\nKlasický detektivní seriál s nepříliš komplikovanými kriminálními zápletkami a solidními hereckými výkony obou hlavních postav. Navíc je děj prokládán i sympatickým humorem, takže se divák docela pobaví.\n82.3 % (47 hodnocení)\nOspalá díra (2013) [TV seriál]\n75 % (62 hodnocení)\nPřátelská výpomoc (1989) [TV inscenace]\n65.9 % (334 hodnocení)\n75.3 % (49 hodnocení)\n81.3 % (558 hodnocení)\n81.2 % (121)


GILERA XR 1 125\nVýkon 26 HP při 9500 ot.\nFOTOGRAFIE POPISOVANÉ GILERY XR1\nJedná se o italské cestovní enduro GILERA XR1, typ 150. Rok výroby 1988, vodník, startér, 2x kotouč, 6 rychlostí, výkon podle TP 19,5 kW(27k)/9500 ot.min-1 , hmotnost 145 kg, nádrž 23/5l, vpředu upside-down, vzadu jedna centrální jednotka, dávkovací čerpadlo oleje, vyvažovací hřídel. Tuto motorku jsme koupili v červnu r.1996 jako přivezenou z Itálie od Pavla Jakeše (dnes PAOLO Žichlínek u Lanškrouna) za 40 000 Kč. Na tch. bylo asi 24 000 km a vypadala velmi zachovale.\nTeď něco o provozu a o závadách. Bylo toho hodně, tak nevím, jestli něco nezapomenu, i když jsem si dělal dost podrobný poznámky. Rozdělil bych to na dvě skupiny, motor a zbytek motorky. Hodně lidí mi říkalo, že takhle výkonný motor nic nevydrží, ale já si to nemyslím.\nOd doby, kdy jsme přivezly motorku domů uběhlo 4,5 roku. Za tu dobu jsme společně z bratrem natočili přes 30 000 km, takže teď je na tachometru asi 55 000. Musím napsat, že se nestalo, aby nás motorka někde nechala.\nTato motorka je vybavena dávkovacím čerpadýlkem na olej. Olej doporučuji používat plně syntetický, mám vyzkoušené tyto značky: AGIP – 2T Racing plus, CASTROL – TTS, REPSOL – 2T Competicion, OMV (už nevím, jak se jmenoval, ale byl to také plně synt. pro 2T) a MOTUL – 600. Cena těchto olejů je kolem 320Kč/l, tedy žádná levná legrace, ale šetřit nedoporučuji. Spotřeba tohoto oleje je asi 1 litr na 1000km, směšovací poměr s benzínem vychází asi na 1:50-60.\nDo převodovky nedoporučuju syntetické oleje, protože se pak klouže spojka. Docela dobrý se mi zdál minerální olej do automatických převodovek, protože pak se nestalo, aby se spojka při delším stání slepila.\nHned po koupi jsem zjistil, že nefunguje termostat. Motor se moc chladil a tak docházelo hlavně po pojíždění městem k tomu, že při akceleraci motorka kuckala jako studená. Nejdříve jsem to vyřešil dečkou před chladič. V zimě jsem termostat opravil a od té doby je to OK.\n29 000km Na podzim 96 jsem na doporučení jednoho „specialisty“ vyzkoušel částečně syntetický olej\nVALVOLINE - 2T Syn- speed. Cena 170 za litr byla lákavá, ale samozřejmě se to vrátilo v podobě\nzadřeného motoru. Naštěstí to vydržel nicasil ve válci, tak mě to stálo „jen“ asi 2 500 Kč za novou\npístní sadu. Pokud se motor zadře, což znamená jeho náhlé zastavení (bez nějakého varovného\nslábnutí apod.)obvykle při plném výkonu, stačilo ho chvilku nechat vychladnout a zkusit protočit.\nPokud to jde (vždy se mi to podařilo), tak je možnost motorku roztlačit. Nemá sice kompresi, ale tak nad 4 000 ot/min se motor rozběhne. Je možné potom opatrně pokračovat v jízdě, protože podle mého názoru už není co zničit a aspoň se dostanete, kam je třeba. Někdy se stane, že přilepené pístní kroužky se nastartováním uvolní alespoň do té míry, že se pak s motorkou dá chvíli jezdit, ale je potřeba se podívat do válce, co se tam stalo a jak to tam vypadá. Pokud to zadření není následkem destrukce pístu nebo jeho propálení chudou směsí, ale jenom přilepení pístních kroužků.\n35 000km Přestalo fungovat řazení.(zůstala tam pětka) Po demontáži pravého víka motoru jsme zjistili, že praskla pružinka na řadícím automatu. Doma jsem vyhrabal podobnou a závada byla odstraněna.\n36 000km Došlo k uvolnění bowdenu, který ovládá dávkování oleje do motoru podle polohy plynu a motor\nse opět zadřel. (naše chyba, špatně jsme ho dotáhli při výměně pružinky v převodovce).Tentokrát už to ale odnesl i válec. Oprava stála nějakých 5 000Kč (nicasil + pístní sada). Tady bych chtěl upozornit, že je potřeba dát válec na opravu k někomu, kdo o tom alespoň něco slyšel. Je pravdou, že válce na opravu z motoshopu stejně někam posílají (Strakonice), ale tam vám udělají vnitřní rozměr válce, jaký si zadáte podle rozměru pístu + vůle!! Já jsem přistoupil na výměnu válce kus za kus, z regálu mi tam šoupli nějaký píst a hotovo. Moc jsme si nepojezdili, po zajetí se motor kousnul, ale jen trošku, takže se zachránil píst i válec. Ale stejně se časem začal nicasil z válce olupovat. Po shlédnutí válce a pístu u odborníka ( pan Petránek z PERTI MOTO Žamberk) hned konstatoval, že tam nebylo něco v pořádku. Pokud totiž dojde k zadření motoru vlivem přehřátí nebo špatného mazání, nejvíc se píst poškodí na straně výfuku. Tady to bylo přesně opačně, takže po vyloučení možnosti vniku nečistot přes vzduchový filtr, o který se řádně starám zbyla možnost špatné vůle mezi pístem a válcem. Takže ponaučení pro příště.\n42 000km Rozhodli jsme se pro nákup kitu POLINI 166. Cena 10 000Kč. Montáž zvládne každý kutil, všechno perfektně pasuje. Žádné další úpravy jsme nedělali. Kit se skládá z válce, hlavy, pístní sady a těsnění. Tento válec však nemá přívěru výfuku, takže je trošku větší výkonová díra kolem 5 tis.ot. Zato po překonání 6000 má motor citelně silnější zátah. Určitě by to ještě chtělo úpravu karburátoru a výfuku, ale zase se bojím neúměrně vysoké spotřeby. Ta stoupla z 5,4 na necelých 6 litrů, a je úplně jedno, jestli kroužíte na plný plyn někde po okruhu nebo jedete jen tak na výlet.\n48 000km Při zimní údržbě objevuji, že ložiska na klikovém hřídeli mají vůli. Je to poprvé, co půlím motor. Jde to líp než pionýr, jen to chce dát pozor na spoustu vymezovacích podložek. Z preventivních důvodů nechávám na klice vyměnit i ojniční sadu (2600Kč). Pan Havelka od Jičína mi kromě této výměny i zrenovoval čepy na klice pro uložení v ložiskách, takže celkem oprava vyšla asi na 4000 Kč.\nTohle byly závady, které se týkaly mechanických částí motoru. Některé se staly díky mé blbosti, ale chybama se člověk učí.\nDalší (a podle mě dost rozšířená) závada byla, že postupně přestal pracovat regulátor napětí. Tato motorka má však oddělené zapalování a též nožní spouštěč, takže jsem zprvu jen pozoroval kolísání jasu světel v noci, později už se stávalo, že se někdy úplně vybila baterka a pak přestal pracovat úplně. Je to dvoufázový zkratový regulátor, jehož cena je někde kolem 3000 Kč. Ale mým zájmem je i elektrotechnika, takže mě oprava přišla asi na tři stovky (když nepočítám spoustu hodin strávených měřením a spoustu spálených součástek). Teď funguje opět perfektně a kdyby někdo chtěl, tak můžu poslat schéma.\nAni okruh zapalování nebyl bez problémů. Někde kolem 45 000km se začalo stávat, že studená motorka nenaskočila na tradiční druhé šlápnutí, ale třeba až na počtvrté a startování horkého motoru dalo někdy startéru zabrat. Ale bylo to velmi postupné, někdy se motor choval úplně normálně. Později začal občas zhasínat i při volnoběhu a startování bylo čím dál obtížnější. To už se mi nezdála velikost jiskry, která byla velmi slabá a tak na čas pomohlo nastavení menší vzdálenosti elektrod na svíčce. Nejdříve jsem hledal závadu v černé krabičce pod nádrží, ale na vině byla zapalovací cívka, které pomohlo převinutí novým drátem. Teď už je zase všechno v pořádku, oprava mě přišla asi na stovku. Nejhorší bylo, když jsme s bratrem počítali 2500 závitů…. .\nTohle je asi všechno, co se týče nějakých větších závad. Ještě si vzpomínám, že někde kolem 35 000km jsem měl v zimě rozebraný ložiska v převodech zadní centrály, ale hodily se tam přesně futýrka, co se dávají starým škodovkám do svislých čepů + vystružení = asi 200Kč. Ve 40 000 km jsem si nechal srovnat přední kotouč. V 50 000 km jsem měnil ložiska v zadním kole a rozetě. Teď (55 000) se začala prokluzovat spojka, což jsem vyřešil dotažením pružin na koši, ale nevím, jestli nebude potřeba nová sada.\nTeď bych napsal něco o životnosti spotřebního materiálu:\nBrzdové destičky asi 15 000km oboje, teď jsem zkusil Goldfreny a zdá se mi, že brzdí líp než Feroda.\nŘetěz 15 000km, používal jsem ČZ 520 o-kroužkový, cena 1400Kč, rozeta je stále původní, měnil jsem jen přední kolečko, mažu sprejem - nejvíc se mi osvědčil od Fuchse.\nPneumatiky používám výhradně tuzemské výroby. Při koupi tam byly obuty Pirellky, ale zadní vydržela jen 8000km a přední 11 000km. Teď mám na zadní BARUMCE 120/80-17 ED9T (1300Kč) přes 20 000km a věřím, že ještě 10 000km vydrží. Přední barumka 90/90-21 vydržela 10 000km, teď mám vpředu MITAS, je na ní 10 000km a vypadá to na ještě dalších 10 000km (má víc silniční vzorek). Přitom jsem nepoznal rozdíl v přilnavosti mezi Pirelli a Barumem (možná na mokru, ale to se stejně bojím). A to se do zatáček občas zajiskří od stupaček, což je u endura slušný náklon.\nSvíčky požívám NGK B10EG, 180Kč, měním po 10 000km.\nVzduchový filtr je z molitanu, je tam původní, akorát jsem si na něj kupoval sprej.\nUž podruhé mi prasknul náhon k tachometru, cena 350Kč\nTo je asi všechno, teď něco o provozu:\nSpotřeba u 125 motoru se pohybovala v rozmezí 4,8 – 5,6l, u kitu 6 l /100km. Při velikosti nádrže 23l a dobře fungujícímu palivoměru pohoda při cestování. Při cestování ve dvou dvou používám větší rozetu o 4 zuby. Maximálka je pak nějakých 130 km, ale zase se nemusí kvalty tak vytáčet před přeřazením.\nNejvětší rychlost (podle tch. ) asi 140, s kopce jednou i 160, ale to díky větší zadní Barumce, ve dvou 130km/h, stálá cestovní rychlost 110 – 120km/h. (optimální otáčky, na šestku kolem 7000)\nMusím říct, že kapotáže výborně odvádí svou práci, při mokré silnici nebo mrholení jsou mokrá jen ramena a špičky bot. Při cestování ve dvou už se projevuje menší délka motorky, ale pokud máte štíhlou spolucestující, tak se to dá. Při sólo jízdě je tato motorka velmi pohodlná, díky vyvažovacímu hřídeli jsou vibrace slušně potlačeny. Pérování je také pohodlné, jen do předních vidlic jsem nalil hustší olej. Zvládnout se dá i přes 500km za den, akorát už vás asi přestane bavit věčné řazení.\nTuto motorku používáme převážně na jízdu po silnicích nebo cestách, i když občasné svezení v terénu neodmítám. Ale na to je lepší něco mrštnějšího a taky bych nerad někde sbíral kousky kapotáží.\nTyto motory jsou také velice choulostivé na složení směsi, lépe řečeno jim nedělá dobře směs chudá. Spalování chudé směsi totiž probíhá při mnohem vyšších teplotách, než je normální. To má za následek větší ohřátí pístu a končí to buď zadřením (píst se tak roztáhne, že už se do válce pořádně nevejde) a nebo se propadne dno pístu. Mě se to nestalo, ale nadělá to hroznou paseku, protože zbytky pístu nalítají do klikové skříně…. .\nTaké na druh svíčky jsou tyto motory velmi choulostivé. Zásadně používat jen svíčky takové, které tam byly a jsou vyzkoušené, nebo podle přesného katalogu. Ale i katalog dělají lidi a nehledě na to, že různí výrobci mají různá značení, jejichž toleranční pole se různě překrývají, ale nejsou úplně shodná. Pokud se použije svíčka jiné tepelné hodnoty, může být spalování nedokonalé a pak platí přesně to, co jsem napsal o odstavec výš o chudé směsi.\nPokud je použita správná svíčka a je optimální směs, tak by měla svíčka být cihlově vypálená. Zkusíme to tak, že motorku podržíme v plném výkonu alespoň minutu (dlouhá rovina…), vypneme zapalování, zastavíme a kouknem se na ni. Pokud je svíčka bílá, šedá apod., je směs chudá!!!!. Pokud je černá, začouzená popř. zaolejovaná , směs je moc bohatá.\nNěco bych poradil těm, kteří si nějakou podobnou motorku chtějí koupit. Hlavní věc je stav motoru, u těchto motorek vlastně jenom stav pístu a válce. Nejlépe bychom se přesvědčili demontáží válce, což ale nikdo dělat nebude. Co ale stačí a platí to také při kupování např. motorových pil je, že se demontuje výfuk. Je to obvykle pár šroubků a pružin, ale pohled výfukovým kanálem do válce je naprosto jasný. Jednak v dolní úvrati vidíme do válce, ale hlavně můžeme zkontrolovat píst a kroužky. Pokud jsou na pístu nebo ve válci nějaké rýhy je jasné, že takový motor byl zadřený. Někdy se totiž po zadření podaří vydolovat kroužky z pístu a vše nainstalovat zpět. Pokud to někdo udělá trošku šikovně, tak takový motor ještě může něco najet a vy nemáte šanci to nijak jinak poznat. Zvuk to nezmění, větší kouřivost u dvoutaktu znamená jenom více oleje v benzínu, ale moderní syntetické oleje po ohřátí motoru už nekouří vůbec. O něco menší komprese se ve vysokých otáčkách, při kterých tyto motory pracují, normálně nepozná, ale časem se může poškozený povlak nicasilu začít loupat a takový motor se obvykle znovu zadře. To už ale nemáte šanci reklamovat.\nMusím ještě říct, že s touto motorkou jsem celkem spokojený, konstrukce dvoutaktního motoru umožňuje jeho rozebrání bez nějakého speciálního nářadí, pístní čep po ohřátí pístu vystrčíte rukou. Nejsou tam žádné ventily a podobné záludnosti a případná generální oprava motoru vás vyjde podle typu motorky max. na 10 000Kč, ale to máte kvalitní kovaný píst, opravený válec a novou ojnici s ložiskama na klice, takže prakticky motor jako nový. Přitom výkon kolem třiceti koní je už slušný, hlavně při akceleraci a v kopcích si většinu autařů pěkně vychutnáte. Když se ohlédnu, tak vůbec nelituji, že jsme si kdysi takovou motorku pořídili a mohu jenom doporučit.\ntel. 0605 538757\nDALŠÍ GALERIE - velice pěkná\n(XR1 bez přední kapotáže)


Rok Zuzany Čaputové: osvícená politička vyčnívající mezi hlavami států V4 | odz.sk\nDeník Referendum.cz, 5. 8. 2020\nJe to zhruba rok, co Slovensko začalo psát radostnější kapitolu svého veřejného života. Vstupem Zuzany Čaputové do prezidentského paláce se totiž opět potvrdilo, že kombinace kultivovanosti a odvahy nepatří jenom do říše pohádek a volebních strategií. Naopak, že může klidně být pevnou součástí politické každodennosti. Samozřejmě, prezidentka není ani první, ani jedinou političkou, která usiluje o to, aby instituce státu sloužily občanům, a ne naopak. Není ani nadpřirozenou bytostí — i když její vstup na politickou scénu přiměl řadu pozorovatelů ke srovnání s hrdinkami z pohádek a sci-fi seriálů.\nKdyž Zuzana Čaputová loni v červnu složila přísahu, v inauguračním projevu kromě jiného řekla: „Nabízím odbornost, nabízím cit a zdravý aktivistický zájem. (….) Nepřišla jsem vládnout, přišla jsem sloužit občanům, obyvatelům, Slovenska.“ Hezká a silná slova, ale nepatří právě toto k popisu práce jakéhokoliv voleného zástupce?\nA právě tady je naše téma. Na jedné straně se často říká, že politici toho hodně namluví, ale skutek utek. Na straně druhé, téměř stejným klišé již je stěžovat si na to, že veřejný prostor hrubne, a právě volení představitelé za to nesou podstatný díl odpovědnosti.\nTyto dvě věci by přitom spolu mohly souviset. Nezvykli jsme si trochu v poslední době mávnout rukou nad tím, když někdo hezky mluví, protože výsledků — tak celkově — je málo? A není rezignace na váhu slov i pozváním, aby ve veřejném prostoru zdomácněli lotři?\nJistá míra představivosti samozřejmě není na škodu — tento komentář jsem pojala jako kratší rozhlasové pásmo, ve kterém si poslechneme několik osobností slovenského veřejného života, které se dlouhodobě angažují v otázkách přesahujících jejich soukromý zájem.\nSlovenská hlava státu má řadu pravomocí. Nemělo by nás mást, že se o nich, a také o pravomocech parlamentu a vlády, dočteme až v šesté z devíti hlav ústavy. O prezidentech v systémech, kde hlava státu nestojí v čele kabinetu, se často říká, že jsou spíš na okrasu, respektive v diplomatické řeči: mají „reprezentativní funkci“.\nI jako prezidentka zůstává aktivní a angažovanou občankou\nTo ale není přesné — prezident může udělat daleko víc, než potřást rukou… Poslechněme si právničku Janku Debrecéniovou, zástupkyni ředitelky v organizaci Občan, demokracie a odpovědnost, která se léta angažuje v klíčových tématech spravedlnosti, a jejíž právníci stáli třeba u zrodu základní novinářské pomůcky — infozákona:\n„Za nejpodstatnější na působení Zuzany Čaputové na postu prezidentky považuji, jak vnímá svou moc a jak s ní zachází. Své pravomoci vyplývající z ústavy realizuje důsledně a zodpovědně. Při tom se snaží o to, co dělala dlouho i před svým zvolením do prezidentského úřadu — aktivně ovlivňovat věci veřejné a prosazovat demokratické a lidskoprávní hodnoty s důrazem na přehlížená a menšinová témata a skupiny. Svou moc uchopila civilně, autenticky a kultivovaně. Zůstává aktivní a angažovanou občankou a dbá o to, aby po sobě stopy nezametala, ale zanechávala. Je to dobrá správa pro zemi, kde většina vrcholových politiků vnímá moc jako osobní dar určený k bezprostřední spotřebě.“\nPrávě tato snaha vytvářet byla odzbrojující již v její kampani. Když se rozhodla kandidovat, cílem — jak řekli členové jejího týmu v nesčetných rozhovorech —, nemohlo být „prodat“ něco, s čím by se neztotožňovala. Hledala se tedy cesta, jak obeznámit širší veřejnost s jejím programem a postoji.\n„Autenticita“ bylo jedno z klíčových slov, s nimiž se dnešní prezidentka ucházela o voličskou podporu. Připomeňme, že nejsilnější zbraní, kterou v tomto zápase mohli vytáhnout soupeři, byla její nezkušenost s vodami mezinárodní politiky.\nNezalekla se dominantní pozice církví na Slovensku\n© Vydavatelství Referendum, 2020\nČlánok uverejnil portál DenikReferendum.cz 5. 8. 2020 o 8:00 v rubrike Svět.


Česká televize začne vysílat cyklus Velikáni filmu | Týden.cz\nFellini, Hitchcock, Vláčil\nČeská televize začne vysílat cyklus Velikáni filmu\nVelikáni filmu je název nového cyklu, který od 2. ledna uvede Česká televize (ČT) na programu ČT2. Diváci na obrazovkách uvidí v jednom týdnu vždy dvě slavná filmová díla režisérů Federica Felliniho, Alfreda Hitchcocka nebo Františka Vláčila.\nCyklus Velikáni filmu zahájí 2. ledna od 20.55 na programu ČT2 italské filmové drama Cabiriiny noci režiséra Federica Felliniho s Giuliettou Masinovou v hlavní roli. V pátek 6. ledna ČT2 pak uvede asi nejslavnější Felliniho film Sladký život. Druhý lednový týden bude večerní program kanálu ČT2 patřit filmům Údolí včel a Adelheid režiséra Františka Vláčila s Petrem Čepkem v hlavní roli.\nMilovníci napětí se mohou těšit také na klasické thrillery Alfreda Hitchcocka Okno do dvora a Vertigo. ČT2 dále uvede francouzsko-italská dramata z šedesátých let Pohrdání (s Brigitte Bardotovou a Michellem Piccolim v hlavních rolích) a Alphaville; obě natočil představitel francouzské nové vlny Jean-Luc Godard.\nCelý cyklus Velikáni filmu uzavřou na přelomu ledna a února adaptace Shakespearových her zfilmované italským režisérem Frankem Zeffirellim: romantická komedie Zkrocení zlé ženy s Elizabeth Taylorovou a Richardem Burtonem a tragédie Romeo a Julie.


ESLP k povinnosti mlčenlivosti advokáta a jejího zproštění ve vztahu ke klientovi - Judikatura - Advokátní deník\nEvropský soud pro lidská práva ve svém rozsudku ze dne 19. listopadu 2020 ve věci sp. zn. 24173/18, Klaus Müller proti Německu rozhodl ve věci profesního tajemství a povinnosti mlčenlivosti a vztahu advokát – klient, že nedošlo k porušení čl. 8 Úmluvy (práva na respektování soukromého a rodinného života).\nStěžovatel, Klaus Müller, německý státní příslušník – profesí advokát, podal stížnost k Evropskému soudu pro lidská práva (ESLP) pro porušení článku 8 Evropské úmluvy o lidských právech a základních svobodách (EÚLP). S odvoláním na článek 8 EÚLP (právo na respektování soukromého a rodinného života) stěžovatel uvedl, že donucením jeho osoby svědčit v rámci soudního řízení byla porušena jeho profesní povinnost advokáta – povinnost mlčenlivosti.\nESLP šesti hlasy proti jednomu rozhodl, že nedošlo k porušení článku 8 EÚLP.\nV letech 1996 až 2014 poskytl stěžovatel (advokát) a jeho advokátní kancelář právní poradenství čtyřem společnostem, které se v roce 2014 dostaly do platební neschopnosti. V roce 2017 bylo zahájeno trestní řízení proti bývalým jednatelům těchto společností. Stěžovatel byl předvolán jako svědek. Navzdory tomu, že stávající jednatelé společností v době soudního procesu zprostili advokáta povinnosti mlčenlivosti, stěžovatel odmítl vypovídat a tvrdil, že je stále vázán povinností mlčenlivosti, protože nebyl zproštěn této povinnosti také bývalými jednateli společnosti.\nNěmecký právní rámec a praxe:\nČlánek 53 trestního řádu stanoví pravidla týkající se práva odmítnout vypovídat z profesních důvodů. V tomto ustanovení je uvedeno:\n„(1) Následující osoby mohou … odmítnout svědčit:\nadvokáti … týkající se informací, které jim byly v rámci výkonu profese sděleny nebo jim byly známy;\n(2) Osoby uvedené v odst. 1 první větě číslech 2 až 3b nemohou odmítnout vypovídat, pokud byly zproštěny povinnosti mlčenlivosti. … “\nČlánek 70 trestního řádu stanoví:\n„(1) Svědkovi, který bez právního důvodu odmítne vypovídat …, bude uloženo nahradit náklady způsobené tímto odmítnutím. Současně mu bude uložena správní pokuta, a pokud pokuta není uhrazena, nařídí se správní vazba/zadržení.\n(2) Správní vazbu/zadržení lze rovněž nařídit k donucení svědka vypovídat; tato správní vazba/zadržení však nesmí trvat déle než po dobu trvání řízení před příslušným soudem či po dobu šesti měsíců.\n(4) Pokud byla tato opatření vyčerpána, nelze je znovu uplatnit ve stejném řízení nebo v jiném řízení, je-li předmětem řízení stejný čin. “\nČlánek 203 trestního zákoníku stanoví:\n„(1) Kdokoli neoprávněně prozradí tajemství jiné osoby, zejména tajemství týkající se osobního soukromí nebo obchodní tajemství, které mu bylo sděleno při výkonu profese\n(3) advokáta, …\nbude potrestán odnětím svobody na dobu nepřesahující jeden rok nebo pokutou.\nOdvolací soudy v Německu zaujaly v posledních cca 20 letech různá stanoviska k otázce, kdo musí v případě změny ve vedení společnosti zprostit povinnosti mlčenlivosti advokáta, který společnosti poskytoval právní poradenství.\nJedna skupina odvolacích soudů zastává názor, že je dostatečné, pokud advokáta zprostí povinnosti mlčenlivosti stávající vedení společnosti (nebo insolvenční správce) a dodatečné zproštění povinnosti mlčenlivosti bývalým vedením společnosti není nutné. Tyto soudy v zásadě tvrdí, že existoval smluvní vztah pouze mezi advokátem a společností, která jako taková byla chráněna povinností advokáta zachovávat mlčenlivost a mohla sama rozhodnout, zda je nebo není v jejím zájmu zprostit advokáta této povinnosti.\nDruhá skupina odvolacích soudů se naopak domnívá, že jak stávající zástupci společnosti, tak bývalí zástupci, musí zprostit advokáta společnosti, které poskytuje právní poradenství, povinnosti mlčenlivosti. Tyto soudy zdůrazňují, že vztah důvěry chráněný povinností mlčenlivosti může existovat pouze mezi jednotlivými osobami, nikoli mezi společností jako právnickou osobou a advokátem, fyzickou osobou. Advokát navíc při poskytování právních služeb zástupcům ve vedení společnosti je obvykle informován také o osobních záležitostech těchto zástupců.\nŘízení před německými soudy:\nDvakrát krajský soud v Münsteru rozhodl, že stěžovatel neměl právo odmítnout vypovídat, a uložil mu pokutu. Poprvé odvolací soud v Hammu zrušil pokutu. Ve druhém odvolacím řízení již odvolací soud potvrdil rozhodnutí krajského soudu. Uznal odlišnou judikaturu odvolacích soudů v Německu v obdobných věcech. Uvedl, že vztah advokát-klient existuje pouze mezi společností a jejím advokátem a že zájmy bývalého generálního ředitele mohou být v rozporu se stávajícími zájmy společnosti.\nStěžovatel podal ústavní stížnost k federálnímu ústavnímu soudu, který ji zamítl.\nStěžovatel později zaplatil pokutu 600 Eur a před soudem vypovídal, jinak by mu mohl být uložen trest tzv. „správního zadržení/správní vazby“ (administrative detention) v délce až 6 měsíců.\nStížnost a řízení před ESLP:\nStěžovatel následně podal stížnost pro porušení článku 8 EÚLP.\nESLP uvedl, že sice došlo k zásahu do stěžovatelova práva chráněného článkem 8 EÚLP, nicméně v rámci posouzení tohoto zásahu a jeho oprávněnosti konstatoval, že zásah byl oprávněný a v souladu se zákonem. Při posuzování dalšího parametru, zda byl zásah legitimním, taktéž uvedl, že ano. Podle článku 8 odst. 2 EÚLP je nezbytné předcházet trestné činnosti, přičemž tento pojem zahrnuje zajišťování důkazů za účelem odhalování a stíhání trestné činnosti. V poslední řadě ESLP posuzoval, zda byl tento zásah nezbytný v demokratické společnosti, a i zde se ztotožnil s názorem německé vlády. Vnitrostátní soudy dostatečně odůvodnily svá rozhodnutí o uložení správní pokuty a v této souvislosti vysvětlily svůj postoj k rozsahu výsady profesního tajemství – povinnosti mlčenlivosti. Tento výklad byl formulován s dostatečnou přesností, aby stěžovatel mohl v rámci projednávané věci uzpůsobit své chování.\nRozsudek ESLP: Nedošlo tak k porušení článku 8 EÚLP.\nCelý rozsudek je k dispozici v anglickém jazyce: http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-206165\nPředchozí Poslanci se sejdou k protikorupčním předlohám a k nouzovému stavu\nNásledující Budování a zánik brněnských práv, odkaz jejich spoluzakladatele – 1. díl


Pro učitele | Khan Academy pro střední školy v ČR\n3 articles Pro učitele\nNávody v této sekci jsou určeny pro učitele, kteří chtěji mít přehled o činnosti svých studentů. Všem uživatelům Khan Academy doporučujeme začít v roli studenta a nejprve si vyzkoušet základní nástroje – cvičení, nápovědy, videa, mastery challange. V roli učitele pak budete moci svým studentům lépe poradit.\n1. Jak nastavit učitelský účet\nV pravém horním menu klikněte na své jméno a vyberte Settings. V sekci Roles zvolte Teacher/Coach. Poku u položky Homepage vyberete Coach, budete mít na domovské stránce přehled svých tříd. Tlačítkem Save changes uložíte změny. Pokud se nyní vrátíte na domovskou stránku (tlačítko Home v pravém horním menu), uvidíte úvodní učitelskou obrazovku a můžete si vytvořit…\nPosted in Pro učitele\n2. Jak založit třídu a pozvat do ní studenty\nPosted on 7.1.2016 14.2.2016 by Jiří Vančura\nAbyste mohli sledovat postup svých studentů, potřebujete si založit třídu. V pravém horním menu klikněte na své jméno a zvolte Add students. Případně můžete využít tento odkaz: https://www.khanacademy.org/coach/dashboard Dostanete se na úvodní stránku učitele. Khan Academy vás provede založením první třídy. Stiskněte tlačítko Create your class. Pojmenujte svou třídu a stiskněte Create class. Nyní pro svou třídu…\nVyjdeme ze základní učitelské obrazovky se seznamem tříd, na kterou je možné se dostat také přes horní menu (své jméno -> Your students). Vybereme si třídu, jejíž aktivitu chceme sledovat a klikneme na tlačítko Student Progress. V horní části obrazovky si vybereme, misi, která nás zajímá (1). Khan Academy pak bude zobrazovat přehled pouze o…


Váza Vlna půjčovna\nJednoduchá váza na několik květů. Výše 20 cm.\nOsobní odběr nebo možnost zaslat po celé ČR\nVratná kauce: 40,- Kč/ks\nVáza Zvonek půjčovna\nJednoduchá váza na několik květů, možno využít i jako svícen. Výše 18 cm.\nVáza kalíšek půjčovna\nJednoduchá váza nebo svícen záleží na Vaší potřebě. Krásně se dá kombinovat s vazbou a svíčkou tabule tak bude mít jednotný a čistý řád. Výška 10cm. Uvedená cena se vztahuje pouze k zapůjčení svícnu/vázy na 4 dny.\nVáza kostka mini půjčovna\nKrásná skleněná malá váza ve tvaru kostky. Pokud chcete kaskadový tvar vypůjčte si ještě vázy ve střední a vysoké velikosti a výsledek budem impozantní. Do některých dejte květiny a do jiných svíce. Květinovou výzdobu na svatební stůl, venkovní i vnitřní dekoraci svatební hostiny nebo zahradní oslavy vám rádi zhotovíme nna přání. Uvedená cena se vztahuje pouze k zapůjčení vázy na 4 dny.\nVáza kostka střední půjčovna\nKrásná skleněná malá váza ve tvaru kostky. Výše 14cm. Pokud chcete kaskadový tvar vypůjčte si ještě vázy v malé a vysoké velikosti a výsledek budem impozantní. Do některých dejte květiny a do jiných svíce. Květinovou výzdobu na svatební stůl, venkovní i vnitřní dekoraci svatební hostiny nebo zahradní oslavy vám rádi zhotovíme na přání. Uvedená cena se vztahuje pouze k zapůjčení vázy na 4 dny.\nVáza kostka vysoká půjčovna\nKrásná skleněná váza ve tvaru kostky. Výše 22cm. Pokud chcete kaskadový tvar vypůjčte si ještě vázy ve střední a mini velikosti a výsledek budem impozantní. Do některých dejte květiny a do jiných svíce. Květinovou výzdobu na svatební stůl, venkovní i vnitřní dekoraci svatební hostiny nebo zahradní oslavy vám rádi zhotovíme nna přání. Uvedená cena se vztahuje pouze k zapůjčení vázy na 4 dny.\nVáza koule půjčovna\nKrásná skleněná svatební koule - vhodná na květinovou výzdobu na svatební stůl, venkovní i vnitřní dekoraci svatební hostiny nebo zahradní oslavy. Koule má průměr cca 20 cm. Nabízíme také květinovou výzdobu koule, dle Vašeho přání z živých nebo umělých květin. Uvedená cena se vztahuje pouze k zapůjčení koule na 4 dny.\nVratná kauce: 200,- Kč/ks\nVázaTrojice mini půjčovna\nJednoduché vázy na několik květů. Výše 20,15 a 10 cm. Průměry 18,14 a 22 cm\nPůjčovné za celou sadu.\nVratná kauce: 20,- Kč/ks\nVázička zlatá koulička půjčovna\nJednoduchý svícen na svíčku nebo vázička na květ růže, velikost 8,5 cm\nVáza Koulička vel. 2 půjčovna\nVáza Magic půjčovna


287. vydání (23.10.2000 )\nKdyž byl minulý týden při čištění mrazáku jeden z členů naší redakce atakován ledovou střepinou přímo do oka a několik dnů po té chodil s flastrem na oku, zdaleka jsem ještě netušil, že to nebude poslední zkušenost, která mě opět utvrdí v tom, jak jsou pro nás oči důležité. V sobotu totiž má dívka přivedla k nám na hvězdárnu kamaráda, který je už od narození slepý. Zprvu jsem si řekl, že člověk, který nevidí, přece nemůže z návštěvy hvězdárny či dokonce planetária nic mít. Když si však ohmatal naše dalekohledy, bustu Mikuláše Koperníka, plastickou mapu Měsíce (tu jsem shodou okolností našel v knihovně pod stohem atlasů) a vyslechl několik zvukových ukázek pulsarů či polárních září, tvrdil, že se mu na hvězdárně opravdu hodně líbilo. Sám si ale nedokážu představit, jaké by to asi bylo žít ve světě naprosté temnoty. Většinou totiž bereme náš zrak jako samozřejmost a zdá se mi, že příliš často zapomínáme na ty, kteří s tímto handicapem žijí mezi námi. Přemýšlejme proto o tom, jak můžeme těmto lidem pomoci jejich temný svět obarvit. Vždyť i oni chtějí poznávat vesmír okolo nás a ne každý má to štěstí vidět krásy oblohy na vlastní oči.\nPřipadá vám likvidace Miru rozumná? (501 odpovědí)\nano, do propadliště dějin s ním (41%)\nne, ještě tu mohl pár roků být (38%)\nje mi to úplně jedno (21%)\n"Počítáme s tím, že stanici Mir navedeme koncem února nad oceán," prohlásil v pondělí místopředseda ruské vlády Ilja Klebanov. Zdá se, že dny poslední pýchy sovětské kosmonautiky jsou sečteny. Tohle oficiální rozhodnutí, které bude snad brzo následovat, se přitom s největší pravděpodobností totiž zvrátit nepodaří.\nAno, už je to zřejmě definitivní. Orbitální základna, výstavní síň již neexistujícího Sovětského svazu, vezme jenom několik dní po svých patnáctých narozeninách za své. Osud stárnoucího Miru ovlivnil nejen věčný nedostatek financí a technické problémy, ale také změna priorit -- Rusko dává přednost spolehlivější a modernější Mezinárodní kosmické stanici.\nDefinitivní scénář letu stanice do výhně zemské atmosféry sice není stále ještě vykreslen, nicméně základní okamžiky jsou už zřejmě. Prvním krokem bude přílet dopravní lodě Progress (samozřejmě bez posádky), která se koncem února připojí ke stotřicetitunovému Miru. Právě ona zajistí řídícím střediskem do poslední chvíle kontrolovaný zánik. Několik zážehů Progressu poté postupně sníží dráhu základny až na osmdesát kilometrů. Díky poslednímu "šťouchanci" nakonec shoří nad Tichým oceánem. Je zcela bez diskuze, že větší část průlet atmosférou přežije, a dopadne na vodní hladinu.\nJiná destrukce zřejmě není ani možná. Představa, že by se Mir ještě na oběžné dráze rozpojil na několik menších částí, byla shozena pod stůl: "Více částí, znamená i více trosek," komentoval Viktor Blagov, zástupce ředitele Ruského střediska kosmických letů. Přitažená za vlasy byla i fantastická myšlenka, že by stanici výbuchem zničila ze země vypálená raketa. V takovém případě by vzniklo ještě více trosek.\nMožná se ptáte, proč stanici nezachrání známá soukromá společnost MirCorp, která několikrát prohlásila, že disponuje potřebnou stovkou milionů dolarů k udržení Miru na oběžné dráze po celý následující rok. Dokonce už padlo několik jmen prvních kosmických turistů a také prohlášení mediální společnosti NMBC, která právě zde chtěla natáčet další TV show projektu Survivor. "Prohlášení MirCorp jsou pouze -- prohlášení," komentoval situaci mluvčí Ruské kosmické agentury Sergej Gorbunov. "Ale kde jsou peníze? Nemůžeme čekat tak dlouho, až nám Mir spadne na hlavu."\n"Poslední let lodi Progress bude financovat stát, který chce dostát svým závazků," pokračoval. Rusko se už dříve rozhodlo veškerý svůj rozpočet vyčleněný na kosmonautiku věnovat Mezinárodní kosmické stanici a Mir udržovat jenom na základě dotací soukromých organizací. "K tomuto kroku byl stát donucen pouze proto, aby zabránil možné nehodě."\nPodle mnohých předpovědí nemá být letošní návrat meteorického roje Leonid zdaleka tak impozantní jako loni, navíc do hry vstoupí Měsíc, který provede v době maxima něco přímo ostudného!\nTěm, kteří měli loni nad hlavami čistou bezoblačnou oblohu, se meteorický roj Leonid předvedl opravdu impozantně. Země prošla částí proudu prachových částic přesně v době, kterou předpověděli Australan Robert McNaught a Brit David Asher. Jediné, co podcenili, byla zenitová hodinová frekvence (ZHR Zenith Hour Rate): odhadovali ji na pouhých 500 meteorů, byla však několikanásobně větší. (Zenitová hodinová frekvence udává počet spatřených meteorů na úplně tmavé obloze v případě, kdy by se radiant roje nacházel přesně v zenitu. Skutečné množství zahlédnutých padajících hvězd je tudíž menší.)\nMnoho pozorovatelů z Evropy zaznamenalo 18. listopadu 1999 krátce po druhé hodině ranní světového času ZHR až kolem sedmi stovek. V Turecku a na Kypru to bylo dokonce 4000 meteorů za hodinu! Ostrý nárůst a rychlý pokles přitom zabránil sledovat leonidovou přeháňku i na jiných místech naší planety. Američané se například dočkali "jen" čtyřiceti až padesáti meteorů za hodinu.\nProud částic z komety Tempel-Tuttle, který vytváří meteorický roj Leonid, nás pochopitelně zastihne i letos. Aktivita roje, který je proslaven mnoha silnými meteorickými dešti, silně závisí na průchodu mateřské komety perihéliem. Ta si to kolem Slunce prosviští jednou za třicet tři let a zhruba ve stejných intervalech se opakují i ona nezapomenutelná divadla, která i dnes dokáží naprosto uchvátit pozemského pozorovatele. Ani se nechce věřit, že vše mají na svědomí drobné částečky, proti kterým jsou i kuličky na cvrnkání skutečnými obry. Rychlost, kterými v případě Leonid vstupují do zemské atmosféry je však úžasná -- 72 kilometrů za sekundu. Jaká ale bude hustota částeček při jednotlivých návratech, můžeme určit jen velmi stěží -- převážně z historických záznamů, při jejichž čtení nám běhá mráz po zádech.\nModrou čarou je vyznačena trajektorie Země. Kaštanově hnědé elipsy odpovídají proudům prachových částic, které jádro komety Tempel-Tuttle opustily při různých minulých návratech (letopočet je uveden). Pokud Země projde jedním z nich, lze očekávat zvýšenou aktivitu Leonid, dokonce i déšť. (Vzhledem k tomu, že se tyto proudy s časem rozplývají, nejdůležitější jsou ty nejmladší.) Diagram ukazuje, že letos projde naše planeta nedaleko částic uvolněných v letech 1932, 1733 a 1866. V příštím roce si to pak prosviští přímo skrz proudy z roku 1767, 1699 a 1866. (Autor Dr. David Asher).\nPodle předpovědí stejných autorů, kteří se loni trefili téměř do černého, má být hodinová frekvence meteorů podstatně nižší než loni. David Asher z Armagh Observatory se domnívá, že by letos měla dosáhnout zhruba jedné stovky meteorů za hodinu, což je blízko frekvence známého letního roje Perseid. Existují však i názory, že při letošním návratu může být frekvence podstatně vyšší -- až 700 meteorů.\nVšichni se však shodují na tom, že Leonidy roku 2000 budou jen nesmělou předehrou k meteorických dešťům, které mají nastat v roce 2001 a 2002, kdy se očekává až 10 000 meteorů za hodinu. Bohužel ke shlédnutí této pořádné sprchy, musíme nejspíš vydat někam k západnímu pobřeží Spojených států, nebo ještě lépe na Havajské ostrovy (i když kdo ví, která část planety bude vylosována, zkušenosti z loňských let nedůvěru jenom potvrzují).\nNejvětší spršky (ZHR asi 700 met./h) bychom se letos v Evropě měli podle Esko Lyytinena dočkat 18. listopadu ve 04:40 středoevropského (v té době již "zimního") času, kdy nás zastihne proud uvolněný při průletu komety Tempel-Tuttle při průletu kolem Země v roce 1733. Pozorovatelé z východu Spojených států a Kanady by pak měli mít příležitost již 17. listopadu v 7:50 světového času, kdy je potká proud z roku 1932 (ZHR asi 220) a také o den později, kdy naše planeta projde proudem z roku 1866 (ZHR asi 700).\nNemilou úlohu však při letošním návratu Leonid sehraje Měsíc v poslední čtvrti. Ten se totiž bude v době maxima nacházet velmi blízko radiantu -- místa na obloze odkud Leonidy vylétají. Velkou část slabších meteorů tedy svým svitem přezáří Měsíc. Každý pozorovatel ale bude alespoň vědět, kde se radiant nachází...\nV každém případě bychom si neměli letošní Leonidy nechat ujít. Předpovědi jsou sice stále více přesnější, ale pořád velmi nejisté a vůbec není vyloučeno, že se můžeme dočkat neočekávané větší spršky v podobě meteorického deště, která naplní naše kamery množstvím "čárek" a naši mysl nezapomenutelným zážitkem.\nZdroj: NASA News a Meta Research Bulletin 00/09/15\nRádio Instantních astronomických novin si vám dovoluje nabídnout záznam druhé přednášky Zdeňka Pokorného "Zlaté století astronomie", proslovené sedmnáctého října na Hvězdárně a planetáriu Mikuláše Koperníka v Brně. Témata jsou jednoznačná: Horký začátek, Na scénu přicházejí kvasary, Objev na Nobelovu cenu.\nprvní část přednášky (41 min, 6,5 MB, mp3)\ndruhá část přednášky (21 min, 3,3 MB, mp3)\nobrazové podklady (Microsoft PowerPoint, zip, 7,1 MB)\nO tom, že astronomie může být velmi vzrušující, jsme psali už mnohokrát. O tom, že astronomie používá "hifi-scifi" techniku, taky. Ale pořád je to nic ve srovnání s tím, co na nás čeká. Dnes si pootevřeme digitální dveře nedaleké budoucnosti.\nZdroj: Podle Internetu a Nasa Science News


Jak nám to na Labi utíkalo - Pádler.cz\nHomepage Články Slalom a sjezd Rafting Turistika Zajímavosti\nJak nám to na Labi utíkalo\nTak nám zase teklo Labe – to zas pámbů nebyl doma… Po dvou letech se opět otevřely kohouty ve špindlmlýnské přehradě, a za ty dva roky se toho v údolí horního Labe stalo víc, než předtím za dvacet let. V přísně chráněné Labské soutěsce se proháněly bagry a obávaný herlíkovický jez s pověstí trhače raftů se dočkal kompletní přestavby.\nNový jez v Herlíkovicích se dočkal prvosjezdu\nPrávě nová konstrukce jezu v Herlíkovicích vedla k tomu, že jsme letošní ročník sledovali se značnými obavami, které ještě notně posílila mediální lehce dezinformační kampaň na webovém portálu Raft.cz, podle níž nebylo jisté, zda nový sklopný jez bude opravdu sklopený, i když to majitel jezu nasliboval. Ostatně, jak se říká, slibem nezarmoutíš. Nevěděli jsme, jestli se slib týká i tréninku v pátek odpoledne. A i kdyby ano, nikdo nevěděl, jestli se sklopený jez dá bezpečně sjet, ani v jakém stavu je po přestavbě koryto řeky – prostě proto, že to za současného stavu věcí ještě nikdy nikdo nejel.\nKdo se vyzná v tlačenici?\nV tlačenici se nejlíp vyznají slalomáři. Protože nedorazili, žádná pořádná tlačenice ani nenastala. Naprázdno tak vyšla i výzva pořadatelů (www.raft.cz), aby nad Herlíkovice přijížděli pouze závodníci se startovním číslem Pořadatelé akce se snažili nezávodící vodáky sice od horního úseku odradit s tím, že pod Vrchlabím je také pěkná voda. To je sice pravda, ale kvůli tomu sem například určitě nepřijeli přátelé z NDR a třeba pro vlekaře z Míseček – žádné závodníky, ale místní patrioty – Labe končí v Herlíkovicích. Zkrátka – spodní úsek je fajn. Ale bez návaznosti na horním úseku trochu postrádá smysl.\nPřitom nemůžu říct, že by úsek pod Vrchlabím nebyl pěkný. Na rozpádlování, trénink, souhru posádek – ideální. Jestliže se vodáci u lidí na břehu setkávali vesměs s pochopením a sympatiemi, hrázný na jednom z jezů překypoval nefalšovanou srdečností. Spontánně vyzýval k návštěvě tělesa jezu, aby mohli vodáci posoudit situaci s nadhledem pěkně z výšky. Hrázný ochotně ukazoval, kde přelézt tři ploty a obejít zákazy vstupu. Mnoho raftů tak mohlo poprvé sjet všechny tři jezy mezi Hartou a Klášterní Lhotou, aniž by došlo k nějaké nehodě.\nCož se ovšem nedá říct o horním úseku.\nKaždý, kdo tady projel a nepích‘ ať pošle flašku!\nTroufám si tvrdit, že prvními a pravděpodobně jedinými rafťáky na vodě byli v pátek odpoledne kluci z nymburského Sport-clubu 2000. Skoro určitě, protože jiné smutné ksichty ani děravé rafty jsem neviděl. Starý trhač raftů, kamenný stupeň se železnými kolíky sice zmizel a byl nahrazen moderní sklopkou, raftová smrt však odložila svou kosu asi o kilometr níž. Pečlivá prohlídka koryta v okolí staveniště žádnou past neobjevila. Jakmile přitekla voda, jez se sklopil. Další prohlídka a diskuze se odehrávala nad famózním válcem – vždyť to ještě nikdy nikdo nejel!\nS pocity astronautů zamířily první rafty k novému jezu. Příď se propadla, s divokým stříknutím prorazila vodní válec. Loď bezpečně proplula. Obavy nebyly na místě.\nO kilometr dál, v přehledném úseku s mělčí vodou se ozval páravý zvuk. Hlavní nosný válec nového Rob Fina poklesl, změkl a zmizel pod vodou. Druhý raft o chvíli později předvedl to samé. Třetí raft netrefil ideální stopu. Brousil šutry v mělčí vodě na kraji proudnice, z čehož plyne, že i kormidelník moula má svou cenu…\nPrvní den na Labi, a dva nové rafty v luftu! Ale snad ještě horší, než rozsápané boky lodí byla nejistota. Proč? Jak? Kde?\nTeprve když se kohouty v přehradě zavřely a voda opadla, objevil se menší betonový blok. Z něj čouhal vztyčený železný kolík, výmluvě zahnutý mírně proti proudu. „Raftová smrt už prstem mi kejvá…“\nChvilku s ním bojovali, ale vytáhnout z řeky se ho nepodařilo. Nakonec ho aspoň otočili strašidelným ostnem dolů a řekl bych, že u každého raftu, který v sobotu a v neděli bez úhony doplul až do Herlíkovic, mají kluci ze Sport clubu 2000 flašku.\nV obou raftech zela zhruba šedesáticentimetrová trhlina, tu větší, tu menší. Klikatá, do skoby, někde kousky PVC vůbec chyběly.\nPouštět Labe jednou za dva roky se mi zdá málo. Ne, že by častější pouštění vody mohlo podobné nehody odvrátit, ale když můžou stavbaři odhazovat svoje zbytky, jak se jim zachce, měli by mít vodáci aspoň stejné možnosti.\nI tak díky pořadatelům za krátkou a prchavou ukázku, jak krásné by Labe mohlo být.\nAle zpátky k původní otázce – jak to letos na Labi uteklo? No… především rychle. Například v pátek to úplně zafičelo…


Josef Horáček s.r.o. ⇒ IČO: 26098202 - Obchodní rejstřík | Peníze.cz\nJosef Horáček s.r.o., IČO: 26098202 - Zaniklý subjekt, Vyhlášeno zamítnutí - Obchodní rejstřík\nTento výpis z obchodního rejstříku obsahuje údaje o společnosti Josef Horáček s.r.o. Údaje byly staženy 23. 11. 2015 z datové služby justice.cz dle IČO 26098202. Z důvodu ochrany osobních údajů nejsou na stránce data narození a úplné adresy fyzických osob. Kompletní výpis včetně dat narození a adres lze zobrazit po zadání IČO 26098202 na originální stránce obchodního rejstříku justice.cz.\nod 27. 4. 2006 do 21. 11. 2006\nod 4. 1. 2006 do 27. 4. 2006\nLiberec - Liberec 30 - Vratislavice n.Nisou, Tanvaldská 345, PSČ 463 11\nod 4. 1. 2006 do 21. 11. 2006\nSpisová značka 23348 C, Krajský soud v Ústí nad Labem\n- Vymazává se obchodní společnost Josef Horáček s.r.o., se sídlem Liberec 30-Vratislavice n.Nisou, Tanvaldská 345, PSČ 463 11, IČO 260 98 202, včetně všech zapsaných skutečností. Výmaz byl proveden na základě výše označeného usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem ze dne 20.9.2006 č.j.: 69 K 35/2006-14 a dle § 68 odst.3 písm.g) obch.z.\nSylva Vachová - jednatel\nFrýdlant, Mlýnská 448, PSČ 464 01\nden vzniku funkce: 4. 1. 2006 - 21. 2. 2006\nJilemnice, Kruh 65, PSČ 514 01\n- Pravomocným usnesením Okresního soudu v Semilech ze dne 22.7.2004, č.j. Nc 1540/2004-5, ve spojení s exekučním příkazem soudního exekutora Mgr. Jana Jindry ze dne 16.5.2006, sp. zn. Ex 291/04-9 byl nařízen výkon rozhodnutí ve věci oprávněného Eurotel Prah a s.r.o.se sídlem Praha 4, Vyskočilova 1442/1b, IČ 152 68 306, proti povinnému Josefu Horáčkovi, nar. 3.6.1961, bytem Turnov, Granátová 1929, a to postižením obchodního podílu povinného ve společnosti Josef Horáček s.r.o. se sídlem Liberec 30 - Vratislavi ce n.Nisou, Tanvaldská 345, PSČ 463 11, IČ 260 98 202. Podle § 148 odst. 2 obchodního zákona má pravomocné nařízení výkonu rozhodnutí postižením podílu společníka ve společnosti stejné účinky jako zrušení jeho účasti ve společnosti soudem.


Co dělá společnost poskytující elektronické výrobní služby? | Wzrost\nCo dělá společnost poskytující elektronické výrobní služby?\nPracujete pro výrobce originálního vybavení neboli OEM? Je pravděpodobné, že jste se již setkali s projektem, který vyžadoval společnost poskytující elektronické výrobní služby.\nElektronické výrobní služby (EMS) jsou služby nabízené společnostmi, které navrhují, testují, vyrábějí, dodávají nebo poskytují pomoc na poprodejním trhu elektronických dílů a sestav. Pevná ruka odborníka, která vás provede výrobním procesem, může dát vašemu výrobku náskok před konkurencí.\nCo můžete očekávat od společností poskytujících služby výroby elektroniky\nSestava desek plošných spojů\nSlužby pro následný trh\nNa výběru dodavatele záleží\nSlužby smluvní výroby elektroniky se liší podle dodavatele. Každý partner může nabízet jednu až všechny tyto služby:\nslužby po uvedení na trh\nNěco z toho, co zde vidíte, je průmyslový standard, zatímco jiné nabídky jsou spíše výklenkové nebo speciální. Ať tak či onak, zde je několik myšlenek o společnostech EMS:\nSpolupráce se společností, která má specializovaný technický personál, je velmi cenná.\nUjistěte se, že váš dodavatel má certifikáty specifické pro dané odvětví, které potřebujete. Například zdravotnická společnost může potřebovat specifickou certifikaci, kterou společnost vyrábějící plynoměry nepotřebuje.\nTady se dozvíte, co můžete očekávat od EMS:\nSestava tištěných spojů neboli montáž desek plošných spojů je proces, při kterém se pomocí technologie povrchové montáže nebo průchozího otvoru pájí součástky, jako jsou tranzistory, rezistory a integrované obvody, na holou desku. Hotová deska plošných spojů umožňuje vést napájení a signály mezi fyzickými zařízeními.\nPosazování průchozím otvorem trvá o něco déle, protože zahrnuje větší interakci člověka s deskou. Technologie povrchové montáže je o něco pokročilejší a je standardem pro většinu moderních výrobků.\nSoučástky desky plošných spojů jsou tak malé, že nemusíte nutně vědět, že ji stavíte špatně, dokud ji nevyzkoušíte. Naštěstí vám výrobce kompletní elektroniky nabídne kompletní služby testování funkčnosti přímo ve firmě. O tom více níže.\nTěchto služeb je více než jen montáž kabelů. K dalším produktům spojeným s těmito službami patří:\nKabelové sestavy pro drsné prostředí\nKabelové rozvody a montáž panelů\nDobře vybavený poskytovatel tyto produkty navrhne, otestuje a vyrobí.\nU kabelových sestav se výroba provádí ručním pájením – váš dodavatel by měl být v této oblasti certifikován. Mnozí z nich mohou mít také schopnosti vstřikování přes lis. Tím se rozumí proces, při kterém je jeden díl vytvořen s použitím více materiálů. Obvykle je první materiál (někdy nazývaný substrát) během výroby alespoň částečně překryt následnými materiály (overmolds).\nNabízí váš dodavatel možnost zakázkového overmoldingu? Je to něco, co se vyplatí před nákupem prověřit.\nČas na testování? Kabely mohou projít funkční zkouškou a zkouškou tahem. Proces testování nemusí být tak přísný jako u sestav desek plošných spojů.\nFormy těchto testů zahrnují automatické testování kabelů a testování spojitosti a „hipot“. „Hipot“ je zkratka pro vysoký potenciál, což zase znamená vysoké napětí. Test „hipot“ je opakem testu spojitosti, protože zajišťuje, že z jednoho bodu do druhého nepoteče žádný proud.\nTyto služby se týkají výrobků, jako jsou skříňové sestavy. V závislosti na výrobci jsou tyto skříně dodávány:\nRobustní výrobci elektroniky mohou mít pro tyto služby specializovaný tým finální montáže.\nProdejce může také nabízet:\nBalení zásilek na zakázku\nPotahování a použití smršťování teplem\nŘízení konfigurace je prostředkem k zajištění konzistence výkonu a vzhledu vašeho výrobku. Potting je proces vyplňování hotové sestavy hmotou podobnou slizu, která zlepšuje odolnost proti vlhkosti, vibracím, nárazům a korozi. Tepelné smršťování je smrštitelná plastová bužírka, která se přikládá na kabel. Získáte tak doslova další vrstvu – od papíru tenkou až po průmyslovou velikost – ochrany proti oděru pro váš výrobek, ať už se dostane do dolu nebo na jiné nebezpečné místo.\nVšechny elektromechanické montážní práce by měly být prováděny s ohledem na jiskrovou bezpečnost – jak ve fázi návrhu, tak ve výrobním procesu.\nNěkdy potřebujete odborníka, a ten ve vaší budově není. To je v pořádku.\nZadání návrhu vám umožní využít odborníky v daném oboru, inženýry a výrobní týmy. Ti vytvoří:\nDFX analýzu (návrh pro vyrobitelnost, testovatelnost, nákladovou efektivitu)\nEkologické testy pro splnění požadavků\nToto by měl dělat dodavatel a zároveň vám na každém kroku poskytovat dokumentaci a splňovat požadavky regulačních orgánů.\nAle EMS může skutečně zazářit, když se dodavatel vrhne na celý proces vývoje výrobku. To znamená, že se zapojí ještě před samotným návrhem výrobku.\nSlužby výroby elektroniky by měly zahrnovat inženýry, správce materiálu a další osoby, které pomáhají zdokonalovat smluvní návrh až do konce:\nSimulace obvodů a prototypování\nCvičení na kalkulaci nákladů\n3-D CAD a fyzikální modelování\nZajímá vás „cvičení na kalkulaci nákladů“? Můžete přijít za dodavatelem se svými cenovými problémy – možná bude schopen najít náhradní komponenty, které jsou levnější. A to vše bez snížení kvality finálního výrobku!\nNež vám zásilka desek plošných spojů dorazí na práh, chcete mít jistotu, že dostanete to, za co jste zaplatili — správně sestavenou, plně funkční desku. Cokoli menšího může ohrozit váš dodavatelský řetězec.\nNedodržení závazku testování desek plošných spojů může\nZhoršit dodací lhůty\nStojí další peníze na odstranění problémů\nPoškodit pověst vašeho výrobku a společnosti\nZpůsoby, jakými může váš smluvní výrobce elektroniky testovat sestavu desek plošných spojů, jsou ohromující. Nabídky výrobců sahají od vizuální kontroly (základní) až po funkční test (umožňuje provedení na klíč).\nMezi druhy testování desek plošných spojů patří např:\nTestování létající sondou\nTestování v obvodu (ICT)\nTestování při zapálení\nJiné funkční testování\nPokud se rozhodnete pro rozsáhlé testování před obdržením výrobku, budete vědět, že byl vyroben podle vašich specifikací. A co je nejdůležitější, budete vědět, zda váš výrobek potřebuje další testování, nebo je připraven k odeslání vlastním zákazníkům.\nVylepšení elektronického zařízení může být bolestně nákladné. Prototypování desek plošných spojů vám může pomoci vyhnout se nepříjemné situaci, až budete směřovat k uvedení na trh.\nMnoho důvodů pro prototypování je zřejmých, ale ne všechny:\nKontrola chybného návrhu: Zkušený ECM dokáže snadno odhalit technické a lidské chyby. Může vám pak doporučit zlepšení ještě před dokončením návrhu.\nTrvanlivost výrobku: V reálném světě musí váš výrobek často vydržet alespoň jednu z následujících situací: kolísání teploty, kolísání výkonu, odolnost proti nárazům.\nOchrana vašeho rozpočtu: Je váš výrobek určen spíše pro masy než pro úzce vymezený trh? Přepracování bude obzvláště nákladné. Jakmile finální návrh desky plošných spojů zamíří do sériové výroby, neexistuje žádné tlačítko „vrátit zpět“.\nPotvrzení pro výrobu: Celkový design výrobku a balení závisí na návrhu a velikosti desky plošných spojů. Prototypování tyto atributy upevní.\nKontrola vlastností výrobku: Někdy jsou praktické hodnoty výrobku o odstín odlišné od teoretických hodnot uvažovaných ve fázi návrhu. Prototypy vám pomohou tyto hodnoty zkontrolovat a aktualizovat.\nSlužby prototypování PCB mají často jednu z těchto čtyř podob. S postupem dolů se sestava stává „úplnější“:\nDalší informace o typech prototypování DPS se dozvíte zde.\nEMS vám poskytnou výhodu, pokud váš dodavatel v rámci dohody nabízí schopnosti v oblasti:\nTo může zahrnovat práce na výrobcích vyráběných jinou společností a na starších výrobcích, které vyžadují udržovací inženýrství.\nNěkteří poskytovatelé služeb vám dokonce mohou pomoci předejít problémům pomocí analýzy poruch. Pokud se stejná oprava provádí opakovaně, může poskytovatel přikročit k nabídce nového návrhu, který vám z dlouhodobého hlediska ušetří peníze.\nObsolescence je podobným problémem ve výrobě elektroniky. Když se životnost dílu blíží ke konci, může vám dodavatel vyčíslit nové dodávky, aby vás nezastihl nepřipravené.\nExistují tři možná doporučení, která vám dodavatel nabídne:\nKonec životnosti — díl je již nepoužitelný a není dále podporován\nPoslední nákup — poslední hromadný nákup předtím, než výrobce ukončí výrobu dílu\nNedoporučuje se pro nový design — budoucnost dílu je nejistá, zastaralá nebo nese riziko zastarání.\nPro pomoc při řízení zastarávání součástek by měl dodavatel nabízet analýzu životního cyklu. Toto posouzení se zabývá celkovými dopady součásti na životní prostředí po celou dobu její životnosti. Ještě před dokončením výroby může dodavatel proaktivně vyhledat díly, které bude třeba vyměnit, a pomoci vám k nim získat alternativy.\nNavzdory termínu „poprodejní trh“ vám tedy některé z těchto služeb mohou být prospěšné ještě předtím, než zákazníci uvidí váš konečný výsledek. Než výrobek pošlete na trh, měli byste si být vždy vědomi rizik!\nDalší dostupné poprodejní služby zahrnují:\nTo je jen počáteční přehled služeb smluvní výroby elektroniky. Jak vidíte, to, co dostanete, se u jednotlivých dodavatelů značně liší. Někteří chtějí jednoduše tisknout holé desky v obrovských objemech. Jiní nabízejí komplexní, kreativní řešení v menších objemech a pomáhají s několika kroky dodavatelského řetězce.\nPokud máte další otázky ohledně toho, co by vám výrobce elektroniky mohl nebo měl poskytnout, klikněte sem.\n4 případy, kdy rychloobrátková výrobna desek plošných spojů nestačí\nUniverzální průvodce bojem proti nedostatku elektronických součástek\n6 způsobů, jak odhalit &vyhnout se padělaným elektronickým součástkám\nJaké je průměrné nájemné za byt s jednou ložnicí v Dubaji?\nCo se stane, když přijdete o panenství?


V zatopeném lomu v Hřiměždicích se utopil dvacetiletý skokan - Příbramský deník\nV zatopeném lomu v Hřiměždicích se utopil dvacetiletý skokan\nHřiměždice – V zatopeném lomu v Hřiměždicích na Příbramsku se v sobotu utopil dvacetiletý mladík. Skočil do vody zhruba z dvacetimetrové výšky a už se nevynořil. Jeho tělo vylovili potápěči, řekla ČTK policejní mluvčí Michaela Nováková.\nNeštěstí se stalo odpoledne v Kujalově lomu. „Na místo přijeli potápěči z poříčního oddělení na Slapech a společně s hasiči z Prahy vytáhli asi po hodině mladíkovo bezvládné tělo. Byla nařízena pitva," uvedla Nováková.


Sýrová omáčka s anglickou slaninou a pórkem recepty, fotografie a články - Receptnajidlo.cz\nSýrová omáčka s anglickou slaninou a pórkem recepty, fotografie a články\nVše co jste chtěli vědět o Sýrová omáčka s anglickou slaninou a pórkem . Ať už je to recept, článek nebo fotografie týkající se Sýrová omáčka s anglickou slaninou a pórkem, tak jistě skvěle poslouží jako inspirace pro přípravu nebo zdroj informací o Sýrová omáčka s anglickou slaninou a pórkem. Přejeme příjemnou zábavu.\n...pokračujeme, až skončíme brambory. Ty pokropíme slaninou. Brambory při pečení trochu podlijeme polévkou ... nebo vodou. Opékané brambory s pórkem a uzenkami Suroviny: 2 lžíce olivového oleje, 6...\n...těsto. Těsto necháme asi 15 minut odležet. Sýrová pizza Suroviny: 30 dkg rajčat, ½ balíčku sýra ... a. Formu na pečení vymažeme a na dno nakrájíme anglickou slaninu. Na ni nalijeme bramborové těsto, které...\n...vaří „alla carbonara“, to znamená s vajíčky a se slaninou, anebo třeba s rajčatovou omáčkou. Název ... ztratí tzv. lepivost, díky níž k nim pak omáčka krásně přilne. Další důležitá věc je velký hrnec....\nKdyž nikde, tak na internetu budou Sýrová omáčka s anglickou slaninou a pórkem recepty


CELLY - Pouzdra a obaly pro ostatní AC Katalog\nPopis produktu: Univerzální pouzdro typu kniha CELLY Wally One je vhodnou ochranou pro různé typy smartphonů. Je vhodné pro všechny telefony o velikosti do 7 x 14,8 cm. Uvnitř pouzdra nejdete samoupínací kleště, které pevně upevní vaše zařízení. Díky možnosti rotace o 360° můžete telefon natočit\nPopis produktu: Univerzální pouzdro typu kniha CELLY Wally One je vhodnou ochranou pro různé typy smartphonů. Je vhodné pro všechny telefony o velikosti do 6,8 x 14 cm. Uvnitř pouzdra nejdete samoupínací kleště, které pevně upevní vaše zařízení. Díky možnosti rotace o 360° můžete telefon natočit\nPopis produktu: Univerzální pouzdro typu kniha CELLY Wally One je vhodnou ochranou pro různé typy smartphonů. Je vhodné pro všechny telefony o velikosti do 7,5 x 15 cm. Uvnitř pouzdra nejdete samoupínací kleště, které pevně upevní vaše zařízení. Díky možnosti rotace o 360° můžete telefon natočit