SOPKA.CZ - reportáže - prosinec 2005 - Koktejl - ÚDOLÍ PUTUJÍCÍCH KAMENŮ\nRedakce >> reportáže >> prosinec 2005 >> Koktejl\nNěkteré jsou skutečně obrovské. Leží roztroušeny po rozlehlé jezerní plošině The Racetrack a za nimi se táhnou stopy, které jasně dosvědčují, že se čas od času pohybují. Nikdo je ale při tom ještě neviděl.\nJediným svědectvím jsou mělké stopy, které se za kameny táhnou. Neuvěřitelné je, že téměř každá vypadá naprosto jinak. Některé jsou rovné, jiné se vlní, kroutí nebo jinak klikatí. Kameny spolu jakoby závodí, míjejí se nebo křižují. Slovo „závodí“ se odráží dokonce i v názvu samotného údolí. The Racetrack totiž v překladu neznamená nic jiného než „závodní dráha“. V severní části plošiny se dokonce nachází i menší tmavý skalnatý ostrůvek z křemenitého monzonitu pojmenovaný The Grandstand, v češtině „hlavní tribuna“. Mimochodem, pohled přes celé údolí je odtud opravdu znamenitý.\nStopa vytlačená v suchém bahně pohybem a váhou kamene může být také různě dlouhá. Jeden metr, stejně jako několik stovek metrů. Pohybující se kameny pocházejí z okolních skal a mají rozměry větší kuličky až po opravdové balvany. Vůbec největší kámen váží okolo tří set dvaceti kilogramů. Jak s takovým kolosem může vůbec něco pohnout?\nTo „něco“ je právě záhadou. Co všechno se musí stát, aby k tomuto na Zemi ojedinělému fenoménu vůbec došlo? Na tuto otázku existuje hned několik odpovědí, ovšem jenom jediná je správná. Nebo dvě?!\nRacetrack je nesnadno přístupná oblast skrytá mezi kostrbatými horskými hřebeny v severní odlehlé části kalifornského národního parku Death Valley (Údolí smrti).\nCharakter zdejší krajiny se utvářel střídáním horkých, suchých, studených a mokrých period během posledních deseti tisíc let. Dnešnímu suchému období předcházela perioda mokrá, ve které bylo údolí zaplněno vodou. Vyschlé jezero po sobě zanechalo mohutnou vrstvu usazeného popraskaného světlého jílu. Vzniklá téměř vodorovná plošina (playa) se táhne údolím ze severu na jih v délce přibližně 4,8 kilometru a šířce 3,2 kilometru.\nRacetrack Valley leží ve výšce tisíc sto třicet metrů, takže zatímco samotné Údolí smrti je jednou z nejsušších oblastí zeměkoule, tady je klima výrazně studenější, denní úmorné pouštní horko střídá během noci citelný chlad. V zimě se teplota pohybuje často pod bodem mrazu. Někdy napadne dokonce i sníh.\nPodobných míst, kde dochází k tomuto ojedinělému fenoménu, má být v Kalifornii a Nevadě ještě osm. Stejně jako v Racetracku je i tam rozlehlá rovná playa pokrytá vrstvou suchého popraskaného bahna v podobě zaoblených polygonů a na ní se pohybují kameny. Jenom s tím rozdílem, že se o těchto místech moc neví a nic nepíše.\nMOŽNÁ JE TO VÍTR\nMoving (Sliding) Rocks byly objeveny roku 1915 prospektorem Josephem Crookem. Od té doby se střídají jedna teorie za druhou. V roce 1948 se objevila na pultech o tomto zvláštním úkazu dokonce i první publikace.\nJedna z nejpravděpodobnějších teorií tvrdí, že první podmínkou k takovému pohybu je velmi rozlehlá rovná plocha. A ta tady právě existuje v podobě vyschlého jezerního dna s vrstvou neobvykle popraskaného bahna. (Některé prameny uvádějí, že se „kameny pohybují po písku“. Je to však mylná informace od člověka, který zde nikdy nebyl.) Ve skutečnosti jde o směs na kámen ztvrdlého jemného bahna (41 procent), mazlavého jílu (35 procent) a velmi drobnozrnného písku (24 procent).\nKdysi bylo údolí Racetrack zaplněno vodou. Když jezero vyschlo, zbyla po něm mohutná vrstva usazeného světlého popraskaného jílu, téměř vodorovná plošina, anglicky playa. Už na první pohled zaujme její zvláštní povrch složený z „fosilních“ výrazně zaoblených polygonů. Jejich nezvyklý tvar (bahno usychá většinou do nevzhledných škraloupů) klade balvanům při jejich pohybu pouze mírný odpor.\nDruhou podmínkou pro tento neobvyklý jev je dostatečné množství deště, který způsobí, že tvrdý, na troud vysušený jíl rozměkne a stane se zároveň mimořádně kluzkým.\nA konečně, musí se objevovat velmi prudký nárazový vítr a větrné víry, které se do kamenů opírají. To by vysvětlovalo, proč je každá stopa na první pohled tak jiná než ostatní. Jistou podobnost, co se týče zakřivení stop, vykazují pouze kameny ležící velmi blízko sebe.\nNa vodorovné planině jsou místy vidět i staré rýhy, které deště postupně omývají. Za jak dlouho zmizí, závisí na tom, jak jsou hluboké. Na mělčí stačí první prudký déšť, hluboké jsou patrné až sedm let.\nNEBO SNAD LEDOVÉ KRY?\nVelmi pravděpodobně ale zní i další pozoruhodná hypotéza, a sice že jde o působení ledových ker. Už v roce 1955 ji vyslovil vědec George M. Stanley. Tvrdí, že kameny jsou během zimy, kdy bývá plošina zaplavena až deseti centimetry vody a teplota se pohybuje pod bodem mrazu, uzavřeny v ledovém příkrovu. Při jarním tání se pak vítr opírá do celé kry a ne pouze do kamenů. Tato teorie, jak upozornili Robert Sharp a Dwight Carey, kteří velké množství drah analyzovali a dělali různé pokusy, však dost dobře nevysvětluje, proč se pohybují jen některé kameny.\nTeorie ledových ker ale získala v roce 1995 dalšího zastánce – Johna B. Reida. Tento vědec tvrdí, že kdyby měl kameny pohybovat jen vítr, musel by být o síle přinejmenším pěti set mil za hodinu (osm set pět kilometrů za hodinu). Podobné větry ale nebyly nikdy na Zemi zaznamenány. O orkánu (nejsilnější vichřici) se mluví, když síla větru přesáhne sto sedmnáct kilometrů za hodinu. Reid opřel svou hypotézu ledu o dvě velké pohybové periody, kdy byla většina stop skutečně hodně podobných. Odchylky, kdy se kameny od sebe oddalovaly, vysvětluje vědec tím, že led praskal postupně. Menší kry se pak spolu s kameny, které sevřely, od sebe navzájem vzdalovaly. Jak led postupně tál, mohly se dokonce i přibližovat.\nKde ale jsou otisky ledu? Šířka stopy vytlačené v suchém bahně přesně odpovídá šířce kamene. Pohyb ledu by musel být také alespoň někde na povrchu vidět. Nebo se kolem kamene vytvořil jen tenčí ledový pancíř, který se země vůbec nedotýkal?\nNavíc jsou si podobné opravdu jen některé stopy. Většina spolu nijak nesouvisí ani tvarem, natož délkou.\nA ještě další záhada, která vysvětlení komplikuje – podle nejnovějších pozorování se kameny hýbají i v jiné roční době než jen na konci zimy!\nTrochu více světla se v devadesátých letech pokusili vnést do věci geoložka Paula Messina a Phil Stoffer z kalifornské státní univerzity v San Jose. V dubnu 1995 začali spolu s týmem dalších vědců svůj průzkum.\nPůvodně chtěla Paula Messina rozmístit na různých místech kamery a mít tak celou plošinu pod kontrolou. Jelikož však nedostala od správy parku k podobnému zásahu povolení, musela provádět svůj průzkum přímým pozorováním a měřením pomocí satelitní techniky.\nBěhem několika dnů tým v červenci 1996 vyfotografoval a proměřil na planině Racetrack všechny pohybující se kameny i jejich stopy. Každý ze sto šedesáti dvou napočítaných kamenů dostal jméno a byla přesně změřena a zakreslena jeho stopa. Průměrná délka stop dosahovala dvou set dvanácti metrů. Nejkratší měřila sto padesát šest centimetrů, nejdelší neuvěřitelných osm set osmdesát metrů a sedmdesát tři centimetrů – ať je to přesně!\nA vysvětlení? Podle geoložky musí jeden až dva dny před mysteriózním úkazem velmi vydatně pršet. Dešťová voda smyje z okolních hor jemný jíl. Na plošině se vytvoří film rozbředlého bahna, který kluzkost naprosto vodorovné plochy ještě více umocňuje.\nLeccos by se tím vysvětlilo. Ale co další úkazy? Například vědci vypozorovali, že délka stopy v žádném případě nesouvisí s velikostí a váhou kamene. Vysledovali také, že zaoblené kameny se při pohybu většinou kroutí, zatímco za hranatými jsou stopy víceméně rovné.\nVětšina kamenů se pohybovala především severovýchodním směrem. Jiné stopy však měly odlišný nejen tvar, ale i směr, v některých případech dokonce zcela protichůdný. Na první pohled to vypadalo, že pohyb nedává vůbec žádnou logiku.\nZ charakteru ztuhlých kapek bahna a balistické nárazové vlny vědci vypočítali, že některé kameny se musely pohybovat rychlostí až dva metry za sekundu! Uvádějí, že hýbat by s nimi musel velmi silný vítr opírající se přímo do kamenů. Podle Pauly Messiny na to stačí už vichřice o rychlosti nad sto kilometrů za hodinu.\nProtože měl tým možnost zanést veškerá svá měření velmi podrobně do mapy a údaje počítačově zpracovat, nemohlo mu uniknout, že na první pohled velmi chaotický pohyb mezi jednotlivými kameny má přece jen určitou souvislost. Totiž že stopy na východní straně playe jsou vesměs rovné a velmi dlouhé a ty klikatící se, vlnité a křižující se všemi různými směry leží spíše směrem ke středu plošiny. Dosti pozoruhodný výsledek umožňující již jisté závěry.\nVědci předpokládají, že nesmírně silné větry, které se v oblasti nedalekého Owens Lake skutečně vyskytují, se ve výše položeném a relativně úzkém Racetrack Valley ještě více stupňují, až se vytvoří vlastně jakýsi „tunelový průvan“. Kolem nedalekého a hodně strmého vrcholu Ubehebe Peak, který je v nadmořské výšce tisíc sedm set třicet jedna metrů nad mořem, dochází pak k prudké změně směru větru. Nad playou tak vznikají nejen přímé nárazové větry, ale i zvláštní „točivé prachové víry“ (dust devils) – jakýsi druh malého tornáda, které je schopné pohnout prakticky čímkoli, i kamenem o třech stech dvaceti kilogramech.\nPůvodně byla ve hře ještě jedna velmi přesvědčivá teorie – působení gravitace. Poměrně brzy se ale měřením zjistilo, že severní konec plošiny, ke kterému kameny, vyskytující se převážně na jihu, míří, leží dokonce o pět centimetrů výše než jejich původní místo.\nS gravitací však souvisí ještě jedna docela zajímavá hypotéza. Carl Lang si při svých výzkumech všiml, že v jižní části playe jsou trhliny o něco hlubší než kdekoli jinde. Protože jde o nejnižší a navíc ještě ve stínu položené místo, kde se zdržuje voda nejdéle, vyslovil myšlenku, že vrstva bahna po průtrži mračen v jižní části výrazně nabobtná. Po dalších vydatných deštích, kdy voda stéká hluboko do trhlin, se v těchto místech vytvoří pouhým okem sotva znatelná vypouklina. Až osmnáct centimetrů vysoký pahrbek pak napomáhá kamenům sklouzávat „dolů“. Tohle byť i sotva znatelné vyvýšení pak stačí větru, aby kameny hýbal. Led důležitý není.\nJednu dobu se věřilo, že na pohyb může mít vliv i zemětřesení nebo měnící se zemský magnetismus. Jiní badatelé nacházejí vysvětlení v působení mimozemské civilizace a snaze sdělit tajemnými pohyby něco důležitého lidstvu. A když už nás nic jiného nenapadne, ještě stále je možnost svalit vinu na „toho nahoře“.\nJednoznačné vysvětlení však nepřineslo ani poslední měření. Dodnes není určeno přesné množství potřebného deště ani síla větru, která by balvany posouvala při jejich podivné cestě. Zatím tedy záleží na každém člověku, kterým argumentům dá přednost.\nNa základě velkých pohybů, jež proběhly v sedmdesátých letech, se usuzovalo, že se kameny pohybují každý rok až dva. V době po satelitním měření, tedy po roce 1996, byla playa podrobena pravidelnému pozorování a teprve v roce 1998 byl zaznamenán pohyb u pouhého jediného kamene. Jednalo se o kámen Diane (kameny dostávají ženská jména), u kterého byla v roce 1996 naměřena nejdelší stopa. Kámen za sebou zanechal tentokrát dráhu dlouhou pouhých šest metrů. Není divné, že se pohyboval pouze jeden jediný?\nV roce 1999 byl klid. Teprve rok 2000 přinesl další dvě nové stopy o délce 45,5 a 6,1 metru. Ale jak to, že zase jen dvě? V tomto roce působilo silné a vytrvalé El Ni~no a přehnalo se několik pozoruhodných bouří. Že by se kamenům nechtělo vyzradit své tajemství?\nPrůlom do období relativního klidu přinesl až následující rok 2001. Vědci náhle zaregistrovali sedmdesát dva nových stop a ze skály se uvolnilo několik dalších kamenů.\nV únoru předtím napadlo patnáct centimetrů sněhu. Na jaře zůstala plošina díky pozvolna tající bílé pokrývce dlouho mokrá. Navíc jaro přineslo množství vydatných bouří. Na plošině se vytvořila velmi kluzká vrstvička jílu a mnoho cyanobakterií, které vytvářejí na povrchu takzvaný organický film zajišťující při pohybu minimální tření. Možná, by se tím přece jen něco vysvětlovalo. Co však stále chybí, je očitý svědek...\nObsah listopadového čísla\nInformace o zemi: Spojené státy americké


Budyně 2011 - po bitvě - Brodec\nBudyně 2011 - po bitvě\nPříspěvek od Žoldák » 14 Srp 2011, 19:53\nPříspěvek od Divous » 14 Srp 2011, 20:36\nŠvejcaři, super akce, jsem rád že jsem se mohl zůčastit! Těším se na příští rok, snad budu moci trochu pomoct třeba s propagací. Fakt jsem si to užil. A bitevní kulisa k nezaplacení - déšť, bahno, střelba a pláč dětí! Balzám na duši!\nRegistrován: 05 Pro 2009, 00:16\nPříspěvek od Maire » 14 Srp 2011, 20:57\nMoc a moc fajn akce, opravdu jsem si ji užila.\nDěkuji všem, kdo se podíleli na pracích okolo výstavky o stolování. Návštěvníci z ní byli nadšení a někteří se u nás zastavili opakovaně, bylo vidět, že je téma opravdu zaujalo, ptali se, ochutnávali, voněli si ke koření a bylo velice příjemné s nimi pracovat.\nMalá a občas i šikovná\n"Lid v celém království je pijácký, obžerství oddaný, pověrčivý a chtivý novot."\npapež Pius II. na adresu českého lidu\nRegistrován: 23 Kvě 2009, 12:04\nPříspěvek od Trpaslík » 14 Srp 2011, 21:09\nAhoj lidi, všem moc děkuji za učast. Bylo to fakt super. Do příště vyladíme nějaké ruchy a užijem si to o to víc. Poděkování všem do kuchyně!\nNa početní převaze nezáleží.\nVítězství v bitvě dobude lepší taktik.\nPříspěvek od Divous » 14 Srp 2011, 21:11\nNo ta kuchyně byla "The best" na Budyni. Netušil jsem, jak můžou být jáhly dobré:-) Ale beze srandy - kuchyně byla jedna z nejlepších částí celé akce\nRegistrován: 05 Dub 2009, 20:10\nPříspěvek od VaclavIV » 14 Srp 2011, 21:15\nSouhlasím, super akce a je pravda, že déšť a vůně střelného prachu v druhém obraze na to se zapomenout nedá. Bylo to moc fajn a už se těším na další ročník\n"Pane, pane! Byli jsme naprosto obklíčeni nepřítelem!"\n"Výborně, konečně můžeme útočit do všech směrů!"\nPříspěvek od Randall » 14 Srp 2011, 21:41\nPříspěvek od urs » 14 Srp 2011, 22:17\nPříspěvek od volrath » 14 Srp 2011, 22:49\nVynikajúca akcia, na ktorú rád prídem aj budúci rok a veľká vďaka všetkým, ktorý sa na nej podieľali.\nPříspěvek od Randall » 15 Srp 2011, 02:00\nTak fotky jsou nakonec už teď: http://www.uloz.to/10025758/budyne-rar . Heslo na archiv je "fotky". Je to nepřebrané, neupravené a zkonvertováno. Fotky ve vysokém rozlišení budou vydány na požádání a k dispozici pro účely sdružení je nafasuje Žoldák. Použít je může volně kdokoli ze ŠP, ale použít ne zneužít, pro případ, že by chtěl někdo uvést autora: Jaroslav Klíma (Irwin).\nEDIT: Link už by měl být funkční, omlouvám se za zpoždění.\nNaposledy upravil(a) Randall dne 20 Srp 2011, 18:46, celkem upraveno 2 x.\nPříspěvek od Siegfried » 15 Srp 2011, 09:30\nMoc se mi to líbilo, díky všem.\nA jsem proto tuhle obecnou diskuzi přesunout mimo forum Je někdo proti?\nRegistrován: 19 Led 2009, 19:46\nPříspěvek od Jelas » 15 Srp 2011, 10:07\nNo, v bitve jsem sice skoncil na miste kde jsem si bitvu nejen moc neuzil, ale ani nevidel (priste se holt musim podivat driv kam strilna opravdu vede) a navic mi bylo celou sobotu blbe. Ale stejne si myslim ze slo o povedenou akci.\nProtoze jsem letos tak trosku do ty organizace videl, tak musim rict ze organizatori si zaslouzi opravdu VELKY dik (neveril bych co prace a nervu to stoji).\nRad bych ovsem vynadal timto sobe za tvorbu patron v tabore. (opravdu to vypada strasne a bohuzel to je na fotkach :-/) Takze az me priste uvidite jak se v tabore chystam delat patrony tak me prosim vyhodte (kdybych na to nahodou zapomnel)\nJsem čarostřelec - každá rána je zázrak\nPříspěvek od Siegfried » 15 Srp 2011, 10:44\nJelas napsal: Rad bych ovsem vynadal timto sobe za tvorbu patron v tabore. (opravdu to vypada strasne a bohuzel to je na fotkach :-/) Takze az me priste uvidite jak se v tabore chystam delat patrony tak me prosim vyhodte (kdybych na to nahodou zapomnel)\nJá si spíše říkám, jestli by nestálo zato udělat zase nějaké výtisky oboustarnných manuscriptu na papír, ten pak vymáčet ve vodě aby změknul a udělat výrobu patron jako atrakci v táboře pro diváky\nPříspěvek od Siegfried » 15 Srp 2011, 12:44\nDalší porce fotek:\nhttp://m-i-r-u-s-h.rajce.idnes.cz/bitva ... Ohri_2011/\nhttp://jindrich-tyn.rajce.idnes.cz/Budy ... Ohri_2011/\nhttp://driosh.rajce.idnes.cz/Bitva_-_Bu ... _13.08.11/\nPříspěvek od Jezinka » 15 Srp 2011, 13:44\nTakže postřehy z kuchyně (jinde jsem moc nebyla):\nDěkuji všem, co v kuchyni pomáhali. Společnost to byla opravdu milá.\nZvláštní dík patří Michalovi, který propůjčil nemalou částku na nákupy, protože já blbá si o peníze od organizačního týmu neřekla (příště vylepším).\nCo se týče jídelníčku: museli jsme udělat z nouze ctnost - rozpočet byl napjatej, museli jsme hodně šetřit. Sobotní večeře závisela na počtu diváku, takže se jelo nakupovat až po hrubém odhadu kolem druhé hodiny odpolední. To zapříčinilo zpoždění večeře asi o hodinu a půl. Pro zajímavost: výsledný rozpočet na osobu od pátku do neděle činil asi 40 korun.\nNavzdory tomu jsem neslyšela žádné remcání, dokonce padala slova chvály.\nHodně pomohly stoly. Kuchařky měly dost místa a vojáci si zase měli kam sednout, takže neoxidovali v kuchyni.\nJednu výtku bych ale měla - všechno nádobí, co mají kuchařky v kuchyni, někomu patří, ačkoliv se na akci tváříme, že je erární. Ale jenom pro kuchařky! Takže v kuchyni jsou "erární" misky na vaření/servírování a osobní misky kuchařek na jídlo. Nemůžete přijít do kuchyně a popadnout nějakou misku a jít si pro jídlo. Vypadá to blbě, když chcete nandat jídlo a podáváte kuchařce její vlastní misku....


Výlety a ŠvP / ŠvP 4.B - Racek – Pec pod Sněžkou 17 .6 . – 21. 6. 2019\nNa pokoji jsem byla s Terkou a Eliškou. V pondělí jsme šli na rozhlednu Hnědý vrch. V úterý jsme měli jít na Sněžku, ale přehlédli jsme odbočku, tak jsme jeli na Portášky a bobovou dráhu. Ve středu byla stezka odvahy, ve čtvrtek Sněžka ( dokonce jsme byly i v Polsku) a večer diskotéka.\nNahoru na Sněžku jsme jeli přes Růžovou horu lanovkou asi 15 minut a dolů jsme šli asi 4 hoďky. Na Luční boudě jsem si koupil megarohlík za 50Kč, pak jsme přes bufet Na Rozcestí došli až na Racka.\nHry: Postřehák, ocásky- v čem jsem byl první, jazyky, stezka odvahy. Byly jsme taky : Velká Úpa, Portášky a na bobové dráze, kde jsem ztratil peněženku. Kdybych mohl hodnotit boudu, tak 4,5 hvězdiček.\nMně se líbily naše české orchideje a jak jsme si u Lyžařské boudy namáčeli nohy v potoce. Byly tam hrozně hezké hory a příroda, hráli jsme prima hry a moc jsem si to užila s celou třídou a naší paní učitelkou.\nMoc děkujeme za spolupráci p. uč. Alence Pozdílkové a p. zdravotnici Ivě Syrovátkové, bylo to s vámi prima. Už se těšíme na další společné akce a zážitky.\nMgr. Radka Votroubková Fotky


Back Viet Magazín v Češtině | Viet Magazín v Češtině | Za krásami Vietnamu | Navštivte Cao Dai, vietnamský chrám, kde uctívají Ježíše i Lenina\nThứ tư, 30 Tháng 5 2012 14:41\nKaodaistický chrám v jižním Vietnamu se právem řadí mezi největší turistické atrakce této země a dává vzpomenout na největší osobnosti své doby po celém světě.\nJak by to vypadalo, kdyby se všechna náboženství sloučila dohromady a vybralo se z nich to nejlepší? Vznikl by ideový guláš, nebo konečně ta pravá cesta ke spáse? Odpověď najdete v jihovietnamském městečku Tay Ninh, konkrétně v kaodaistickém chrámu, kde podobný náboženský experiment probíhá už téměř jedno století.\nHistorie kaodaismu je poměrně zábavná. Všechno začalo před sto lety, kdy vzdělaný guvernér ostrova Phu Quoc pan Ngo Van Chieu jednoho dne navázal kontakt se spirituální říší, přesněji řečeno s nejvyšší duchovní bytostí, které můžeme říkat třeba bůh, byť ona sama se nazývala Cao Dai.\nA ta bývalému koloniálnímu úředníkovi sdělila, že všechna světová náboženství by se měla sjednotit do původního jediného božského principu, ze kterého kdysi vznikla. Božská bytost mluvila prý tak působivě, že jí guvernér totálně podlehl a stal se jejím vyslancem na zemi.\nNgo také dostal za úkol, aby vzkaz o jednotném božském principu rozšířil do světa. Svůj úkol splnil jen z poloviny. Vybudoval sice církev, která všechna náboženství sloučila a získala si rychle několik milionů věřících, ale její působnost zůstala omezena jen na území jižního Vietnamu.\nV oblasti jižního Vietnamu najdeme téměř jeden tisíc kaodaistických chrámů, za největším a nejdůležitějším z nich se vydáváme do města Tay Ninh. Už první pohled na kaodaistický "svatý stolec" je famózní. Obrovská pestrobarevná stavba je bez pochyb jedním z nejkrásnějších a také nejzvláštnějších chrámů na světě. Stejně jako celá kaodaistická církev je i její hlavní chrám kombinací nejrůznějších stylů a slohů, takže v konečném důsledku je značně extravagantní.\nVelmi zvláštní je také atmosféra uvnitř svatostánku. Necítíte tu totiž žádnou stísněnost, respekt, obavy či strach, jak to v mnoha náboženských stavbách bývá, ale jen jakousi vnitřní svobodu a čirou radost. Přitom paradoxně chrám nestavěl žádný zkušený architekt, nýbrž amatér samouk.\nHned při vstupu vás překvapí velká nástěnná malba se třemi osobnostmi: čínského revolucionáře a vietnamského básníka tu poněkud překvapivě doprovází francouzský spisovatel Viktor Hugo, který latinkou píše heslo "Láska a spravedlnost!"\nHlavní pilíře kaodaismu ovšem představují buddhismus, taoismus a konfuciánství, ale podivuhodné náboženství obsahuje i prvky islámu či křesťanství. Navíc Ježíše Krista či proroka Mohameda řadí mezi své "svaté".\n"Ušlechtilou snahou kaodaismu je sjednotit celé lidstvo prostřednictvím společné vize Nejvyšší bytosti v zájmu podpory míru a porozumění po celém světě," uvádí server Caodai.org. "Kaodaismus se nesnaží vytvořit šedý svět, ve kterém jsou všechna náboženství stejná, pouze vytvořit tolerantnější svět, kde všichni vidí sebe navzájem jako bratry a sestry."\nJen hlavní křeslo pod touto koulí je prázdné. Místo vyhrazené papeži církve není obsazené už dlouhých 80 let. Takže pokud chcete zkusit své štěstí, vzhůru do Vietnamu.\nChurchill s Leninem\nBlíží se poledne, k chrámu přicházejí stovky věřících oděných do slavnostního roucha. Pomalu se rozmísťují v chrámu a začíná obřad. Na kúru hraje hudba, na podlaze chrámu sedí stovky mužů a žen, kteří předvádějí spoustu tajemných a nepochopitelných gest.\n"Muslimové, křesťané, Židé, Indové, všichni mají své vlastní bohy a celá řada válek se vedla jen kvůli náboženství. Nebylo by lepší, kdyby celý svět uznával jen jednoho jediného boha? Vždyť všechna náboženství mají božský původ a jsou založena na lásce a spravedlnosti. Takové je naše poselství," vysvětluje nám průvodce chrámem.\nA přidává i další podrobnosti. Zvláštní součástí kaodaismu je například víra v duše osvícených zemřelých, které údajně pomáhají živým. Seznam těchto osvícených duchů je ovšem poněkud zvláštní, neboť mezi nimi najdete třeba Julia Caesara, Johanku z Arku, Williama Shakespeara, Winstona Churchilla či Vladimíra Iljiče Lenina.\nCírkev začala fungovat v roce 1926 a během dvou desetiletí měla už několik milionů věřících a 400 chrámů po celém jižním Vietnamu. Ale když došlo k válce komunistického severu proti jihu země, kaodaistická církev odmítla podpořit partyzány Viet congu a po sjednocení Vietnamu se jí dostalo kruté odplaty. Komunisté jí sebrali veškerý majetek, desítky církevních hodnostářů putovaly za mříže a čtyři z nich byli dokonce popraveni. Ani Lenin tedy nakonec nepomohl. Až na konci 80. let se atmosféra v zemi poněkud uklidnila a kaodaistická církev dostala zpět své chrámy.\nNa začátku 90.let minulého století měl kaodaismus podle Encyclopaedie Brittanica dva miliony stoupenců ve Vietnamu, ale také ve Francii, Kambodže a Spojených státech. V současné době má podle údajů samotné církve více než šest miliónů členů. Jediným kaodaistickým chrámem mimo Vietnam se zatím může pochlubit kambodžský Phnompenh.\nZe Saigonu se do městečka Tay Ninh pořádají organizované výlety. Nejprve vás přivezou na polední mši do hlavního kaodaistického chrámů (bohoslužby se tu odehrávají čtyřikrát denně - v 6 ráno, v poledne, v šest večer a o půlnoci), po mši následuje oběd a pak zpáteční cesta do Saigonu, kterou zpestří návštěva slavných tunelů Cu Chi, ve kterých během vietnamsko-americké války operovali partyzáni Viet congu.\nZde si navíc můžete zastřílet ze samopalů a také se podívat, jaké zákeřné pasti partyzáni připravovali pro americké vojáky. Musíme ovšem připomenout, že celá expozice i výklad jsou značně protiamerické a odehrávají se v duchu tradiční komunistické propagandy. Rozsáhlou síť tunelů by každopádně neměl navštívit turista, který trpí klaustrofóbií.\nJednodenní výlet vyjde zhruba na 150 korun, vstup do chrámu je zdarma, vstupné do tunelů stojí 80 korun.\nAutoři: Libor Budínský, pro iDNES.cz


Tohle by rozhodně mohla být nejkrásnější česká pilotka! Podívejte se, jak jí to sekne v plavkách - Super.cz\nTohle by rozhodně mohla být nejkrásnější česká pilotka! Podívejte se, jak jí to sekne v plavkách\n20. března 2022 16:28\nKrásná Zuzana Klečková je finalistkou soutěže krásy Miss Czech Republic a určitě by s přehledem vyhrála titul nejkrásnější česká pilotka. Zuzany snem je řídit obří letoun Airbus A 350 a ráda by byla jednou kapitánkou.\nŽena coby pilotka není úplně běžnou záležitostí. "Ve třídě jsme tři dívky, není nás tolik jako kluků, ale slečny v tomto oboru přibýbají. Sama jsem ale ve velké letecké dopravě pilotku ještě nepotkala," řekla Super.cz Zuzana.\nSen stát se pilotkou přišel během studia na střední škole. "Rozhodla jsem se na gymnáziu. Musela jsem projít důkladnou dvoudenní lékařskou prohlídkou. Byly tam psycho testy, oční, ekg, bylo to velmi intenzivní. Pak jsem udělala přijímací zkoušky na České vysoké učení technické, dělám praktický výcvik v letecké škole. Výsledkem bude licence, se kterou se můžu hlásit do aerolinie," prozrazuje, čím momentálně prochází.\nModeling a práce pilotky se podle ní skloubit dá. "Je mi 21 let, pokud by to vyšlo, vyhrála bych titul Miss Czech Republic, užila bych si kralující rok a pak bych se hlásila do aerolinií. Krásně by to vyšlo časově. Budu mít po studiu i kralujícím roce," dodala Klečková. ■\nZuzana Klečková je finalistkou Miss Czech Republic a také budoucí pilotkou. ■\nTakhle to Zuzaně sekne v plavkách. ■\nFinalistky Miss Czech Republic 2022. ■


Vaření na tradičních kamnech a v peci - TopRecepty.cz\n3. 2. 2021 08:07\nZdroj: Wikimedia Commons, Pekarkalic, CC-BY-SA-3.0\nDnes je to pro nás něco skoro nepředstavitelného, ale není to tak dávno, co místo jednoduchého otočení čudlíkem musela hospodyně, která chtěla pro svoji rodinu připravit jakékoliv teplé jídlo, nejprve roztopit v kamnech, a to i v těch nejparnějších dnech. Bez ohně se jednoduše dříve vařit nedalo, kromě jasných nevýhod to ale mělo i určitá pozitiva...\nCo je kamnovec?\nDnes jednoduše otočíme kolečkem plynového nebo elektrického sporáku, na těch ještě modernějších zařízeních se dokonce jen dotkneme plochy a můžeme vařit. V minulosti se o takové vymoženosti ale ženám samozřejmě ani nesnilo a za normální součást vaření tak považovaly i roztápění v kamnech, případně nanošení nebo i nasekání dříví. To nás sice dnes už nečeká, ale stejně bychom měli vědět, že i takové vaření na obyčejných kamnech mohlo mít svoje výhody.\nTou první a hlavní samozřejmě byla skutečnost, že taková kamna, ať už později volně stojící, nebo dříve hlavně kachlová, nepotřebovala žádný zdroj kromě dřeva, případně trochy uhlí. Vždyť z pohledu historie ještě velmi nedávno v mnohých obcích nebyla zavedena ani elektřina. To ale nebyla jediná výhoda takových kamen. Jejich součástí totiž býval i takzvaný kamnovec. Co to bylo?\nKamnovec býval součástí kachlových kamen a sloužil k ohřevu vody na běžnou denní potřebu. Hospodyně tak do kamnovce nanosila vodu a při vaření ji tak automaticky ohřívala. Vodu pak mohla použít na mytí nádobí nebo dokonce na koupání. Ani litinové pláty kachlových kamen neplnily jen funkci zakrytí ohniště, ale daly se využít třeba při přípravě bramborových placek. Ty se pekly přímo na plátech a pamětníci tvrdí, že tu chuť nelze ničím nahradit.\nV mnoha domcích byla kamna spojena s pecí, která také sloužila hned několika účelům. Tím prvním bylo samozřejmě vytápění místnosti, dále však také mohla pec být využita například k sušení ovoce nebo v zimě dokonce jako zateplená postel. Jistě jste už někdy slyšeli pojem "pecivál"… Tak ten pochází právě odtud. Když byla venku zima, hlavně dětem se z pece nechtělo a byly by se na ní válely klidně i celý den, kdyby je rodiče nepotřebovali pro práci kolem hospodářství, nebo nemusely do školy.\nVařit na kachlových kamnech a hlavně péct v peci ale vyžadovalo od hospodyně velkou dávku zkušeností. Těžko bylo možné takovou troubu třeba pootočením kolečka ztlumit "z šestky na dvojku". Všechno se muselo regulovat jen silou ohně, a to nebylo jen tak. Však také dobré buchty z takových kamen bývaly jakousi maturitou, kterou když dívka úspěšně složila, mohla se i vdávat.\nChtěli byste se vrátit do takové doby? Možná bychom si to mohli jednou za čas třeba na týden vyzkoušet. Pravděpodobně bychom si po návratu do současnosti více vážili sporáku, který na nás čeká v kuchyni. Na druhou stranu, někteří mají pěkná kamna i s pecí třeba na chalupě. Patříte mezi ně? A vaříte během pobytu na chatě pěkně postaru? Napište nám do komentářů.\nTémata: kamna, vybavení kuchyně, buchty, historické kuchařky, historie, zajímavosti\nAno, mám skoro stejná kachlové kamna, původní modrá, nejdříve součást chalupy a nyní se chalupa stala našim domovem. Ze všeho nejvíce milujeme z litinových plátů smažená vejce a škvaření sádla to je opravdu na takových kamnech lahůdka.\nVietnamská a vůbec asijská kuchyně jsou v módě už… Číst více\nČína je rozsáhlá země a její oblasti natolik vzdálené a odlišné, že se liší i suroviny a styl vaření z nich. Nabízíme přehled receptů, tipů a rad,… Číst více


Věnováno knihám: Skoro směšná story - Ned Vizzini\nBy Eliška - Věnováno knihám v září 05, 2016\nLenka 5. září 2016 11:14\nJsem ráda, že jsi nakonec došla k názoru, že YA je oprávněná nálepka :) Tedy je to náročnější a kvalitnější YA než takové ty fantasy věci, to je pravda.\nJinak si myslím, že je nutné brát to v kontextu toho, že Vizzini napsal knihu jako teenager, když sám opustit nemocnici. Představuju si, že v té troše naivity (která tam rozhodně je!) možná trochu jsou jeho naděje na to, že to zvládne, že to bude v pohodě? Ale rozhodně, nemocnice působí idealizovaně a vztahy mezi pacienty taky. Autentické mi naopak přišly popisy jeho prožitků, jak se cítí, když je v depresi.\nEliška - Věnováno knihám 7. září 2016 15:42\nMáš pravdu, jestli to psal v mladším věku, chtěla jsem od něho asi moc. Ale to, co vyplodil, je určitě dobrý a je škoda, že mu ty naděje nevydržely a rozhodl se to tady zabalit.\nJOhanka.1412 5. září 2016 15:14\nKniha na mě působila podobně. Lehká naivita patří k YA, proto jsem v mojí recenzi tento fakt přehlédla\nEliška - Věnováno knihám 7. září 2016 15:45\nMně právě ta naivita v YA vždycky šíleně rozčilovala, proto jsem se tomu snažila za každou cenu vyhnout. V této knize byla až na tu naivitu spousta skvělých prvků, takže jí to nejspíš odpustím:) Na blog mrknu, díky za odkaz\nHelena Davidová 6. září 2016 9:55\nEliško, mám moc ráda tvé recenze, i když třeba tuhle knihu asi číst nebudu :o)\nEliška - Věnováno knihám 7. září 2016 15:46\nAhoj Heli, děkuju za pochvalu, jsem ráda, že mě čteš, snad mi to vydrží:)\nKvnhvta Haličská 6. září 2016 16:10\nMedikace prej fakt pomáhá, možná nevyléčí všechny depresáky a depresačky, ale můžou “normálně” fungovat.\nKoukni na film, ať taky můžu něco okomentovat, když už knížky nečtu :(\nEliška - Věnováno knihám 7. září 2016 15:48\nJá netvrdím, že nepomáhá, ale tam je to podáno tak přehnaně, jako by na tom stála jejich doživotní existence. Na film mrknu, až se mi ho podaří někde ukrást, sama jsem na filmový zpracování docela zvědavá.