Údržba motocyklové obuvi s vodotěsnou membránou | techgear.cz\nÚdržba motocyklové obuvi s membránou Gore-Tex, SympaTex, OutDry a další...\nŘada majitelů cestovních endur má koupené poměrně drahé boty s některou funkční vodotěsnou membránou a naprosto se o ně nestarají - doufají, že se nečistoty "samy oloupají" a že boty budou fungovat nějakou dobu a "potom stejně začnou protékat" a bude je potřeba vyměnit. Jenže údržba má docela zásadní vliv na životnost jakékoliv obuvi.\nVýbavu na motocyklové cestování a adventure prodáváme více než 10 let a máme s tím obrovské zkušenosti i z vlastních výprav. Když dodržíte postupy uvedené na této stránce, nejenže si drahé boty nezničíte ale zvýšíte jejich funkční vlastnosti a životnost.\nNení to nic složitého a během sezóny vystačíte s rychlým čištěním a jednou za sezónu (nebo po sezóně) doporučujeme důkladnou péči. Vyplatí se vám to - boty vám vydrží déle funkční a odolné proti vodě.\nAno, i boty se musí udržovat!\n- přípravky na údržbu (viz dále)\n- velké umyvadlo nebo raději vanu\n- starý ručník nebo jiný relativně čistý hadr\nVšechny potřebné přípravky zmíněné v tomto článku máme v nabídce a v drtivé většině případů skladem.\nNejdříve se podívejte po návodu - každý výrobce dává k obuvi svůj návod na údržbu, někdy jsou v něm uvedené specifické věci (třeba týkající se daného systému zapínání apod). Obvykle je ale návod v principu stejný - umýt navlhčenou houbou nebo kartáčkem hrubé nečistoty, nechat proschnout a naimpregnovat vhodným přípravkem, který není na bázi tuků, silikonu a olejů (kvůli ovlivnění prodyšnosti bot). To je obecné a moc to člověku nepomůže, protože pořádná údržba je trošku náročnější. Nicméně následující kroky nejsou nic proti tomu, co výrobci doporučují v návodech, naopak.\n2. JDEME NA TO - ČIŠTĚNÍ OD NEJHORŠÍHO\nZ bot vyndete vložku (pokud v nich je), odnímatelné chrániče (pokud jsou), slidery apod.\nV případě enduro použití jsou boty téměř vždy špinavé od bahna. Použijte normální nylonový kartáč a zkuste odstranit zaschlé nečistoty i z podrážky. Zkontrolujete tím, jestli náhodou není někde prasklá apod. Pochopitelně jinak nemá nános bahna na podrážce vliv na funkčnost ale na vrchní části se pokuste odstranit všechny zaschlé nečistoty jak to jen půjde. Výrobci v návodech uvádí obvykle maximální teplotu vody do 40°C (málokdy to bývá v přeloženém návodu) a boty by se neměly do vody namáčet ale mělo by se čistit pod proudem vody z kohoutku. Někteří výrobci naopak uvádí, že se boty nemají ani namáčet ani čistit proudem vody aůe nepíše se, jak se tedy boty mají podle nich očistit. Asi větrem :) Proud vody z kohoutku opravdu botám neuškodí. Nepoužívejte nikdy tlakovou vodu a nečistěte boty stračeným vzduchem. Pochopitelně se pokuste nenamočit boty z vnitřní strany (pokud nebudete čistit vnitřek - viz dále).\nBěžné čištění svršku\nVnější stranu bot můžete vyčistit některým z osvědčených přípravků na membránovou obuv - máme vyzkoušený NikWax čistící gel nebo Grangers Footwear + Gear Cleaner. Použijte jemnější nylonový kartáček - ne hrubý "rejžák" jako v předchozím bodu a rozhodně by neměl být špinavý od předchozího čištění bahna. Nastříkejte pěnu nebo rozetřete gel (každý přípravek má jiný aplikátor) a pořádně krouživými pohyby vyčistěte naprosto celý vnější povrch obuvi. Opláchněte proudem vody. Kožené svršky se bezvadně čistí sprejem NikWax Leather Cleaner.\nZejména na textilních panelech (u kombinované obuvi kde je použita pravá nebo umělá useň a textilní tkaný materiál), je odstranění skvrn od oleje obtížnější. Stačí projet louží vody kde je film oleje po nějakém traktoru a krásné boty už tak krásné nejsou. Olej obecně je velký problém pokud se dostane na membránu a rozhodně se pokuste tyto skvrny odstranit. Na čištění odolných skvrn můžete použít sprej Grangers Footwear + Gear cleaner, který je poměrně agresivní a nebo jar (nebo jiný přípravek na mytí nádobí) s troškou vlažné vody. V žádném případě nepoužívejte přípravky s rozpouštědly (i když krásně odstraňují třeba skvrny od asfaltu).\nObyčejný nevoňavý JAR bez přídavků změkčovatel na ruce opravdu funguje.\nJakmile je místo čisté, opláchněte ho pořádně sprchovou hadicí a pokračujte na dalším. Po opláchnutí obvykle vidíte, jestli byl postup dostatečný. Všechny "nano" přípravky, které jsme měli možnost vyzkoušet, byly na bázi rozpouštědel, které narušily GTX membránu. Vzhledem k tomu, že máme přístup ke vzorkům laminátů z výroby, prováděli jsme v roce 2017 několik desítek testů ve spolupráci s jedním z dovozců nano přípravků a výsledek byl takový, že ani jeden nebyl použitelný na laminát s membránou. V jednom případě membrána zcela zmizela během několika desítek minut po aplikaci, což překvapilo i zástupce výrobce. Úkolem je odstranit nečistoty a podstatná je funkčnost, ne dokonalý vzhled - aby boty byly prodyšné a vydržely dlouhé dny v lijáku. A takhle fungovaly řadu let.\n3. Vnitřek bot\nPochopitelně obuv je ze všech součástí výstroje jezdce nejvíce namáhaná co se týká potu. A ze všech součástí se u bot také vlhkost nejhůř dostává ven. Mezi membránou a svrškem boty je minimální prostor (v případě některých GTX bot vyplněný vrstvičkou porézního materiálu) a kožený svršek nebo syntetická kůže obecně nejsou z pohledu prodyšnosti žádná sláva. Přitom nároky v případě nohou jsou nejvyšší - většina lidí se na nohách potí nejvíc. Veškerá mastnosta a minerály z potu zůstávají v podšívce boty a ovlivňují funkčnost membrány i její životnost. Ačkoliv to výrobci obuvi obvykle nedoporučují nebo dokonce zakazují, osvědčilo se jednou za sezónu celé boty vyprat v pračce nebo ve vaně. Pokud použijete teplotu 30°C a přípravek na GTX oblečení (např. TechWash od NikWax nebo Grangers Performance Wash), nic se nestane ale boty se musí nechat několik dnů přirozeně schnout, nesmí se dát na topení nebo na přímé slunce. Z bot před praním odstraňte vložky, vysypte veškeré kamínky, písek apod. Zapněte přezky a velkro. Pokud budete prát v pračce, obalte boty třeba osuškami aby se vyplnil prostor bubnu. Pro praní budete potřebovat tekutý prací prostředek splňující požadavky na praní GTX membránového oblečení. Každý prostředek na Gore-Tex obvykle splňuje požadavky všech dalších výrobců membrán, takže s ním neuděláte chybu i u membrán jiných značek. Perte na 30°C s programem na syntetiku a odstřeďování nejmenší rychlostí nebo bez odstřeďování.\nPokud jste viděli pračku jen z dálky a tento typ domácího spotřebiče obcházíte obloukem, tak si přečtěte následující pasáž, která je shodná s postupem při praní GTX oblečení, v jiném případě odstavec přeskočte, protože to všechno znáte:\n- můžete zvolit tlačítko pro dvojité máchání\nVelký problém speciálně u obuvi je zápach různé úrovně, který odpovídá potivosti majitele, podmínkám použití a době používání bot. Obecně jsou k dispozici různé přípravky na bázi enzymů, které zvládají odstranit bakteriální zbytky, které za zápachem obvykle stojí ale ne všechny jsou vhodné pro použití na membránovou obuv a některé jsou přímo nevhodné. Například velmi účinný přípravek NikWax Sandal Wash, který dokáže udělat ze starých smradlavých sandálů nebo žabek nové voňavé, jde použít jen na vnitřní vyndavací vložku. Nesmí se použít na materiál "podšívky" obuvi nad kterým je membrána. Obvykle ale vyprání zásadně pomůže. Pokud je to i po vyprání cítit, použijte sprej Grangers Odour Eliminator. U něj není použití na GTX boty vysloveně zakázané a je velmi účinný. Nám se také osvědčilo vyprání bot na 30C v přípravku NikWax BaseWash. Ten by neměl mít žádný vliv na funkčnost membrán i když není vysloveně na seznamu Gore-Tex přípravků.\nZásadní pravidlo, které platí pro všechny motocyklové boty s jakoukoliv membránou: NIKDY NESUŠIT BOTY NA TOPENÍ, BĹÍZKO SILNÉHO ZDROJE TEPLA nebo NA PŘÍMÉM SLUNCI! Prostě nepokoušejte se boty sušit rychle. Nemá to cenu. Jediné, co se může stát, je třeba pokroucení materiálu vnitřních chráničů špičky nebo paty (zažili jsme několikrát - zákazník použil elektrický vysoušeč bot). Prostě nechte boty vyschnout v suchu a teple ale ne na zdroji tepla. Boty po vyprání klidně schnou 2-3 dny, to není nic neobvyklého. Pokud jde jen o usušení po očištění svršku, jsou obvykle ráno suché a připravené na další krok. Není vůbec od věci vložit do bot zmačkané noviny a několikrát je vyměnit. Pomáhá to.\n5. Ošetření svršku\nKožené svršky nebo obuv se svrškem ze syntetické hladké kůže se musí "impregnovat". Impregnací je v tomto případě myšleno obnovení DWR úpravy látky (kůže, semiše, textilních panelů). DWR je zkratka pro Durable Water Repellency. Je to prostě chemická úprava vláken materiálu pro zajištění hydrofobní (voděodpudivé) funkci bez vlivu na vlastní prodyšnost úpletu nebo materiálu jako takového. DWR úprava vytváří z vody na povrchu materiálu kuličky, bez této úpravy se povrch smáčí (voda tvoří souvislou vrstvu). Membrána v obuvi sice zabrání vniknutí vody ale vnější materiál je nasákavý a DWR přípravky na jeho ošetření výrazně zlepšují jeho vlastnosti odpuzovat vodu. Ještě jednou aby to bylo jasné - NA GTX OBUV NEPATŘÍ KLASICKÁ IMPREGNACE, která vytvoří neprodyšnou vrstvu a z alespoň částečně prodyšné obuvi vytvoří efekt gumové holinky.\nNejdříve se podívejte, jestli se na některých místech netvoří příčné "složeniny" způsobené ohýbáním kůže. Ty po čase mohou vést k popraskání svršku. Tomu bezvadně zabraňují kondicionéry. Osvědčený je NikWax Kondicionér na kůži nebo Grangers Leather Conditioner. Oba fungují stejně a jsou doporučené na GTX obuv s hladkou usní. Hladkou kůži nebo syntetické kůže je dále potřeba impregnovat speciálním přípravkem. Používáme NikWax DWR impregnace - na kůži (krém) nebo formu pasty s aplikátorem nebo konkurenční FootWear Repel od firmy Grangers. Ten je vhodný i pro broušenou kůži, kdežto NikWax pro panely z broušené kůže a semiš používá speciální sprej NikWax Impregnace na nubuk a semiš.\nPOZOR - některé přípravky se musí nanášet na suchý povrch, některé (typicky NikWax) na mokrý. Usušené boty tedy musíte umýt mokrým hadrem a aplikovat impregnaci na mokrý povrch, jinak nebude účinná. Přípravky NikWax obecně používají vodu jako transportní prostředek pro aktivní přípravek, který zůstane v pórech materiálu až voda uschne. Přečtěte si pečlivě návod vašeho prostředku, jestli se aplikuje na suchý nebo mokrý povrch. V případě obuvi z full grain kůže a zejméne pokud jde o MX boty bez membrány (a nikoliv ze syntetiky) se doporučuje ošetřit povrch pomocí vosku Grangers G-Wax a to i v několika vrstvách. Na membránové boty se dá použít pasta Grangers Waterproofing Wax nebo výše zmíněná pasta od NikWaxu.\nV případě broušené kůže (semiše a nubuku) je potřeba ošetřený a zcela suchý povrch rozbrousit pomocí jemného mosazného kartáčku (taktéž v naší nabídce), pokud chcete dosáhnout vzhled nové obuvi. Pochopitelně na funkčnost to vliv nemá ale boty pak vypadají mnohem lépe.\nPokud zjistíte, že je někde bota poškozená, měli byste kontaktovat prodejnu, kde jste boty kupovali, ohledně dalšího postupu. Některá poškození (např. rozříznutí podrážky o kámen) jdou opravit i doma (nebo na cestách) pomocí přípravku McNett FreeSole. To je polyuretanové lepidlo, které se používá např. na přilepení odlepené podrážky od svršku. To je typický neduh většiny membránových bot - vzhledem k uzavřené konstrukci "mokasíny" s membránou, není podrážky obvykle prišitá ke svršku - jako v případě MX a pravých enduro bot. Prošití (typicky pevným syntetickým lankem a často i dvojitě) je typické pro boty bez membrány nebo s vnitřní membránovou botičkou. A nalepená podrážka při nárazu zepředu a zejména při vyšší teplotě může upadnout. FreeSole jí bezpečně přilepí a zalepí i všechny díry nebo praskliny a celkem trvale. Toto lepidlo rozhodně doporučujeme cestovatelům. Slep je mimořádně pevný a ohebný a lepidlo je naprosto vodoodolné.\nObecně ale jakékoliv poškození membrány považujte v případě obuvi za neopravitelné. Na rozdíl od oblečení je prakticky nemožné opravovat membránu poškozenou typicky např. od nehtů (prodřenou) apod.\nVšechny potřebné přípravky pochopitelně najdete v našem obchodě a rádi vám vše ukážeme a vysvětlíme i na prodejně.


Herpes Virus léčí\nHerpes Virus léčí\nExistuje několik různých typů herpes. Herpes typu I je zodpovědný za opary nebo horečka puchýře, které se objevují na obličeji. Je poměrně běžné, av některých rozvojových zemích, 100 procent dětí mělo Herpes typu I a výsledné opary od věku pěti let. Ačkoli Herpes typu I může také způsobit genitální herpes, drtivá většina genitální herpetické infekce způsobené herpes typu II. Diagnóza\nCentrum pro kontrolu nemocí odhaduje, že více než 45 milionů Američanů, nebo jeden z pěti Američanů, měli genitální herpes. Virus se šíří pohlavním stykem s infikovaným strany, které mohou být bez příznaků, a dokonce ani vědět, že je nakažený. Vzhledem k tomu, herpes je nejjednodušší diagnostikovat, když tam jsou vředy přítomné, pokud máte vředy nebo pálení v oblasti genitálií, navštivte ihned svého lékaře. Jak Léčbu mohou pomoci vyhnout se šíření choroby, a to vám může pomoci minimalizovat bolesti spojené s herpes ohnisek.\nHerpes virus prochází tři fáze těla a dostupnost léčby závisí na stádiu. První fáze se nazývá primární fáze, která obvykle začíná přibližně dva až sedm dní po počáteční nákaze, ale může začít mnohem později. V primární fázi je aktuální herpes ohnisko. To znamená, že naskakují kolem genitálií. Puchýře mohou být malé a nemusí být ani vidět, nebo mohou být jasné, s červenými a podrážděné kůže vespod. Často se stává, puchýře vylomit do sores.The druhé fázi je latentní nebo asymptomatické stadium, ve kterém se virus cestuje z kůže v oblasti genitálií, nervů, v blízkosti míchy. Třetí fáze, ubývání začíná, když se virus dostane nervy. Poté, co v nervovém systému, virus násobky a začíná být přítomny v tělních tekutinách, jako je sperma, vaginální tekutiny a slin. I když virus je asymptomatická, může být rozšířen na jiné partners.Finally, opakování se často vyskytují ve kterém primární fáze začíná znovu a puchýře se přítomen v oblasti genitálií.\nHerpes není vyléčitelná. Léčba se zaměřuje na zvládání bolesti a léčby drogové závislosti, aby se snížilo riziko šíření viru a minimalizovat počet ohnisek, které se vyskytují. Kromě farmakoterapie, jiné techniky zvládání bolesti se během propuknutí oparu, která se věnují vředy spojené s puchýři.\nLéky používané pro léčbu herpes zaměřit na minimalizaci opakování a prevenci šíření herpes. Valtrex a Famvir pomoci snížit riziko rozšíření oparu a také pomoci předejít herpes ohnisek. Acyklovir (značka Zovirax) zmírňuje příznaky spojené s ohniskem a zkracuje průběh epidemie. Acyklovir může být použita ve formě krému přímo na puchýře a boláky, ale také to může být přijata ústně pravidelně zabránit opakování.\nherpes, s vředy a puchýře, mohou být velmi bolestivé. Důležitou součástí léčby této nevyléčitelné virus, je vyléčení nebo zmírnění bolesti spojené s ohniskem. NSAID jsou často první lék používá k léčbě bolesti spojené s herpes ohnisko. NSAID, jako je Tylenol Advil a jsou volně prodejné protizánětlivé léky dostupné bez lékařského předpisu. Nosit volné oblečení a udržování v čistotě a suchu jsou také důležité. Konečně, vlažný obklad nebo vlažnou koupel pomáhají léčit či zmírnit bolesti spojené s herpes ohnisko.\nPředchozí: Léky na Genitální herpes\nDalší: Jaké jsou možnosti léčby pro herpes 1?\nJaké je nebezpečí Out-of-Date jogurt?\nAcai čaj Dieta\nLéky s vedlejšími účinky vypadávání vlasů\nNajít správnou Anger Management New York\nProč se zlomenině krčku stehenní kosti vedou k úmrtíseniory ?\nJak se vyhnout rakovině děložního čípku\nNejlepší léčba diabetu S Baba Ramdev léčiva\nNákup tetování vybavení on\nSeznam potravin, které jsou geneticky upravených\n5. Faktor Dieta a fitness program\nSrpkovitá anémie dietoterapie\nPodivné příznaky perimenopause\nJak se zbavit bílého povlaku na jazyku\nCo je odpočinek na částečné zubní protéza?\nO depresi způsobenou Quiting nikotinu\nJak Stop oparu s aspirinem\nPřírodní léčba hypothyreózním\nMáte moc; možnost volby, moc uzdravovat\nZdravotnická Vs. Medicaid Pokrytí\nPoužití Valerian Root\nLéčba štítné žlázy uzliny\nZinek Otrava Od chrup krém\nJak soustředit mysl přirozeně\nJak používat volně prodejné léky k léčbě bolesti krční páteře


Mi-6/-6A (Hook A) :: Ruslet\nÚvodní stránka - Technika - sovětská a ruská technika - vrtulníky a vírníky - Mil M.L. - Mi-6/-6A (Hook A)\nMil Mi-6/-6A (‘Hook A’) / V-6\nTyp: těžký transportní vrtulník uzpůsobený pro činnost za všech meteorologických podmínek ve dne i v noci\nUrčení: doprava osob, přeprava nákladu, shoz výsadku a odsun raněných\nHistorie: Úspěchy ve vývoji jednomotorového pístového transportního vrtulníku typu Mi-4 (Hound A), který disponoval nosností 1,6 t, se staly iniciátorem k zahájení vývoje ještě většího transportního vrtulníku s nosností 6 t. Práce na návrhu zmíněného stroje, který obdržel označení VM-6, byly přitom započaty již na konci roku 1952, tedy pouhých několik měsíců poté, co se první prototyp vrtulníku typu Mi-4 (Hound A) poprvé vydal do vzduchu. Díky nosnosti 6 t měl být vrtulník typu VM-6 schopen přepravy i dělostřeleckých systémů s vlečnými automobily, nákladních automobilů a samohybných polních děl. Realizace projektu tohoto stroje představovala pro konstrukční tým M.L. Mila velkou výzvu, neboť veškeré pokusy o stavbu vrtulníku se vzletovou hmotností větší než 14 t, které byly učiněny předtím na západě, skončily neúspěchem. Přestože řada sovětských odborníků doporučovala vrtulník typu VM-6 pojmout, vzhledem k jeho velké hmotnosti, jako dvourotorový, Mil se rozhodl tento stroj opatřit jedním pětilistým nosným rotorem s průměrem přes 30 m (a jednou vyrovnávací vrtulí). Průměr nosných rotorů největších vrtulníků té doby přitom nepřesahoval 25 m, tedy vyjma neúspěšného typu Hughes XH-17 s proudovým pohonem. Protože byly pístové motory pro pohon tak těžkého stroje, jakým měl být typ VM-6, shledány jako nevhodné, do středu pozornosti M.L. Mila se dostal turbovrtulový motor typu TV-2F z dílny N.D. Kuzněcova. Vývojem „vrtulníkové“ verze této letecké pohonné jednotky, která vešla ve známost jako TV-2VM a podávala výkon 5 500 kp, byl přitom pověřen P.A. Solovjov. Vrtulník typu VM-6 měl pohánět jeden motor tohoto typu. Mil přitom plánoval jeho instalaci umístit nad nákladový prostor, přímo před hlavní reduktor. Mezitím ale VVS přišlo s novými požadavky k vrtulníku této kategorie. Protože dle nového zadání měl vrtulník typu VM-6 disponovat dvojnásobnou nosností, Mil byl nucen tento stroj znatelně zvětšit a zároveň jej opatřit dvěma motory typu TV-2VM. Nákladový prostor tohoto stroje měl nyní takřka srovnatelné rozměry s nákladovým prostorem středně těžkých transportních letounů typu An-8 (Camp) a An-12 (Cub). Součástí nového zadání se ale stal též požadavek na rychlost 400 km/h. Tento požadavek se přitom Mil rozhodl splnit instalací demontovatelného křídla s mohutnou mechanizací a dvěma pomocnými turbovrtulovými motory. Zmíněné pomocné motory měly být instalovány uvnitř protáhlých doutníkovitých gondol procházejících středem rozpětí křídla a měly roztáčet vrtule v tažném uspořádání. Později však bylo, s přihlédnutím na ekonomickou stránku věci, od použití pomocných motorů opuštěno. Naproti tomu instalaci demontovatelného křídla, které svým vztlakem odlehčovalo nosný rotor při dopředném letu, konstrukční tým M.L. Mila zachoval. Práce na úvodním projektu vrtulníku typu VM-6 byly završeny na konci roku 1953. Oficiálně byl vývoj tohoto stroje zadán výnosem ze dne 11. června 1954. Ten samý výnos ale dal též oficiální zelenou projektu obřího konvertoplánu typu Ka-22 (Hoop) z dílny OKB N.I. Kamova, který měl nosnost 5 až 10 t a byl opatřen dvojicí nosných rotorů a dvojicí tažných vrtulí. Dle zmíněného zadání měl být vrtulník typu VM-6, který byl mezitím přeznačen na V-6, schopen přepravy nákladu o hmotnosti 6 t v konfiguraci se standardní vzletovou hmotností, resp. 8 t v přetížení konfiguraci, resp. 11,5 t v přetížené konfiguraci na krátké vzdálenosti. Díky tak velké nosnosti mělo být za pomoci tohoto stroje možné přepravovat téměř všechny typy dělostřeleckých systémů, které se tehdy nacházely ve výzbroji Sovětské armády na úrovni divize. Kromě úkolů transportního stroje, měl vrtulník typu V-6 zastávat též poslání stroje výsadkového a sanitního. Práce na pokročilém vývojovém projektu vrtulníku typu V-6 se podařilo završit na konci roku 1954. Závěrečná zpráva z přezkumu technologické 1:1 makety tohoto stroje byla podepsána dne 1. června 1955. Krátce nato započala, v prostorách Milova experimentálního závodu č.329 z Panek a výrobního závodu č.23 z Fili, výroba dílů prvního prototypu. Mezitím bylo vrtulníku typu V-6 přiděleno služební označení Mi-6. Konečná montáž prvního prototypu vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) probíhala v dílně na letišti Zacharkovo, nacházejícího se poblíž Moskvy. Součastně s montáží prvního prototypu byl kompletován též neletový drak pro statické zkoušky. První letový prototyp vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) zpočátku postrádal instalaci křídla. Byl však opatřen aerodynamickými kryty vzpěr a kol hlavního podvozku. Jeho kompletaci se přitom podařilo završit v říjnu roku 1956. Okamžitému zahájení zkoušek ale zamezily průtahy ve výrobě nosného rotoru. Na ten si nakonec musel počkat až do června roku 1957. Mezitím tento stroj posloužil k únavovým zkouškám. Speciálně za tímto účelem byl dočasně opatřen instalací aerodynamické brzdy na místo nosného rotoru. První prototyp vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) postrádal registraci i výsostné značení VVS a do malé výšky nad zem se napoprvé vznesl dne 5. června 1957. První plnohodnotný let po okruhu tento stroj vykonal dne 18. června toho samého roku. Krátce nato, dne 30. října 1957, první prototyp vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) vynesl náklad o hmotnosti 12 004 kg do výšky 2 432 m. Tím prakticky dvojnásobně překonal světový rekord, který do té doby držel americký typ Sikorsky S-56 (H-37 Mojave). Druhý letový prototyp tohoto stroje byl postaven závodem č.23. Brány zmíněného podniku přitom druhý prototyp vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) opustil v únoru roku 1958. Tento stroj měl, na rozdíl od prototypu prvního, instalováno veškeré plánované palubní vybavení. Kromě toho byl opatřen pomocným křídlem s měnitelným úhlem náběhu, závěsem „vzdušného jeřábu“ a autopilotem typu AP-31. Úhel náběhu křídla tohoto stroje bylo přitom možné měnit mezi dvěma pozicemi, z nichž jedna byla určena pro dopředný let a jedna pro let v režimu autorotace. Ten samý rok oba dva prototypy vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) zavítaly na tradiční leteckou přehlídku v Tušinu. Závodní zkoušky tohoto stroje se podařilo završit v prosinci roku 1958. Okamžitému zahájení státních zkoušek ale zamezila změna v pohonném systému. Před motory typu TV-2VM totiž nakonec dostaly přednost motory typu D-25V z dílny toho samého konstruktéra, tedy P.A. Solovjova. Zmíněný motor měl v porovnání s motorem typu TV-2VM menší délku a hmotnost a z konstrukčního hlediska nebyl ničím jiným, než derivátem dvouproudového motoru typu D-20P, pohonné jednotky regionálního dopravního letounu typu Tu-124 (Cookpot A). Důvodem této změny v pohonném systému se stala skutečnost, že motor typu TV-2VM vycházel z turbovrtulového motoru typu TV-2M, který se kuli nedostatečné spolehlivosti nakonec nedočkal sériové výroby. Protože motory typu D-25V měly opačný směr otáčení než motory typu TV-2M, současně bylo nezbytné hlavní reduktor typu R-6 nahradit nově navrženým reduktorem typu R-7 a v neposlední řadě též vnést některé změny do olejového systému. První exemplář vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) s instalací motorů typu D-25V přitom brány závodu č.23 opustil na jaře roku 1959. Protože VVS na vrtulník typu Mi-6 (Hook A) značně spěchalo, padlo rozhodnutí, aby byly státní zkoušky zahájeny s jedním z prototypů poháněných motory typu TV-2VM, bez vyčkávání na výsledky závodních zkoušek prvního exempláře tohoto stroje s motory typu D-25V. Státní zkoušky vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) se proto mohly rozeběhnout již v létě roku 1959. Po ukončení závodních zkoušek byl první motory typu D-25V poháněný vrtulník typu Mi-6 (Hook A) odevzdán ke zkouškám státním. Současně byl motory typu TV-2VM poháněný prototyp, který se podílel na státních zkouškách, přelétnut na letiště Zacharkovo, aby obdržel též instalaci motorů typu D-25V. Protože VVS na typ Mi-6 (Hook A), jak již bylo řečeno, značně spěchalo, výroba tohoto stroje byla spuštěna téměř dva roky před završením státních zkoušek. V rámci státních zkoušek, do kterých se zapojily i první sériové stroje, byla mimo jiné prověřována schopnost vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) přistávat v režimu autorotace, stejně jako činnost vnějšího nákladního podvěsu. Zatímco zkoušky přistání v režimu autorotace byly realizovány v lednu roku 1961 na letecké základně Čkalovsk, zkoušky „vzdušného jeřábu“ probíhaly na letišti Zacharkovo a nad Medvědím jezerem, které se nachází východně od Moskvy. Zkoušky „vzdušného jeřábu“ byly završeny v listopadu roku 1961 a jejich součástí se staly též testy systému pro nouzový odhoz vnějšího podvěsu. Tomu mezi červnem a červencem roku 1962 následovaly zkoušky modifikovaných motorů typu D-25V s instalací devítistupňového kompresoru na místo kompresoru osmistupňového. Technické problémy státní zkoušky vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) nakonec zatáhly na více než 18 měsíců. Státní zkoušky tohoto stroje se podařilo úspěšně završit v prosinci roku 1962. VVS byl vrtulník typu Mi-6 (Hook A) oficiálně přijat v následujícím roku. Rok nato byl tento stroj uvolněn na export. Mezitím si tento obří stroj na své konto připsal několik dalších světových rekordů. Dne 16. dubna 1959 vrtulník typu Mi-6 (Hook A) vynesl náklad o hmotnosti 5 t do výšky 5 584 m. Ten samý den se podařilo s tímto strojem vystoupat do výšky 4 885 m s nákladem o hmotnosti 10 t. V září roku 1962 vrtulník typu Mi-6 (Hook A) vydobyl další rekord, a to výstupem na výšku 2 738 m s nákladem o hmotnosti 20,1 t. Tento rekord se přitom podařilo pokořit až 12 let nato vrtulníku typu V-12 (Homer), který rovněž pocházel z dílny M.L. Mila. Výhodný poměr výkonu pohonného systému a hmotnosti spolu s vynikající aerodynamikou ale vrtulník typu Mi-6 (Hook A) předurčoval též k pokoření tehdejších rychlostních rekordů. Dne 21. září 1961 se s tímto strojem podařilo zalétnout 1 000 km trať průměrnou rychlostí 320 km/h. Tak vysoká rychlost byla přitom do té doby považována za zcela nedosažitelnou pro vrtulníkovou techniku. Nejvyšší naměřená rychlost činila 340,15 km/h a byla dosažena dne 26. srpna 1964 na 100 km trati. Vrtulník typu Mi-6 (Hook A) se stal držitelem celkem 16-ti světových rekordů. Bezkonkurenční výkony tohoto stroje přitom Milovi zajistily zisk ceny Sikorského, kterou uděluje American Helicopter Society za přínos ve vývoji vrtulníkové techniky. Kromě závodu č.23 z Fili u Moskvy byl produkcí vrtulníků typu Mi-6 (Hook A) pověřen též závod č.168 z Rostova na Donu (od roku 1992 znám jako Rostvertol). První čtyři sériové Mi-6 (Hook A) přitom brány rostovského závodu č.168 opustily již v roce 1959. Na lince závodu č.23 se produkce vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) zastavila již v roce 1962, po předání pouhých 50-ti sériových strojů. Poté výrobní program tohoto podniku přešel na raketovou techniku. Naproti tomu v Rostově byl tento stroj vyráběn až do roku 1980. Všechny vrtulníky vyrobené po roce 1971 byly ale dokončeny ve vylepšené verzi Mi-6A (Hook A). Brány rostovského závodu č.168 přitom opustilo celkem 874-ti vrtulníků typu Mi-6/-6A (Hook A). Poté tento stroj ve výrobním programu tohoto podniku nahradil těžký transportní vrtulník nové generace typu Mi-26 (Halo A) s nosností 20 t. Celková produkce vrtulníků řady Mi-6 (Hook A) se tedy nakonec zastavila na 924-ti exemplářích. U zahraničních provozovatelů skončilo více než 60 z nich. Některé z exportních Mi-6 (Hook A) se přitom dočkaly i bojového nasazení, a to v několika lokálních konfliktech v oblastech Indočíny a Středního východu. Svůj mezinárodní debut si vrtulník typu Mi-6 (Hook A) odbyl v červnu roku 1965 na 26. Přížské Air Show. Návštěvníci zmíněné airshow se konkrétně mohli seznámit s prototypem civilní varianty tohoto stroje, která vzešla ze zadání Aeroflotu. Většina sériových Mi-6/-6A (Hook A) byla ale dokončena ve vojenské verzi. První posádky VVS byly na vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) přeškoleny podnikovými specialisty. Později toto poslání převzala specializovaná výcviková centra z Luganska (Ukrajina) a Toržoku. Zatímco při letu cestovní rychlostí měl vrtulník typu Mi-6 (Hook A) vynikající stabilitu a ovladatelnost, při nízkých rychlostech jeho let provázely silné vibrace. Při hmotnosti blížící se max. vzletové hmotnosti se navíc naplno projevovala nedostatečná výkonnost pohonného systému. Z tohoto důvodu posádky s těmito stroji standardně vzlétaly s krátkým rozjezdem a přistávaly s krátkým dojezdem. Toto přitom umožnilo nejen navýšit max. vzletovou hmotnost, ale též rychleji nabrat rychlost a zbavit se tak nepříjemných vibrací. Od vrtulníků typu Mi-4/-4A (Hound A), které předtím tvořily páteř vrtulníkových pluků, se tyto stroje z hlediska pilotáže v mnohém lišily. Výkonností přitom překonávaly nejen vrtulníky typu Mi-4/-4A (Hound A), ale i všechny ostatní typy vrtulníků světa. Vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) z prvních výrobních sérií bylo ale za vrtulníky nové generace možné považovat jen stěží. Technická živostnost těchto strojů činila pouhých 300 h. Jejich provoz sužovaly nedořešené „dětské nemoci“. Asi největším terčem kritiky se stal autopilot typu AP-31V, hlavní hydraulický systém a náchylnost motorů typu D-25V na pumpování. Tento velmi nebezpečný jev přitom může vyústit až destrukcí turbíny. Taktový let pak obvykle končí havárií, protože se rozžhavené lopatky turbíny přitom rozlítnou do všech směrů. Kritiku ale sklidila též absence APU. Konstrukčnímu týmu Milovi OKB se nicméně všechny výše uvedené nedostatky podařilo časem odstranit a z typu Mi-6 (Hook A) učinit spolehlivý a u posádek oblíbený stroj. Provozovatelem vrtulníků typu Mi-6/-6A (Hook A) se staly samostatné vrtulníkové pluky (OVP). Těmito těžkými vrtulníky byly obvykle vyzbrojeny jen dvě ze čtyř letek OVP. Zbylé dvě letky provozovaly středně těžké vrtulníky typu Mi-4/-4A (Hound A) nebo Mi-8T (Hip C). Součástí každého z Obranných okruhů (DD) se stal jeden takový OVP o dvou letkách těžkých vrtulníků typu Mi-6/-6A (Hook A) a dvou letkách středně těžkých vrtulníků, stejně jako každé ze skupin Sovětských vojsk (GSV), které operovaly z území spřátelených zemí, včetně NDR. Těžké vrtulníky typu Mi-6/-6A (Hook A) byly ale zařazeny též do výzbroje samostatných letek a smíšených vzdušných regimentů (SAP), které zajišťovaly podporu velitelství Obranných okruhů a Skupin Sovětských vojsk. Součástí vrtulníkového parku zmíněných útvarů se kromě několika ryze transportních Mi-6/-6A (Hook A) staly též, v počtu jednoho nebo dvou exemplářů, speciály typu Mi-6VKP (Hook B) nebo Mi-22 (Hook C), které zastávaly roli vzdušného velitelského stanoviště. Vrtulníky typu Mi-6/-6A (Hook A), ve verzi Mi-6PS a Mi-6APS, ale provozovaly též útvary, které zajišťovaly vyhledávání a vyzvedávání přistávacích modulů kosmických lodí. Konkrétně přitom šlo o útvary operující z Aralska, Čebenki, Kagandy a Troitska. VVS vrtulníky typu Mi-6/-6A (Hook A) používalo mimo jiné též k přepravě jaderných bojových hlavic z muničních skladů na pozice odpalovacích zařízení řízených střel a na letecké základny, ze kterých operovaly nosiče řízených střel. V tomto případě do kokpitů vrtulníků typu Mi-6/-6A (Hook A) usedaly posádky s příslušnou bezpečností prověrkou. Každý z regimentů přitom disponoval několika takovými posádkami. Svůj bojový křest si vrtulník typu Mi-6 (Hook A) odbyl při invazi vojsk Varšavské smlouvy do ČSSR. Jako první se do zmíněné operace zapojily vrtulníky ze stavu pluku Severní skupiny Sovětských vojsk, který operoval z polské základny Legnica. Ty přitom v průběhu noci 21. srpna 1968 přistály, spolu s několika vrtulníky typu Mi-4 (Hound A) ze stavu toho samého pluku, na pražském letišti Ruzyně. Později se do této operace zapojily též vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) ze stavu pluku Jižní skupiny Sovětských vojsk, který bázoval na maďarské základně Kolocsa. Tyto stroje byly zase dočasně dislokovány v Bratislavě. Vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) obou zmíněných regimentů přitom na území ČSSR zůstaly více než rok. Při tomto dočasném působení v ČSSR byly tyto stroje používány k přepravě vojenského materiálu, munice a zásob a občasně též obrněných vozidel. Protože byly v průběhu prvních několika týdnů invaze nejméně dva vrtulníky typu Mi-4 (Hound A) sestřeleny ručními palnými zbraněmi, později sovětské posádky začaly s vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) nad územím ČSSR létat ve výškách větších než 4 000 m. Výstup na tuto výšku a sestup z ní byl přitom prováděn letem po strmé spirále, přímo nad územím letecké základny. Skutečného bojového nasazení se ale vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) dočkaly až při sovětské invazi do Afghánistánu (1980 až 1989). I zde se sovětské posádky s těmito stroji pohybovaly, kuli hrozbě sestřelení, ve velkých výškách, na kterou stoupaly po strmé spirále. Nad Afghánským územím tyto stroje často létaly ve výškách větších než 6 000 m. Pro lehčí transportní vrtulníky typu Mi-8 (Hip) byly přitom tyto výšky zcela nedosažitelné. V Afghánistánu byly vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) používány takřka výhradně k transportním účelům. Do výsadkových operací se tyto obří stroje zapojovaly jen zřídkakdy. Případné sestřelení vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) by totiž sebou přineslo značné ztráty na životech. V Afghánistánu se ale našlo též uplatnění pro vnější podvěs těchto strojů. Schopnost přepravy nákladu ve vnějším podvěsu vrtulníků typu Mi-6 (Hook A) byla zde přitom využívána zejména při vyzvedávání sestřelených nebo poškozených vrtulníků a bojových letounů. Pro vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) ze stavu VVS se ale našlo využití též při likvidaci následků havárie jaderné elektrárny v Černobylu, ke které došlo dne 26. dubna 1986. Do zmíněné operace se konkrétně zapojily vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) ze stavu 51. OGVP (samostatný gardový vrtulníkový pluk). Zpočátku zde tyto stroje sloužily k transportním účelům. Později byly vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) používány též, spolu s vrtulníky typu Mi-8 (Hip) a Mi-26 (Halo A), ke shozu pytlů s olověnými peletkami a drtí (kuli stabilizaci teploty a odstínění záření), karbidem boritým (ten navazuje elektrony), dolomitem a vápennou hlínou (ta uvolňuje oxid uhličitý, který je nezbytný k uhašení hořícího grafitu), pískem, hlínou a betonem (kuli zamezení přístupu vzduchu) do místa výbuchu. Zmíněné vrtulníky na vybuchlý reaktor svrhly přes 50 000 pytlů o hmotnosti 10 až 50 kg. Jejich shoz byl prováděn ručně palubními techniky záďovými nákladovými vraty z výšky 30 až 40 m. Takové shozy pylů nad reaktorem ale mohli palubní technici vrtulníků provést jenom tři. Poté by totiž míra jejich ozáření přesáhla limitní hodnotu pro přeřazení z místa nehody, která byla lékaři stanovena na 25 retgenů. Později, od května, se nicméně začaly používat 100 kg pytle, které se připevňovaly k zámkům s elektrickým uvolňováním shozu. V tomto případě už nebylo nutné otevírat nákladová vrata a vyklánět se nad epicentrum výbuchu. Ještě později se do podvěsu vrtulníků začaly umisťovat vaky o hmotnosti 1 400 kg. Ty již bylo možné shazovat v průběhu letů rychlostí 150 km/h ve výšce 200 m. Do závěsu vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) bylo přitom možné umístit až deset takových vaků. Vrtulníky typu Mi-26 (Halo A), resp. Mi-8 (Hip), jich unesly patnáct, resp. tři. Na správné místo se podařilo shodit 85 % všech 1 400 kg vaků. To byl přitom dvojnásobek proti ručnímu shazování. Zmíněné práce ale komplikoval nedostatek posádek. Ty totiž dosáhly limitního ozáření 25 retgenů po pouhých 10-ti přeletech nad reaktorem. Z tohoto důvodu byly později na sanaci Černobylu povolávány posádky vrtulníků od jiných pluků, což sebou přinášelo nemalé komplikace. Část personálu se navíc snažila povolání do této akce vyhnout, protože si byla vědoma nebezpečí. Vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) zpočátku nad Černobylem létaly bez jakékoliv ochrany proti radiaci. Teprve až později byly do kabin těchto strojů umístěny olověné pláty nebo pytlíky s olověnými peletkami. Účinnost této poněkud provizorní ochrany před radiací ale rozhodně nebyla vysoká. Vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) ze stavu VVS se zapojovaly do bojových akcí i po rozpadu SSSR, k němuž došlo v roce 1991. V březnu roku 1992 byly tyto stroje použity k odsunu personálu a techniky 366. Mechanizovaného pěchotního regimentu ze Stepanakertu, hlavního města enklávy Náhorní Karanbach, která byla předmětem vzájemných sporů Ázerbájdžánu a Arménie. V rámci zmíněné operace vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) ze stavu VVS vykonaly okolo 30-ti letů. Nasazení těchto strojů v Náhorním Karabachu se obešlo bez ztrát, a to i přesto, že byly postřelovány pozemními jednotkami obou zmíněných znesvářených států. Vrtulníky typu Mi-6 (Hook A) Ruského VVS se ale omezeně zapojily též do bojů první války v Čečensku (1994 až 1996). Přestože VVS začalo již od roku 1983 přebírat podstatně modernější těžké transportní vrtulníky typu Mi-26 (Halo A), poslední vrtulník typu Mi-6 (Hook A) v barvách Ruského VVS dolétal až v roce 2001.\nPopis (Mi-6A): Těžký dvoumotorový transportní vrtulník typu Mi-6A je opatřen klasicky koncipovaným nosným systémem sestávajícím se z jednoho nosného rotoru a jedné vyrovnávací vrtule. Trup tohoto stroje a je řešen jako celokovová poloskořepina a sestává se ze čtyř sekcí, a to příďové sekce, střední sekce, ocasního nosníku a nosného pylonu vyrovnávací vrtule. Příďová sekce trupu tohoto stroje ukrývá kabinu letové posádky a avioniku. Letová posádka vrtulníku typu Mi-6A je pětičlenná a tvoří ji dva piloti, navigátor/střelec, palubní mechanik a radista. Pracoviště navigátora se nachází uvnitř bohatě prosklené zaoblené špice. Přímo za navigátorem sedí piloti. Zatímco sedadlo kapitána se nachází vlevo, druhý pilot sedí vpravo. Kabina navigátora je s pilotním prostorem vzájemně propojena průchodem, který se nachází přímo pod střední částí pilotní přístrojové desky. Pracoviště palubního mechanika a radisty je umístěno přímo za piloty. Zatímco palubní mechanik sedí vlevo, přímo za kapitánem, pracoviště radisty se nachází vpravo, přímo za druhým pilotem. Přímo mezi pracovišti pilotů a palubního mechanika a radisty je instalována přepážka s průchodem uprostřed. Zatímco v oblasti pracoviště navigátora má přední část trupu vrtulníku typu Mi-6A kruhový průřez, průřez přední části trupu tohoto stroje v oblasti pracovišť pilotů, palubního mechanika a radisty má zaoblené břicho a plochý hřbet a ploché boky. Zasklení příďové kabiny navigátora se sestává z příďové kopule, kterou u pozdějších sériových strojů nahradilo ploché opticky čisté třívrstvé borosilikátové sklo s kruhovým průřezem, a několika malých hřbetních a postranních okének. Ty jsou osazeny tabulemi z 3 mm organického skla. Jedno z nich je součástí výklopných (směrem dozadu ven) vstupních dveří. Ty se nacházejí na pravoboku a v případě nouze je lze pyrotechnicky oddělit. Přímo pod kruhovým příďovým okénkem kabiny navigátora se nachází hydraulicky ovládané střeliště typu NUV-1M s pohyblivým 12,7 mm kulometem typu Afanasjev A-12,7 (TKB-481) se zásobou 200 až 270 nábojů a palebným vějířem ±30° v horizontální rovině a -55° až 0° ve vertikální rovině. Zasklení pracoviště pilotů se sestává ze čtyř čelních hranatých okének osazených plochými opticky čistými skly, která vystupují nad hřbet špice trupu s kabinou navigátora, dvou stropních okének s tvarem trojúhelníku (ty se nacházejí přímo nad vnějšími čelními okénky) a jednoho páru odsuvných (směrem dozadu) lichoběžníkových postranních okének s vypouklým profilem. Ty jsou součástí pyrotechnicky oddělitelných nouzových výstupů s lichoběžníkovým tvarem Po stranách pracovišť palubního mechanika a radisty se nachází jeden pár malých kulatých okének. To levé je přitom součástí pyrotechniky oddělitelného nouzového výstupu s obdélníkovým tvarem. U strojů z pozdějších výrobních sérií se na bocích pracoviště palubního mechanika a radisty nachází hranatá okénka, přičemž to levé je o poznání větší než to pravé a je řešeno odsuvné (směrem dozadu). Do středu střechy kabiny posádky vrtulníku typu Mi-6A, na úrovni pracoviště palubního mechanika a radisty, je vetknut malý obdélníkový průlez. Ten je opatřen výklopnými (směrem dopředu ven) dvířky a pozemnímu personálu zajišťuje přístup k motorům a hlavě nosného rotoru. Pod podlahou kabiny posádky vrtulníku typu Mi-6A se nacházejí přístrojové sekce. Střední část trupu vrtulníku typu Mi-6A z podstatné části vyplňuje nákladový prostor. Nákladový prostor tohoto stroje je od kabiny posádky oddělen přepážkou s dvířky uprostřed a má rozměry 11,73 m x 2,72 x 2,60 m. Nákladový prostor vrtulníku typu Mi-6A zpřístupňují jedna hydraulicky ovládaná záďová nákladová vrata s rozměry 2,65 x 2,70 m a tři výklopné (směrem dozadu ven) postranní dveře s rozměry 1,64 x 0,81 m. Zatímco jedny z nich se nacházejí vpředu vlevo, zbylé dvě jsou umístěny po stranách zadní části nákladového prostoru, přímo za hlavním podvozkem. Obě zadní postranní dveře přitom primárně zastávají funkci nouzových výstupů. Součástí všech tří postranních přístupových dveří vrtulníku typu Mi-6A jsou demontovatelné nástupní schůdky. Záďová nákladová vrata tohoto stroje se sestávají ze dvou dílů, které se rozevírají směrem do stran, a jejich součástí jsou tři demontovatelné nájezdové rampy. K levému křídlu záďových nákladových vrat je uchycena pomocná palubní energetická jednotka (APU) typu Al-8 (stroje z prvních výrobních sérií instalaci APU postrádají). Součástí levé poloviny nákladových vrat vrtulníku typu Mi-6A se proto stal kruhový lapač vzduchu a kruhový vývod výfukové trubice. Zasklení nákladové kabiny tohoto stroje se sestává z 19-ti postranních kulatých okének, z nichž 10 se nachází na pravoboku a 9 na levoboku. Desáté pravé a čtvrté a deváté levé postranní okénko je přitom součástí přístupových dveří (postranní přístupové dveře některých strojů z prvních výrobních sérií okénka postrádají). Zasklení postranních okének nákladového prostoru vrtulníku typu Mi-6A je zhotoveno z 3 mm organického skla. Ty okénka, která nejsou vetknuta do přístupových dveří, jsou osazena tabulemi s mírně vypouklým profilem. Dvě z nich lze otevírat. Toho se využívá k vytápění nákladového prostoru před letem za zimních podmínek za pomoci vnějšího pozemního topení. Do podlahy nákladového prostoru vrtulníku typu Mi-6A je vetknut uzavíratelný otvor s rozměry 1,44 x 1,93 m pro závěsný systém „vzdušného jeřábu“. Střední část trupu vrtulníku typu Mi-6A kromě nákladového prostoru ukrývá též palivové nádrže. Součástí palivového systému tohoto stroje je celkem 11 pružných nádrží s celkovým objemem 8 250 l. Zatímco osm z nich se nachází pod podlahou nákladového prostoru, instalace zbylých tří je umístěna nad zadní částí nákladového prostoru. Zásobu paliva vrtulníku typu Mi-6A lze dále rozšířit instalací dvou kovových válcovitých přídavných nádrží s objemem 2 x 2 250 l na boky střední části trupu, přímo před hlavní podvozek, resp. přímo pod řadu postranních kulatých okének, a dvou přídavných nádrží s identickým objemem do útrob nákladového prostoru. Palivové nádrže vrtulníku typu Mi-6A jsou přeplňovány inertním plynem v podobě oxidu uhličitého. To zamezuje výbuchu v případě jejich průstřelu. K bokům střední části trupu vrtulníku typu Mi-6A, přímo před zadními vstupními dveřmi, je na hornoplošné pozici uchyceno přímé lichoběžníkové křídlo. To odlehčuje nosný rotor v průběhu přeletu o 25 %. Křídlo tohoto stroje má nulové vzepětí a sestává se ze tří částí, a to středového nosníku, který prochází trupem, a dvou demontovatelných vnějších částí, pravé s náběhem 15°45‘ a levé s náběhem 14°15‘. K zádi střední části trupu vrtulníku typu Mi-6A je zase připevněn ocasní nosník. Ocasní nosník tohoto stroje má kruhový průřez a kónický tvar a ukrývá komponenty hnacího systému vyrovnávací vrtule a část avioniky. Ocasní nosník vrtulníku typu Mi-6A je zakončen mohutnou šípovou svislou ocasní plochou (SOP), která zároveň zastává funkci nosníku vyrovnávací vrtule. SOP tohoto stroje se sestává ze tří dílů, a to kýlu, pevného směrového kormidla (s asymetrickým profilem, duralovým potahem na pravoboku a plátěným potahem na levoboku) a demontovatelného krytu. K bokům zadní části ocasního nosníku je uchycena ovladatelná lichoběžníková vodorovná ocasní plocha s měnitelným náběhem v rozmezí úhlů -13° a +5°. Vyjma potahu v oblasti za podélníkem, který je zhotoven z plátna, má VOP vrtulníku typu Mi-6A kovovou konstrukci. Ke hřbetu střední části trupu vrtulníku typu Mi-6A je uchycena hřbetní nástavba s jednotlivými komponentami pohonného a hnacího systému. V přední části hřbetní nástavby tohoto stroje se nachází instalace pohonných jednotek v podobě dvou 5 500 hp turbohřídelových motorů typu D-25V. Ty zaujímají sklon pod úhlem 0°44‘28‘‘ směrem dopředu dolů a využívají samostatné kruhové lapače vzduchu, které se nacházejí v čele hřbetní nástavby, a rozměrné samostatné postranní výfuky s oválným průřezem. Vyvýšená zadní část hřbetní nástavby ukrývá jednotlivé komponenty hnacího systému, včetně hlavního reduktoru typu R-7, a ventilátor. Ten zajišťuje dodávky chladného vzduchu pro palubní systémy, včetně výměníků tepla olejového systému. Ventilátor je umístěn přímo mezi motorovými výfuky a využívá kruhový lapač, který se nachází v čele vyvýšené zadní části hřbetní trupové nástavby, přímo před nosným rotorem, a vývod umístěný na zakončení hřbetní nástavby. Přístup k motorům, ventilátoru a hlavnímu reduktoru zajišťuje řada rozměrných dvoudílných výklopných postranních servisních krytek. Zatímco horní díly postranních servisních krytek se vyklápějí směrem nahoru, menší dolní díly se sklápějí směrem dolů a ve sklopené pozici zastávají funkci montážní plošiny. Nosný rotor vrtulníku typu Mi-6A je řešen jako pětilistý a má průměr 35,00 m. Listy nosného rotoru tohoto stroje mají obdélníkový půdorys a hloubku 1 000 mm. Vyrovnávací vrtule vrtulníku typu Mi-6A je řešena jako čtyřlistá a má průměr 6,30 m. Její instalace se nachází po pravoboku SOP. Listy vyrovnávací vrtule mají lichoběžníkový tvar a jsou zhotoveny ze dřeva. Zatímco náběžné hrana listů nosného rotoru je opatřena elektrickým odmrazovacím systémem, vyrovnávací vrtule využívá alkoholový odmrazovací systém. Vzletové a přistávací zařízení vrtulníku typu Mi-6A tvoří pevný (nezatahovatelný) tříbodový kolový podvozek příďového typu. Příďový podvozek tohoto stroje je osazen 720 x 310 mm stavitelným nebržděným zdvojeným kolem typu K3-27/2 a jeho instalace se nachází na břichu přední části trupu. Hlavní podvozek vrtulníku typu Mi-6A je uchycen k bokům střední části trupu, v oblasti před zadními postranními vstupy, a je osazen 1 325 x 480 mm jednoduchými bržděnými koly typu KT-67. Kolový podvozek doplňuje pevná odpružená ostruha trubkové konstrukce. Ta je uchycena k břichu zadní části ocasního nosníku a chrání ocasní nosník a vyrovnávací vrtuli před poškozením při případném střetu se zemí.\nV-6 – prototypová modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A). Tento model postrádal instalaci příďového střeliště a (v případě prototypu prvního) pomocného křídla. Vzpěry i kola hlavního podvozku prototypů byly opatřeny aerodynamickými kryty. Čelní kruhové okénko příďové kabiny navigátora těchto strojů mělo vypouklý profil. První ze dvou exemplářů tohoto modelu se poprvé vznesl dne 5. června 1957.\nMi-6 (Hook A) – první sériově vyráběná modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A). Zatímco uvnitř nákladové kabiny mohl vrtulník typu Mi-6 (Hook A) přepravovat 61 výsadkářů nebo náklad do celkové hmotnosti 12 000 kg, do vnějšího podvěsu tohoto modelu bylo možné umístit náklad do celkové hmotnosti 8 000 kg. Sériové Mi-6 (Hook A) se od prototypů mírně odlišovaly. Asi nejvíce zřetelnou změnou se stala absence poněkud nepraktických aerodynamických krytů vzpěr a kol hlavního podvozku. Vyjma vrtulníků z prvních výrobních sérií sériové Mi-6 (Hook A) obdržely též nové zasklení čelního kruhového okénka příďové kabiny navigátora. Sklo zmíněného okénka mělo nyní plochý a nikoliv vypouklý profil a bylo zhotoveno z plochého opticky čistého skla. Původní vypouklé okénko totiž deformovalo obraz a navíc se od něj odrážely sluneční paprsky. Pod čelním okénkem kabiny navigátora sériových Mi-6 (Hook A) navíc přibylo střeliště typu NUV-1M s jedním pohyblivým 12,7 mm kulometem typu Afanasjev A-12,7 (TKB-481). Zmíněné střeliště bylo obsluhováno navigátorem a sloužilo k eliminaci nepřátelských jednotek před přistáním a vysazením přepravovaných vojáků a techniky. Za chodu výroby byly vneseny též změny do konstrukce nosného rotoru. Listy nosného rotoru pozdějších sériových strojů obdržely jednodílný trubkový nosník s plynule se zmenšující tloušťkou stěn. To přitom sebou přineslo zvýšení dynamické pevnosti a technické životnosti. Rotorové listy pozdějších sériových Mi-6 (Hook A) navíc obdržely výplň se strukturou včelího plástu z kovové fólie a obdélníkový půdorys na místo lichoběžníkového. Zatímco v roce 1957 technické životnost listů nosného rotoru vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) činila pouhých 50 h, v roce 1971 to již bylo 1 500 h. V letech 1957 až 1969 se rovněž podařilo postupně zvýšit technickou životnost draku z 50-ti h na 1 500 h. Změn v průběhu výroby ale doznal též systém pro přepravu nákladu ve vnějším podvěsu a vybavení nákladového prostoru. Tak např. v roce 1962 byl vrtulník typu Mi-6 (Hook A) uzpůsoben k přepravě demontovatelné vrtné soupravy typu BU-75 BrM a dalšího zařízení určeného pro hledání naležisek ropy. Ten samý rok se součástí vybavení těchto strojů stala APU typu Al-8. Později byla do vybavení vrtulníků typu Mi-6 (Hook A) začleněna též dvojice 2 250 l přídavných palivových nádrží. Ty se umisťovaly do útrob nákladového prostoru a používaly se pouze při předávacích letech bez nákladu. Později došlo též k náhradě dvoupolohového pomocného křídla s měnitelným úhlem náběhu pomocným křídlem s pevně daným úhlem náběhu. To přitom sebou přineslo redukci hmotnosti a zjednodušení pilotáže. V roce 1963 byla zavedena VOP se zesílenou vnitřní konstrukcí. Od roku 1967 se pro sériové Mi-6 (Hook A) stal standardem nový regulátor otáček nosného rotoru. Od roku 1972 se součástí vybavení sériových Mi-6 (Hook A) stal též systém pro přeplňování palivových nádrží inertním plynem. Za chodu výroby ale doznala též změn avionika. Tento model byl vyráběn závody č.23 a č.168. Ve výrobním programu závodu č.23 se vrtulník typu Mi-6 (Hook A) nacházel v letech 1958 až 1962. Poté výrobní program tohoto podniku přešel na raketovou techniku. Na lince závodu č.168. byl tento model montován od roku 1959 do roku 1971. Poté jej ve výrobním programu tohoto podniku nahradil odvozený model Mi-6A (Hook A).\nMi-6PRTBV – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) určená k přepravě bojových hlavic strategických balistických střel a kompletních operativně-taktických a taktických balistických střel na palebné pozice a přípravě balistických střel ke startu. Jediný exemplář tohoto speciálu vznikl konverzí sériového Mi-6 (Hook A) a do oblak se poprvé vydal v roce 1960. viz. samostatný text\nMi-6 (REB) – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) určená pro vedení radioelektronického boje (REB). Posláním tohoto modelu se stalo rušení činnosti prostředků radiotechnického průzkumu (ELINT) za účelem znemožnění detekce pozemních radiolokačních stanic PVO. Rušící aparatura tohoto modelu se nacházela uvnitř nákladového prostoru a využívala antény instalované na pravém boku trupu. Jediný prototyp tohoto speciálu vznikl v roce 1962 konverzí sériového Mi-6 (Hook A).\nMi-6/-6A (civilní) – civilní nákladní modifikace vojenského transportního vrtulníku typu Mi-6 (Hook A). Tento model vzešel ze zadání Aeroflotu a vyznačoval se zejména absencí příďového střeliště a speciálního vojenského vybavení. Prototyp civilního Mi-6 (Hook A) vznikl konverzí vojenského Mi-6 (Hook A) a svůj veřejný debut si odbyl v červnu roku 1965 na 26. Přížské Air Show. viz. samostatný text\nMi-6RVK (9K53 Luna-MV) – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) tvořící jednu z komponent raketového-vrtulníkového komplexu (RVK) typu 9K53 Luna-MV. Zmíněný RVK se sestával z vrtulníku typu Mi-6RVK, mobilního odpalovacího zařízení typu 9P114 (Br-257-1) a neřízené taktické protizemní rakety typu 9M21. Zkoušky tohoto zbraňového systému probíhaly v letech 1964 až 1965 za využití vrtulníku Mi-6RVK (v.č. 2681110V). viz. samostatný text\nMi-6RVK (9K73) – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) tvořící jednu z komponent raketového-vrtulníkového komplexu (RVK) typu 9K73. Zmíněný RVK se sestával z vrtulníku typu Mi-6RVK, mobilního odpalovacího zařízení typu 9P115 (VPU-01) a taktické balistické střely typu R-17V (8K114). Zkoušky tohoto zbraňového systému probíhaly v letech 1963 až 1965 za využití vrtulníku Mi-6RVK (v.č. 2681110V), tedy toho samého vrtulníku, jako zkoušky RVK typu 9K53 Luna-MV. viz. samostatný text\nMi-6M – speciální námořní z pobřežních základen operující modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) určená pro vedení protiponorkového boje. K bokům trupu tohoto modelu, v oblasti před hlavním podvozkem, byla za pomoci vzpěr trubkové konstrukce připevněna, na místo vnějších palivových nádrží, dvojice rozměrných kontejnerů s obdélníkovým půdorysem, průřezem na ležato postavené elipsy a dvoudílnými podélně dělenými břišními dvířky. Do každého z nich bylo možné umístit dvojici protiponorkových torpéd typu PLAT nebo shodný počet raketových torpéd typu Kondor. Vývoj protiponorkového speciálu typu Mi-6M byl zahájen v roce 1958. Prototyp tohoto modelu byl postaven v roce 1963. Kuli průtahům s vývojem plánovaných protiponorkových systémů jediný prototyp tohoto modelu nakonec nebyl předán ani ke státním zkouškám. Označení Mi-6M bylo později použito ještě jednou, a to pro nerealizovanou modifikaci transportního modelu Mi-6 (Hook A) se zvýšenou nosností a výkonností.\nMi-6 Burlak – speciální námořní z pobřežních základen operující modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) určená pro vedení protiponorkového boje a zneškodňování námořních min. Tento speciál bylo možné opatřit buďto ponorným sonarem nebo vlečným minolovným zařízením. Prototyp speciálu typu Mi-6 Burlak byl postaven v roce 1965. Kuli průtahům s vývojem plánovaných protiponorkových systémů jediný prototyp tohoto modelu nakonec nebyl, stejně jako jediný prototyp vrtulníku typu Mi-6M, předán ani ke státním zkouškám. Později se jediný prototyp speciálu typu Mi-6 Burlak stal vzdušnou zkušebnou vyvíjeného protiponorkového vybavení pro jiné typy námořních vrtulníků.\nMi-6P – civilní dopravní modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) s tepelně a zvukově izolovanou kabinou se sedadly pro 70 nebo 80 cestujících na místo nákladového prostoru. Jediný prototyp tohoto modelu vznikl v roce 1965 konverzí sériového Mi-6 (Hook A). viz. samostatný text\nMi-6PS – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) určená pro vyhledávání a vyzvedávání návratových kabin a posádek pilotovaných kosmických lodí řady Vostok a Sojuz a návratových schránek kosmických družic. Ty přitom obvykle dopadaly ve vymezených oblastech na území Kazachstánu. V některých případech však dosedaly do vod světových moří a oceánů. Součástí vybavení speciálu typu Mi-6PS se proto staly doplňkové navigační přístroje, které usnadňovaly orientaci nad širým mořem. Zatímco návratová kabina kosmických lodí se umisťovala do podvěsu „vzdušného jeřábu“, jejich posádky byly vyzvedávány na palubu za pomoci navijáku. Uvnitř nákladového prostoru speciálu typu Mi-6PS se nacházela též místnost se zdravotnickým vybavením pro rychlé přizpůsobení kosmonautů pozemským podmínkám. Součástí vybavení tohoto speciálu se v neposlední řadě staly též záchranné nafukovací čluny a rafty. Prototyp speciálu typu Mi-6PS vznikl v lednu roku 1969 v prostorách leteckého opravárenského závodu (ARZ) č.535 z Konotopu konverzí sériového Mi-6 (Hook A). Konkrétně přitom šlo o stroj s v.č. 2681006V.\nMi-6PŽ – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) určená pro hašení lesních požárů. Do nákladového prostoru tohoto modelu lze umístit nádrž s 12 000 l vody, kterou lze plnit, za pomoci výsuvného podtrupového ráhna, při visu v malé výšce nad vodní hladinou. Alternativně lze speciál typu Mi-6PŽ vybavit vnějším podvěsem s šesti 1 500 l vaky s vodou. Jediný prototyp požárního speciálu typu Mi-6PŽ vznikl v roce 1967 konverzí vrtulníku Mi-6 (CCCP-06174), prototypu civilní nákladní verze vojenského transportního vrtulníku typu Mi-6 (Hook A). viz. samostatný text\nMi-6TZ (Mi-6TZ-SV) – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6/-6A (Hook A) zastávající roli mobilní tankovací stanice pro vrtulníky a bojové letouny frontového letectva. Uvnitř nákladové kabiny tohoto modelu se nachází instalace dvou palivových nádrží s celkovým objemem 7 400 l, které nejsou ničím jiným, než upravenými vnějšími palivovými nádržemi vrtulníku typu Mi-10 (Harke A), a čerpadla typu NS-30 se dvěma bubny s tankovacími hadicemi. Za jejich pomoci bylo možné na zemi (po přistání) paralelně tankovat dva letouny nebo dva vrtulníky najednou. Speciál typu Mi-6TZ ale sloužil též k zásobování bojových útvarů kanistry s olejem a lihem. Produkce tohoto speciálu se rozeběhla na konci 60. let. Na tankovací speciál typu V případě potřeby bylo na tankovací speciál typu Mi-6TZ možné upravit jakýkoliv exemplář transportního vrtulníku typu Mi-6/-6A (Hook A).\nMi-6 (s motory D-25VF) – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) zastávající roli vzdušné zkušebny 6 500 hp motoru typu D-25VF, pohonné jednotky čtyřmotorového těžkého transportního vrtulníku typu V-12 (Homer). Jediný exemplář tohoto speciálu vznikl v roce 1969 konverzí sériového Mi-6 (Hook A) a vyznačoval se instalací 6 500 hp motorů typu D-25VF na místo motorů typu D-25V. Kromě výše uvedeného tento stroj sloužil též ke studiu možností zvýšení výkonnosti vrtulníku typu Mi-6 (Hook A).\nMi-6APS (Mi-6PSA) – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6A (Hook A) určená pro vyhledávání a vyzvedávání návratových kabin a posádek pilotovaných kosmických lodí řady Vostok a Sojuz a návratových schránek kosmických družic. Na tento speciál byl upraven, leteckými opravárenskými závody, nevelký počet vrtulníků typu Mi-6A (Hook A). Vybavení speciálů typu Mi-6APS sice vycházelo z vybavení prototypu speciálu typu Mi-6PS, bylo však podstatně jednodušší. Od standardních transportních Mi-6A (Hook A) bylo speciály typu Mi-6APS možné snadno rozpoznat díky kresbě pruhu ve tvaru blesku po obou stranách trupu a ocasního nosníku.\nMi-6PŽ2 – modifikace požárního speciálu typu Mi-6PŽ s instalací pohyblivého dálkově ovládaného vodního děla pod čelním zasklením příďové kabiny navigátora, na pozici pohyblivého kulometu vojenského modelu Mi-6 (Hook A). Prototyp speciálu typu Mi-6PŽ2 vznikl v roce 1971 konverzí sériového Mi-6 (Hook A). Později bylo na tento požární speciál upraveno ještě několik dalších transportních vrtulníků typu Mi-6 (Hook A). viz. samostatný text\nMi-6A (Hook A) – pokročilá modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) se zvětšenou životností hlavních konstrukčních prvků, novou avionikou, modifikovaným hydraulickým systémem a modifikovanou záďovou nájezdovou rampou. V porovnání se svým předchůdcem v podobě vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) měl tento model vyšší vzletovou hmotnost (44 t vs 42,5 t). Do vnějšího podvěsu vrtulníku typu Mi-6A (Hook A) bylo možné umístit břemeno o hmotnosti až 9 t. Naproti tomu nosnost vnějšího podvěsu vrtulníku typu Mi-6A (Hook A) činila „pouhých“ 8 t. Nákladový prostor tohoto modelu navíc pojal větší počet vojáků (90 vs 61). Vrtulník typu Mi-6A (Hook A) byl vyráběn v letech 1971 až 1980 závodem č.168 z Rostova Na Donu.\nMi-6VKP (Hook B) – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6A (Hook A) z dílny leteckého opravárenského závodu (ARZ) č.535 z Konotopu zastávající roli vzdušného velitelského stanoviště pozemních vojsk a frontového letectva. Tento model byl schopen vykonávat svou činnost až po přistání a rozvinutí do operačního stavu. Na speciál typu Mi-6VKP (Hook B) bylo od konce roku 1972 upraveno, ARZ č.535, celkem 36 sériových Mi-6A (Hook A). viz. samostatný text\nMi-22 (Mi-6AJa/Mi-6VzPU) (Hook C) – pokročilá modifikace vzdušného velitelského stanoviště typu Mi-6VKP (Hook B). Tento model byl schopen, na rozdíl od speciálu typu Mi-6VKP (Hook B), vykonávat svou činnost i v průběhu letu. Do výzbroje VVS byl přitom zařazen v roce 1975. viz. samostatný text\nMi-6 (retranslátor) – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) zastávající roli vzdušné retranslační stanice rádiové komunikace. Tento model se vyznačoval instalací retranslační stanice uvnitř nákladového prostoru a řady nestandardních antén na bocích trupu a na ocasním nosníku. Jediný prototyp tohoto speciálu vznikl v roce 1974.\nMi-6 (vzdušná zkušebna) – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) zastávající roli vzdušné zkušebny 32 m osmilistého nosného rotoru, 7,61 m pětilisté vyrovnávací vrtule a některých palubních systémů těžkého transportního vrtulníku typu Mi-26 (Halo A). Jediný exemplář tohoto speciálu vznikl v roce 1975 konverzí sériového Mi-6 (Hook A). Konkrétně přitom šlo o stroj s v.č. 8683904V a rudým trupovým číslem „88“. Zpočátku byl zmíněný stroj opatřen pouze novým nosným rotorem. Instalaci pětilisté vyrovnávací vrtule vrtulníku typu Mi-26 (Halo A), přímého nástupce vrtulníku typu Mi-6 (Hook A), na místo standardní čtyřlisté obdržel až později.\nMi-6 (vzdušná zkušebna) – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) určená ke studiu letové dynamiky a ověřování systémů řízení pokročilých vrtulníků. Jediný exemplář tohoto speciálu vznikl konverzí sériového Mi-6 (Hook A). Konkrétně přitom šlo o stroj s v.č. 4681710V a rudým trupovým číslem „76“ z produkce rostovského závodu č.168. Na zmíněném stroji byla vůbec poprvé odzkoušena páka cyklického řízení mající podobu tzv. „side-sticku“ sovětské konstrukce. Kromě výše uvedeného byl za pomoci vrtulníku Mi-6 (rudá 76) odzkoušen systém řízení těžkého transportního vrtulníku typu Mi-26 (Halo A) a bitevního vrtulníku typu Mi-28 (Havoc A). Jediný exemplář tohoto speciálu provozoval, v letech 1975 až 1990, zkušební institut LII ze Žukovského.\nMi-6VR Vodoley – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6 (Hook A) určená pro rozprašování vody v rámci ověřování činnosti odmrazovacích systémů různých typů vrtulníků za reálných podmínek. Rozprašovací zařízení tohoto speciálu mělo podobu ráhna s tvarem písmene „V“ a bylo umístěno pod trupem, přímo před záďovými nákladovými vraty. Zmíněné zařízení mělo dopředný úhel náběhu a jeho konce byly uchyceny ke vzpěrám hlavního podvozku. Instalace nádrže na vodu se nacházela uvnitř nákladového prostoru. Při zkouškách vrtulník s testovaným odmrazovacím systémem letěl vždy přímo za speciálem typu Mi-6VR, v mírně nižší letové hladině. Tento způsob testování odmrazovacích systémů vrtulníků bylo ale možné provádět pouze v případě, kdy teplota okolního vzduchu nepřesahovala hodnotu 0°C. Jediný exemplář speciálu typu Mi-6VR vznikl v roce 1976 konverzí sériového Mi-6 (Hook A). Jeho provozovatelem se stal zkušební institut LII ze Žukovského.\nMi-6PP – speciální modifikace vrtulníku typu Mi-6A (Hook A) určená pro vedení radioelektronického boje (REB). Speciál typu Mi-6PP vznikl v 80. letech a sloužil pro rušení činnosti vzdušných prostředků radiotechnického průzkumu a radiolokátorů letounů včasné výstrahy a řízení (AWACS). Vývoj tohoto modelu nakonec nepřekročil prototypové stádium.\nVyrobeno: dva prototypy a 923 sériových strojů všech verzí\nUživatelé: Alžír, Bělorusko, Bulharsko, Egypt, Etiopie, Gruzie, Indie, Indonésie, Irák, JAR, Jižní Vietnam, Laos, Pákistán, Peru, Polsko, Rusko, SSSR, Spojená Arabská Republika, Sýrie, Ukrajina a Uzbekistán\nPosádka: dva piloti, navigátor/střelec, palubní mechanik a radista\nKapacita: 61 vojáků, 41 nosítek s raněnými nebo náklad do celkové hmotnosti 12 000 kg, přepravovaný uvnitř nákladové kabiny 11,73 m x 2,72 x 2,60 m, nebo náklad do celkové hmotnosti 8 000 kg, přepravovaný ve vnějším podvěsu\nVýzbroj: jeden pohyblivý 12,7 mm kulomet typu Afanasjev A-12,7 (TKB-481) se zásobou 200 až 270 nábojů a palebným vějířem ±30° v horizontální rovině a -55° až 0° ve vertikální rovině, instalovaný v příďovém střelišti typu NUV-1M\nPrázdná hmotnost: 26 500 kg\nMax. vzletová hmotnost: 41 700 kg\nMax. dolet bez/se 2 PTB: 500/1 450 km\nKapacita: 90 vojáků, 41 nosítek s raněnými nebo náklad do celkové hmotnosti 12 000 kg, přepravovaný uvnitř nákladové kabiny s rozměry 11,73 m x 2,72 x 2,60 m, nebo náklad do celkové hmotnosti 9 000 kg, přepravovaný ve vnějším podvěsu\nPrázdná hmotnost: 27 240 kg\nMax. dolet bez/se 2 PTB: 620/1 450 km


Vítejte na stránkách Jaroměřského diskusního fora\nWWW stránka je jak pro ty, kteří v Jaroměři a v Josefově žijí, tak pro rodáky a příznivce našeho města - pro všechny, kteří mají zájem na tom, aby se zde dobře žilo, pracovalo, podnikalo, sportovalo i bavilo.\nObsahem těchto stránek by měla být především prezentace názorů, námětů i kritiky všeho, co se děje v Jaroměři.\nInternet je ideálním prostředkem pro veřejnou diskusi, výměnu názorů na změny a směry dalšího rozvoje našeho města.Již dnes má k němu přímo či nepřímo přístup značná část našich občanů a při rychlosti rozšiřování jeho používání bude zanedlouho jeho využívání samozřejmostí pro naprostou většinu nás všech.\nByli bychom rádi, kdyby se nás co nejvíce zapojilo do diskuse na těchto stránkách. Jejich obsah pomůže těm zastupitelům našeho města, kteří budou schopni a ochotni jich využívat ke zkvalitnění rozhodování a zlepšení řízení našeho města a zároveň umožní nám ostatním vzájemně porovnat své postoje, náměty a názory na dění ve městě.\nPublikováním na Jaroforu se autor diskusního příspěvku nebo názoru zavazuje k dodržování aktuálních pravidel tohoto fóra.


Po paleodietě se tloustne, zjistili vědci v Austrálii - Dieta\nVitalia.cz » Dieta » Články » Po paleodietě se tloustne, zjistili vědci v Austrálii\nRedakce 23. 3. 2016 11:58\nZačátek nového roku a příchod jara znamenají pro provozovatele fitnes center žně. Kde kdo chce zhubnout, co během let či zimy nabral, a tak se potí a mučí, ale protože to dlouho nevydrží, vrhá se na diety. Na ty zaručené, kterým podlehly i světové star. To by v tom byl čert, aby nezabraly i na českého tlouštíka. V pomyslné hitparádě popularity jsou na vrcholu proteinová dieta, Ketodiet a paleodieta. Poslední jmenovaná se však znenadání objevila na chvostu žebříčku, jak dnes píšou Lidovky.cz. Paleodieta zrovna moc k hubnutí není, prý se po ní tloustne.\nPaleodieta se zakládá na návratu ke stravování jeskynního muže – lovců a sběračů. Je založená na vysokém příjmu bílkovin, zejména z tučného masa a ryb, doplněných o ovoce a zeleninu bohaté na vlákninu. Úplně vylučuje mléčné výrobky, výrobky z obilnin, cukry a novější odrůdy zeleniny a ovoce. Radikální paleodieta navíc zakazuje tepelnou úpravu potravin – maso i zelenina by tedy měly být konzumovány v syrovém stavu. Jídlo by se navíc mělo jíst pouze jednou nebo dvakrát denně, s občasným obdobím hladovění.\nKladné účinky paleodiety byly zpochybňovány již dříve\nJedná se o velmi kontroverzní dietu. Odpůrci tvrdí, že paleo člověk neměl zrovna velkou volbu výběru, jedl, co ulovil, jinak hladověl. Strava s vysokým podílem bílkovin pak pro něj byla nezbytná, kvůli velkému energetickému výdeji. Bílkoviny se navíc ukládaly do tuků jako zásoby nezbytné pro přežití v období hladovění. Zastánci zas okolí přesvědčují o tom, že pokud se budou dnešní lidé stravovat stejně jako jejich dávní pravěcí předkové, budou také stejně zdraví, protože tehdy například neznali rakovinu, cukrovku, vysoký krevní tlak, mrtvice, ale ani třeba deprese nebo schizofrenii.\nJenže, jak už jsme vás dříve informovali, Paleodieta – dieta z pravěku? Dvakrát zdravá není. Odborník na výživu, internista Pavel Kohout z pražské Thomayerovy nemocnice tehdy tyto domněnky vyvrátil. „Argumentace, že paleolitičtí lidé neměli rakovinu, je účelová, nedožívali se takového věku, v němž by se zhoubné nemoci projevily.“ Zdůvodnění, proč by se člověk měl takto stravovat, jsou prostě chybná. Známe 4 důvody, proč je princip paleodiety pochybný.\nA dnes se objevila navíc i zpráva o tom, že strava prostá sacharidů může mít pro hubnoucího efekt opačný. Jak uvedly Lidovky.cz, australští vědci zkoumali, zda paleodieta může být prospěšná pro pacienty s cukrovkou nebo prediabetes. A to tak, že jedné skupině myší s těmito symptomy podávali běžnou stravu a skupině druhé paleo stravu. Za pouhých osm týdnů myši na paleo stravě přibraly celých patnáct procent své dosavadní váhy a zvýšila se jim koncentrace glukózy v krvi. U člověka s cukrovkou nebo jen s kily navíc by se tak dieta mohla zvrhnout v rychlé přibírání.\nposlední názor přidán 23. 2. 2017 16:12


Bodyforming - kurzy Praha, Brno, Ostrava | Centrum Tance - Orientální tanec, Poledance, Zumba, Twerking…\nBodyforming je komplexní cvičení zaměřené na rovnoměrné formování a zpevnění celé postavy. Bodyforming se zaměřuje na posílení ochablých a protažení zkrácených svalů. Pomáhá vymodelovat pěkné křivky, zajistit správné držení těla, shodit přebytečné kilogramy, přičemž k cíly využívá vlastní hmotnost těla, proto je vhodé pro muže i ženy. Při pravidelném cvičení je patrný viditelný výsledek a jako vedlejší efekt lepší nálada a plno energie!\nTato cvičení Vám pomohou zdravě zpevnit a zformovat celou postavu, snížit napětí v organismu, protáhnout svaly zkrácené a posílit svaly ochablé. Dále opravují chybné držení těla, obnovují tělesnou vitalitu a hlavně nepřetěžují organismus. Cvičení zvládne každý, bez rozdílů věku a úrovně zdatnosti.\nTato cvičení mají velmi pozitivní vedlejší účinky. Druhořadě působí jako terapie k civilizačním nemocem páteře a předčasného stárnutí kloubního systému.\nProč právě toto cvičení?\n- jednoduché prvky, které výborně tvarují postavu- posilování problémových partií- protažení zkrácených svalů, prodloužení svalů ochablých- zlepšení fyzické kondice- v neposlední řadě spousta zábavy Pokaždé se skvěle pobavíte a zapotíte!\nDavid ValčuhaGabriela PosavádováHelenka ValtováIveta KotlabováJanettaKlára StáňováKristýna BlahetováKristýna KronovetrováKvěta HofnerováLucie KřehlíkováLuu ŠilerováMartina HamsováMartina PanochováNikol MikeskováPavla HoráčkováTereza PutrykVeronika MakováWendy Špačková Toggle navigation\nDDavid ValčuhaGGabriela PosavádováHHelenka ValtováIIveta KotlabováJJanettaKKlára StáňováKristýna BlahetováKristýna KronovetrováKvěta HofnerováL\nLucie KřehlíkováLuu ŠilerováMMartina HamsováMartina PanochováNNikol MikeskováPPavla HoráčkováTTereza PutrykVVeronika MakováWWendy Špačková


Co říci ke canyoningu?\nVe světě je několik hlavních lokací, z nichž právě Sierra de Guara, patří mezi ty největší. Jak jsem se dozvěděl na webu a z jiných informací je jich hodně v USA, Austrálii, Mallorce, Francie. Dále se jimi mohou chlubit alpské státy Rakousko, Itálie, Švýcarsko. Ty alpské se vyznačuji převážně zalesněným okolím a ostrými skálami.\nNo, my jsme však byli jenom ve Španělsku, tak budu psát jen o tom. Při všech krásách co jsme tam viděli, musím přiznat, že je to pro našince celkem dálka. Vynechám přejezdy okolních států a začnu od Španělských hranic.\nNejvětší vrcholy Pyrenejí jsou už za náma a mi jedeme po zaprášené rovině oblasti Huesca. Podle mapy by jsme už měli být tam ale nikde žádný pořádný kopce. Moje představa z Brna byla, že to bude kopcovitej terén a zatím nic takovýho. Pak se začínají objevovat jehličňany (jakási to kleč) a jakýsi rýhy v zemi. Vjíždíme do těch lesů a začíná mě to být jasný. Canyoning se odehrává v kaňonech a ne v kopcích. Objevují se první vyhlídky od silnice na kaňony. Těžká špica. Velký pískovcový rýhý a dole je slyšet, popřípadě vidět živel, který to tak perfektně pro nás upravil - voda.\nDojíždíme do vísky, která nás má nejblížší dny hostit jménem Rodellar. Po ohledání terénu vybíráme kemp El Puente. Později zjišťujeme, že jsme neprohloupili. Nejkrásnější kaňony v okolí končí u něj. Super zázemi, čisto a největší špína, která tam byla, byly navštěvníci z Francie a Německa.\nA pak už začalo objíždění všech možných kaňonu a soutěsek v okolí. Za pomoci informací od expediciones ( komerčních průvodců ).Děkujeme za ochotu.\nSuchý - kaňon bez vody, popřípadě s takovou troškou, v které se rozhodně nemůžete utopit.\nVodní - to jest kaňon s tekoucí vodou, dá se říct ten zajímavější, musí se slaňovat vodopády, skákat do hloubky, proplouvat sifony.\nPrůměrně to vycházelo, asi jeden kaňon na jeden den a co bylo v průvodcích popsáno jako na 6 hodin, zdolali jsme mi za 10 hodin. Bylo to hlavně proto, že jsme se stále kochali, okolím, fotili, jedli a blbli. Slaňování jsme si klidně i odjistili a některé úseky jsme nechali napřed prolézt jinýma cizíma lidma, protože cizinci měli průvodce v podobě lidí znalích místních kaňonů, to mi ne.\nVětšina kaňonů má standartní nástup. Spočívá v příchodu na začátek kaňonu a přichází slanění dolů do kaňonu. Všechny cesty jsou perfektně zajištěny skobami, popřípadě je tam místo kam se dá uchytit slaňovací lano. Je potřeba dodržovat instrukce dané v průvodci, popřípadě se nebát zeptat okolo lozících. Špatné slezení dolů se těžko opravuje. Nahoru se většinou nedá vylézt. Postup kaňonem je zcela jistě vždy směrem dolů.


dTest: Preventivní prohlídka u stomatologa - Nezávislé testy, víc než jen recenze\n© oswaldoruiz - Pixabay\nNávštěva zubaře je pro mnohé lidi příslovečnou noční můrou, a tak do zubařského křesla usedají jen v případě, že mají s chrupem potíže. Těm se ale v mnoha případech dá předcházet nejen správnou péčí, ale i pravidelnými preventivními prohlídkami u zubního lékaře. Které nemoci zubů vyjma kazů při nich dokáže stomatolog odhalit nebo jak často a proč se ústa rentgenují, jsme se ptali MDDr. Aleše Legera z Fakultní nemocnice Královské Vinohrady.\nV čem spočívá důležitost preventivních prohlídek u stomatologa?\nMnoho patologií, které v dutině ústní probíhají, je dlouhou dobu bezpříznakových a nezpůsobuje obtíže. Jejich včasné ošetření snižuje riziko následných komplikací. Zubní kaz se ve svých počátečních stadiích dá zastavit, aniž by se musel vrtat.\nPokud na počínající kaz pacienta upozorníme a on zlepší svou hygienu, čímž zredukuje množství plaku a bakterií, které kaz způsobují, kaz nebude dále postupovat a není potřeba „sahat po vrtačce“. V opačném případě může odstranění kazu skončit až ošetřením kořenových kanálků a někdy už jsou jediným řešením extrakční kleště.\nJe také nutné zmínit, že ústní zdraví ovlivňuje zdraví celého organismu – nejtypičtějším, ale nikoliv jediným příkladem jsou onemocnění srdce. Není výjimečné, že pacient kvůli zanedbanému chrupu skončí na jednotce intenzivní péče.\nCo všechno je součástí preventivní prohlídky?\nV první řadě se každému vybaví kontrola přítomnosti zubních kazů, je toho ale mnohem více, co zubní lékař kontroluje – stav dásní a sliznic, postavení zubů, u dětí třeba průběh prořezávání zubů, funkce čelistních kloubů, funkce a vývody slinných žláz… Také zjišťuje podrobnou pacientovu anamnézu, bez znalosti celkového zdravotního stavu pacienta nemůže plánovat správnou terapii a může pacienta i ohrozit. Někdy se ohrozí daný člověk sám, když některé informace nesdělí. Nenapadne ho totiž, že by zubaře mohlo zajímat, že bere léky na ředění krve nebo má některé celkové onemocnění.\nNa základě prohlídky potom může zubní lékař doporučit vyšetření u dalšího odborníka – například ortodontisty, parodontologa či chirurga. Rovněž kontrolujeme, jak pacient zuby čistí, a doporučíme mu správné pomůcky a adekvátní techniku čištění, na důkladný nácvik má potom více prostoru dentální hygienistka.\nČastou otázkou je, zda do preventivní prohlídky spadá odstranění zubního kamene. Je pravda, že ano, jedná se ovšem o profylaktický výkon – jakmile je tedy zubní kámen přítomen v takovém množství, které ovlivňuje zdraví dutiny ústní, nejenže takové rozsáhlé ošetření již není pokryto pojišťovnou, ale je i v zájmu pacienta, aby podstoupil ošetření dentální hygienistkou.\nPokud některé z uvedených kroků lékař při prevenci vynechává, může o ně pacient požádat?\nPokud má pacient pocit, že prohlídka neproběhla standardně, je vhodné se lékaře doptat hned. Preventivní prohlídka je komplexní záležitost a pacient nemusí všechny její prvky postřehnout. Včasným ujasněním situace s lékařem lze předejít zbytečným negativním dojmům a emocím.\nExistují skryté vady chrupu, které ani pravidelná prevence neodhalí?\nOjediněle můžou takové situace nastat, například se může objevit kaz pod výplní, který by sice odhalil rentgen, ale pokud je na zubu ještě další výplň, jež tento kaz zakrývá, pak ho neuvidíme ani na rentgenu. To může skončit i zánětem zubní dřeně, akutní a bolestivou záležitostí.\nTaké se nedá předem odhadnout, že vypadne výplň, zákon schválnosti praví, že to bude krátce po prohlídce. Pacient má potom pocit, že se něco zanedbalo, ale my nemáme prostředky, jak vytušit konec životnosti daného ošetření. Největší zárukou pacientova klidu je tedy pokud možno zcela zdravý chrup.\nJak často by se při prevenci měl provádět rentgen a proč?\nPři preventivních prohlídkách jsou nezastupitelným pomocníkem takzvané skusové snímky, mohou odhalit kazy na stoličkách a třenových zubech. Kazy v mezizubních prostorech těchto zubů totiž nejsou na první pohled viditelné a odhalí je až rentgen. Frekvence snímků je individuální, záleží na sklonu pacientova chrupu ke kazivosti. Česká stomatologická komora doporučuje opakovat skusové snímky jednou za rok, za dva či za tři.\nČím se od běžného RTG liší OPG (panoramatický snímek)?\nNa rozdíl od skusových snímků vidíme na OPG celé zuby i s kořeny, můžeme tedy hodnotit kvalitu ošetření kořenových kanálků a s tím související záněty kosti od mrtvých zubů (lidově „váčky“). Vidíme ale i okolní kost a její patologie, typicky parodontózu, a například také cysty různého původu, které se bezpříznakově zvětšují a kost oslabují. Dále posuzujeme poruchy vývoje zubů, ať už se jedná o jejich počet, nebo správné uložení v kosti. Můžeme odhalit i nádorové onemocnění kostí a v neposlední řadě například také chronické záněty čelistních dutin, které následně řeší kolegové z ORL.\nNa zhodnocení kazů ale není OPG snímek příliš vhodný, malé kazy často nemusejí být vidět, naopak kazy pod výplněmi mohou být falešně pozitivní, a proto by neměl nikdy zcela nahrazovat skusové snímky. Ani frekvence jeho zhotovování není tak častá jako u skusových snímků, jiná situace je ovšem u specializované péče, například u ortodontistů, parodontologů nebo stomatochirurgů.\nKteré vady kromě kazů je schopen stomatolog odhalit?\nZ těch méně zjevných to může být například noční zatínání nebo skřípání zubů, ale abychom nezůstávali jen u zubů, může se jednat o poruchy gastrointestinálního traktu, například Crohnovu chorobu, autoimunitní onemocnění (kupříkladu lichen planus), dědičná onemocnění, jako je třeba ektodermální dysplazie, a nespočet dalších. Na naší klinice jsme letos diagnostikovali v krátké době tři pacienty s kleidokraniální dysplazií, vzácným onemocněním, které v celosvětovém měřítku postihuje přibližně jednoho pacienta z miliónu a kromě chybějící klíční kosti se projevuje i nespecifickými defekty chrupu.\nMůže lékař rozpoznat i vznikající rakovinné onemocnění v ústech?\nAno, již jsme to zmiňovali u OPG, rakovina se ale nemusí týkat pouze kostí, může jít i o měkké tkáně. Praktický zubní lékař kontroluje přítomnost podezřelých afekcí a v případě potřeby by měl pacienta odeslat ke kolegům stomatochirurgům, kteří nález podrobí histologickému vyšetření. To, co se dá v počátku vyřešit drobným chirurgickým zákrokem, může při pozdním odhalení skončit rozsáhlými resekcemi, které jsou zvláště v oblasti obličeje pro pacienty psychicky až devastující. Tady bych chtěl apelovat na pacienty s celkovými protézami, někteří z nich si totiž myslí, že když nemají zuby, tak proč by chodili k zubaři. A jelikož se jedná často o starší osoby, právě oni mají statisticky vyšší riziko onkologických onemocnění.\nJak důležitá je prevence u dětí?\nŘekl bych, že nesmírně. Už od šesti let věku mají děti prořezané „dospělácké“ zuby, jedná se o řezáky a první stoličky – „šestky“. Pokud je prevence v dětském věku podceněna, pak u těchto pacientů v dospělosti vídáme krásné zuby, ti pacienti mají výbornou hygienu, ale šestky mají „proplombované“, často i s ošetřenými kanálky. Bohužel, preventivní působení zubního lékaře začalo u těchto pacientů pozdě. A samozřejmě každé ošetření má svou životnost, takže se může stát, že tito pacienti budou jednoho dne řešit ztrátu zubů, které jsou poznamenané „hříchy z mládí“. Tíha odpovědnosti ale leží především na rodičích.\nPrevence má tedy smysl i u „mléčného“ chrupu?\nJednoznačně ano. Stále přetrvává mýtus, že dětské zuby není třeba opravovat, dokonce se občas setkám i s názorem, že „mléčné“ zuby není třeba čistit – narostou přece nové. Tento přístup je ale zcela mylný. To, že dočasné zuby budou nahrazeny novými, je sice pravda, ale dočasné zuby mají svůj význam, mimo jiné například i pro vývoj řeči.\nRozsáhlé záněty dočasných zubů mohou vést k poškození zárodků zubů stálých, které potom již při prořezání mohou mít defekty, jež se začnou kazit. A v neposlední řadě předčasná ztráta dočasných zubů vede k ortodontickým problémům, takže dítě potom musí nosit rovnátka, která by v případě zdravých dočasných zubů nosit nemuselo.\nPrvní prohlídka se doporučuje již v šesti měsících života dítěte, kdy začínají prořezávat první dočasné zuby. V tomto raném věku se jedná spíše o společenskou záležitost, někdy nám děti sotva otevřou ústa, jde ale o to, aby si budovaly pozitivní přístup k zubnímu lékaři, aby ho neviděly jako zlou osobu, která je chce jenom trápit. Efekt takového budování důvěry vidíme na příkladu tříletého pacienta, jemuž budeme vrtat zub po šesti zcela bezbolestných prohlídkách. Mám zkušenost, že tito pacienti jsou mnohem lépe ošetřitelní než kupříkladu sedmiletý pacient, který je u zubaře poprvé, nota bene ještě v rámci akutní návštěvy. Takto vznikají traumata ze zubního ošetření, jež si pacient často nese celý život.\nPreventivní prohlídka je 2× do roka hrazena zdravotními pojišťovnami. Kolik peněz si na ni má připravit člověk, který zdravotní pojištění nemá?\nNa tuto otázku se nedá jednoznačně odpovědět. Každá ordinace má jiné náklady, jiné vybavení, jinou výši nájmu a podobně. Výše platby se potom odvíjí od takzvané minutové kalkulace ordinace, která tyto položky zohledňuje, ta se velmi liší v rámci jednotlivých regionů České republiky. Podle mých zkušeností se cena může pohybovat okolo tisíce až patnácti set korun, jedná se však o velmi hrubý odhad.\nOd příštího roku se ale může stát, že bude hrazena pouze jedna prohlídka, již je připraven návrh nové vyhlášky. Nechci nyní polemizovat o vhodnosti či nevhodnosti takového postupu, zatím probíhají diskuse a vyhláška nemusí být schválena, je ale možné, že od 1. 1. 2022 již pacienti uslyší, že mají chodit pouze jednou do roka.


Aktuality - Tisková konference k novému Strategickému plánu rozvoje města Aše 2030+ | Aš\nTisková konference k novému Strategickému plánu rozvoje města Aše 2030+\nPopis Foto a video 1 Přílohy 4 Související projekty\n27. 1. 2022 / 09:41\nDne 26. ledna 2022 se v Aši uskutečnila tisková konference především k novému strategickému plánu. Strategii uvedl pan starosta Dalibor Blažek, detailněji ji představil pan Stanislav Kříž, který je zároveň radním města zabývající se oblastí rozvoje. Za zpracovatele přiblížil způsob zpracování s důrazem na zapojení občanu pan Jan Havránek a jako host města promluvila Rut Bízková, která v minulosti zastávala post ministrině životního prostředí a byla mimo jiné i předsedkyní Technologické agentury ČR.\nNíže si můžete přečísti tiskovou zprávu.\nMěsto Aš vstupuje do nového roku s ambiciózní strategií\nAš, 26. ledna 2022 – Aš v Karlovarském kraji připravuje zásadní projekty, které změní charakter města v příštích letech.\nJako už mnohokrát v lidské historii procházíme bouřlivými společenskými změnami. Tyto změny jsou díky technologickému pokroku a pokročilým inovacím rychlejší než kdy dříve a vyžadují schopnost mimořádně rychlé reakce a značné flexibility, což klade nové a nové nároky jak na celou společnost, tak na jednotlivce.\nMěsto Aš si tuto situaci uvědomuje, a proto vytvořilo nový strategický plán rozvoje města do roku 2030 a dále. Nová strategie má za cíl vytvořit z Aše město příležitostí, kde každý má šanci uspět. Město, na hranicích Česka, Bavorka a Saska má ideální předpoklady stát se centrem prosperity, ostatně, kterým už v minulosti bylo. Mezi priority města patří cílená podpora místní ekonomiky, dostupné a kvalitní vzdělávání a vytváření podmínek pro aktivní život. Projekty, které budou strategii naplňovat, do roku 2030 přesahují hodnotu 2 mld. Kč.\n„Změny, které ve společnosti probíhají, nahrávají spíše velkým krajským městům, kam se stěhují mladí za studiem a prací. Potřebujeme proto budovat takové město, které bude motivovat občany, aby spojili svůj život s Aší. K tomu jim musíme nabídnout dostupné bydlení, kvalifikovanou a dobře placenou práci a perspektivu pro jejich děti.“ říká Dalibor Blažek, starosta města.\nPříležitostí pro rozvoj města je i zapojení do operačního programu Spravedlivá transformace, který do Karlovarského kraje bude investovat částku 6,3 mld. Kč. Město Aš, díky promyšlené vizi a jasně definované strategii uspělo v náročné konkurenci s transformačním projektem „vl:Aštovka“, který bude podporovat rozvoj znalostní ekonomiky ve městě.\nK tvorbě strategie město přizvalo své občany, ostatně pro ně se strategie tvořila. „Během tvorby jsme dbali na velké zapojení obyvatel. 1186 dospělých i žáků se zapojilo do průzkumů, 48 projektů bylo navrženo pro oživení města a participativní platforma TadytomAs.cz zaznamenala za první půlrok provozu přes 10 000 návštěvníků a z toho se 85 % opakovaně vracelo.“ dodává Jan Havránek, ředitel společnosti AQE advisors, a.s., která pro Aš strategii zpracovávala.\nSoučástí strategie je i nový vizuální styl, který pracuje se samotným názvem města. „Přejeme si, aby každý občan ČR, který uslyší „Aš“, měl naše město spojené s životem a novými příležitostmi.“ uzavírá Dalibor Blažek.


Souhrn významných legislativních událostí 17.10. | epravo.cz\nID: 77975upozornění pro uživatele\nSouhrn významných legislativních událostí 17.10. – 23.10.2011\nDesetileté slevy na dani místo pětiletých, podpora technologických center a regionů s vysokou nezaměstnaností, takové změny obsahuje novela zákona o investičních pobídkách. Návrh ministerstva průmyslu a obchodu (MPO) dne 19. října 2011 schválila vláda, potvrdila její místopředsedkyně Karolína Peake (VV).\nNečasův kabinet přerušil projednávání zákona o poštovních službách\nMinistři vlády Petra Nečase (ODS) ve středu na 14 dní přerušili projednávání zákona, který do českého právního řádu převádí tzv. třetí poštovní směrnici Evropské unie a ruší tak monopolní postavení České pošty pro doručování písemností. Agenturu Mediafax o tom informoval důvěryhodný zdroj.\nVláda se vyslovila negativně k návrhu zákona zastupitelstva Ústeckého kraje o sociálním bydlení\nRozsah, podmínky a způsob poskytování nefinanční pomoci v oblasti sociálního bydlení osobám v hmotné nouzi obsahuje komplexní návrh zákona o sociálním bydlení z dílny zastupitelstva Ústeckého kraje, ke kterému vláda ve středu vyslovila nesouhlas. Mediafaxu to uvedl zdroj obeznámený s jednáním.\nVláda zamítla návrh, který zpřísňoval tresty pro nenapravitelné pachatele přestupků\nNa lidi, kteří se opakovaně dopouštějí přestupku, by se do budoucna mohlo pohlížet stejně, jako by spáchali trestný čin. Počítá s tím návrh novely trestního zákoníku z dílny zastupitelstva Ústeckého kraje, ke kterému se vláda ve středu vyslovila negativně, Mediafaxu to uvedl nejmenovaný zdroj.\nMinistři odmítli návrh na zabavování automobilů černým taxikářům\nNávrh pražského zastupitelstva na jasné oddělení taxislužeb a příležitostné silniční přepravy, ale také na možnost znehybnění a zabrání vozidla "černým" taxikářům ve středu na vládě neuspěl. Podle zdroje agentury Mediafax k němu kabinet premiéra Petra Nečase (ODS) zaujal negativní stanovisko.\nVláda vzala na vědomí materiál, který řeší možnosti zřízení centrálního útvaru na odhalování korupce\nZřízení centrálního útvaru, který by se v rámci státního zastupitelství specializoval na odhalování korupce, by si vyžádalo náklady přesahující 106 milionů korun, stojí v materiálu, který vzal ve středu na vědomí kabinet Petra Nečase (ODS). Mediafaxu to uvedl zdroj obeznámený s jednáním vlády.\nNečasův kabinet projednal zprávu o rovnosti žen a mužů v Česku\nSoubor dosažených cílů, statistické údaje, analýzy, výzkumy veřejného mínění, ale i seznam opatření, jež mají v budoucnu naplňovat jednotlivé rezorty, obsahuje Zpráva o rovnosti žen a mužů v roce 2010 v Česku, kterou ve středu projednala vláda. Mediafaxu to uvedl zdroj obeznámený s jednáním.\nVládní kabinet posvětil návrh ministerstva obrany na jmenování do hodností generálů\nVzhledem k blížícímu se státnímu svátku dne 28. října, kdy prezident republiky Václav Klaus tradičně uděluje státní vyznamenání, Nečasova vláda na svém středečním zasedání schválila návrh na jmenování do hodností generálů. Mediafaxu to řekl zdroj obeznámený s jednáním kabinetu.\nMinistři schválili návrh na zatraktivnění systému investičních pobídek\nDesetileté slevy na dani místo pětiletých, podpora technologických center a regionů s vysokou nezaměstnaností, takové změny obsahuje novela zákona o investičních pobídkách. Návrh ministerstva průmyslu a obchodu (MPO) ve středu schválila vláda, potvrdila její místopředsedkyně Karolína Peake (VV).\nVláda dala zelenou omezení reklamy u českých silnic a dálnic\nBillboardy a další reklamy, které se nacházejí v blízkosti českých silnic a dálnic a mohou ohrozit životy cestujících, budou v budoucnu značně omezeny. Nečasův kabinet totiž ve středu schválil příslušnou novelu zákona o pozemních komunikacích, uvedla místopředsedkyně vlády Karolína Peake (VV).\nVláda vzala na vědomí materiál o možném vzniku protikorupčního státního zastupitelství\nZřízení centrálního útvaru, který by se v rámci státního zastupitelství specializoval na odhalování korupce, by si vyžádalo náklady přesahující 106 milionů korun. Informaci o jeho možném ustavení vzala ve středu vláda na vědomí, uvedla vicepremiérka Karolína Peake (VV).\nVláda vítěze ekotendru nevybere, projekt skončil, potvrdil premiér Nečas\nEkologická superzakázka na likvidaci starých ekologických zátěží v hodnotě desítek miliard korun skončila bez vítěze. Premiér Petr Nečas (ODS) uvedl v reakci na středeční nedoporučující stanovisko ministerstva financí, že vláda vítěze tendru nevybere.\nVláda přerušila projednání zprávy o sanaci uranové těžby ve Stráži pod Ralskem\nNečasův kabinet ve středu na tři týdny přerušil projednávání dokumentu, který se zabývá řešením následků chemické těžby uranu ve Stráži pod Ralskem, potvrdil zdroj agentury Mediafax. Zpráva obsahuje aktualizovanou analýzu rizik i způsob financování projektu po dobu následujících tří desítek let.\nVláda pracuje na nové variantě ekozakázky, potvrdil premiér Nečas\nPremiér Petr Nečas (ODS) ve čtvrtečním vysílání Rádia Česko uvedl, že kabinet připravuje nové řešení otázky likvidace starých ekologických škod. Jednou z možností je podle Nečase svázání sanací do několika balíčků na základě vládou určených kritérií.\nPoradní sbor vicepremiérky Peake pro boj s korupcí řešil dohled nad financováním stran\n17. října 2011 - Návrhy novely zákona o sdružování v politických stranách a zákona o dohledu nad financováním politických stran řešil v pondělí poradní sbor vicepremiérky Karolíny Peake (VV) pro boj s korupcí. Peake chce u obou norem účinnost od 1. ledna 2013, řekla po jednání.\nNSS: Rodiče nemají právní nárok na to, aby školní kuchyně dětem vařily veganské obědy\n18. října 2011 - Rodiče nemají právní nárok na to, aby školní jídelny dětem vařily veganské obědy. Agentuře Mediafax to řekla mluvčí Nejvyššího správního soudu Sylva Dostálová s tím, že právo rozhodnout o způsobu vaření školních kuchyní mají ředitelé školy.\nLidé nemají nárok na odškodnění, pokud jdou neopatrně po zmrzlém chodníku, řekl Nejvyšší soud\n20. října 2011 - Pokud lidé vědí, že jdou v zimě po chodníku, který není uklizený, je na něm námraza, a přesto se na něm pohybují tak, že tyto faktory neberou v úvahu, potom v případě úrazu nemohou očekávat, že budou odškodněni. Toto závazné stanovisko vydal ve čtvrtek pro všechny české soudy Nejvyšší soud v Brně.\nÚstavní soud rozhodl, že výpovědi dvou kněží z Církve československé husitské jsou platné\n20. října 2011 - Ústavní soud v Brně dal ve čtvrtek za pravdu Církvi československé husitské, která se přela o platnost výpovědí se dvěma pražskými kněžími, které před osmi lety propustila. Výpovědi obou duchovních jsou platné, konstatoval soud.\nMinisterstvo dopravy možná zruší výjimku ohledně povinných zimních pneumatik\n20. října 2011 - Ministerstvo dopravy možná změní novelu silničního zákona, která sice zavádí na silnicích povinné zimní pneumatiky od 1. listopadu do 31. března, ale zároveň obsahuje nejasnou výjimku. Ve čtvrtek ministr dopravy Pavel Dobeš (VV) připustil, že by z novely mohla zmizet, pokud si to praxe vyžádá.\nNad schválením české výjimky z Lisabonské smlouvy EU visí otazník\n20. října 2011 - Českou výjimku z Lisabonské smlouvy, na které trval prezident Václav Klaus, nelze začlenit do smlouvy o přistoupení Chorvatska do Evropské unie, potvrdila kabinetu Petra Nečase (ODS) právní služba Evropské unie. O obou záležitostech by se mělo hlasovat zvlášť.


Střešní krajina jako součást urbanistické scény ve vztahu k nebezpečí zániku identity historických měst (Odbor památkové péče)\nStřešní krajina jako součást urbanistické scény ve vztahu k nebezpečí zániku identity historických měst\nVe dnech 20. a 21. května 2009 proběhl v Praze mezinárodní odborný seminář s názvem Střešní krajina jako součást urbanistické scény ve vztahu k nebezpečí zániku identity historických měst. Pořadatelem semináře bylo hlavní město Praha.\nSeminář byl zaměřený na jedno z nejaktuálnějších témat památkové péče – ochranu střešní krajiny v prostředí historických měst, zapsaných na Seznamu světového dědictví.\nMezi témata jednání patřila mimo jiné problematika ochrany střešní krajiny konkrétních evropských památek či otázka možné ztráty identity v důsledku deformace střešní krajiny jako jednoho ze základních elementů urbanistického prostoru.\nVedle předních českých odborníků z oblasti památkové péče přijali pozvání k účasti i zástupci Vídně, Varšavy, Budapešti a nezávislá expertka z Düsseldorfu.\nZávěry tohoto semináře budou společně s jednotlivými příspěvky obsahem připravovaného sborníku. Zároveň toto setkání, které umožnilo vzájemnou výměnu cenných zkušeností a informací z oblasti péče o střešní krajinu, přispělo k možné budoucí užší spolupráci představitelů jednotlivých památek světového významu.\n(průměr: 3.04; 53 hodnocení)


Leifheit Sušák na prádlo Pegasus 150 - decoDoma\nLeifheit Sušák na...\nLeifheit sušák na prádlo Pegasus 150 vás zaujme svou pevnou konstrukcí a kvalitním provedením. Robustní konstrukce je odolná proti korozi i povětrnostním podmínkám. Jeho nízká váha a praktické rozměry byly optimalizovány pro pohodlné přenášení a skladování. Konstrukce sušáku Pegasus 150 s kvalitními nohami směřujícími od sebe je stabilní, neprohýbá se a nekymácí. Díky jeho vysoké stabilitě a odolnosti můžete prádlo sušit na zahradě, úzkém balkóně i v bytě.\nSušák Leifheit má 15 m šňůr - 9 m šňůr na velké ploše a 6 m na snadno rozebíratelných bočnicích. Dále je vybaven 2 praktickými sušáčky na drobné prádlo. Délka 15 m šňůr vystačí přibližně na 1, 5 pračky.\nRozměr: 157 x 87 x 55 cm\nCelková délka šňůr: 15 m\nSušák jsem koupila a jsem spokojená.\nVypadá hezky a svůj účel plní.\nMohli by být stabilnější nohy.\nKonstrukce je HLAVNĚ stabilní, nekymácí se. Sušák snadno složím, a tak ho přenesu bez obtíží. Mám s ním už zkušenost, a tak si pořizuji ještě jeden.


Svatby v Benátkách, 71. epizoda - Dva | Prima\n71. epizoda - Dva\n13.12.2016 – Olga a Pivoda řeší s Filipem a s Eliškou testy paternity, chtějí je zopakovat, aby se zjistilo, který z testů je chybný. Lola dál připravuje svatbu, Alois a Libuše jí mají jít za svědky. Milánek rozjíždí adopci, bere Lolu do... více\n13.12.2016 – Olga a Pivoda řeší s Filipem a s Eliškou testy paternity, chtějí je zopakovat, aby se zjistilo, který z testů je chybný. Lola dál připravuje svatbu, Alois a Libuše jí mají jít za svědky. Milánek rozjíždí adopci, bere Lolu do kojeneckého ústavu. Lola mu řekne, že dítě nechce. Milánek si myslí, že má trauma z potratu, sonduje u primáře Koníčka (2015). Hrají P. Hřebíčková, O. Veselý, A. Vránová, P. Kostka, J. Dvořák, P. Řezníček, A. Bendová, M. Kraus, L. Zahradnická, L. Potměšil, H. Gregorová, V. Gajerová, B. Klepl, F. Blažek, D. Verzichová, Z. Slavíková, V. Křesadlová, K. Brožová, J. Smutná, T. méně\nJak to vypadá u Leoše v bytě? Petra si přišla pro poslední věci a dala mu tajemný dárek\nSvatby v Benátkách – Noid vezme Alici do kojeneckého ústavu\nSvatby v Benátkách – co uvidíte v 71. dílu?\nSvatby v Benátkách – Filip se přizná Olze


„Konopné rostliny do každé rodiny.“ Prahou prošla demonstrace za legalizaci konopí — ČT24 — Česká televize\nCentrem Prahy prošel v sobotu pochod za legalizaci marihuany. Podle organizátorů se ho účastnilo přes sedm tisíc lidí. Demonstrace nazvaná Million Marihuana March se letos konala podvacáté. V průvodu jelo několik alegorických vozů, ze kterých zněla hlasitá hudba. Lidé cestou tančili a povzbuzovali dýdžeje a kapelu, kteří na jednom z vozů jeli. Někteří lidé nesli transparenty, například s nápisem „Konopné rostliny do každé rodiny“ nebo „Nehaš, co tě nepálí“.\nUdálosti: Dvacátý pochod za legalizaci konopí\nDemonstranti vyrazili z Karlova náměstí zhruba hodinu po poledni, do cíle na ostrově Štvanici. Chtěli upozornit na přetrvávající zákaz marihuany a apelovat na politiky, aby legislativu upravili. Usilují o to, aby bylo možné marihuanu legálně pro vlastní potřebu pěstovat a užívat.\nSpor státu s dodavatelem\nOrganizátoři demonstrace upozorňují také na to, že ačkoli je v Česku legální užívat konopí pro léčebné účely, není momentálně dostupné v lékárnách kvůli sporům mezi dodavatelem a Státním ústavem pro kontrolu léčiv. Ústav v současnosti hledá nového dodavatele. Mimo léčebného konopí ale marihuana zůstává mimo zákon. Za pěstování nebo přechovávání ve větším než malém množství hrozí postih.\nDemonstrace za legální konopí v Praze\nPodle výroční zprávy o užívání drog v Česku za rok 2015 konopné látky někdy vyzkoušelo třicet procent lidí ve věku od 15 do 64 let. Za poslední rok je užila asi desetina. U mladých do 34 let je podíl dvojnásobný. Za posledních 12 měsíců si z nich drogu dala skoro pětina a v posledních 30 dnech sedm procent.