Milionová příležitost 2012\n10.12.2012 autor Václav Krajňák\t v kategorii Případová studie\nMilionová příležitost je název pro on-line kurz určený pro finanční poradce. Tento projekt jsme pro klienta nejen připravovali, ale také jsme se na něm aktivně podíleli, konkrétně technickým zajištěním a vytvoření marketingové strategie.\nKlient – finanční poradce Pavel Fara – nás oslovil v červenci 2012 a přál si vytvořit info produkt, tento propagovat a prodat a to co největšímu počtu zákazníků – řádově stovkám.\nJak jsme výsledku dosáhli\nMěsíc před spuštěním celé kampaně jsme společně s klientem připravili strategii a časový plán projektu, podle kterých jsme pak postupovali. V první řadě bylo potřeba vytvořit prostřednictvím Clipsanu přistávací stránku, kam jsme umístili video s pozvánkou do kurzu. Ve videu vystupuje sám autor videa a on-line kurzu, Pavel Fara.\nZájemci o kurz se na základě této pozvánky postupně registrovali a prostřednictvím Clipsanu pak dostávali pravidelné emaily s odkazy na příslušná videa z kurzu. Videa, obsah kampaně i platební stránka projektu byly kompletně spravovány pomocí jednotlivých nástrojů služby Clipsan. V průběhu kampaně proběhlo také několik webinářů s využitím technologie GoToWebinar.\nSoučasně se spuštěním kurzu jsme připravili a spravovali reklamní kampaň prostřednictvím Google Adwords. Díky této službě náš klient získával a spravoval své affiliate partnery s využitím přehledného nástroje na affiliate marketing, který je také součástí Clipsanu.\nJakých výsledků dosáhl náš klient\nKlient úspěšně oslovil svým on-line kurzem široký trh finančních poradců v ČR a vybudoval si respektované jméno. Za poměrně krátkou dobu trvání kampaně (2 měsíce – září, říjen) bylo přes přistávací stránku získáno přes 3000 nových kontaktů, konverze z přistávací stránky se pohybovala kolem 18%.\nKonverze od kontaktu k platícímu zákazníkovi byla změřena vyšší u kontaktů, které přišly přes kampaň v Google Adwords oproti Facebooku. Cena za proklik u Google Adwords byla dvaapůlkrát vyšší než cena za proklik na Facebooku.\nNa celém projektu intenzivně pracovali 4 lidé po dobu 3 měsíců.\nCelkové tržby přímo realizované na základě kampaně přesáhly 1,5 milionu korun.\nZajímá Vás něco ohledně této kampaně? Zeptejte se.\nVašek je šikula a doporučuji ho každému, kdo chce pomocí on-line marketingu nakopnout svůj byznys o pět pater nahoru!


No jo no, dříve ABS ani ESP nebylo vůbec, dokonce ani zimní gumy, a také se jezdilo. Dnes je problem v tom, že si lidi(řidiči) mysli, že jsou nesmrtelní! V tom bude zakopanej pes. A čím luxusnější auto tim větší blb.\ntomenzino: máš pravdu. Mlady blbecek dostane auto od fotra, da tam kridlo, spojlery a nevim jake kraviny.\nPak vyjede na silnici, leva ruka na 12ti hodinách a pravym ramenem se dityka loketní opěrky.\nOn je frajer a nesmrtelny, pak se divy jak je možné, ze boural.\nJa jezdil se 120kou na OR34 a mas pravdu, nebylo nic jiného (skoro)\n21 let ridim jak profi tak soukrome a nikdy jsem nedostal smyk a ani neboural.\nJak rikam,staci zpomalit, pomahat si motorem a pak se každýsetka se svou rodinou.\nrastibicek: 21 let nedostat smyk. To zní úžasně.\nfahrer: no protože jedu raději krokem.Nějaké cuknutí bylo ale nic strašného\nrastibicek: jo ijástarý důchodce tomu rozumím,když to kmouže nesmíš brzdit a točit volantem to je nejlepší způob jak skončit ve stoxe, nebo na hřbitově. Rastibicek holt kdo umí tak umí.\nmatasmondeo1: Jako vždy matas s Tebou souhlasím.\nrastibicek: Ten kdo má zkušenosti se stodvácou na OR34,toho může na sněhu a ledu už málo co překvapit.. Praxe k nezaplacení..\nTak ja osobně jezdim svižně, někdy rychle, ale myslim že rozumně.\nSmyk jsem dostal jak s osobakem, tak s busem, ale vždy jsem z toho ladně vybruslil\nMěli by sedat v autoškole do favoritů a jim podobným.Auta bez ABS a dalších systémů.Třeba jen na nějaké cvičné ploše at si to vyzkouší a možná by to změnilo jejich postoj,když řídí svým způsobem zbran.\nPanove jak to tady ctu tak nemuzu nic jiného nez souhlasit protože mi co jsme zacinaly s malyma a staryma autama co měli\njen volant a brzdu tak vime svoje a i když clovek uz něco najezdil porad ma tak nejak respekt.\nŘekl bych, že žigul byl ještě větší škola než schade s OR34.\nfahrer: taky pravda ale stejně to někdo smaže, ten příspěvek že?\nrastibicek: Nemusel by. Když jsou ty vánoce... Nakonec zimních gum se to tak trošku týká.


Druhy sádrokartonu -\nadmin 29. 7. 2021 22. 8. 2021 Byty, Interier, Nezařazeno\nV posledních dvou desetiletích se používání sádrokartonu při rekonstrukcích nemovitostí a dispozičním řešením interiérů stalo naprosto běžnou záležitostí. Obzvláště od té doby, co byly jeho vlastnosti postupně zdokonalovány a vzniklo tolik druhů sádrokartonových desek (SDK), že je lze ve vnitřní výstavbě využít téměř všude – i v interiéru s největší zátěží.\nVe starších bytových domech se z SDK vytváří nová bytová jádra, v rodinných domech vznikají, díky tomuto materiálu, z půdy obyvatelná podkroví, přepažují se jím místnosti, zakrývá vodoinstalace i elektrické rozvody; své využití najde SDK i v koupelnách a vlhčích prostorách, anebo při regulaci hluku a při zateplování interiéru. A nejen to! Ze sádrokartonu lze vyrobit poličky, regály, vestavěné skříně, apod. Základní druhy SDK jsou čtyři, avšak existují i další, speciální typy, které umožňují použití i v extrémně náročných podmínkách.\nZákladní druhy jsou od sebe odlišeny barevně:\nRB – bílý SDK: nejčastěji slouží k opláštění, případně vyrovnávání příček a stropů, anebo se využívá jako základní podlahovina; desky jsou vyrobeny ze sádry a papíru a mívají tloušťku cca od 9 do 15 mm; nesnáší vlhkost, ani nápor a zvýšený tlak\nRBI – zelený SDK: je opatřen určitou impregnací, a proto dobře snese vlhkost; je tudíž vhodný do náročnějších podmínek, jako je kuchyně, koupelna, WC; tento druh je však poněkud dražší než bílý SDK\nRF – červený či růžový SDK: tyto desky mají zvýšenou pevnost jádra a slouží jako protipožární, a to třeba i v takových rizikových oblastech, jimiž je řadová výstavba – tam by se totiž jinak mohl případný požár rychle šířit z jedné nemovitosti na druhou\nRFI – v tomto SDK se pojí vlastnosti voděodolného a protipožárního sádrokartonu\nModrý SDK – akustické sádrokartonové desky, které brání hluku lépe než klasická stěna z cihel\nPokud si ani přes tyto informace nejste jisti, zda jste se rozhodli pro ten pravý druh sádrokartonu, obraťte se na odborníky v prodejnách. Rozhodně sami o vlastní vůli typy SDK nezaměňujte, používejte vždy ten, který dané stavební konstrukci náleží.\n“Pistole na nastřelování / připevňování sadrokartonu k plechovým profilům\nZávěrem je na místě zmínit výhody použití SDK. Jedná o rychlou a čistou montáž a pořízení sádrokartonových desek je cenově příznivé.


La-Z-boy polohovatelná křesla | ProSpánek\nAmerická značka La-Z-Boy představuje polohovatelná křesla s jedinečným systémem polohování, které přináší svět pohodlí a komfortu do vašeho obýváku. Tradice značky La-Z-Boy trvá již 90 let a za tu dobu dovedla svá křesla k dokonalosti. Nabízí komfort a neuvěřitelné pohodlí, kdy své oblíbené pořady a seriály budete moci sledovat v americkém stylu.\nVšechno začalo v roce 1927. Bratranci Edwin J. Shoemaker a Edward M. Knabusch dali tehdy hlavy dohromady a vytvořili křeslo s pohyblivým mechanismem sedáku a opěradla, které milionům amerických rodin přineslo dosud nevídané pohodlí a komfort. Ano - bylo to první polohovací křeslo na světě.\nTo, co začalo jako malý úspěch v michiganském městě Monroe, se později rozšířilo v masívní výrobu polohovacích křesel, na níž se s nadšením podílejí tisíce pracovníků po celém světě. Až budete ve svém křesle dobíjet energii po náročném dni, možná ucítíte i tu úžasnou energii, s jakou bylo vyrobeno.\nNemusíte se bát žádných technických složitostí. Ovládání křesla zajišťuje páka na boku křesla a je tak snadné, že jej zvládne dítě i senior bez potíží. Své křeslo můžete nastavit do několika poloh, od mírného podepření nohou až po téměř ulehnutí v křesle. Křeslo je krásně měkké, ale zároveň pevně podepře vaše tělo, aniž byste se někde propadali.\nExklusivita křesel La-Z-boy\nPolohovatelná křesla La-Z-boy jsou neuvěřitelně stylová a budou se hodit do jakéhokoliv interiéru. Věřte, že jedno vám stačit nebude. Tohle není pouze křeslo, tohle je životní styl – tohle je Amerika.


Evropský prostor celoživotního učení\nPro usnadnění přechodu ke znalostní společnosti podporuje Komise vytvoření strategií a specifických činností pro celoživotní učení, a to s cílem vytvořit evropský prostor celoživotního učení. Tento cíl je zásadní součástí Lisabonské strategie, zejména programu „Vzdělávání a odborná příprava 2010“. Členské státy se zavázaly vytvořit příslušné strategie do roku 2006.\nCommunication from the Commission of 21 November 2001 on making a European area of lifelong learning a reality [COM(2001) 678 final – Not published in the Official Journal] (Sdělení Komise ze dne 21. listopadu 2001 o realizaci evropského prostoru celoživotního učení (COM(2001) 678 v konečném znění – nebylo zveřejněno v Úředním věstníku)).\nBudoucnost Evropy závisí na tom, do jaké míry budou její občané schopni čelit hospodářským a sociálním výzvám. Evropský prostor celoživotního učení umožní občanům usilujícím o učení volně se pohybovat mezi možnostmi učení, pracovními místy, regiony a zeměmi. Celoživotní učení se proto zaměřuje na učení od předškolního vzdělávání po důchod („od kolébky do hrobu“) a zahrnuje všechny formy vzdělávání (formální, informální nebo neformální).\nV kontextu strategického cíle stanoveného lisabonskou Evropskou radou v březnu 2000, totiž umožnit Evropské unii (EU), aby se stala nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomikou na světě, je vůdčí zásadou rámce pro integrovanou politickou spolupráci „Vzdělávání a odborná příprava 2010“ právě celoživotní učení, a to v koordinaci s příslušnými prvky politik v oblasti mládeže, zaměstnanosti, sociálního začleňování a výzkumu. Nové integrované pokyny přijaté v roce 2005 ve spojení s Lisabonskou strategií také obsahují cíl v podobě celoživotního učení.\nHlavním zaměřením strategií musí být ústřední úloha studujících, důležitost rovných příležitostí, kvalita a význam možností učení. Potom se celoživotní učení stane v Evropě realitou.\nSložky strategie v oblasti celoživotního učení\nNa setkáních Evropské rady, které následovaly po setkání ve Feiře v roce 2000, bylo zdůrazněno, že je nutné provádět koherentní a komplexní strategie. Členské státy se zavázaly, že takové strategie zavedou do roku 2006.\nToto sdělení stanoví stavební bloky takových strategií s cílem pomoci členským státům a dalším aktérům. Transformace tradičních systémů je prvním krokem k tomu, aby každý měl přístup k celoživotnímu učení. Další stavební bloky byly stanoveny s ohledem na potřebu:\nrozvíjet partnerství na všech úrovních veřejné správy (vnitrostátní, regionální a místní) a také mezi poskytovateli vzdělávacích služeb (školy, univerzity atd.) a občanskou společností v nejširším smyslu slova (podniky, sociální partneři, místní sdružení atd.);\nidentifikovat potřeby studujícího a trhu práce v kontextu znalostní společnosti (včetně například nových informačních technologií);\nidentifikovat dostatečné zdroje stimulací zvýšených veřejných i soukromých investic a nových investičních modelů;\nzajistit větší dostupnost učení, zejména zvýšením počtu místních učebních center na pracovišti a usnadněním učení přímo při práci. Zvláštní úsilí je nutné věnovat ve prospěch znevýhodněných osob, včetně zdravotně postižených osob, menšin a společenství na venkově;\nvytvářet kulturu učení s cílem motivovat (potenciální) studující, zvyšovat míru účasti a ukazovat, že učení je nezbytné u lidí bez rozdílu věku;\nzavádět mechanismy hodnocení a kontroly kvality. Do začátku roku 2003 měla Komise zavést cenu pro firmy, které investují do celoživotního učení, aby bylo možné oceňovat osvědčené postupy v této oblasti a také na ně upozorňovat.\nPriority opatření strategie v oblasti celoživotního učení\nJak toto sdělení zdůraznilo, pro realizaci evropského prostoru celoživotního učení je nezbytné\nvyhodnotit učení. To znamená vyhodnotit formální diplomy a certifikáty a také neformální a informální učení, aby bylo možné uznávat všechny formy učení. Patří sem zvyšování transparentnosti a koherence vnitrostátních systémů učení, příprava nadnárodních mechanismů pro nashromáždění kvalifikací v roce 2003, definování společného systému pro předkládání kvalifikací (podle inspirace evropským životopisem) do konce roku 2002 a vytvoření diplomů a certifikátů, které patří k evropské odborné přípravě na dobrovolné bázi;\nzlepšit informační, podpůrné a poradenské služby na evropské úrovni. V roce 2002 měla Komise spustit provoz internetového portálu o příležitostech k učení na evropské úrovni a evropské poradenské fórum na podporu výměny informací;\ninvestovat více času do učení. Komise zve Evropskou investiční banku, aby podporovala učení, a to pokud možno vytvářením místních školicích center, požaduje, aby Evropský investiční fond podporoval rizikový kapitál v této oblasti, navrhuje, aby členské státy více využívaly Evropský sociální fond, a zavazuje se, že předloží průzkum daňových pobídek v členských státech;\nzajistit, aby příležitosti k učení byly pro studující dostupnější. To bude možné vytvářením místních vzdělávacích center a stimulováním učení při práci;\nzajištěním toho, že každý získá základní dovednosti;\npodporou výzkumu inovativní pedagogiky pro učitele, instruktory a mediátory a zohledněním rostoucí úlohy informačních a komunikačních technologií.\nKomise, Evropský parlament a další evropské instituce, členské státy, země EHP (Evropského hospodářského prostoru), kandidátské země, sociální partneři, nevládní organizace a mezinárodní organizace jsou vyzýváni, aby na cíli rozvíjet celoživotní učení spolupracovali. Sdělení Komise proto navrhuje vytvoření databáze osvědčených postupů, informací a zkušeností v této oblasti a také vytvoření skupiny na vysoké úrovni skládající se ze zástupců ministerstev zodpovědných za celoživotní učení s cílem navázat na koordinaci mezi rozhodovacími úrovněmi (Společenství, vnitrostátní, regionální a místní).\nProvádění bude zajištěno pomocí programů, nástrojů, sítí a omezeným počtem indikátorů.\nNa setkání Rady v Barceloně v březnu 2002 byl na toto téma představen příspěvek. V roce 2003 Komise vytvořila zprávu o pokroku v členských zemích a na úrovni Společenství v oblasti celoživotního učení. Tehdy bylo rozhodnuto o tom, že na dosavadní výsledky naváže dvouroční zpráva o provádění programu „Vzdělávání a odborná příprava 2010“.\nEvropská rada na setkání ve Feiře v červnu 2000 požádala Komisi a členské státy o vytvoření koherentní strategie, která by všem Evropanům umožnila získat přístup k celoživotnímu učení. Memorandem o celoživotním učení byla zahájena široká konzultace na evropské úrovni. Toto sdělení je výsledkem této rozpravy, do níž se v letech 2000 a 2001 zapojilo přibližně 12 000 lidí v členských zemích, zemích EHP, kandidátských zemích, institucích Společenství, organizacích sociálních partnerů a nevládních organizacích.\nUsnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě ze dne 21. listopadu 2008 – Lepší začlenění celoživotního poradenství do strategií celoživotního učení (Úřední věstník C 319 ze dne 13.12.2008).\nToto usnesení klade důraz na nutnost posilovat aktivní provádění politiky v oblasti poradenství v rámci národních strategií v oblasti celoživotního učení. Usnesení stanoví čtyři prioritní oblasti pro celoživotní poradenství, které mají zlepšit:\nzískávání schopnosti celoživotní profesní orientace;\npřístup k poradenským službám, zejména lidem ze znevýhodněných skupiny;\nkvalitu poradenských služeb;\nkoordinaci a spolupráci různých aktérů na všech úrovních.\nS cílem zlepšit poskytování celoživotního poradenství je nutné zorganizovat výměnu informací o vnitrostátních politikách a postupech a také řádné sledování a hodnocení jejich provádění. Kromě toho je nutné dále podporovat spolupráci na vnitrostátní, evropské a mezinárodní úrovni. Proto je možné využívat Program celoživotního učení, evropské strukturální fondy, Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání (Cedefop) a Evropskou nadaci odborného vzdělávání.\nDoporučení Evropského parlamentu a Rady ze dne 18. prosince 2006 o klíčových schopnostech pro celoživotní učení (Úřední věstník L 394 ze dne 30.12.2006).\nToto doporučení navrhuje referenční nástroj pro identifikaci klíčových schopností pro celoživotní učení.\nRozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1720/2006/ES ze dne 15. listopadu 2006, kterým se zavádí akční program v oblasti celoživotního učení (Úřední věstník L 327 ze dne 24. 11. 2006).\nCouncil Resolution of 27 June 2002 on lifelong learning [Official Journal C 163 of 9.7.2002] (Usnesení Rady ze dne 27. července 2002 o celoživotním učení).\nRada vítá sdělení Komise z listopadu 2001 o „realizaci evropského prostoru celoživotního učení“. Vítá také fakt, že toto sdělení definovalo celoživotní učení jako jednu z vůdčích zásad vzdělávání a odborné přípravy.\nPoslední aktualizace: 03.06.2009


Domínguez, Carlos María: Dům z papíru - iLiteratura.cz\nAutor článku: Markéta Šimková - 22. 2. 2017\nCo všechno s lidmi může udělat láska ke knihám? Carlos María Domíngez v románu Dům z papíru krouží kolem myšlenky, že knihy významně ovlivňují osudy lidí a své čtenáře mohou i zabít. Fascinující svět uruguayských antikvariátů, soukromých patrových knihoven ukrytých v moderních domech a také syrově krásné uruguayské pobřeží tvoří pozadí detektivního pátrání po tajemném muži. Těsně před svou smrtelnou nehodou mu vypravěčova kolegyně a milenka věnovala Conradův román Hranice stínu.\nKniha jako zdroj útěchy i smrtící nástroj\nCarlos María Domínguez: Dům z papíru. Přel. Jan Machej, Runa, Praha, 2016, 108 s.\nÚtlá knížka Dům z papíru již na první pohled zaujme grafickou úpravou, která je v českém vydání velmi střídmá a elegantní, doplněná křehkými kresbami Radka Mackeho. Jedná se o první do češtiny přeloženou knihu Carlose María Domíngueze, argentinského autora narozeného v Buenos Aires, žijícího však od roku 1989 v uruguayském Montevideu. Domínguez začínal jako novinář a věnuje se střídavě psaní beletrie a životopisů nebo kronik (za zmínku stojí například biografie Juana Carlose Onettiho: sám Onetti se zasadil o to, aby byla kniha ve Španělsku stažena z prodeje, a to kvůli poněkud skandálnímu obsahu). V tomto románu rozehrává jedno téma v nesčetných variacích a tím tématem jsou knihy. Dle autorových slov ovlivňují osudy lidí do takové míry, že své čtenáře mohou i zabít.\nRomán je rozdělen do čtyř částí. Vypravěčem je cambridgeský univerzitní učitel, kterému se dostává do rukou zvláštní balíček s Conradovým románem Hranice stínu. Adresován je jeho kolegyni a milence Blumě Lennonové, jejíž náhlá smrt na akademické půdě dosud rezonuje. Blumu přejede auto při četbě Básní Emily Dickinsonové, a to jen pár kroků od knihkupectví v Soho, kde si knihu koupila. Zásilka nejenže obsahuje knihu v dosti poničeném stavu, s obálkou, z níž odpadávají kousky cementu, ale k vypravěčově překvapení se na první straně objevuje i Blumino věnování jakémusi Carlosovi. Možná i z tohoto důvodu balíček neputuje rovnou do cambridgeské knihovny mezi odložené knihy, ale zaujme hlavní místo ve vypravěčově studovně. Kdo je Carlos, jemuž Bluma knihu věnovala? Jaké tajemství se skrývá v Conradově románu? Nepojmenovaný vypravěč se na chvíli stává detektivem a snaží se odhalit, co spojuje Blumino věnování s kousky cementu na díle Josepha Conrada, kterému je mimochodem věnována celá kniha.\nKniha pokaždé trochu jinak\nPátrání zavede vypravěče do rodné Argentiny, kde se postupně dostává na stopu Carlose Brauera, náruživého čtenáře. To jemu Bluma věnovala Hranici stínu. Impulz, který vypravěče zpočátku vedl k podniknutí celé cesty, se postupně přeměňuje ve fascinaci Brauerovým životním osudem. Brauer funguje jako důležitá postava, na jehož příběhu se autorovi otevírá možnost popsat, co všechno s lidmi může udělat láska ke knihám (nebo snad posedlost knihami?).\nDomínguez knihy prozkoumává z mnoha pohledů. Jsou rozebírány druhy čtenářů a jejich fetiše, způsoby „dobového čtení“ nebo estetický vzhled stran, který vypovídá o schopnosti spisovatelů zachovat správný rytmus psaní. Knihy personifikuje, nechá je plížit se po domě a ukrajovat lidem soukromí, zkoumá jejich zvláštní moc – některé mohou své čtenáře zachránit před sebevraždou, jiné fungují jako nebezpečný artefakt. Zde Domínguez mimo jiné naráží na svou vlastní zkušenost z období Špinavé války, kdy knihy mohly svému majiteli způsobit smrt, pokud je nalezl nesprávný člověk. Pojednává také o knihovnách, neboť o nás mnohé vypovídají. Jak říká jedna z postav, neúnavný sběratel a Brauerův přítel Delgado: „Kdo si buduje knihovnu, buduje si život.“ (s. 45) Odkaz na borgesovský labyrint knihovny poukazuje na spletité cesty, kterými se vydává naše poznání jak světa kolem nás, tak nás samotných. Knihy v našich knihovnách podávají svědectví o našem uvažování. Neprocházíme právě proto pečlivě knihovny našich známých? Knihy ostatně mohou být vnímány i jako předměty denní potřeby, někdo je používá jako lis, jako skrýš, Carlos Brauer došel až k překvapivému použití, které se čtenáři rozkryje na konci románu.\nVyprávění je lineární, bez zbytečných digresí. Čtenář spolu s vypravěčem postupně odhaluje Brauerův příběh, poznává postavy, které se s Brauerem znaly, a skrze jejich vyprávění, zachycené formou dialogu, se příběh aktualizuje. Román je ukotven v současnosti, místa jsou odrazem skutečných měst či krajin, příběh čtenáře zavede i na pobřeží, což je oblast, kterou Domínguez rád literárně zpracovává, mj. také v románu Costa ciega (Slepé pobřeží). Místy se však v příběhu objeví i prvky nadpřirozena, jako například v „ateliéru“ Delgada, kde se vypravěč dozvídá nečekanou věštbu o Blumině smrti. V této pasáži by bylo možné vidět odkaz na povídku Julia Cortázara Spojitost parků. Postavy jako by pochybovaly, jestli ony samotné nejsou pouhými literárními postavami.: „Několik minut jsme na sebe oba přihlouple zírali, jako by se z nás staly postavy nějakého románu, a skutečnost se nenadále přehnula jako list papíru.“ (s. 69) Tyto momenty zpestřují linku realistického příběhu a umocňují záhadu, kterou se vypravěč snaží objasnit. Jedna myšlenka z předmluvy Hranice stínu ostatně vypravěče znepokojuje od začátku: „Conrad na svých cestách do Montevidea nikdy nezavítal, ale aby popřel jakoukoli myšlenku na fantasknost svého příběhu, tvrdil: ,Jen svět živých v sobě skrývá spoustu zázraků a tajemství, které na naše city a na náš rozum působí tak záhadně, že nás to takřka opravňuje k tomu, abychom život pojímali jako kouzlo.‘“ (s. 39) Dá se jen potvrdit, že Domínguezův román vyznívá ve stejném duchu.\nV závěru nesejde na tom, jestli vypravěče žene k rozřešení záhady knihy pouhá zvídavost, nebo uražená ješitnost nad objevením dalšího milence své milé. Díky podniknuté cestě, která jej zavede i do Uruguaye, se dozvídá něco nového o sobě, o své minulosti a vlasti, překračuje symbolickou „hranici stínu“, stejně jako Carlos Brauer, který se dostane k osudovému životnímu mezníku. Vypravěči otevírá oči i varování, že jakákoli vášeň se může změnit v nezdravou posedlost, a člověk by se měl tedy mít na pozoru i nad knihami a jejich stinnými stránkami.\nČtenáři se prostřednictvím vypravěčova putování dostávají do fascinujícího světa uruguayských antikvariátů, soukromých patrových knihoven ukrytých v moderních domech nebo na syrově krásné uruguayské pobřeží. Zároveň se mohou plně nasytit imaginací Carlose Maríi Domíngueze, kterému se v tomto díle podařilo prozkoumat knihy v jejich nespočetných funkcích a projevech, jak společenských, osobních nebo metaforických, tak i démonických. Román můžeme brát i jako zamyšlení nad knihami a tím, co všechno o nás mohou vypovídat, jak nás formují a kam až nás můžou zavést. Nabídne také originální nápady, jak si obohatit četbu: mnohými odkazy na světové i latinskoamerické autory může rozšířit potenciální knihovny svých čtenářů.\nfilozofiedetektivní motivromán/noveladobrodružství, napětíměsto


Jak zařídit život se psem, který už neslyší - Můjchlupáč.cz\nJak zařídit život se psem, který už neslyší\nÚvodZdravíJak zařídit život se psem, který už neslyší\nStejně jako lidé, i psi mohou mít nejrůznější handicap. Poměrně častým handicapem je právě hluchota nebo sluchová porucha. Jak se přizpůsobit faktu, že pejsek neslyší?\nPokud je hluchota vrozená, společné soužití bude s takovýmto pejskem probíhat o něco lépe, než když ohluchne v pokročilejším věku. I tak se dá vše zvládnout a nezaujatí lidé si ani nemusí všimnout, že se jedná o pejska s tímto postižením.\nJak poznat, že pes neslyší?\nČasto si lidé myslí, že je jejich pes pouze neposlušný, když venku nepřijde na zavolání a ve skutečnosti může jít o první známky poruchy sluchu. I když tvrdohlavost či neposlušnost bývá častějším důvodem, není od věci zkusit psí sluch i v jiných situacích. Třeba psa přivolejte doma. Uvnitř totiž není tolik vjemů a pachů, a tak vás s velkou pravděpodobností zdravý pes poslechne. Zvláště pak, pokud mu nabídnete nějakou dobrotu nebo zachrastíte s granulemi v misce.\nPokud máte podezření, že pes hůře slyší, můžete zkusit, jak bude reagovat na hlasitý zvuk, třeba tlesknutí, písknutí nebo třeba domovní zvonek. Pokud ani v tomto případě nezaznamenáte jeho reakci, je namístě navštívit veterinárního lékaře a nechat pejska vyšetřit.\nZdravý pes slyší, že se k němu zezadu blížíte, a tak očekává váš kontakt. Hluchý pes se na něj ale nestihne připravit, a tak se přirozeně lekne. Takováto reakce může být jednou z projevů ztráty sluchu. Podobná situace může nastat i v případě, kdy pes spí. Samozřejmě se může leknout každý pes, pokud spí tvrdě a vy se připlížíte potichu. Hluchý pes však spí dál, i když se kolem něj něco děje. Při dotyku se pak snadno vyleká. Pokud tomu tak je, nezahálejte s návštěvou veterináře.\nZvláštně se chová\nKvůli zánětu zvukovodu může pes chodit se svěšenou hlavou, dávat ji na jednu stranu nebo i chodit do strany. Při včasné diagnostice lze předejít vážnějšímu poškození sluchu.\nVyšetření se provádí nejprve zběžné, přičemž se zjišťuje, zda pes nemá v uchu nějaké cizí těleso, nečistoty či zánět. Jedním z nejefektivnějších testování sluchu je však tzv. BAER test, který se uskutečňuje při anestezii zvířete. Při tomto testu je psovi snímáno EEG mozku, kdy se sleduje jeho reakce na zvuky o různé vlnové délce i intenzitě. Díky BAER testu lze rozpoznat i jednostrannou hluchotu. Jelikož existuje i vrozená hluchota, testují se psi již ve štěněcím věku kolem 7. týdne života. Dědičnou hluchotou trpí zejména zvířata s bílým zbarvením srsti. Důvodem ztráty sluchu může být dále kromě zánětu zvukovodu například i cévní mozková příhoda nebo úraz.\nJak se psem komunikovat\nHluchého pejska jen stěží přivoláte zavoláním nebo zapískáním, a tak je přirozené jej pro jeho bezpečí raději vodit na vodítku. Hluchý pes totiž neuslyší přijíždějící auto, což by jej mohlo stát život. Vodítko ale nemusí být nutně jediným řešením. Existují totiž i speciální obojky, které pejskovi dávají signál lehkou vibrací. Pokud pejska prostřednictvím odměňování naučíte, že se má po signálu vrátit za vámi, proběhnou společné procházky i bez vodítka v poklidu.\nCo se týče povelů, psi obecně velice dobře vnímají gesta. Ke slovním povelům tak jednoduše přiřaďte určité gesto a nasměrujte psa k tomu, co od něj očekáváte. Pozitivní motivace je tou nejlepší cestou. Pejsci se umí bravurně vypořádat s různými handicapy a často to nemá žádný vliv na kvalitu jejich života.\nŠtítky: hluchý pes, neslyšící pes, psí senioři


Externí redaktor pro váš web | Jiří Rostecký\nNa internetu najdete spoustu lidí, co chtějí psát texty. Jakmile poptáte externího redaktora, je to pro mnohé z nich přesně to, co hledají. Klienta, který jim bude dlouhodobě platit za jejich články. Jenomže dost často při tom narazíte na lidi, co tak moc dobře psát neumí, nemají žádné zkušenosti a danému tématu, o kterém by psali, nic neví.\nProto byste se na začátku měli ptát na několik důležitých otázek.\nCo za typ textů píše?\nV iParťákovi máme tým několika desítek textařů. Přesto ne všechny necháme psát články na magazíny, blogy apod. Proč? Protože to zkrátka neumí.\nKaždý je dobrý na něco. Někomu jdou dobře popisky zboží, jinému zase články na blog. K oběma těmto typům textů musíte přistoupit úplně jinak, máte jinou výchozí pozici, musí vás zajímat jiné informace a text i jiným způsobem zpracováváte.\nVětšina textařů o sobě říká, že píše cokoliv (přečtěte si o nejčastějších chybách začínajících textařů, ať je dokážete snáze identifikovat). Nevěřte tomu a otestujte si je. Nechte je napsat ukázkový článek, požádejte je o odkazy na články, které napsali doposud apod.\nO čem externí redaktor píše?\nVěta „píšu cokoliv“ je až ošklivě častá. A to i v případě tematického zaměření článků. Kromě typů textu si textaře rozdělujeme i podle toho, o jakých tématech píší. Jeden textař může psát skvělé texty se zaměřením na módu, ale nezvládne napsat cokoliv, co se dotýká IT. Tak mu to nezadávejte a naplňte jeho potenciál tam, kde to skutečně půjde.\nBohužel nám při náborech skoro každý řekne, že zvládnem napsat cokoliv. Pokud se to stane i vám, zadejte jim nějaké totálně sci-fi téma. Nebo zkuste vylučovací metodu, kdy se budete ptát, zda např. píše o automové fyzice. Pravděpodobně řekne, že nepíše. Ptejte se dál.\nZkušenosti v daném oboru jsou pro vás nesmírně důležité, protože právě ony tvoří určitou autenticitu napsaných textů. Chcete přeci, aby texty nebyly plné obecných plků, ale aby obsahovaly i nějakou vlastní zkušenost, případně i názor.\nZjistěte si, jaké praktické zkušenosti má redaktor v oboru, o kterém chcete, aby pro vás psal.\nPokud o něm již psal, vyžádejte si ukázky jeho článků, pokud je může zveřejnit.\nNebojte se jej vyzkoušet nějakou konkrétní otázkou, která se daného oboru týká. Buďte ale opatrní, nemusí mít znalosti jako vy.\nJak je v oboru znalý můžete otestovat i tak, že jej požádáte o zaslání témat, která jsou podle něj v oboru aktuálně žhavá a vaše čtenáře by mohla zajímat.\nNepopulární metodou, jak si redaktora „proklepnout“, je nechat ho 1 článek 10x přepsat. Zjistíte tak, jak moc je otevřen kritice, zda vám dokáže protiargumentovat, zda si dokáže říct o navýšení rozpočtu na článek, nebo zda se uzavře, článek upravovat nebude a už se vám nikdy neozve. Pokud ale vše udělá správně, jeho čas mu zaplaťte a oceňte jeho přístup. Snažte se udělat maximum pro to, aby se mu spolupráce s vámi vyplatila. Jinak dlouho trvat nebude a redaktor vám uteče hned, jak se objeví lepší klient než vy. | Zdroj fotky: Fotolia.com | Autor: andreacionti\nJak moc se psaní textů věnuje?\nPravděpodobně hledáte dlouhodobého partnera, který vám bude texty dodávat pravidelně. To je u jednotlivců vždy problém. Jejich osobní situace se mění – dostanou velkou zakázku, najdou si jinou práci, otěhotní, onemocní apod. Setkali jsme se už se vším.\nMnoha věcem nedokážete předejít. Přesto se zkuste ptát alespoň na základní otázky, které vám napoví, jak moc to daný redaktor bere vážně:\nJak dlouho píše?\nJak se v psaní vzdělává? Prošel nějakými kurzy? Investuje do vzdělávání?\nJak se profiluje na venek? Má vlastní web? Je aktivní na sociálních sítích? Má někde založený profil?\nVěnuje se psaní naplno, nebo je to pro něj jen brigáda, která po létě může skončit?\nJaké by chtěl mít ve svém portfoliu klienty? Je to ten typ, co má radši každý měsíc novou výzvu, nebo jistotu a pohodlí bez velkých změn?\nVyhodnocuje nějak svou práci? Ví, jaké přináší výsledky?\nTvoří něco vlastního? Například píše blog? Knihu? Básničky?\nJakou pro vás může být hodnotou?\nMám rád, když spolupráce mezi klientem a redaktorem neskončí jen u psaní. To je totiž velká škoda. Proto se v iParťákovi snažíme klientům pomoci s celým webem a jeho strategií, ale to si nemůže dovolit každý redaktor na volné noze. Místo toho vám ale může pomoci s mnoha dalšími věcmi:\nPokud se v oboru pohybuje, může vám pomoci oslovit a přivést nové návštěvníky?\nMůže pro vás získat nějaká unikátní data, která byste sami nezískali?\nPomůže vám nějak i v rámci linkbuildingu? Zkusí sám najít vhodné příležitosti pro umístění zpětného odkazu?\nUmístí si odkaz na svoje osobní stránky, bude články sdílet na sociální sítě apod.?\nMůže za vás navštívit oborové akce (zaplaťte mu je) a sepsat vám z nich zajímavé články?\nMůže čerpat ze zahraničních zdrojů nebo dokonce z naprosto off-line zdrojů?\nMůže pro vás vytvořit rozhovory s oborovými influencery, odborníky apod.?\nUmíte si ho představit před kamerou? Co, když budete do budoucna chtít tvořit videocontent?\nJe vám schopen přivést nové redaktory, kteří se také v oboru pohybují a mohou pravidelně či jen občas přispívat na váš web?\nMůže fotit? I fotka z mobilu může váš článek rázem posunout na jinou úroveň?\nPomůže vám s on-page SEO? Bude pracovat s klíčovými slovy, meta tagy apod.?\nMůže pomáhat s interním prolinkováváním? Napíše článek a vloží na něj odkazy do starších článků?\nA mnoho dalšího. V řadě věcí například iParťák z pozice firmy selhává a je pro klienta vhodnější jednotlivec. Často ale vidím, jak klienti svých redaktorů nevyužívají naplno. Vidí je jen psát články, ale ne rozvíjet web celkově. Nebojte se svým redaktorům platit i za to, co dělají, když zrovna nepíší.\nExistuje mnoho forem budoucí spolupráce. Její pravidla je ale vhodné si ujasnit předem.\nMá redaktor postupně vymýšlet nová témata, nebo mu je budete zadávat?\nChcete tato témata předem schvalovat, nebo má naprostou volnost?\nCo má při jejich výběru sledovat? Čeho se má držet?\nMůže vycházet z nějaké vaší obsahové strategie, pracovat s analýzou klíčových slov, nad monitor si pověsit persony?\nVymezíte mu zdroje, které má sledovat?\nMůže články ihned publikovat, nebo je předem budete schvalovat?\nBude sám provádět jazykovou korekturu (nedoporučuji), nebo na to máte někoho jiného?\nJak bude probíhat vyplácení odměny za jeho práci?\nMáte vymyšlený nějaký motivační systém? Něco, co ho bude motivovat k ještě lepším výkonům?\nBudete pracovat na jeho sebevzdělávání? Pomůžeme mu zvýšit kvalitu jeho práce, a tím pádem i kvalitu svých článků?\nDokážete vymyslet něco, co vaši spolupráci ještě více posílí? Potřebujete přeci dlouhodobého partnera…\nSnažte se se svým externím redaktorem pracovat tak, jakoby to byl skutečný spolutvůrce vašeho webu. On jím totiž do značné míry je. Hledejte redaktora, se kterým si budete sedět i po lidské stránce, práce s ním vás bude bavit a uvidíte v ní dlouhodobý potenciál.\nPokud se zastavíte na jednom místě, budou mezi vámi nevyjasněné otázky nebo budete cítit nějaký problém, bez řešení se dříve či později spolupráce rozpadne. A vy zabijete veškerý její potenciál. Možná to ale není vaše chyba, proto výběr redaktora nepodceňujte. Držím vám palce a odebírejte můj RSS kanál, chystám spoustu článků na toto téma.\n6. 1. 2016 (11.58)\nMoc hezký článek, který má alespoň pro mě solidní informační hodnotu.\nChtěl bych se optat na otázku vzdělání. Myslíš si, že lze v České republice studovat vysokoškolský obor, po němž by absolvent získal dostatečné znalosti k tomu, aby měl šanci být dobrým textařem? Z hlediska psaní. Chápu, že odborné znalosti se budou lišit podle toho, jakému tématu se chce věnovat. Nebo je to všechno nejlepší získat samostudiem, případně placenými kurzy?\n6. 1. 2016 (12.34)\nLamič: Díky za komentář a skvělý dotaz. Podle mě to vůbec není o škole. Může ti samozřejmě pomoci třeba žurnalistika apod., ale spíš se musíš sám vypsat. Taky je otázkou, co je to dobrý textař a co konkrétně bude psát (je to novinář, copywriter…?). Nevím, zda se na nějaké škole vyučujuje např. copywriting a skeptický jsem u vůči většině kurzů. Nejvíc ti dá samostudium, hledání si důležitých informací, know-how a testování v praxi. Piš blog, zkoušej nové věci, dělej si statistiky apod. a uvidíš svůj vlastní progress.\n8. 1. 2016 (9.05)\nHezké, já hledám soustavně lidi na psaní, ale nedaří se. Jestli je to dáno nároky na odbornost nevím. Jeden obor je problematika připojení internetu, technologií a softwaru kolem toho, tam bych klidně platil na NS. Druhé je o tvorbě webu, tam to zatím zkouším přes hodinovou sazbu, ale taky moc zájemců není.\nPopravdě o ipartak jsem uvažoval, ale tam mě právě schází ten přímý kontakt s pisatelem. Samozřejme je jasné, že pro ipartaka by byla blbost kontakty pouštet a defakto umožnit přímé zadávání práce a fakturaci.\nKaždopádně fajn článek.\n8. 1. 2016 (10.37)\nAdame, v iParťákovi skutečně nepříliš rádi klienty spojujeme s textaři, a to proto, že nabízíme komplexní službu, která má za cíl obsáhnout rychlou komunikaci, zpracování kvalitních textů a jazykovou korekturu. Komunikaci textařů nemůžeme tak dobře kontrolovat a garantovat její kvalitu. Navíc klientům garantujeme jistotu v dodání textů – když textař z nějakého důvodu vypadne, neprodleně jej zastoupíme jiným. Proto je pro nás poměrně problematické klienta se zpracovatelem spojovat – není to např. kvůli cenotvorbě, jak si často někdo myslí. Textaři znají naše ceny + se o nich domlouváme předem.\nNa druhou stranu nemohu říct, že by klienti měli s tímto problém. Naopak jsou rádi za fungující komunikaci. Zkus nám napsat, vyzkoušej naše služby a když nebudeš spokojen, nebudeš je platit/vrátíme ti peníze.\n8. 1. 2016 (15.19)\nJá služby iPartáka znám a pro určité účely mě vyhovují, chápu důvody i ty uvedené. Prostě aktuálně spíše řeším něco kde se prostě iParták z principu použít nedá 🙂 Neber to jako kritiku, ani podnět, proste jen konstatování faktu.\n8. 1. 2016 (15.20)\nNeboj, naprosto tomu rozumím a mnohdy i sám klientům raději doporučím jiné řešení – např. jednotlivce, kterého si mohou vychovat apod. Konec konců tento článek je přímo pro ně. Držím palce. 🙂\n8. 1. 2016 (17.19)\nZdravím Jirko. Dobrý článek, příjemný blog! Kde se dají podle tebe v Česku hledat redaktoři? Webtrh je spíše pro copywritery, ale člověk pro redakční práci se podle mě hledá hodně těžko. V čem si myslíš, že je problém?\n8. 1. 2016 (20.58)\nDanieli, díky za komentář i za pochvalu. Budu se teď snažit blogovat co nejvíc.\nShánět redaktory je velmi náročné. Z osobní zkušenosti je lepší hledat mezi fanoušky daného tématu, co rádi píší. Mám u redaktorů dobrou zkušenost hlavně s mladými lidmi, co mají nějaký koníček a o něm rádi píší.\nVelmi ale záleží na tématu a odbornosti, jakou po něm chceš. U témat, jako je třeba podnikání a online marketing (můj Mladý podnikatel), je těžké takového člověka najít. Člověka se zkušenostmi, praxí a rozumným pohledem na zpracovávaná témata sice najdeš, ale logicky to bude pravděpodovně nějaký profík, co se psaním neživí, ale dělá např. konzultanta. Seženu ale milion redaktorů na témata o podnikání obecně, ekonomie, příběhy podnikatelů atd.\nDoporučuji se zaměřit na téma, ne na profesi. Hledej lidi tam, kde se vyskytují fandového do tvého tématu. Může to být škola, může to být zájmový web, fórum, něčí blog, skupina na Facebooku. Zkus si redaktora vychovat. Je to lepší, než hledat někoho, kdo píše o všem, ale vlastně o ničem.


Bájní tvorové: Dračí hrobka (2013) - Legendary: Tomb of the Dragon - FDb.cz\nLegendary: The Shocate (prac. název); Legendary 3D / Tajomstvo dračej hrobky (SK)\nVelká Británie / Čína\n„Travis spolu se svým týmem cestuje do Číny, aby tu našel něco, co nemělo nikdy existovat...“\nObsah filmu Bájní tvorové: Dračí hrobka\nZnámý biolog Travis Preston se dozví, že v Číně žije ohromný ještěr, který zabíjí místní obyvatele a dělníky z nedaleké stavby. Jeho úkolem bude obrovské zvíře najít a poté odchytit. Firma, která u jezera staví, si však najme profesionálního lovce a zabijáka Harkera. V jeho týmu působí i čínská bioložka Zengová, která přeběhne do Travisova týmu. Vědcům se brzy podaří dokázat, že v jezeře je víc ještěrů. Najdou i skalní sluji, kde žijí. Uvnitř objeví mládě, které uspí. V tu chvíli tam přichází Harker a chce malého ještěra zabít. Strhne se mezi nimi rvačka. Do jeskyně se nepozorovaně připlíží starý ještěr a bojující lidi napadne. Harker je...\nZnámý biolog Travis Preston se dozví, že v Číně žije ohromný ještěr, který zabíjí místní obyvatele a dělníky z nedaleké stavby. Jeho úkolem bude obrovské zvíře najít a poté odchytit. Firma, která u jezera staví, si však najme profesionálního lovce a zabijáka Harkera. V jeho týmu působí i čínská bioložka Zengová, která přeběhne do Travisova týmu. Vědcům se brzy podaří dokázat, že v jezeře je víc ještěrů. Najdou i skalní sluji, kde žijí. Uvnitř objeví mládě, které uspí. V tu chvíli tam přichází Harker a chce malého ještěra zabít. Strhne se mezi nimi rvačka. Do jeskyně se nepozorovaně připlíží starý ještěr a bojující lidi napadne. Harker je zabit a Travisovi a jeho lidem se podaří na poslední chvíli uniknout...\nScott Adkins ..... Travis Preston \nDolph Lundgren ..... Harker \nHuang Yi ..... dr. Lan Zeng \nNathan Lee ..... Brandon Hua\nJames Lance ..... Doug McConnell \nLydia Leonard ..... Katie \nGeng Le ..... Jianyu\nMurray Clive Walker ..... Chuck \nViktor Sobtchak ..... Vadim\nTom Austen ..... Scott\nDavid Thomas Jenkins ..... Fry\nShengye Li ..... Han Wu\nCaiyu Yang ..... Bai Xi\nPaul Philip Clark ..... Karl\nIvan Kotik ..... Greg\nGuo Zhongyou ..... koroner\nZobrazit všechny herce a tvůrce filmu Bájní tvorové: Dračí hrobka >\nNic naplat. Tohle by fungovalo leda tak v komiksu. Někde v Číně se pořádá hon na místní Lochnesku v podobě ještěra a lovci se tu dostanou do sporu s vědci jestli ho zabít a nebo nechat žít. Zkratkovitý příběh bez plynulého vývoje děje a nějaké fantazie. Proti sobě tu byli postaveni Scott Adkins a Dolph Lundgren, který si očekávaně zahrál záporáka. Ten snad takovéto snímky bere už ze zoufalství, jinak to snad není možný. Oba dva by měli slibovat pořádnou dávku akce, ale bohužel, nechť si divák nechá zajít chuť. Sice se střetnou, ale jen tak aby se neřeklo. Ještěr je samozřejmě pixelový, tedy v CGI provedení, sice vyobrazeného dobře, ale za animaci by už v dnešní době měli dostat animátoři výpověď. Film absolutně bez smyslu a vůbec nějaké hodnoty. Tohle vážně bylo dokonce i ve 3D?\nJednu hvězdu za snahu něco uhrát jinak herecké výkony slabota,efekty mizerný,dvě kreslený nebo gumové ještěrky a pár mizerných akčních scén.\nTo zas bylo veledílo.Nekoukatelné.Ani jsem nechtěl věřit,že tam hraje Dolph.Vydržel jsem na to koukat do půlky.\nTo je ale hloupoučký film, jediná jeho výhoda byla že jsem tu hloupost čekal. Ten drak nebo co to bylo byl neskutečně trapnej a efekty jakýma byl rozpohybovanej byli na úrovni asi jako Sindibáda z někdy cca 70. let. Navíc když už v roli protivníků byli Adkins a Lundgren mohli se aspoň jednou poprat. Koukal jsem na to jen kvůli Adkinsovi a doufám že v podobný hovadině už ho neuvidím. 15%\n77.3 % (337 hodnocení)\n41.5 % (26)\n1 - misoft\n6 - vitkin


FOTO: Rytíři důležitý zápas s Pardubicemi zvládli a po dramatické bitvě zvítězili za tři body - Kladenské listy\nFOTO: Rytíři důležitý zápas s Pardubicemi zvládli a po dramatické bitvě zvítězili za tři body\nNeděle, 24. listopadu 2019 18:30\nKladno předvedlo další ze svých obratů a v dramatické bitvě porazilo Pardubice 3:2! Rytíři ztráceli na začátku druhého dějství o dvě branky, poté ale snížil Vítězslav Bílek. Ve třetí části pak v přesilovce srovnal kapitán Jakub Strnad a výhru domácím zařídil přesnou trefou Brady Austin. Kladeňáci tak zapsali do tabulky důležité tři body a už jsou devátí!\nSkóre se nakonec měnilo ve čtrnácté minutě a radovaly se skutečně Pardubice. Mandátovu tutovku do odkryté klece ještě Denis Godla zázračně zastavil, Radoslav Tybor pak ale zkušeně dorazil za ležícího brankáře Kladna – 0:1. Rozhodně se však nedá říct, že by domácí neměli šance. Martin Réway hned na začátku neuspěl s bekhendovým blafákem a v pokročilejší fázi třetiny měl dvě tutovky i Vítězslav Bílek. Zkušený střelec dvakrát vybojoval puk hluboko v soupeřově území, ani jednou ale nedokázal zakončit ideálně.\nNa začátku druhé části mělo Kladno velikou šanci ke srovnání. Rytíři totiž nesehráli přesilovku vůbec špatně, chyběla ji však gólová tečka. Na druhé straně pak zakončil přečíslení přesně Robert Kousal a bylo to o dva – 0:2. Rytíři se ovšem nevzdali a nejaktivnější dvojice zařídila snížení. Martin Réway zajel za branku, kotouč však kolem bližší tyče poslal mezi kruhy a Vítězslav Bílek ukázal instinkt zabijáka – 1:2. Zbytek třetiny pak rozkouskovaly přesilové hry, žádný z týmů se v nich ale neprosadil.\nTo ve třetí části už Rytíři soupeřovu nedisciplinovanost potrestali! Martin Réway si sjel s pukem do rohu, nabil na levý kruh Jakubu Strnadovi a kladenský kapitán srovnal stav – 2:2. Pardubice se mohly vrátit do náskoku v přesilovce, ta však skončila poté, co Robert Kousal zasáhl holí do obličeje Martina Kehara. A kladenský obranná dvojička si se hrou čtyř proti čtyřem poradila dokonale! Brendon Nash podržel puk, tělem odstavil soupeře a vytvořil tak hotovou dálnici pro Bradyho Austina, kterému přenechal puk. Bombarďák s javorovým listem v pasu pak zamířil přesně jako už šestkrát v předešlých zápasech – 3:2. Do většího klidu mohl domácí poslat svojí genialitou playmaker Réway, Brendan O’Donnell ale jeho parádní pas nezužitkoval a trefil boční síťku jen zvenčí. Dynamo pak minutu a půl před sirénou stáhla z brankoviště Ondřeje Kacetla, ani se šesti bruslaři se ovšem neprosadila.\nHC Dynamo Pardubice: Kacetl – Eklund, Holland, Kolář, Voráček, Mikuš, Zdráhal – Mandát, Kousal, Tybor – Látal, Knotek, Kindl – Kusý, Harju, Machala -Blümel, Pochobradský, Matýs – Beran. Trenéři: Bělohlav, Janecký, Čáslava.\nBranky a nahrávky: 28. Bílek (Réway, Barinka), 45. Strnad (Réway, Nash), 48. Austin (Nash) – 14. Tybor (Mandát, Kousal), 26. Kousal (Tybor, Eklund). Třetiny: 0:1, 1:1, 2:0. Vyloučení: 4:5. Využití: 1:0. Střely na branku: -:-. Rozhodčí: Hodek, Bejček – Frodl, Komárek. Diváci: 4 892. Nejlepší hráči utkání: Martin Réway – Robert Kousal.


Kategorie: 2001 / 06\nŘíká se, že o Chorvatsku by se daly psát romány - je to skutečně tak. Když jsme ze severovýchodní části dojeli až k jihovýchodnímu cípu, měli jsme za sebou tři tisíce kilometrů dlouhou cestu zemí tak rozmanitou a krásnou, že kdyby se volila mezi státy Miss, byla by Croatia ověnčena vavříny. Tahle balkánská krasavice je jako záhadná žena, která sice bezelstně otevírá náruč a odhaluje vám svou duši, ale když začínáte mít pocit, že o ní něco víte, nečekaně vás překvapí a vy se ptáte, kolik tváří ještě má.\nPřilétáme do Záhřebu. U východu z letiště se proplétáme davem mladých mužů, kteří nasedají do přistavených autobusů jednotek SFOR. Sledujeme, jak taxikář kličkuje mezi doprovodnými vozidly a přes jistou nevoli velitelů nakonec zastavuje před jejich džípem: "Dobro došli," zdraví nás a pak pohodí hlavou směrem k vojenskému mumraji: "To jsou nové přírůstky jednotek SFOR, ale ti tu nezůstávají, jen Chorvatskem projíždějí." Cestou z letiště se skvěle zhošťuje role záhřebského zpravodaje a mluví o všem možném: "Tak tohle je místní Beverly Hills," komentuje novou zástavbu na předměstí, kde už nás "město milionu srdcí" vítá obrovskou cedulí: Dobro došli u Zagreb! Vystupujeme v jedné z nejhezčích čtvrtí - secesním Dolním městě. Taxikář nás ještě upozorňuje na impozantní budovu hotelu Esplanade: "To je nejstarší z dvaadvaceti záhřebských hotelů a spí v něm samé významné osobnosti. Co já už se jich navozil!" říká hrdě a jmenuje Woodyho Allena, Deep Purple, Erose Ramazzottiho... Kousek odtud je Glavni kolodvor - nádraží, kde stavěl proslulý Orient Express. Právě zde našla Agatha Christie inspiraci k napsání slavného detektivního románu.\nRušnou Pražskou ulicí jdeme až k záhřebskému "Václaváku". Náměstí nese jméno bána Jelačiče a kolem jeho sochy se točí každodenní všední život Záhřebanů. "Kdo má nějaký problém nebo požadavek, může si zajet do Horního města. Na náměstí svatého Marka sídlí prezident, vláda i parlament a každý týden tam mohou lidé přijít a mluvit s nimi," dává se s námi do řeči starší pán a ukazuje nám cestu k lanovce, která spojuje Dolní město s Horním. "Některým stačí, že s nimi promluvila taková autorita."\nJedeme do Horního města. Lanovka je jen kousek od náměstí a v provozu je od roku 1888. "Tu si postavili Horňáci, aby se nemuseli drápat do kopce, když se vraceli domů podnapilí," směje se šibalsky pán u kasy. Vstupujeme do kabinky a za 55 vteřin už stojíme u Lotrščacké věže, odkud je nádherný výhled na Dolní město a ze které každý den hlásí Záhřebanům poledne výstřel z gričského děla.\nHorní Gradec býval obcí, jež tu stála už v 11. století. O čtyři století později se spojil s biskupskou obcí Kaptol v uherské královské město. Tyto dvě části od sebe dodnes dělí středověká Kamenná brána, v jejímž oblouku se nachází malá mariánská svatyně. Tři stařenky zapalují svíčky a usedají do lavic, aby se v tomhle "kostele pod širým nebem" pomodlily. Stěny podloubí jsou osázené děkovnými cedulkami a mladé dívky, které tu tiše postávají, doufají, že Majka vyslyší i jejich prosby. Panna Marie od Kamenné brány je patronkou a ochránkyní všech Záhřebanů...\nKostely v Chorvatsku bývají vždycky plné. V roce 1991, kdy proběhlo poslední sčítání lidu, bylo 76,5 % katolíků, 11 % pravoslavných věřících, 1,2 % muslimů a přibližně stejné procento protestantů. Od vyhlášení samostatnosti Chorvatska stát církvím vrací majetek, a tak mají sakrální stavby ve městech většinou "nový kabát". Záhřebské čtvrti Kaptol vévodí nádherná novogotická katedrála, největší církevní stavba v Chorvatsku, kterou rekonstrukce teprve čeká. Davy věřících přispívají do pokladny na její obnovu a z obrovského plátna, umístěného na lešení, se na ně přívětivě dívá nejvyšší církevní hodnostář...\nSamozřejmě si nemůžeme nechat ujít vyhlášený trh Dolac. Tohle místo se ráno promění v pestrobarevný koberec, kterým se linou vůně květin a kde si můžete koupit, na co si vzpomenete. A na co si nevzpomenete, to vám trhovci připomenou: "Dóóómááácí klobásy! Váájíčkáá!" Samozřejmně se počítá s turisty, a tak se tu prodávají výšivky, záhřebská pouťová srdíčka a také typické zimní bačkory: "Jedna Američanka si u mě loni v létě koupila najednou třicet šest párů, jak se jí líbily," chlubí se usměvavý, téměř bezzubý děda. Vedle nabízí trhovkyně kravaty (víte, že to je vlastně chorvatský "vynález"?) a mechanické tužky, které patentoval Slavoljub Penkala. Málokdo ví, že tenhle Záhřeban vymyslel také termosku.\nKousek od nás vylepuje vlasatý mladík plakáty. Jeden z nich zve do kina na nejnovější chorvatský trhák - dokument "Novo, novo vrijeme". Za padesát kun si kupujeme lístek a jsme zvědaví, co příštích 102 minut uvidíme. Film byl charakterizován místním tiskem jako "politický voyerismus" - jeho tvůrci totiž natáčeli malou digitální kamerou víc než rok devět předních chorvatských politiků. Sledujeme spolu s ostatními diváky jejich spontánní projevy a pikantní detaily ze zákulisí předvolebních kampaní - chvílemi je to až komické. Jeden z autorů filmu, novinář Igor Mirkovič, v den premiéry řekl: "Nemohu se dočkat, až se politici nebudou považovat za největší hvězdy a lidé k nim přestanou vzhlížet jako k bohům." Dokument začíná smrtí prezidenta Tudjmana a mapuje složité období, kdy se Chorvatsko ocitlo bez nositele absolutní politické moci, až do okamžiku zvolení Stipe Mesiče prezidentem. Film je pro nás zajímavý nejen proto, že čerstvý prezident je právě v Česku na oficiální návštěvě. Především je o současném Chorvatsku. O zemi, která sice řeší podobné problémy jako my, ale má tak hluboké křesťanské kořeny, že se tu lidé potýkají s otázkami postavení žen ve společnosti, homosexuality či drog...\nTrochu nám vyhládlo a také chceme vědět, jak Chorvatsko chutná. V útulné konobě s krbem ochutnáváme nejprve štrukli, což je jakýsi štrúdl plněný balkánským sýrem, pršut (šunka, která se před uzením natírá popelem ze spáleného dřeva a je nad ohništěm tak šikovně zavěšená, aby k ní mohl i čerstvý vzduch) a paški sir (čerstvý ovčí sýr) s výborným teplým chlebem a jehněčí na roštu s horou zeleninového salátu. Skvělou večeři zapíjíme chutným vínem a kávou z džezvy. Záhřeb zatím přikryla tma a my se procházíme vyhlášenou Tkalčevovou ulicí - tady se scházejí především studenti. V létě se frekventovaná silnice úderem sedmnácté hodiny změní v pěší zónu, na které vyrostou stánky a z kaváren se židle a stolky vynesou na ulici. Atmosféru zpříjemní hudba a do rána "to tu žije"...\nSplit - největší město chorvatského pobřeží s krásným přístavem. Jeho dominantou je Diokleciánův palác, zapsaný v seznamu světových památek UNESCO.\nTAM, KDE NEJVĚTŠÍM KOPCEM JE MELOUN\nMíříme do Slavonie. Její východní část hodně připomíná jižní Moravu. Je to širá rovina s úrodnou půdou a typickými staveními, za nimiž se táhnou vinohrady. Jako součást Chorvatska patřila kdysi Slavonie k uherskému státu a byla po staletí vystavena nájezdům nebezpečného osmanského souseda. Turci vypalovali vesnice, pustošili města, aby je na 150 let ovládli. Stopy turecké nadvlády jsou tu dodnes, a tak se nenechte překvapit mešitami a vojenskými pevnostmi.\nPo odchodu Turků sem v 18. století směřoval také první přistěhovalecký proud Čechů a o století později druhý. Češi se usídlili kolem Pakrace a v Daruvaru, kde dnes tvoří pětinu z deseti tisíc obyvatel. Mají svůj krajanský spolek, knihovnu Franty Buriana, vydávají český týdeník Jednota a před dvěma lety slavnostně otevřeli novou českou školu. Možná si ještě pamatujete, že právě daruvarské děti byly v době války Chorvatska se Srbskem v Čechách. "Bylo mi dvanáct a válka se mě tenkrát nijak nedotýkala," vzpomíná dnes už student střední školy Tomislav. Je původem Čech a jeho předkové se sem přistěhovali už v roce 1860. "Když si pro nás do Seče přijeli rodiče, hodně dětí brečelo. Já ne. V naší rodině se nikomu nic nestalo a dům, kde bydlíme, měl jen díry po granátech. Ale ostatní domy byly úplně zničené a někteří mí spolužáci se nemohli vrátit domů nebo přišli o své blízké. Začal jsem chápat, co znamená válka, ale úplně mi to došlo, až když jsem byl s rodiči ve Vukovaru."\nPak už nám nadšeně vypráví o místním radioklubu, kde tráví téměř každý víkend: "Chci se letos rozjet do Čech - na mezinárodní setkání radioamatérů." Na malé vývěsce v ulici vidíme pozvánku na výstavu o Václavu Havlovi a opodál novotou zářící pivovar, kde se vaří Staročeško. Procházíme upraveným náměstím, kde se opravené domy honosí novými fasádami. Je to jarním sluncem a usměvavými lidmi, nebo to zařídili místní radioamatéři, že je Daruvar naladěný na optimistickou vlnu?\nPřijíždíme do trojúhelníku zvaného Baranja. Tahle část Slavonie byla do chorvatských rukou vrácena teprve před třemi lety. Leží mezi hranicí s Maďarskem, Drávou a Dunajem. Při soutoku obou řek se na ploše 17 770 hektarů rozkládá národní park Kopačevská bažina (Kopacki Rit). Jejím centrem je Kopačevské jezero, spojené podzemními cestami s Dunajem.\n"Od konce jara až do podzimu tudy pronikají do jezera vody se spoustou ryb. Jezero se rozlévá do okolních lesů a luk a vzniklé bažiny se stávají domovem pro vodní ptáky. V létě bažinu pokryjí lekníny, vodní traviny a rákosí," říká na úvod ředitel rezervace Tibor Miklos a pak nám podrobně popisuje bohatou faunu a flóru. "Bohužel, větší část rezervace není přístupná," říká a bez dalšího vysvětlování nám pouští krátký, ale výstižný film. Záběry na minami roztrhaná těla zvířat jsou víc než výmluvné: "V téhle oblasti probíhaly těžké boje a ještě není celá odminovaná. Proto se návštěvníci mohou pohybovat jen po přísně vyznačených trasách." Další část filmu už přibližuje Kopačevskou bažinu v létě - živou a barevnou. Je slunečné jarní počasí. Tibor nám podává dalekohledy a vyjíždíme do terénu. Vítr si pohrává s mraky na obloze a slunce jako reflektor osvětluje okolní krajinu. Nevšední scenerie mají každým okamžikem jinou atmosféru. Pozorujeme z loďky kolonie kormoránů, nad hlavami nám občas zakrouží orel a do ticha vstoupí jen ptačí orchestr...\nDalší část parku projíždíme autem. "Za turecké nadvlády vedl přes baranjské močály a bažiny haťový most, který nechal postavit kvůli svým výbojům turecký sultán Sulejmán. Most vedl z Osijeku do osm kilometrů vzdálené vesnice Darda a trvalo desítky let, než se ho podařilo zničit," vypráví Tibor a klikatou lesní cestou zatáčí k Tikveši. Uprostřed malebného místa stojí válkou zničené torzo krásného loveckého zámku, který byl vystavěn Habsburky a z něhož si po druhé světové válce udělal Josip Broz Tito své rezidenční sídlo. "Po rekonstrukci tu bude turistické informační centrum a biologická stanice," říká nám po prohlídce areálu Tibor. Na rozloučenou si jdeme dát rybí specialitu do nedaleké restaurace: "Víte, že ryba pluje třikrát? Ve vodě, v oleji a ve víně..." Pochutnáváme si na dobrém obědě a už nepochybujeme o tom, že Kopacki Rit bude brzy jednou z nejnavštěvovanějších turistických oblastí.\n"Po pádu Vukovaru byl Osijek první na řadě při postupu srbských jednotek do vnitrozemí Chorvatska. Všechny ženy, děti i muži nad šedesát let byli evakuováni. Můj otec musel zůstat, i když mu bylo dvaašedesát, protože pracoval jako vedoucí pošty a uměl morseovku," vypráví nám třicetiletá Osiječanka Nikoljana. "My jsme byli odvezeni do vnitrozemí a na jaderské pobřeží a bydleli jsme tam po ubytovnách. Mnoho lidí si tam našlo práci a teď šetří peníze, aby se mohli vrátit."\nOsijek byl po pádu Vukovaru první na řadě při postupu srbských jednotek do chorvatského vnitrozemí...\nOsijek byl před válkou více než stotisícovým městem, kde bylo 41 % Chorvatů a 37 % Srbů. Během války tu zůstalo dvacet tisíc lidí. "Měli jsme strach, protože nás bylo málo, a těžko bych popsal všechny pocity, které mě provázely," vypráví pětačtyřicetiletý Ante. "Jsem Srb, narodil jsem se v Osijeku, moje žena je Chorvatka a nikdy jsem tu neměl žádný problém. Válčil jsem na straně Chorvatů."\nAnte pracuje v místním sociálním centru: "Po válce sem začala přicházet spousta lidí s tím, že nemohou spát, mají problémy s jídlem nebo nezvládají vlastní agresivitu. Jsou to typické příznaky posttraumatického stresového syndromu. Ke stálým klientům patří mladí hrvatski branitelja. Jsou mezi nimi invalidé i nezaměstnaní, někteří propadli alkoholu a drogám a mají existenční problémy. Centrum jim nabízí právní a sociální pomoc i speciální programy, které vedou psychologové a defektologové. Válka poznamenala všechny lidi. Já dodnes nemůžu slyšet silvestrovské petardy..."\nProcházíme se Osijekem. Na ulicích se honí děti, útulné kavárničky jsou plné a v centru září novotou řada obchůdků. "Od války se tu přece jen dost změnilo - na některých domech už nenajdete ani díry po granátech. Přijeďte příští rok a možná to tu ani nepoznáte," loučí se s úsměvem Nikoljana. Přes opuštěné vesnice, kde stojí jen tu a tam jako bílé vrány obydlené domky, jedeme směrem k Vukovaru. Leží při ústí řeky Vuky do Dunaje. Chorvaté o něm s nadsázkou říkají, že stál dřív než New York a prý to dokládají i archeologické vykopávky z blízkého naleziště Vučedol staré 5000 let. Tohle přístavní město mělo řadu reprezentativních budov: barokní zámek Eltzů, františkánský klášter, filipojakubský kostel (třetí největší po Záhřebu a Šibeniku), muzea, divadla i galerie. Během války byl však Vukovar téměř srovnán se zemí. Historické budovy se proměnily v trosky, rozsáhlé sbírky muzeí, galerií i vzácné církevní památky si Srbové odvezli a stotisícové město bylo vylidněno...\n"Vukovar byl úplně odříznut od světa," přibližuje nám události v době války místní průvodkyně. "Lidé se schovávali po sklepích, neměli nic potřebného pro život, měli jen strach. Nejhorší byla situace v nemocnici. Přibývalo raněných, chyběla krev a nedostávalo se léků. Když o tom v rádiu informoval novinář Siniša Glavaševič, nikdo mu nevěřil, dokonce ani mezinárodní červený kříž. S mikrofonem v ruce byl zastřelen v momentě, kdy podával poslední zprávy o tom, co se děje. Srbové pak všechny raněné a celý nemocniční personál převezli v kamionech jugoslávské armády na farmu Ovčara, vzdálenou dvacet minut od města. Lékaře navěšeli na háky, "operovali" je za živa a ostatní se na to museli dívat. Pak je po pěti dovedli k vykopané jámě na poli a tam je stříleli - nemocné, ženy i děti, celkem dvě stovky lidí. Mezi posledními pěti byl jeden ozbrojený civilista, který se celou dobu vydával za nemocného. Než stačili už namol opilí a unavení Srbové dát povel k palbě, vytáhl pistoli a postřílel je. Běžel pak celou cestu, aby řekl, co viděl. Ještě žije, ale změnil identitu..."\nDalší lidskou tragédii připomíná nový hřbitov, postavený v blízkosti dalšího masového hrobu, kde bylo objeveno 938 těl. Některá z nich nebyla dodnes identifikována. Když se na záhřebské patologii podaří totožnost některého z popravených zjistit, objeví se na připraveném pomníčku jméno s datem identifikace. Na paměť popravených tu stojí čtyřmetrový bronzový kříž.\n"Já jsem tu s rodinou od začátku roku 1998, kdy Srbové vrátili Vukovar Chorvatsku. Vukovar má dnes necelých deset procent z původního počtu obyvatel. Rekonstrukce sice postupuje jen velice pomalu, ale jsme optimisté," říká tahle zajímavá žena a pyšně ukazuje na novou budovu pošty, hotel a nové obchůdky.\nVe slavonském tisku se polemiky a články na téma obnovy zničených měst objevují denně. Některé jsou pesimistické a mluví se v nich o apatii a nezájmu chorvatské vlády, jiné přinášejí informace o tom, jaké dotace poskytly země jako například Dánsko, Švédsko, Norsko a o snahách jednotlivých ministerstev podpořit malé a střední podnikatele a celou řadu projektů.\nPřemýšlím o všem, co jsme viděli a slyšeli. Připomíná to trochu situaci v česko-německém pohraničí...\nVálka? Ne, teď už jen květiny a radost ze života.\nV JINÉM SVĚTĚ?\nVesnice, které míjíme na cestě jihovýchodní Slavonií, většinou nemají klasickou náves. Obdélníkové domky jsou otočeny bokem k silnici, jako vojáci za pochodu. Všechna okna míří na dvorek a do každé místnosti se vstupuje z pavlače zvláštním vchodem. Vedle branky u plotu jsou lavičky a za plotem květinové zahrádky. Cestou nám už splývají v jednu, až na Vukojevci. V téhle svérázné vesnici zdobí dojemně upravené skalky staré žehličky, dráty, ozubená kolečka a kostry kol, na nichž jsou připevněné ozdoby od umělých zvířátek až po vycpanou kočku. Také fasády domů jsou výrazem místní lidové tvořivosti, na rozdíl od dvorků, které vypadají jako před "železnou nedělí", a zahrad, co připomínají zakázané skládky.\nZastavujeme na kraji vesnice a v mžiku vzbuzujeme pozornost: "Za kým jdete? Hledáte někoho?" pokřikuje na nás starší Romka. Její zvučný hlas přilákal ostatní. Dohadují se, jestli jsme "sociálka", nebo "špinaví novináři" - fotoaparát přece jen budí nedůvěru. Když říkáme, že jsme jen turisté, natahují pro změnu dlaně a chtějí peníze. "Love nane," odpovídáme k jejich velkému údivu. "Hej, voni rozuměj cigánsky!" a už nás zvou k sobě. Ušmudlané děti s čokoládovýma očima kolem nás poskakují jako kobylky a ženské mluví jedna přes druhou: "Jen se podívejte, jak tu žijeme! Já mám šest dětí, tady Nevena deset, a peníze nemáme! Sbíráme starý železo, ale za kilo nám támhle dají dvacet lipa!" Ukazují směrem k honosnému domu, před nímž okázale parkuje BMW. V něm žije svůj americký sen bohatý Rom zvaný Luka, pro kterého je železo slušný byznys. Jeho dům tvoří pomyslnou hranici, jež dělí Cikány, co železo sbírají, od Romů, kteří ho od nich vykupují. Třicetiletý Dragan se ovšem ohrazuje: "Nejsme žádný Cikáni ani Romové. Máme přece seriózní firmy!" Osmdesátiletý děda z domku odnaproti je asi jediný gadžo z celé vsi a vidí to jednoznačně: "Všechno je to verbež, která nechce dělat! Chlapi pijou, ženský jenom zvedaj sukně a roděj děti, a ještě berou za měsíc tolik, co nemám za celej rok!"\nPřipadám si jako Malý princ, který opouští "Železnou planetu" - obyvatelé vesničky jako by žili úplně odtrženi od veškerého dění kolem.\n"ČUVAJME SVOJU PRIRODU!"\nSnad jen s výjimkou velehor najdete v chorvatské krajině všechno. Placaté roviny, nabobtnalé vršky s chundelatými borovými lesy, bílá vápencová pohoří i ostře řezané hřebeny skalnatých hor, jezera, hluboké kaňony i rašeliniště, krasové jeskyně, vodopády, říční údolí... a samozřejmě moře s pohádkovým pobřežím a mnoha ostrovy a ostrůvky. V Jadranu jich je 1185. Ty největší mají pobřežní čáru dlouhou hodně přes deset kilometrů a takových tu je 69, z nichž je na prvním místě ostrov Krk (409 km²). Nejvyšší pohoří má Brač - 778 m nad mořem. Na všech ostrovech žije celkem asi 200 tisíc obyvatel.\nPo úzké silnici, která se kroutí jako had, vjíždíme do severní Dalmácie. Před námi se vynořuje kamenité pohoří Velebit, jehož vršky se bělají sněhovým popraškem a chvílemi se ztrácejí v mlžném oparu. Jsme v národním parku Paklenica, téměř liduprázdné pustině s nedotčenou divokou přírodou, kde se prohání čtyři tisíce druhů živočichů a roste tu sedm set druhů rostlin. Centrum parku tvoří dva mohutné kaňony, Velika a Mala Paklenica. Je krásné jarní ráno, když se ze Starigradu vydáváme na pěší túru. "Jdete lézt?" ptá se nás u pokladny mladý muž. "Tady je to pro alpské lezení jako stvořené. Každoročně se tu na konci dubna koná Big Wall Speed Climbing. Jezdí sem alpinisté z celého světa, ale zatím tu nebyl nikdo z Čech."\nDrsně krásná příroda nejednou posloužila filmařům jako ideální kulisa.\nProcházíme čarokrásným kaňonem, jehož skalní stěny svírají koryto stejnojmenné bystřiny. Ta v létě jako ostatní horské prameny vysychá, a v celé oblasti nenarazíte na vodu. Stoupáme už nějakou chvíli po strmé kamenité stezce do vršku, když zaslechneme zvonec. Naproti nám jde děda se dvěma mulami. Tváře má ošlehané větrem, usmívá se, a když vidí naše překvapené obličeje, zastavuje: "Já mám tady nahoře domek. Bydlíme tam s mojí ženou. Všichni už dávno odešli bydlet dolů, ale nám to nevadí. My si stačíme sami. Je mi osmdesát a jinde bych už bydlet nechtěl. Když je něco potřeba, donesu to," pobízí muly a mává na nás. Za dvě hodiny už bude dole. Šplháme ještě pár metrů nahoru. Paklenica se odhaluje v celé své kráse a nám se naskýtá nádherný výhled na moře.\nTaké další národní park v severní Dalmácii je neosídlený - nejhustší jaderské souostroví Kornati, které tvoří 109 ostrůvků. Některé jsou jako placky a jiné zase připomínají bochánky. Na žádném z nich není sladká voda, a tak jsou vhodné jen pro občasné pikniky a potápění. Pokud vám šplouchání moře nestačí a chcete si poslechnout, jak šumí "Niagara na chorvatský způsob", tak se vydejte k vodopádu Krka, který padá dolů přes největší kaskády v Evropě. V uších vám možná zazní melodie z filmu Vinnetou.\nSjíždíme k Zadaru a trajektem pokračujeme na ostrůvky Pašman a Ugljan. Jsou od sebe odděleny čtyři metry hlubokým průplavem a spojeny malým mostem. Oba ostrovy jsou porostlé olivovníky a místní obyvatelé se zabývají zemědělstvím. Na polích jsme však viděli jen staré lidi: "Mladí odešli do měst a sem jezdí tak na víkendy," prozrazuje osmdesátiletá babička, která okopává malé políčko. "Nebýt toho, že to tu v létě pronajímám, asi bych se neuživila." Dříve byla půda ve vnitrozemí ostrovů vzácným rodinným pokladem, ale dnes má větší cenu pozemek na pobřeží. Pole uvnitř ostrova Ugljan jsou pro mladého člověka "danajským darem". Zatímco si povídáme, míří objektiv fotoaparátu do tváře další babičky: "Tobě se nelíbí mladé holky, že fotíš babky?" směje se na fotoreportéra a komicky se natřásá.\nNa ostrůvku Pašman vyjíždíme na kopec Čokovac, kde je jediný fungující benediktinský klášter v Chorvatsku. Po několik staletí byl významným střediskem hlaholského písemnictví. Zdejší mnichy povolal císař Karel IV. do Prahy do kláštera v Emauzích.\nTahám za šňůrku se zvoncem, a hned nám přichází otevřít mladý pohledný muž. Zdvořile nás zve do zahrady a představuje se jako Jeroným: "Víte, já jsem v klášteře teprve rok a na některé otázky vám nemohu odpovědět ani vám nemohu vyhovět. Je nás tu sice šest, ale teď jsem v klášteře jen já a dva nemocní mniši, o které se starám. Dva jsou ve městě a jeden studuje teologii. Víte, my tu žijeme velice skromně, asi byste stejně nic neviděli," omlouvá se, že nás nemůže pozvat jinam než do kostela.\nNa rozdíl od benediktinského je klášter Visovac, ležící uprostřed Visovackého jezera, mnohem okázalejší a zdobnější. Také mniši mají o něco uvolněnější režim. "Tady máme basketbalové hřiště a na protějším břehu trénujeme fotbal, abychom tu nerozbili okna," říká nám mnich, jemuž vítr zvedá sutanu a pod ní se modrají rifle. Do tohoto kláštera se jezdí dívat turisté, na rozdíl od Čokovace, který je veřejnosti naprosto nepřístupný.\nKdysi byla delta Neretvy nejchudší kraj. Voda se často vylévala z břehů a řádila tu malárie. Neretva pramení v Bosně, po proudu si razí kaňon a přes Mostar vede její koryto až do Metkoviče, kde se rozlévá na několik desítek větví. V šedesátých letech začala meliorace a z nánosů vznikla velice úrodná políčka. Lidé je obstarávají z lodiček, kterým se říká trupice. Už dva tisíce let mají tahle úzká štíhlá plavidla stále stejný tvar. V horní části delty Neretvy roste přes milion citrusových stromů. Pěstitelé prodávají jejich plody podél silnic a samozřejmě v jejich stáncích nechybí domácí rakije, hruškovice a víno.\nTam, kde se mísí sladká voda se slanou, se daří spíše pšenici. Krajina je tu velmi zvláštní - potkává se tu řeka s mořem, nížina s krasem a jezero s bažinou.\nZdálo by se, že lidé tu žijí jen prací, ale výjimka zřejmě potvrzuje pravidlo: ve vesnici Komin vymýšlí své vynálezy "kominský Ikarus" Stipe Vlahovič Pače. Z bouraných kamionů si sváží domů náhradní díly a z nich udělá motorovou koloběžku, repliku starého jednoplošníku, a teď dokonce žirokopter, na kterém chce v létě přeletět deltu Neretvy: "Když se něco pokazí, tak skočím dolů. Vždyť skok je přece také let!"\nMěsta na jaderském pobřeží mají svou neopakovatelnou atmosféru. Každé z nich má svého patrona, svůj příběh a za sebou bohatou historii. V každém z nich je pořádný rybí trh a starobylé úzké uličky, kde vám nad hlavou vlaje prádlo na šňůře, spojující protější domy. Jejich obyvatelé vám s přehledem řeknou, jaký vítr vane a co to znamená.\nUlice přímořských měst jsou "prodlouženým obývákem"...\n"Když vane vítr z pouště, kterému říkáme jugo, bude dusno a nízký tlak. V minulosti dokonce bylo uzákoněno, že když je jugo, nesmí se vydávat žádná rozhodnutí! Severní vítr buru fouká v zimě a je velice ostrý a nepříjemný. Nejpříjemnější je mistral," vysvětluje nám v Dubrovniku Chorvat, který má za manželku Češku. "Většina domů je stavěna podle slunce, větrů a dešťů. Jsou na to přísné předpisy." Kamenné domy nejsou jen šikovně situované, ale dokonale promyšlené. Jsou úzké, aby se ušetřil prostor. Byty v těchto domech mají v každém patře jednu místnost, přičemž kuchyně a toalety jsou kvůli zápachu v podkroví. Není tedy žádnou senzací, díváte-li se při pohledu z historické věže na červené střechy domů někomu přímo do hrnce nebo když vám v restauraci přinesou jídlo z půdy. V Dubrovniku vás během několika dní už nepřekvapí nic: že se kolem osmé večer malé děti vracejí ze školy (je tu jen jedna a střídají se na směny s gymnazisty), že si tu hýčkají holuby a radnice dokonce dotuje krmení (dokonce si zvykli slétat se přesně v pravé poledne u sloupu na náměstí), že digitální hodiny na staré věži mají římské číslice a že patron Dubrovniku sv. Blažej je ve městě dokonce třiadvacetkrát!\nNavečer se na náměstí začínají procházet lidé. Ty místní poznáte velmi snadno podle toho, že jsou perfektně značkově oblečeni. Korzování tu patří k místnímu koloritu a nikdo by si na sebe nevzal levnou konfekci nebo "uniformu" z vietnamské tržnice. Také tu asijské trhovce vůbec nepotkáte! "Tady je jiná mentalita. Doma nemusíte mít nic, kromě skříně s oblečením. I kdyby na chleba nebylo, koupí máma dítěti značkové botičky v Bennetonu," upozorňuje nás při večerní kávě náš společník u stolu. Obchody ve městě nabízejí především zlato, kožené doplňky a značkové oblečení. Prostě všechno, potřebné k životu v turistickém městečku... Výletní loďky vás také zavezou na malé ostrůvky, kde si užijete romantiky, co hrdlo ráčí. Během deseti minut doplujete z Dubrovniku na Lokrum, ostrov s největším eukalyptovým hájem. Vzrostlé stromy se tyčí do několikametrové výšky a mezi nimi "sedí" v trávě obří opuncie, japonské pomeranče a jiné exotické stromy. Ostrov je také hustě porostlý palmami a olivovníky, které vytvářejí v horkých letních dnech příjemný stín. Jestli se bojíte žraloků, zaplavete si tu v bezpečném mrtvém moři.\nNedaleký malebný ostrůvek Lopud byl oblíbeným místem spisovatele Viktora Dyka, jenž tu často pobýval, ale v roce 1931 se utopil v jedné zátoce. Dodnes tu má pomníček a ještě prý žijí pamětníci, kteří ho znali. Nebyl jediným Čechem, který tu byl vítán. Ve dvacátých letech byli dokonce Češi na Jadranu hlavní klientelou a v průběhu dalších let sem směřovaly tisíce lidí na dovolenou! A není divu: když tuhle krásku objevíte, toužíte se k ní znovu vracet a trochu více ji poznat.\nStejně jako v celé Evropě, tak i tady propadly děti kouzlu stříbřitých koloběžek.


Jak to udělat, aby děti poslouchaly - Dovychovat\nPřejete si mít doma pohodu\nbez odmlouvání, křiku a vzteku,\nale nějak to nejde?\nUž nebudete ztrácet důvěru svých dětí.\nVztek a vzdor dětí je v plném proudu.\nPodívejte se na ukázku z kurzu - "Jak na pláč dítěte"\nA co vše v kurzu Jak vychovat holčičku, jak vychovat chlapečka najdu?\n(aneb odpovědi živě na vaše otázky každý týden)\nvysíláme každý měsíc tématicky zaměřené poradny\nV poradně zaměřenou na výchovu odpovídá psycholog Milan Studnička


Uncategorized Archivy - Strana 4 z 10 - Na vlně podnikání\n41: Martin Dostál o podnikatelském pivotování a budování několika SaaS projektů\nSIMPLESHOP, VYFAKTURUJ Martin Dostál Martin Dostál je programátor a podnikatel tvořící SaaS nástroje. Martin je autorem 2 zavedených online nástrojů pro podnikatele. Online fakturačního programu Vyfakturuj.cz, ve kterem lze rychle a přehledně vystavovat a evidovat...\n40: Jakub Rož o lekcích z budování SaaS startupu a jak to využil k vybudování agentury\nFLOW MEDIA Jakub Rož Jakub Rož je úspěšný mladý podnikatel, který vytvořil službu Školní sešit.cz a nyní řídí vlastní digitální agenturu Flow Media. V tomto díle podcastu s Jakubem diskutujeme o SaaS startupech. Jakub v 16ti založil aplikaci Školní sešit, dostal...\n39: Pavel Kysilka o inovacích a nových technologích v korporacích\n6D ACADEMY Pavel Kysilka Pavel Kysilka je zakladatel a předseda správní rady 6DAcademy. Pavel byl v minulosti guvernér ČNB, v 90. letech zodpovídal za zavedení české koruny. Z pozice experta Mezinárodního měnového fondu se podílel na zavedení národních měn v řadě...\n38: Martin Holečko o technologiích budoucnosti a pořádání akce Future Port\nFUTURE PORT Martin Holečko Martin Holečko je spoluzakladatel Etnetera Group, startupu VRgineers a festivalu/konference Future Port Prague. Martin Holečko je muž mnoha zájmů. Po vybudování skupiny firem Etnetera Group se nyní převážně věnuje novým technologiím. Díky...\n37: Michal Molčan o tvorbě globálního printového magazínu o kávě z Čech\nSTANDART Michal Molčan Michal Molčan je zakladatel a šéfredaktor magazínu Standart. Po téměř 4 letech má magazín Standart, který se vydává kvartálně, čtenáře ve více než 70ti zemích na světě, má 4 jazykové mutace a byl oceněný jako 2017 Best Coffee Magazine. Michalovi...\n36: Jan Skovajsa o delegování a budování služby virtuálního asistenta\nMYTIMI Jan Skovajsa Jan Skovajsa je spolumajitel a CEO firmy myTimi. Honza chce se svou službou osobního online asistenta, změnit uvažování lidí o čase. Hlavní myšlenkou rok fungujícího startupu je tak naučit Čechy, časem neplýtvat. Zda se tenhle ambiciozní cíl daří...


GateWorld.cz - Hvězdná Brána - Postavy SGA\nTorri Higginson jako Elizabeth Weirová\nNarodila se v Ontariu. V osmnácti se přestěhovala do Anglie jako žák Patsy Rodenburga. Díky těmto zkušenostem se skvěle uvedla do světa herectví a o rok později se vrátila do Londýna studovat herectví na Guildhall College of Music and Drama. V době, kdy žila v Los Angeles, si osvojila opuštěného voříška, kterého pojmenovala "Paloma Sedgewick Saddie Street" nebo krátce "Sedge". Ten byl motivem pro založení mezinárodní charitativní organizece "A Smile", která využívá pouta mezi člověkěm a zvířetem jako terapeutický nástroj pro pomoc pacientům k uzdravení z mnoha rozličných druhů tělesných, fyziologických a duševních poruch. Ona a Sedge navštěvovali pravidelně pacienty nejméně jedenkrát týdně. Také byla mnohokrát dobrovolníkem na "Food On Foot" víkendech, nekomerční organizaci poskytující chudým a bezdomovcům v Los Angeles jídlo, oblečení a další nezbytnou pomoc. V seriálu Stargate: Atlantis hraje doktorku Elizabeth Weir, terá se poprvé dozvěděla o programu Stargate, když byl odvolán generál Hammond, jemuž bylo později svěřeno velení nad lodí Prométheus. Vybral si ji sám senátor Kinsey, protože si myslel, že jako diplomatka, která nemá ráda armádu, mu půjde na ruku. Ovšem doktorka ho nepříjemně překvapila, když dokázala sama na dálku velet obraně nad Antarktidou, kde byla tou dobou SG1 a kam se chtěl dostat Anubis, protože to je místo, kde měli Antikové kdysi základnu. Potom, co se Země dokázala ubránit, byla pověřena velením právě v Antarktidě. Když Daniel Jackson objevil město Atlantis, byla vybrána jako velící expedice.\nJoe Flanigan jako John Sheppard\nHerec známý hlavně ze seriálu STARGATE: ATLANTIS se narodil 5. ledna 1967 v Los Angeles, ale od šesti let vyrůstal na malém ranči poblíž města Reno. Jeho rodiče (John a Nancy) stále žijí v místě jeho dětství. Od 14-ti let navštěvoval Joe internátní školu v Ojai v Kalifornii. Během studia si zahrál Stanleye Kowalskiho ve školní produkci hry „A Streetcar Named Desire“. Titul v oboru historie získal na univerzitě v Coloradu, tam se také objevil ve známé Shakespearově hře „Coriolanus.“ Během prvního roku studia na vysoké škole se zúčastnil programu vzdělávání mládeže v cizině, což mu umožnilo roční studijní pobyt v Paříži. Po ukončení studií vystřídal mnoho zaměstnání - od bankovnictví až po politiku, ale v žádné z těchto činností nenašel uspokojení. Vyhození z redakce časopisu Interview magazin Joe-a zlomilo. Tou dobou žil v New Yorku a jeho sousedem byl herec, který Joe-a dlouho přesvědčoval, aby se dal na hereckou dráhu také. Joe se nechal přesvědčit a vystudoval herectví v Newyorském „Neighborhood Playhouse“. První herecká zkušenost byla v reklamě. V roce 1994 dostal svou první „opravdovou“ roli v miniserii NBC RODINNÉ ALBUM. Joe si později dokonce zahrál po boku George Clooneyho v seriálu "SISTERS" a objevil se i v seriálu "FIRST MONDAY". Dále hrál epizodní role v seriálech "BIRDS OF PREY", "JUDGING AMY" a stejně tak v "MURPHY BROWN", kde si zahrál Murphyina obdivovatele Scotta. Flanigan také opakovaně hrál v seriálech "PROVIDENCE", "CUPID" a "DAWSONŮV SVĚT". Také hrál hlavní role v počtu televizních pilotech včetně THE PRECINCT, SHERMAN´S MARCH, THE FORCE, MAN-MADE, CLUB PRADISE a 111 GRAMERCY PARK. Joe nesnáší plavby lodí – toho se týká i jeho nejhorší noční můra – uvíznutí na lodi. Kromě herectví si Joe vyzkoušel i profesi lyžaře a stále je nejraději venku. Jeho oblíbené aktivity jsou lyžování, horolezectví, surfing, tenis, cyklistika v horách a jízda na koni. Joe je ženatý s Katherine Flanigan, společně mají dvě děti. Nyní žijí ve Vancouveru, kde Joe momentálně hraje v jeho prozatím nejúspěšnějším seriálu STARGATE: ATLANTIS, mimo hraní také napsal epizodu Epiphany pro druhou sérii tohoto sci-fi seriálu.\nDavid Hewlett jako Meredith Rodney McKay\nDavid Ian Hewlett se narodil 18.dubna 1968 v Anglickém městě Redhill a vyrůstal v Kanadě. začal jako seriálový herec v seriálech "Traders" a "Kung Fu: The Legend Continues" a svoji první hvězdnou roli si zahrál ve filmu "Cube" (Kostka). Vlastní firmu Darkyl Media, která se zaobírá internetovým designem. Založil filmařskou internetovou komunitu Fusefilm.com Hewlett dostal svůj první počítač když mu bylo zhruba 15 let a stal se z něj, podle vlastních slov, "počítačový blázen". V čase studia střední školy začal hereckou kariéru hvězdným hereckým počinem ve studentských filmových pracích Vincenza Nataliho, který například natočil film Kostka. na školu se vykašlal v posledním ročníku, aby se mohl věnovat herectví a počítačům. zahrál si v mnohých nízko-rozpočtových hororech a například hostoval v mnohých televizních seriálech. V roce 1999 si zahrál Granta Janskeho ve filmu "Traders", který už patří mezi jednu z významnějších rolí. V roce 2001 se přestěhoval do Los Angeles také se svojí manželkou Soo Garay kvůli lepším hereckým příležitostem. V roce 2004 se rozvedli. Hewlett je oduševnělým fanouškem sci-fi a je známý svým výrokem, že do tohoto žánru se zamiloval díky televiznímu seriálu "Doctor Who" (televizní seriál z dílny BBC, který se dostal do Guinessovy knihy rekordů jako nejdéle běžící seriál), kde byl doktor Tom Baker jeho nejoblíbenější postavou. už jako děcko, ještě když žil s rodiči v Anglii, natočil s kamarádi sci-fi film na 8 mm kameru, Sny se mu více méně změnili ve skutečnost, když dostal roli v seriálu Stargate SG-1, kde si v třetí sérii zahrál malou roličku experta na hvězdnou bránu Rodneyho McKaye. Tato role nakonec přerostla do jeho hvězdné role v seriálu Stargate Atlantis. Kvůli natáčení seriálu Stargate Atlantis v kanadském Vancouveru Hewlett nyní žije ve Washingtonu blízko kanadských hranic, spolu se svojí snoubenkou Jane Loughman. Zasnoubení oznámili ve svém blogu 5. ledna 2007. Pár si spolu užívá s jejich psem rottweirelským gulášem Marsem, kterého si adoptovali z útulku. Mars si zahrál dokonce hlavní úlohu v nezávislém filmu „A Dog's Breakfast“. Je to černá komedie.\nRainbow Sun Francks jako Aiden Ford\nVe věku 24let již nahromadil působivý seznam úspěchů ve světě hraní a hudby. Syn slavného kanadského herce/hudebníka/umělce a aktivisty dona Franckse a bratr zpěvačky/herečky Cree Summer, debutoval ve čtyřech letech v dětském seriálu "Sesame Street". Již v raném věku založil svou první hudební skupinu Dynasty a hrál ve westernové mini-sérii "Black Fox" spolu s Christopherem Reevem a Tony Toddem. Po celý svůj život se nadšeně zajímá o hudbu, hrál na flétnu, pozoun a psal. Největší slávu mu přináší seriál Stargate Atlantis, kde hraje poručíka Aidena Forda, nadšeného mladého důstojníka, který se po Sheppardovi stane druhým nejdůležitějším velitelem.\nRachel Luttrell jako Teyla Emmagan\nRachel Zawadi Luttrell se narodila v Tanzánii v Jižní Africe, avšak už v pěti letech emigrovala do Kanady. Její otec je Američan, matka pochází z Tanzánie a Rachel je jednou z jejich 4 dcer. Studovala balet na prestižní Ruské akademii klasického baletu a také se učila hrát na piano na Královské hudební konzervatoři. Rachel byla vychovávána v hudební rodině. Její otec, přední člen kritiky obdivovaného Mendelshonova sboru, trénoval Rachelin sopránový hlas. Tato výchova ji vedla k střídavé trojí kariéře tanečnice, herečky a zpěvačky. Jejím divadelním debutem byla hra Miss Saigon. V televizi začínala v několika krátkometrážních počinech. První vetší rolí byla postava Lisette ve filmu Ztracené ideály. Zahrála si také několik vedlejších rolí ve filmech Impostor: Živá zbraň a Everyday Use. V roce 2004 získala roli Teyly Emmagan ve sci-fi seriálu Stargate: Atlantis. Díky postavě Teyly se zapsala do vědomí mnoha jeho fanoušků.\nJason Momoa jako Ronon Dex\nJoseph Jason Namakaeha Momoa se narodil 1. srpna 1979 v Honolulu na Hawaii. Později vyrůstal v Iowě. Měří 1,93 m a má havajsko-kavkazský původ. V roce 1998 se vrátil na Hawaii a začal pracovat v oblasti modelingu. O rok později vyhrál Havajskou Miss roku. V roce 2007 se mu narodila dcerka Lola Iolani Momoa s Lisou Bonet. Hrál Jasona v seriálu Pobřežní Hlídka, Frankieho v North Shore, avšak neznámnější je díky seriálů Hvězdná Brána Atlantida, kde od třetí série hraje mimozemšťana Ronona Dexe z planety Sateda.\nPaul McGillion jako dr. Carson Beckett\nPaul McGillion se narodil 5. ledna 1969 v Paisley ve Skotsku jako šestý ze sedmi dětí. Když mu byli dva roky, přestěhovala se jeho rodina do Kanady, kde žije dodnes. Během svého studia vystupoval v divadle. Zajímá se o různé sporty jako je např. freestyle, nebo wrestling champion. Paul však také věří v Lochnesskou příšeru, rád popíjí čaj, sleduje slunce,zamiloval si čokoládu a jeho oblíbená barva je modrá.\nJewel Staite jako Dr. Jennifer Kellerová\nMitch Pileggi jako Col. Steven Caldwell\nTaky už je to spousta let\nJo mrknul jsem se na Tvůj účet na Twittru pěkně jses změnil od posledka co jsme si dali spicha na Flóře .\nByl jsem se tu juknout a pak po sléze vyjuknout či zajuknout .


NHL: Jágr bodoval podruhé v řadě, prohře Calgary nezabránil. Zářil Pastrňák | Hokej | Lidovky.cz\n20. října 2017 7:22, aktualizováno 9:19 Lidovky.cz > Sport > Hokej\nPo prohře 0:6 s Ottawou Jágr doma neuspěl ani ve svém druhém zápase. | foto: Reuters\nNEW YORK Jaromír Jágr si v elitním útoku Calgary připsal asistenci a bodoval v NHL podruhé za sebou, prohře Flames 1:2 ve čtvrtečním utkání NHL s Carolinou ale nezabránil. David Pastrňák a David Krejčí pomohli gólem a asistencí k výhře Bostonu nad Vancouverem 6:3. Vladimír Sobotka přispěl dvěma přihrávkami k vítězství St. Louis na ledě Colorada 4:3. Radek Faksa z Dallasu se druhou brankou po sobě podílel na vítězství 5:4 v Arizoně.\n„Jágr je úžasný hráč. Podle mě se dobře pohybujeme s pukem. Jakmile jsme se rozjeli, vytvořili jsme si pár šancí. To je pozitivní a můžeme na tom stavět,“ řekl Monahan.\n‚Měli jsme spoustu šancí‘\n„Jel jsem na branku, najednou to bylo jeden na jednoho, řekl jsem si, že ho (obránce Vancouveru) obehraju, prošel jsem a puk skončil v síti,“ popsal akci Pastrňák.\n„V takto vyrovnaných zápasech obvykle rozhoduje jedna chyba a oni ji využili,“ řekl Neuvirth. „Měli jsme spoustu šancí, ale žádnou jsme neproměnili, což bylo frustrující,“ doplnil.\nEdmonton zastavil sérii čtyř porážek a v Chicagu uspěl 2:1 v nastaveném čase. U obou branek Oilers asistoval kapitán Connor cDavid, poslední vítěz Art Ross Trophy pro nejproduktivnějšího hráče. Na jediné trefě Blackhawks se nahrávkou podílel obránce Jan Rutta, jenž bodoval poprvé po pěti utkáních. V osmi zápasech zaznamenal pět bodů (2+3).\nPátý neúspěch za sebou si připsali New York Rangers\nNew Jersey vyhrálo pošesté ze sedmi utkání. Na výhře v Ottawě 5:4 v prodloužení se prvními dvěma zásahy v kariéře podílel Švýcar Nico Hischier, jednička posledního draftu. „Je to dobrý pocit. Věděl jsem, že to přijde. Kluci mi říkali, že musím pokračovat. Padlo to tam dneska a je to o to lepší, že jsme vyhráli, takže jsem velmi šťastný,“ řekl Hischier.


Sharkoon VG5-V, černá 4044951017478 | CZC.cz\nÚvodní stránka Komponenty Skříně Střední Sharkoon Sharkoon VG5-V, černá\nSharkoon VG5-V, černá https://iczc.cz/bil5l97n8kj73blcqjubtn4mb7_1/obrazek 221838 4044951017478 Sharkoon\n98 % (4×) 5 komentářů Náš kód: 221838 *221838*\nPočítačová skříň typu miditower se zajímavým designem, pozice - externí: 1x 5,25“, 1x 5,25/3,5“ a interní 3x 3,5“ a 4x 2,5“, prostor pro až 5 ventilátorů (2x 120 mm LED předinstalovány), 6 rozšiřujících slotů na karty, přední panel: 2x USB 3.0 a audio konektory, určená pro základní desky typu ATX, micro ATX a mini ITX, bez zdroje. Další informace\nKód výrobce: 4044951017478\nNáš kód: 221838\nStylový vzhled za atraktivní cenu: Sharkoon VG5-V zaujme nejen optickými detaily. Díky výraznému designu předního panelu zaručeně zaujme svým vzhledem. Černý miditower case je vybaven dvojicí 120 mm LED ventilátorů s modrým osvětlením.\nSkříň má pět pozic pro ventilátory. Dvě pozice jsou již výrobcem osazeny 120 mm LED ventilátory. Dostupné pozice: 2x přední 120 mm, 1x zadní 120 mm a 2x boční 120 mm.\nPočítačová skříň typu miditower. Je vhodná pro základní desky ATX, micro ATX i Mini ITX s platformou Intel i AMD. Rozměry skříně činí 445 x 200 x 430 mm. Obsahuje 1x 5,25“ externí, 1x 5,25/3,5“ externí, 3x 3,5“ interní a 4x 2,5“ interní pozici. Maximální délka VGA karty je 385 mm (po odejmutí prostředního držáku na HDD) a maximální výška chladiče CPU 160 mm. Disponuje šesti rozšiřujícími sloty na karty. Skříň má pět pozic pro ventilátory. Dvě jsou již od výrobce osazeny 120 mm LED ventilátory. Na předním panelu se nachází 2x USB 3.0 port a audio konektory.\nVolné pozice pro ventilátory: Boční 2x120mm, Zadní 1x120mm\nHugo12328. 7. 2020 17:23\nDobrý den, jsou tu dvě přední USB 3 (kablikem přimo na desku) a jedno funguje jako usb 2 je rádo za 35mb/s a jinde mi stejná fleška jede 120mb/s a druhé … více\npegasmann26. 8. 2019 7:30\njen banální dotaz: Je součástí balení i montážní materiál ? (šroubky na zdroj, zákl. desku atd.)\nDontr045. 1. 2018 11:01\nJde do teto bedny dát vodní chlazení:\na krásně osvětlená\nMá vše potřebné za málo peněz hodně muziky\nTiché větráky, čekal jsem řev a nekoná se\nVypadá dobře, jen trošku nesedí přibalené šroubky pro upevnění desky, překvapilo mě jak je tichá na přezutí starého PC SUPER a je lehká neváží vůbec nic,… více


U Ješína na Kladensku zemřel řidič porsche. Nerespektoval značku zákaz předjíždění a v zatáčce se čelně srazil s protijedoucím kamionem. Náraz pak vymrštil porsche do protisměru, kde se vůz srazil s dalším autem.\nAsi je to cynické,\nale škoda krásného auta.\nvěcná: Jak se lze srazit s protijedoucim kamionem a pote byt odmrsten do protismeru?????\npodobnych nehoda jsou bohuzel desitky... v zatacce a na plny se proste nepredjizdi... nikdy nevite ze zrovna pro pojede dalsi strelec stejne rychle...\nviz podobny nehody:\nproc je na ilustracnim fotu cervene auto\nto spravne melo cernou barvu\nRe: proc je na ilustracnim fotu cervene auto\nprotoze je to ilustracni foto, vime?\njo a taky to auto na ilustracnim fotu je neposkozene zatimco to co bouralo je mirne receno na odpis :-)\nNerespektoval značku zákaz předjíždění a v zatáčce se čelně\nDalší kdo neunesl tíhu úspěchu a tíhu peněz,\na myslel si že má automaticky na cestách přednost.Jo,chlape, kdyby ti nechyběla pokora, mohl jsi žít.\nKAMIONY NA SILNICE !!!\nzadne rollo, zachrani se tak spousta nevinnych zivotu\nže se nic nestalo tomu zamindrákovanýmu chudákovi co nás předjížděl na železničním přejezdu kde byla stopka a ještě drze troubil\nze nezabil nekoho dalsiho.\nIkdyz je to pro ridice nakladaku hrozne a stejne se s tim musi vyrovnat, tak bych mu rekl at si uvedomi, ze nejspis zachranil rodinu s detmi tim, ze tenhle je uz nesejme.\nJeštěže tam jel kamion a ne Favorit plně obsazený mladou rodinou. S takovými řidičskými hov... nemám soucit. Letošní léto jsou asi velké skvrny na slunci, hovad na silnicích značně přibylo.\njak se rika "asi budou poradny erekce na slunci"\nNepřeju nikomu nic zlého\nale, když na cestách potkávám ty idioty copředjíždějí tak, že musím v protisměru brzdit na 20 km/h a vjíždět do příkopy, tak si vždycky říkám aby ses jednou potkal s náklaďákem ty magore. No a tady se to asi naplnilo.....\nA kdo zaplatí ten vrtulník?\nTo by měli všechny náklady zaplatit dědicové, ať mají nějakou památku.\nRe: A kdo zaplatí ten vrtulník?\njistě, když není možno zavést trest smrti, veškeré náklady u nehod jako je tato by měly být hrazeny z dědického řízení\ntakže všechno dobře dopadlo :)\nRe: takže všechno dobře dopadlo :)\nVyjádřeno přesně a výstižně Ještě vecpat do dědického řízení platbu za výjezd záchranky (vrtulník).\nnepreju nikomu nic zleho, ale v tomto pripade ani nevidim nejaky duvod panacka litovat. Jak jezdil, tak i skoncil. Skoda auta, hlavne, ze nikoho nevzal s sebou\nHolt, člověk není bůh, ale obyčejný tvoreček.\na vy chcete snizit pocet jezdicich nakladaku, vzdyt funguji na podobnem principu jako kocky co chytaji mysi\nJe to velka skoda, takovy pekny auto a uz je po nem\nje pěkné když dopravní nehodna\nnedopadne tragicky jen kdyby více lidí mělo rozum jako tento řidič\nZ protisměru do protisměru...\nPředjížděl - srazil se s protijedoucím kamionem a - náraz jej vymrštil do PROTISMĚRU......\nMůže mi někdo vysvětlit - nejspíš ale asi jen slovutný pisálek z redachce nejlepšího zpravodajského serveru v ČR, KAM mířil ten "druhý protisměr"\nNeslyšels o třetí dimenzi ??\nRe: Z protisměru do protisměru...\n"Vymrštil do protisměru" je stejné jako "Zbraně na maximum" :D Lidé to mají prostě rádi :D\nco řidič v té škodovce?\nje těžké uvěřit,že odmrštěné vozidlo ,které dopadlo na toho pickapa tomu autu a řidiči nic neudělalo,?Kolik asi je v čr vozidel Porsche ..10? tohle nebyl neznámý člověk\nRe: co řidič v té škodovce?\nPorshe není nic tak výjimečného ... Kdyby to byl Veyron ....\nnezijete tak nahodou jeste v 80.letech??:)...10 vozu Porsche v CR...\nno, rekl bych, ze pokud pridas 2 nuly, tak to bude malo\nJo Porsche to je žihadlo,\nbohužel někdy smrtelné\nRe: Jo Porsche to je žihadlo,\nto je kazdy auto v rukou debila. kam nevidm, tam se neritim.\njj ono se s tim musi umet :-(\naspon ze nezabil dalsi :-(\nkdybych prasule mel? To si koupim raci MB .\nA přitom by stačilo dodržovat dopravní značení a používat zdravý rozum.\ncelkem pozitivní zpráva\nnikoho dalšího s sebou nevzal - a už nebude mít šanci někoho jiného na silnici zabít\nRe: celkem pozitivní zpráva\nPresne tak! magurek myslel ze muze porusovat zakony, ze na nej nikdo nemuze. No nastesti jel proti kamion a ne nekdo v osobaku.\nMáme rádi kamiony.\nRe: Máme rádi kamiony.\nKrize středního věku není žádná legrace. Na mindrák je Porsche dobré, jak ale překročíte určité meze, je to hotový.\nNaštěstí nezabil nikoho kromě sebe\nKaždého člověka je škoda, zbohatlíka i chudého. Kdo tohle nepochopil, má stále mozkovnu vhodnou pro socialistický magoristán.\nPorsche bych nikomu nezáviděl, vím, že typ Porsche Cayenne je nejporuchovějším autem na americkém trhu.\nKdo si plete běžnou silnici nebo dálnici se závodní dráhou, je puberťák, nedospělá makovice.\nJeště starý vtip: Co má komunismus společného s heroinem? Obojí jsou produkty nezralých makovic.\nTys asi moc nepochopil, proč se tady spousta lidí raduje, co? O jakých zbohatlících mluvíš? Vždyť ani nevíme, jestli si to auto půjčil nebo ho třeba ukradl... A že se při své bezohledné jízdě zabil, je jedno v jakém jel autě. Hlavně mu tleskám, že si vybral raději kamión než osobák nebo skupinku motorkářů (poslední dobou jsem - světe div se - viděl na silnici i pár slušných motorkářů).


Porridge (1979) - film online zdarma\nPorridge - zde online ke zhlédnutí\nPodívejte se na pořádný film zdarma a online. Pro zhlédnutí filmu stačí kliknout na tlačítko pro přehrání níže. Zodpovědnost přebere a hlavní role se ujme Ronnie Barker Současný internet již nemá problém s online streamováním kvalitního videa, filmy online jsou tak snadno dostupné. Film nemusíte sledovat rovnou v prohlížeči, můžete použít tlačítko pro stažení na hellspy. Máte-li rádi server csfd.cz, můžete se prokliknout na profil filmu pomocí tlačítka níže. Porridge ke stažení. Online lze film Porridge přehrát, pokud je k dispozici video. Ke sledování lze využít buď Streamuj.tv nebo Netu.tv. Zdarma si film přehrajete přes Netu.tv, na Streamuj.tv je nutné zaplatit symbolický poplatek za lepší kvalitu bez reklam. Možností je také film nahrát do svého počítače například z úložiště Hellspy.\nHrají: Ronnie Barker, Peter Vaughan, Gorden Kaye, Rod Culbertson, John Barrett, Geoffrey Bayldon, Tony Osoba, Paul Barber, Sam Kelly, Robert Putt


Lodičky nebo letenky? | Suri-nam.cz Lodičky nebo letenky? | Suri-nam.cz\nÚvod / Cestování / Lodičky nebo letenky?\nLodičky nebo letenky?\n7. 6. 2018 Zrzka od vedle Cestování\nŠkolka je zvláštní svět. Dospělí vám říkají, že vám bude chybět jen, co vlezete do školy, ale vy se stejně těšíte, že budete ten skorodospělák s aktovkou. Mně školka nikdy nechyběla, možná jsem ji nesnášela víc než školu.\nOdmalinka jsem měla problém s autoritami, nelíbilo se mi, že mi někdo říká, jak si vázat tkaničky, jak sedět, nebo že strom nemůžu namalovat růžový. Můžu! A just jo! A tak jsem se ze školky těšila a každé ráno zkoušela přesvědčit maminu o tom, že je ta pekelná budova obložená azbestem a že nedostáváme najíst. Moc to na ní neplatilo. Naškrobila mi oblečení, abych byla chráněná před toxickými látkami a dělala mi svačiny. Musela jsem teda nasadit težší kalibr.\nZačala jsem do školky tahat věci, které jsem tam prý brát neměla. Vidíte? Zase ty rozkazy… Nemůžeš stříkat kamarádkám parfém do očí! Nemůžeš dávat ručníky do záchodu! Nemůžeš krást mamince boty a pak pořádat fetišácký seance na stromě a všude věšet lodičky! Myslím, že tady někde začala moje obsese podpatky. Seděla jsem na zemi a hrála si s legem, protože to děti dělají a to jsem dělat i mohla, a pozorovala přicházející maminky. Velmi brzy jsem si oblíbila ostatní děti ve školce podle toho, jestli jejich maminky přicházejí v teniskách a nebo v lodičkách. Moc dětí jsem teda ráda neměla…\nV Norsku jsem si svojí závislost rozmyslela. Ne že bych přestala svoje boty milovat (rozhodně s nimi teď nespím!), ale svoji nákupní mánii jsem začala uspokojovat něčím jiným. Letenkami. A tak se nějak stalo, že jsem seděla v kavárně ve Stavangeru a nakoupila letenky na celé léto. Vlastně ani nevím, kam mě můj itinerář zavane, koho poznám nebo v jakých situacích se objevím. Nějak počítám s tím, že ne všechny budou dobré, nejen díky reakcím mého okolí na fakt, že nejdéle budu v Albánii, nebo že mám v plánu se stopem z Albánie dostat do Athén, ale i proto, že mám zkrátka smůlu. Vlezu-li na jakékoli letiště, okamžitě následují kontroly, problémy a pak moje slzičky. A ty slzičky rozhodně nejsou hraný a rozhodně nenásledujou po řevu a dupání.\nZkrátka teď budu chvíli na cestách. Pořád bez lodiček, za to ale s krosnou, nebo teda není to krosna, protože krosna má ty kovový věci a tahle velká věc je nemá, ale vy mi rozumíte, že jo? Každopádně ať je to, co je to, hodí se k tomu červená rtěnka. Já jsem ze svý nový obsese nadšená a věřím tomu, že exekutoři budou taky. Jen doufám, že zatím nespadnou i zbylý pražský mosty, protože až se vrátím, tak bychom s mými lodičkami ocenily trochu sucha.


Xiaomi Mi Drone se 4K kamerou slevněn na Tomtop - GizChina.cz\nHonor 30 Lite je další dnešní představenou novinkou\nXiaomi Mi Drone se 4K kamerou slevněn na Tomtop\nMartin Fabián — 8.4.2017\nPokud jste někdy přemýšleli o tom, jak musí být skvělé pilotovat svoji kvadrokoptéru ve výškách a pořizovat s ní fotky a videa ve 4K rozlišení, tak možná dnes máte dobrou šanci si tento sen splnit. Výborný Xiaomi Mi Drone je to totiž ve slevě na Tomtop e-shopu s extra výhodami.\nXiaomi Mi Drone rozhodně nepatří do zástupu levných a nekvalitních dronů, ale svoji poměrně vysokou cenu kompenzuje přehršlí funkcí a parádními specifikacemi. K nim patří například 4K UHD kamera na 3-osovém gimbalu s 94° širokoúhlou čočkou a stabilizací, nebo extrémní výdrž letu, která šplhá až kde 27 minutám díky 5100 mAh baterii. Co se týká funkcí tak dron umí například automatickou hover funkci, podporuje GPS + Glonass, plánování trasy nebo disponuje ovládací konzolí s extra silnou anténou pro ideální FPV zážitek.\nSoučasná sleva na Tomtopu srazí cenu na 515.99 USD, ale nižší cena je jen prvním krokem. Protože Česká republika je mezi několika zeměmi EU u kterých e-shop nabízí proplacení DPH a celních poplatků, což vám v našich končinách ušetří minimálně 21 % ceny. Takže milovníci dronů by měli zbystřit . A tady je pak přehled nějakých dalších dronů.\nŠtítky: slevatomtopXiaomiXiaomi Mi Drone\nDalší článek Nubia představuje kompaktní 360° kameru NeoAir VR\nPředchozí článek Unikly oficiální specifikace Xiaomi Mi6 díky GFXBench ?\nRealme X50 5G dorazí 8. července ke španělským břehům\nZměřte si teplotu nebo okysličení krve s gadgety v akci\nHonor X10 Max 5G představen. Milovníci velkých pádel budou mít radost\nFotografie, parametry a ceny chystaného Honor X10 Max\nHuawei Ascend G6 - ROM/ROOT/FW • Huawei G6-U00 Hard Brick