“Vaig marxar per dignitat” | Román Martínez | barcelona | Espanyol | L'Esportiu de Catalunya\n“Vaig marxar per dignitat” “Vaig marxar per dignitat” “Vaig marxar per dignitat” “Vaig marxar per dignitat” + “Vaig marxar per dignitat” E-mail\nÀngel Morales, en una foto d’arxiu FERRAN CASALS.\n“Vaig marxar per dignitat” “Vaig marxar per dignitat” “Vaig marxar per dignitat” “Vaig marxar per dignitat” “Vaig marxar per dignitat” E-mail\nEspero que sigui un fins aviat. Soc jove i això dona moltes voltes. La meva porta estarà sempre oberta per a l’Espanyol\nAra el que més desitjo és que tornem a primera. Estic segur que pujarem perquè hi ha plantilla i un entrenador magnífic\nÀngel Morales (Barcelona, 1975) va ser acomiadat per l’Espanyol, després de vuit anys, de les tasques que feia com a responsable d’administració del futbol de base de l’entitat. El motiu, no acceptar una rebaixa unilateral del 30% del sou proposada pel club. Morales és història de l’Espanyol. La porta 96 de l’Estadi té el seu nom, va lluir el braçal de capità del primer equip i quan va penjar les botes es va reciclar estudiant econòmiques i un màster en gestió empresarial. En aquesta entrevista explica el dur desenllaç de deixar el club de la seva vida. Un Espanyol que continuarà considerant seu, estigui o no a dins.\nDoncs fotut. Són moments complicats. Estic passant el dol. Portava vuit anys amb aquesta feina, que és molt absorbent, i ara, de cop, s’atura tot. Es fa complicat, però cal mirar endavant. Això no té remei i intentaré que passi el més ràpid possible.\nVostè s’esperava aquest comiat?\nA principis d’agost el José María Durán em va plantejar l’escenari d’una rebaixa salarial d’un 40%. Li vaig dir que n’aniríem parlant per una cosa de feina. Aquest any era estrany i el mercat no es tancava fins aquest octubre.\nI després què va passar?\nVaig tenir diverses reunions amb ell, i sempre he destacat el valor de la meva feina i també la del Carles (Casanova) i el Ferran, que estem en tasques d’administració. Al final acceptava una rebaixa important, però ells volien que fos del doble de la que els havia proposat, fins arribar a un 30% del salari.\nI com es va executar l’acomiadament?\nEm van posar dues cartes al davant: la rebaixa salarial que em proposaven o bé acceptar una rescissió contractual. Et quedes una mica en xoc. Jo al final decideixo marxar per una qüestió de dignitat. Crec que la meva feina té un valor i acceptar una rebaixa d’aquesta quantitat no ho puc entendre. Ara és això i demà què pot ser?\nQuè li deien els seus pares?\nDoncs que aguantés, que estava en el club de la meva vida i que trobar feina és molt difícil a qualsevol lloc. Que era una època per resistir. Però, per damunt de tot, crec que has de ser conseqüent amb el que penses. Crec que he fet bé la feina al llarg d’aquests vuit anys. N’estic orgullós. Ningú m’ha dit mai que no estava treballant bé, tot el contrari. Llavors, per què una rebaixa tan gran en el salari en una parcel·la en què anem justos de gent? No ho entenia, però les coses són així.\nLi ha dolgut aquest procés?\nVist amb perspectiva, hauria preferit que m’haguessin presentat la carta d’acomiadament i no estar negociant per no res. Per part meva ho veig com una decisió injusta i crec que, pel que fa a l’estructura interna del club, és un error. Però les entitats tenen els seus caps, i ells són els que prenen les decisions. Però la part d’administració del futbol de base sempre és la nineta pobra del nostre club.\nLa gent li ha fet costat?\nDeixo molts amics al club, això ja ho sabia, però m’ha cridat més l’atenció tots els missatges que he rebut per les xarxes socials i al meu telèfon. Això m’ha reconfortat, i un pensa que, com a mínim, he fet bé la feina.\nQuin orgull més gran hi ha per a un club que un dels seus, que ha suat la samarreta, es recicli per a noves tasques i amb un MBA a la butxaca?\nA això no li puc respondre. Hi ha gent en el club que pren decisions i creu que el millor és apostar per nous camins, i això comporta escollir.\nMés enllà d’això, què desitja a l’Espanyol?\nMolt èxits a tots els nivells, començant pel futbol de base, passant pel femení, el filial i fins arribar al primer equip. Ara el que més desitjo és que tornem a primera, que és el nostre lloc natural i que ens correspon per història. Estic segur que pujarem perquè hi ha una gran plantilla i tenim un entrenador magnífic en la figura de Vicente Moreno.\nVostè que coneix molt bé el Nico Melamed, què em pot dir d’ell?\nEspero que ens duri molt! És d’aquells futbolistes que a la mínima que tingui minuts i una certa continuïtat, volarà. És molt bo, és internacional i té un gran nivell per l’edat que té. I després una cosa clau: té gol. Trepitja molt l’àrea contrària. En totes les categories del nostre futbol de base ha estat el màxim golejador. El gol és car i es paga, per això espero que pugui estar molts anys en l’Espanyol i l’hem d’aprofitar ara que podem.\nI el Jofre, com el veu?\nSempre ha sigut un tapat, però és un jugador que pot tenir molta projecció en el primer equip. Ara ha d’aprofitar aquest any a cavall entre el filial i el primer equip com un any d’aprenentatge. La pretemporada vinent, si tot va bé, ha de ser un fix en el primer equip.\nPer acabar, tornarà a l’Espanyol?\nEspero que sigui un fins aviat. Soc jove encara, i això del món del futbol dona moltes voltes. La meva porta sempre estarà oberta per a l’Espanyol. És el meu club i a la família mai li pots dir que no.\nL'Esportiu. Nacional 17-10-2020, Pàgina 4


Messi i De Jong, premiats a Mònaco\nL'argentí i l'holandès reben el premi de la UEFA com a millor davanter i migcampista, respectivament, de la temporada 2018/19\nLionel Messi i Frenkie de Jong han estat premiats a Mònaco. Coincidint amb el sorteig de la fase de grups de la Lliga de Campions, la UEFA ha reconegut el crac argentí i el nou jugador holandès del Barça com el millor davanter i el millor migcampista de la temporada passada a Europa.\nFrenkie de Jong, millor migcampista\nEl primer dels guardons en clau blaugrana ha estat per a Frenkie De Jong, premiat com el millor migcampista de la temporada 2018/19. El jugador, recentment incorporat aquest curs a les files blaugranes, compartia nominació amb els migcampistes Christian Eriksen, del Tottenham FC, i Jordan Henderson, de les files del Liverpool. I és que la polivalència de l’holandès i la seva visió de joc no han passat desapercebudes per a la UEFA, que l’han escollit com el millor al centre del camp.\nLeo Messi, millor davanter\nPer altra banda, Leo Messi ha rebut el premi al millor davanter de la temporada 2018/19. L'argentí ha estat el seleccionat d’entre els altres dos davanters que compartien nominació amb ell: Cristiano Ronaldo (Juventus) i Sadio Mané (Liverpool FC).\nCom a millor porter de la temporada 2018/19, Ter Stegen ha quedat entre els tres finalistes i el porter del Liverpool, Alisson Becker, ha sigut el vencedor. Pel que fa al premi al millor defensa, ha sigut per l'holandès Virgil van Dijk, qui també ha guanyat el premi al millor jugador de la UEFA.\nCal recordar que Lionel Messi també va ser reconegut com l’autor del millor gol del passat curs 2018/19, gràcies a la seva diana de falta contra el Liverpool.


"El periodisme està acollonit" | Col·legi de Periodistes de Catalunya\nAls setanta-cinc anys, José Martí Gómez segueix treballant i parla sense embuts. Compromès amb els més febles, ha entrevistat els més poderosos. Ja no diu que el periodisme és l’ofici més bonic del món, però admet que repetiria una vida que li ha permès viure les de molts altres.\nJosé Martí Gómez (foto: Sergio Ruiz)\n¿Qué tal, Pepín?\n¡Bien! Això m’ho deia Jaime Nos Ruiz, director del diari Mediterráneo de Castelló. Em deia: “¡Hola Pepín!” Era un bon periodista, un catòlic que escoltava, tot i que quan des de Madrid tocaven la campana era com tots els directors: un encefalograma pla. Allà vaig aprendre molt perquè quan estàvem tranquils deixava fer força. Feia crítica de cine, política i vaig aprendre a confeccionar el diari, que després em va servir per entrar a El Correo Catalán.\nAl Correo vas aprendre la diferència entre ser un fill de puta i un bon periodista.\nSí, això va dir-m’ho l’Ibáñez Escofet. Vaig fer un reportatge sobre marques i patents. I quan l’Ibáñez, subdirector del diari, es llegia el reportatge li vaig comentar un tema polèmic que m’havien explicat els entrevistats, encara que m’havien dit que no es podia publicar. “Si ho publiquem em trucaran per dir-me que sóc un fill de puta”, li vaig dir. I em preguntà: “I tu prefereixes que et diguin que ets un fill de puta o que et digui que ets un mal periodista?”. Davant d’aquella tessitura, ho vaig publicar. I, l’endemà, enmig de la redacció va cridar: “Martí, t’ha trucat aquell paio”. “Sí’, li vaig respondre. “I què t’ha dit?”, preguntà. “Que sóc un fill de puta”, vaig dir. “Bé, però ets un bon periodista”, digué. Jo, però, no ho tinc clar i em sembla que el paio de l’entrevista tenia raó.\nSempre has apostat pel temes socials. Es diu que abans se sortia molt més al carrer que ara. És cert o s’ha magnificat?\nS’ha magnificat una mica, ara bé, indiscutiblement, abans es treballava més al carrer. El cert és que hi havia un grup que treballava al carrer d’una manera més crítica mentre altres ho feien molt dòcilment. Hi havia el que Joan de Sagarra va batejar com els Huertamaros, que feia un reporterisme més crític i agressiu dins el que es podia fer en aquella època, que no era gaire. En el meu cas, l’aposta pels més febles és, clarament, una qüestió ideològica.\nUna altra diferència és el soroll. Ara a les redaccions hi ha massa silenci.\nAixò és una catàstrofe!\nI tot plegat, quan comença?\nLa crisi del periodisme de carrer una mica comença quan arriben els ordinadors a les redaccions. Hi ha una generació de periodistes que no veuen més enllà de la pantalla de l'ordenador, que els té dominats. A més, les redaccions començaren a tenir compartiments molt estancs, mentre que abans eren redaccions obertes, fluides, amb intercanvis d’opinió entre seccions que es passaven informació. Això ja s’ha perdut. Ara hi ha un silenci absolut. Ningú parla, ningú crida, les seccions ja no intercanvien informació. Un cop vaig sentir que, per intentar contrarestar el silenci de la redacció, a la bbc havien posat uns aparells que generaven un so molt suau.\nEl silenci de les redaccions podria ser un símptoma d’una professió que, en un moment com l’actual, no es rebel·la. El periodisme està acollonit, espantat?\nEl periodisme està acollonit. I la situació laboral ho ha acabat d’agreujar. Ara es diu que la gent jove no aixeca la veu, tot i així no els culpo. No estan en condicions d’aixecar la veu perquè saben que si ho fan se’n van al carrer. La responsabilitat d’aixecar la veu és dels càrrecs intermedis. Aquests sí que tenen una responsabilitat, se la podrien jugar més, però callen. L’altre dia una periodista m’explicava com per un reportatge al qual havia dedicat tot un dia i que va ocupar una pàgina sencera li van pagar quinze euros. La noia es va posar a plorar. És una vergonya. Si jo fos el redactor en cap de la secció i sabés que li han de pagar això, o no li dic res o li pago cent euros de la meva butxaca.\nEl moment és preocupant.\nQuan jo vaig començar a treballar tots érem mileuristes. Estàvem mal pagats, però hi havia una esperança. Sabies que la feina era fixa i que a poc a poc aniries prosperant. El problema és que ara entren mileuristes i acabaran sent mileuristes. I sense la seguretat d’una feina fixa.\nAbans els periodistes es rebel·laven més?\nSí, si bé no és cert que manéssim. El periodista no ha manat mai a la redacció, el que passa és que hi havia uns temes que podies fer perquè el poder econòmic encara no era massa fort dins de la professió. Tot i això, alguns no es podien tocar. Quan estava a El Correo vaig fer un tema sobre el Banc de Girona i en Jordi Pujol, que n’era el nou propietari, va dir que no es publicaria. Quan l’Andreu Rosselló, el director, va dir-m’ho em vaig declarar en vaga durant deu o dotze dies, demanant una explicació. Això ara no es pot fer.\nI et van donar l’explicació?\nCada cop que en Pujol venia per la redacció en Rosselló li deia: “En Martí Gómez està en vaga per aquella informació que tenim censurada”. Finalment, un dia en Pujol em cridà al seu despatx i em donà una explicació. A l’article jo explicava que el Banc de Girona estava en fallida i ell em va dir que no es podia dir perquè era perjudicial per a Catalunya. Jo no estava d’acord amb l’explicació, però almenys va donar-me-la.\nI el reportatge no es va publicar.\nNo, encara que la memòria és llarga. Me’l vaig guardar i quan Banca Catalana va fer fallida el vaig publicar en un altre lloc tot recordant la història i explicant-hi perquè no havia sortit a la llum en aquell moment.\nAra es parla molt de les entrevistes de Jordi Évole o de l’Ana Pastor perquè són molt incisius. Això no hauria de ser la norma i no pas l’excepció?\nSí, exacte. En una entrevista que em va fer l’Évole li vaig explicar que un dia, quan era corresponsal de la SER a Londres, vaig veure una entrevista de la bbc i em vaig adonar que, dels centenars d’entrevistes que havia fet fins llavors, cap era bona.\nPerquè entrevistaven la Margaret Thatcher i en un moment determinat l’entrevistador va dir que canviaven de tema. “No, no hem acabat, encara tinc coses a dir sobre això”, digué la Thatcher. I l’entrevistador respongué: “Perdoni senyora Thatcher, el que porta l’entrevista sóc jo i, d’aquest tema, ja no en parlarem més”.\nPer escriure amb aquell atreviment calen caps que t’ho permetin. Penso en les teves entrevistes a Por Favor.\nEm recorden aquelles entrevistes. “Vostè és el de les entrevistes de Por Favor!”, em diuen. I d’això ja fa trenta anys! Aquelles entrevistes tenien un valor com era que Vázquez Montalbán jugava al límit i m’enviava a París a entrevistar en Carrillo. Ara no hi ha personatges tan conflictius com per prohibir la publicació de l’entrevista, si bé també és cert que potser no es potencien tant les idees noves com abans.\nHem perdut el component de risc.\nS’ha perdut el fet d’anar al límit en l’entrevista. Un 50% de les entrevistes de Por Favor acabaven amb el setmanari segrestat o amb les pàgines arrencades o massacrades. Un dia en Manolo em va demanar si podia parlar amb en Perea, el jutge de Premsa i Impremta. I vaig anar a dinar amb ell. Va ser un desastre. Em va dir que fèiem pornografia i que no tindrien pietat. El més divertit va ser al final del dinar quan em preguntà: “I aquest cap de setmana, què fas? Treballaràs en aquesta revista d’immundícies?”. “No –vaig respondre–, però prepararé els temes de la setmana vinent”. I em digué: “Doncs deixa-ho i vine amb mi de putes!”. O sigui que ens deia que fèiem pornografia i, en canvi, ell se n’anava de putes...\nAl periodisme li falten més caps com Vázquez Montalbán?\nExacte. Falta gent que arrisqui. Als diaris d’abans hi havia més vida, més intensitat, més passió. Acabaves el diari a les quatre de la matinada i te n’anaves de copes amb els companys per veure què podíem fer l’endemà. Tot això ara ja s’ha acabat. Per què? Jo crec que perquè als diaris actuals hi ha un buit de càrrecs intermedis, de gent que arrisqui, que vulgui fer coses diferents. I si la premsa escrita no s’arrisca, morirà.\nTu encara fas servir cintes de casset, t’encanten els reportatges llargs i creus amb el paper com a suport. Tens complex d’“últim mohicà”?\nUna mica sí, però ho porto bé. Tot i que, més que “últim mohicà”, em sento com una espècie en risc d’extinció. Fa quatre o cinc anys que m'inviten al Congrés de Periodisme Digital d’Osca, i sóc l’únic paio que hi va amb bolígraf. Tots els altres són allà amb les pantalles! Després parles amb ells i veus els seus blocs, que estan bé, però t'adones que no hi ha res, que el contingut que hi bolquen és estàndard. Tots et diuen que el suport és el menys important, que allò que és important és explicar històries. I els responc: “Però si d’històries no n’hi ha ni una”. “És que les històries costen diners i no tenim ni un duro!”, em responen.\nDes d’en Pepín dels anys seixanta fins ara han passat quasi cinquanta anys. Què et queda després de mig segle de periodisme?\nEn aquesta professió he gaudit, he tingut sort. He treballat molt, però el periodisme m’ha permès viure moltes vides, perquè m’he implicat en mons molt diferents, des de les barraques als jutjats, passant pels personatges de les entrevistes o per un còctel al Ritz... i tot això t’enriqueix com a persona. És un pòsit de diferents mirades que et van entrant a dintre i que fins i tot et fan madurar. Per tant, estic content de tot el que he fet. Si tornés enrere en el temps, tornaria a ser periodista? La resposta és sí.


Cubelles demostra per segon any la seva solidaritat amb la marató de donació de sang | Ràdio Cubelles\nCubelles demostra per segon any la seva solidaritat amb la marató de donació de sang\nL’escola Charlie Rivel ha recollit 113 donacions en una jornada que ha superat les expectatives\nReportatge campanya donació de sang a l'escola Charlie Rivel (cliqueu sobre l'enllaç)\nLes direccions de les escoles Charlie i Rivel i Mar i Cel han fet un bon balanç de la segona campanya de sang celebrada aquest dimecres 19 de febrer a l’escola Charlie Rivel. En total, en aquesta segona edició s’han aconseguit 113 donacions, i s’ha superat la xifra de les 84 donacions de l’edició de l’any passat. La jornada d’aquesta marató de sang va comptar amb diverses activitats durant la tarda. Hi van haver tallers de pinta cares, conte contes i de castells, entre d’altres. També els donants de sang van rebre un obsequi realitzat pels infants de cicle mitjà.\nRàdio Cubelles hi ha estat present i ha recollit diverses valoracions d'aquesta jornada. Les dues directores de les escoles Mar i Cel i Charlie Rivel, Noelia Garcia i Glòria Carretero, respectivament, s’han mostrat molt contentes del resultat a la crida feta en aquesta segona campanya. Al mateix temps, les dues directores han destacat la tasca realitzada per l’alumnat de sisè en aquest projecte, i han volgut agrair tota la col·laboració rebuda. Per la seva banda, Silvia Arcos del Banc de Teixits de Catalunya ha fet un balanç positiu del rerefons pedagògic que hi ha al darrere d'aquesta jornada i ha valorat d'èxit aquesta nova campanya. Finalment, diferents donants entrevistats han destacat la importància de donar sang per salvar vides, i han animat a fer aquest pas sempre que es pugui.\nEnguany, els lemes d’aquest any han estat “La sang no es fabrica vine a l’escola i participa” i “donar sang per donar vides”, sorgits del concurs intern d’aquest projecte impulsat per les dues escoles.


El Racó d'Agostinet: Dualitat\nFa temps, algú, inspirat per les essències i el dogmes intransigents em va dir que era massa fluixet. Hores més tard, i animat per l’esdevenir d’altra conversa, algú em va acusar de ser un radical. I així, entre l’ortodòxia més recalcitrant i la comoditat més conservadora es troba un servidor que, conscient o inconscient defuig, sense perdre l’esperit crític, de veritats absolutes i posicionaments perennes.\nJo sempre he tingut la tendència natural i involuntària d’identificar-me. Quan llegia Niebla d’Unamuno, eixa nivola de monòlegs escèptics i diàlegs surrealistes entre protagonista i escriptor, trobava un cert paral·lelisme amb Augusto Pérez, aquella animeta feble i obsessiva, que fins i tot dubtava de la seua existència. Quin panorama.\nNo obstant, l’alter ego més evident el vaig trobar amb Frederic Genovard, el protagonista indiscutible de Temps de Batuda d’Enric Valor. Aquest, envoltat per la mansuetud de les muntanyes, reflexionava al voltant d’una guerra durant la qual, defensar postures moderades i de commiseració cap a persones de l’altre bàndol, podia ser considerat un acte facciós i digne de la major de les traïcions. Aquest mestre de 25 anys, comunista d’educació burgesa, propietari sense massa afecció i per herència, és l’espill més clar d’aquelles persones que, sense una clara necessitat de fer-ho, sacrifiquen bona part del seu status quo i es democratitzen per humanisme, justícia i equitat. Sense rebre cap altra cosa a canvi que disgustos, planys, prejudicis i sospites.\nI aquestes renúncies parcials, per als que hem pres els riscos inherents d’assumir-les, tenen la conseqüència més immediata de fer-nos relativitzar-ho tot, de pensar de cor i cap, de sortejar (no sense dificultats) la incoherència i consegüentment, d’aprofundir en la nostra dualitat.\nPerquè aquesta condició dual, càrrega i privilegi d’aquells que decideixen trencar alguns esquemes i capbussar-se, sense necessitat, en profunditats socials i nacionals que no els pertoquen, hauria de ser com a mínim, digne d’estudi. Perquè no negarem que els envolta un cert risc d’hipocresia. I perquè qualificar-ho d’heroïcitat seria massa autocomplaent.\nSer dual comporta haver tastat la mediocritat de l’opulència i haver envejat l’estoïcisme i la dignitat de la pobresa. Ser dual et permet dinar amb liberals i sopar amb abertzales amb el mateix somriure i companyonia. La dualitat possibilita que aquelles esquenes acostumades a matalassos de làtex, fruisquen sense cap misteri d’una nit al ras, al cim pedregós del Puig Campana. El dualisme implica viure en ciutat i enyorar un poble. Rebre l’educació escolar mitjançant la llengua que no sentim a casa. El vegetal amb pernil. Haver rosegat altars i anys després somiar amb expropiar-los. Plis plai sense gel a l’Alcoià i burret amb dos glaçons a la Marina. De clàssica a tecno. De vals a salsa. D'ordinador a màquina precintadora...\nTant fa. Parlem, en definitiva, de cercar la flexibilitat en detriment de la puresa. De gaudir de la diferència i evitar postures estantisses. I això, per a aquell que ha sovintejat realitats tan heterogènies i animetes tan diferents, més que un mèrit, es tracta d'un hàbit natural que condiciona per sempre la pròpia personalitat.\nPublicat per Agostí Tiralí a dijous, de juliol 18, 2013\nCada vegada que llegixc algun dels teus escrits em venen al cap molts records de la meua joventut... encara recorde com en un acte al principat de catalunya un "ortodox" del IPC em va dir que jo mai podia ser d'esquerres perquè mon pare era autònom... el mal era que jo era tan jove i ingenu que vaig estar un temps rumiant sobre el tema....\n20 de juliol de 2013, a les 7:49


Desfent la maleta… mexicana |\n← Serà com si estiguessis aquí\nRacons de Blanes (II) →\nDesfent la maleta… mexicana\nPublicat el Octubre 13, 2011 per meritxellh\nLes maletes són unes companyes de viatge força incòmodes. Primer, costa una bona feinada tancar-les amb la pila de roba que ens emportem. Després, creuem tots els dits perquè no superi el pes permès al taulell de facturació. Un cop al destí, l’obrim i ens adonem que hi falta alguna cosa. A l’hora de tornar a casa, hem d’intentar encabir els records per als amics i familiars entre tot el que ja dúiem. La maleta mexicana no guarda res d’això; si l’obriu, hi trobareu els negatius de Robert Capa, Gerda Taro i Chim Seymour.\nEl viatge de la maleta mexicana va començar el 1939, a l’estudi fotogràfic de Robert Capa a París. El fotògraf va fugir cap els Estats Units. El seu col·laborador, Tchiki Weiss va guardar 4.500 negatius en tres caixes. En una de color vermell, hi va col·locar els rodets de Gerda Taro i Robert Capa. En una altra de verda, hi va posar els negatius de Chim Seymour. El 1940 es va endur la maleta al sud de França. A partir d’aquí, el tresor fotogràfic va anar de mà en mà, fins que se’n va perdre la pista. A principis dels anys 90 va reaparèixer a Mèxic. La maleta ha conservat retrats que expliquen la Guerra Civil. Però entre soldats i refugiats hi ha aquesta imatge curiosa:\nCapa va voler protegir aquests negatius pel seu valor sentimental. André Friedman i Gerda Pohorylle es van enamorar a Paris. Allà, van començar a compartir la fotografia. La situació era complicada per als dos jueus. No es van quedar de braços plegats i van crear un personatge, Robert Capa, un reconegut fotògraf americà. Gerda i André van arribar plegats a Espanya per cobrir la Guerra Civil, però durant el conflicte es van distanciar i Friedman va adoptar definitivament el pseudònim de Robert Capa.\nTot i això, Taro no va viure a l’ombra de Capa. És considerada una de les primeres dones fotoperiodistes. Per desgràcia, també va ser la primera fotògrafa que va morir cobrint una guerra. Gerda Taro va morir atropellada per un tanc durant la batalla de Brunete el 1937. El seu llegat fotogràfic ens acosta a l’altra cara del conflicte bèl·lic, el dia a dia a les trinxeres, els pocs moments distesos que esgarrapaven els soldats i la vida a la rereguarda.\nSegurament el millor amagatall de la maleta ha estat l’interrogant sobre la seva localització. Des de l’estudi fotogràfic de Capa a París fins a Mèxic, qui sap per quantes mans va passar aquesta maleta. Potser, d’entre els qui la van traginar, n’hi havia que no sabien que dins d’aquelles tres caixes hi havia la història d’un país.\nAquesta entrada s'ha publicat en Exposicions, Moments i etiquetada amb fotografia, Gerda Taro, Guerra Civil, memòria històrica, MNAC, Robert Capa. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


gener de 2013 – Pàgina 2 – elsetnans\nOn 14 gener 2013 14 gener 2013 Per elsetnansDeixa un comentari\nOn 10 gener 2013 10 gener 2013 Per elsetnansDeixa un comentari\nOn 10 gener 2013 Per elsetnansDeixa un comentari\nOn 9 gener 2013 Per elsetnansDeixa un comentari\n2 . COMPARTIR. La 2 de la televisió francesa pregunta sobre el malestar dels ciutadans. “La gent se sent conduïda des de fora -respon el filòsof Roger-Pol Droit-, i té moltes dificultats per trobar el seu lloc”. “Estem deixant de viure junts, perquè els nostres temps s’han desincronitzat”, diu el físic Étienne Klein. “Ja no hi ha un ritme comú, tenim sempre la sensació d’estar en retard sense saber gaire en relació a què”. Les dues reflexions condueixen al mateix punt: la societat s’està esfilagarsant i és difícil saber què compartim.\nOn 5 gener 2013 5 gener 2013 Per elsetnansDeixa un comentari\nOn 4 gener 2013 Per elsetnansDeixa un comentari\nEl Paradise de la Jonquera/L’enganyifa oficial de l’atur\nÉs un cas de màfies. ROBIN TOWNSEND / EFE\nLa primera notícia de l’any, a Catalunya, ens va tornar a portar al macrobordell més gran d’Europa, que el tenim a la Jonquera. El tercer avís de bomba en pocs dies no és cap anècdota. Sobretot si, dues nits abans, hi ha hagut un cotxe bomba preparat per explotar. Ens podem quedar amb la gràcia de pensar què van fer a la intempèrie, de les onze de la nit a les tres de la matinada, prostitutes i clients amb l’espanta-sogres a punt. Però que els artificiers hagin de desactivar un cotxe bomba no és cap broma. El nou conseller d’Interior, Ramon Espadaler, en la primera roda de premsa va anunciar que en mig any havien posat mil multes a prostitutes i clients de carretera. Això és, novament, fixar-nos en la xocolata del lloro d’un problema molt més gros i encara més seriós. És un cas de màfies. La prostitució és un gran negoci i el crim organitzat està en lluita per controlar un territori llaminer perquè els francesos del sud, coneixent que la prostitució al seu país és il·legal, vénen aquí a cardar barat. Segons Roberto Velasco, catedràtic d’economia especialitzat en les clavegueres del diner, els espanyols es gasten 50 milions d’euros al dia en putes. N’hi hauria unes 400.000. I arriba a calcular que si es regularitzés la prostitució, Hisenda recaptaria, només d’IVA, uns 2.100 milions d’euros a l’any. Si Rajoy vol fer aflorar el diner negre, ja sap per on començar. En una Catalunya independent, tampoc no s’hauria de menystenir aquesta font de finançament. Només a les comarques de Girona hi ha 80 prostíbuls de carretera. Quan Montserrat Tura era la consellera d’Interior, una nit hi va voler entrar a treure el nas a veure què hi trobava. Cap sorpresa. Més ben dit, sí, una. Es va topar, com a client, amb l’alcalde de la població. Que no sigui dit que el poder local no col·labora en el sector.\nL’enganyifa oficial de l’atur\nA82 lectors de l’Ara.cat els va agradar el titular que deia "L’atur baixa a Catalunya en 5.135 persones al desembre". Vist així, comparant-ho amb el mes anterior, que és com ho serveix interessadament el ministeri de Treball, la xifra sembla prou bona enmig de l’espiral de males notícies econòmiques que ens engoleix. Si mirem, però, el nombre d’aturats a Catalunya d’ara respecte fa un any, la realitat ens ha de fer posar vermells, i ens adonem que aquí no hi ha miracles de Nadal. Per tant, quan ahir el ministre Cristóbal Montoro va córrer a treure pit i va vantar-se que la seva reforma laboral ha fet efecte fins i tot en temps de recessió, estava, una vegada més, fent-nos combregar amb rodes de molí. És a dir, fent de polític i pensant-se que la resta som o mesells o imbècils. I juguen amb foc. La magnitud de la desesperació de molta gent és tan enorme i la incertesa de poder mantenir la feina els que encara en tenen els fa patir tant que l’anàlisi ha d’anar més enllà de si puja l’atur un 1% un mes o baixa un 0,7% el següent. La clau, per a la societat, és quina sortida donarem a un de cada dos joves que no troba ni tan sols la primera feina. I si la troba, a quin preu? La gent jove sap, i d’aquí ve la frustració generacional, que per primera vegada en moltes dècades ells no seran el doble de rics que els seus pares. Saben, també, que tot i ser la generació possiblement més formada, les seves expectatives i les seves aspiracions tenen un sostre baix. Són els primers que en comptes d’anar endavant aniran enrere. Mai una generació no havia vist que els esperés un futur en què, per més que lluitin, potser no se’n sortiran. I en què per més que treballin, si tenen aquesta sort, no els arribarà per comprar-se un pis. I sense esperança i sense il·lusió costa molt construir res.


Gerard López, nou entrenador de la selecció catalana de futbol\nL'exjugador blaugrana, que substitueix Cruyff a la banqueta, ha firmat per dos anys\nGerard López, amb la samarreta de la selecció catalana. / FEDERACIÓ CATALANA DE FUTBOL\n07 de d’octubre del 2013. Actualitzada 28 de de desembre del 2016 a les 18:32\nLa Federació Catalana de Futbol (FCF) ja compta amb un substitut per a Joan Cruyff. Durant els pròxims dos anys, Gerard López serà el nou seleccionador, segons ha anunciat l'entitat aquest dilluns a través d'un comunicat.\nEn opinió del president de la FCF, Andreu Subies, l'exblaugrana compleix amb el perfil que es buscava, ja que té una bona relació amb els jugadors i manté vincles amb la casa. De fet, va ser campió d'Espanya amb la selecció catalana aleví i amb la sub-17. A més, va ser internacional amb l'absoluta en diverses ocasions. Actualment col·labora amb TV-3 com a comentarista.\nEl nou seleccionador tindrà com a mà dreta a Sergio González, actual segon entrenador de l'Espanyol B, que també fa molts anys que està vinculat a la selecció catalana. A principis d'any va ser homenatjat durant el partit contra Nigèria, que va servir de comiat a Cruyff, per ser el jugador que més vegades ha vestit la samarreta catalana.\nDurant la seva trobada amb Subies, López ha subratllat la importància de defensar la selecció catalana perquè és "una potència mundial". També ha afirmat que vol posar-se mans a l'obra al més aviat possible per estar preparat per a la tradicional cita nadalenca.


El Punt Òmnia tanca el curs 2015-2016 amb el lliurament de 257 diplomes - FÒRUM.ad\nEl Punt Òmnia tanca el curs 2015-2016 amb el lliurament de 257 diplomes\nOn: 27/06/16 16:54\nEl Punt Òmnia de la Seu d’Urgell ha lliurat aquest dilluns un total de 257 diplomes als urgellencs de totes les edats que han pres part en els tallers sobre noves tecnologies oferts durant el curs 2015-2016. L’acte ha comptat amb la presència de l’alcalde de la Seu, Albert Batalla; la tinent d’alcalde de l’Àrea d’Atenció a les Persones, Anna Vives, i la dinamitzadora de l’espai, Ester Collado.\nBatalla ha valorat molt positivament un any més l’àmplia participació en l’oferta formativa i ha remarcat l’aposta del consistori pel Punt Òmnia, “que contribueix a evitar la fractura digital”. L’alcalde urgellenc ha destacat que l’espai formatiu “és un dels millors del país” i ha expressat la satisfacció per la feina feta des de la seva creació, amb l’objectiu principal de posar a l’abast de tothom eines bàsiques per saber utilitzar l’ordinador, les xarxes socials, el correu electrònic, els àlbums digitals o el retoc d’imatge, entre d’altres.\nPer la seva banda, Anna Vives ha fet una menció especial a la tasca d’Ester Collado, “ànima i motor del centre”. Així mateix, Vives també ha volgut remarcar que “cada vegada hi ha menys demanda de formacions inicials, fet que fa pensar que l’acostament de les noves tecnologies a la població ja és una realitat”. I ha afegit: “Hi ha gent d’edat avançada que, per exemple, ja té una bona base i està cursant tallers de més nivell”.\nProjecte Òmnia Kids\nEl Punt Òmnia és obert a tota la ciutadania. Diversos col·lectius assisteixen a programes concrets de formació, com les associacions de dones de la ciutat o el Taller Claror. Cal destacar també que el servei ha posat en marxa enguany el projecte Òmnia Kids, destinat a infants amb trastorn de l’espectre autista. Aquesta iniciativa es du a terme amb la col·laboració del Consorci d’Atenció a les Persones de l’Alt Urgell, a través del CDIAP (Centre de Desenvolupament Infantil i Atenció Precoç). El programa compta amb la implicació del psicòleg Miquel Alet i la treballadora social Sarai Gómez.\nPrevious Post: Dijous se celebra el XVIIIè Cicle de l’Empresa Familiar Andorrana\nNext Post: Canillo disposarà de dos punts de recàrrega de vehicles elèctrics en les properes setmanes


PORTAL NOTÍCIES HISTÒRIA GRUPS COMUNITAT CARMEL CATALÀ PUBLICACIONS FOTOS I VÍDEOS\nDissabte 25 de novembre, a les 16:00h, a la Sala d'Actes de la comunitat.\nJa fa molts anys que ofereix espais de tertúlia sobre temes d'interès per a tots, conferències sobre aspectes educatius i culturals o, simplement moments per a conèxer la resta de famílies que formem part de la comunitat.\nAquest any volen que sigui especial, un any de relleu entre les persones que han gestionat durant molts cursos el Taller de Pares i les noves famílies que vulguin participar en nous reptes i prosseguir el projecte cap el futur. Per tant és un curs per a repensar projectes, fer noves propostes i crear el Taller de Pares que entre tots vulguin per als propers anys.\nHi haurà galetes i cafè!\nQuè és Taller de Passejades?\nLa idea és fer una petita excursió pels voltants de Badalona en grup. Anirem, grans i petits, caminant tranquil·lament, mentre xerrem, ens coneixem i ens divertim. Seran sortides matinals pensades per compartir una estona les famílies de l'Esplai i la Catequesi i totes les de la Comunitat que s'hi vulguin afegir. I per tant pensades tenint en compte que hi haurà mainada petita.\nEn la majoria dels casos la relació entre les famílies que portem la mainada a l'Esplai o a la Catequesi és d'una breu salutació a l'entrada o la sortida de l'activitat. Si els nostres fills i filles són companys i amics, perquè no compartim tots plegats una mateixa activitat? Doncs aquesta és la raó.\nEl proper dissabte 3 de desembre de 2016, mentre les vostres filles i fills estan a l'esplai, és a dir de 16:00h a 18:00h, al taller de pares us oferim una guia per a saber comprar millor.\nSerà un moment on també podem reflexionar què comprem i per què.\nDissabte 5 de novembre de 2016.\nSortida al Puig Castellar i Sant Jeroni de la Murtra\n"Per un consum conscient i transformador"\n"Alimentació, imatge corporal i autoestima: eines de prevenció per las famílies"\nLaia de Ahumada al Taller de Pares\nCafè-tertúlia: "Com podem participar més de l'educació dels nostres fills i filles ?"\n"Famílies d'acollida d'infants"\n"Conviure amb adolescents\nEl Taller de Pares i Mares som un grup de la Comunitat que funciona des fa 10 anys. El formem sobretot pares i mares de nens i nenes de l’esplai i de joves de la comunitat, però està obert a tots els pares i mares que hi vulguin participar.\nL’objectiu d’aquest grup és enriquir-nos mútuament compartint dubtes, inquietuds i experiències. Tots sabem que no sempre és fàcil fer de pare o mare, i sempre va bé parlar-ne amb d’altres i veure diferents punts de vista. És per això que intentem que al Taller hi hagi representants de tots els grups d’edat.\nEns reunim peròdicament per organitzar diferents activitats que ens permetin compartir i aprendre com a pares i mares. Tant poden ser trobades entre nosaltres mateixos, com oferir una xerrada oberta a tothom, convidant un professional expert en algun tema o alguna persona de la mateixa comunitat, per fer una xerrada o conduir un col·loqui sobre un tema determinat. Col·laborem també puntualment en l’organització d’activitats com la Sortida de Comunitat de cada any, les Cra-Cranialades de l’esplai…i sempre que calgui i se’ns necessiti. L’any passat, per exemple, vam oferir a famílies i monitors una sessió de risoteràpia com a cloenda de la festa de fi de curs de l’esplai.\nI vosaltres... què podeu fer?\nPodeu proposar-nos activitats a fer i temes a tractar que us interessin especialment. També podeu participar activament al grup. Qualsevol col·laboració vostra serà benvinguda.


Només la barreja de pedagogia i sancions farà canviar el nostre comportament amb els animals. | SOMCAT\nNomés la barreja de pedagogia i sancions farà canviar el nostre comportament amb els animals.\nPosted at 22:50h in Altres, Nacional, Totes\tby\tinfo@zenzink.com 0 Comentaris\nNomés un canvi de mentalitat que s’ha de treballar fermament entre la població, combinat amb forts càstigs administratius i penals pels qui abandonen animals podrà frenar aquest tipus de comportaments.\nPer nosaltres no quedarà ….\nSOM Catalans, molt més que un partit polític tradicional.


L'Ajuntament de Corbins aprova el pressupost de 2022 per unanimitat - TOTLLEIDA\nPer totlleida Última actualització Dic 25,2021\nL’Ajuntament de Corbins ha aprovat per unanimitat en el ple extraordinari celebrat aquest dijous els pressupostos per l’any 2022. Uns comptes que ascendeixen als 1.468.280,29 euros, amb un increment de quasi el 4% respecte a l’exercici anterior.\nEn el capítol d’ingressos, el pressupost puja, per una banda, quasi un 44%, com a resultat dels impostos de rústica, urbana, vehicles IAE, entre altres. Tots ells “molt rellevants en el dia a dia del consistori”, ha assenyalat l’alcalde de Corbins, Jordi Verdú. D’altra banda, en el marc d’ingressos, un 32% arriben de totes les ajudes del fons de cooperació municipal de la Generalitat, els fons de l’Estat i diverses subvencions de la Diputació de Lleida.\nEls comptes també contemplen la venda de dos terrenys municipals amb subhasta, que es durà a terme a principis d’any. Aquesta operació suposarà tirar endavant les grans inversions a Corbins, ja que “les subvencions de la Generalitat no assoleixen tot l’import de les obres. Així, amb aquesta venda de terrenys, no serà necessari fer tant ús del romanent de tresoreria”, ha afirmat Verdú.\nEn aquest sentit, l’alcalde assenyala que aquest romanent es coneixerà cap al mes de febrer o març, un cop es realitzi la liquidació de 2021, “però estem convençuts que quedarà palesa la bona feina d’estalvi i gestió que repercutirà en l’impuls dels projectes previstos al municipi”.\nAquests grans projectes són les obres de millora dels camins municipals i asfaltat de carrers. Una obra endarrerida dels pressupostos participatius per l’augment dels preus de matèries primeres i de llarga tramitació i que té l’objectiu de “facilitar l’activitat de les empreses agrícoles del municipi”, assenyala Verdú. Una altra inversió destacable és la millora del cementiri municipal\nEn l’apartat de despeses de personal s’incrementa fins als 100.000€, suposant el 30% del total. Altrament, el 36% de despeses sorgeixen de les tasques de manteniment, energies, serveis externs, neteja, entre altres.\nL’altre capítol important del pressupost de despeses, és el referent als crèdits que, amb l’acceptació de la pròrroga del pla d’ajust de l’estat, baixa considerablement, un 11 %, que puja 172 mil euros per reduir deute.\n“Aquest allargament amb el deute, ens alleugereix a poder disposar dels romanents per ajudar a finançar les obres previstes i tenir un bon control de la tresoreria del nostre dia a dia”, afirma Verdú. Amb tot, l’objectiu de reduir el deute consistorial a menys del 110% com marca el límit de l’Estat “està molt a prop, ja que sense la crisi sanitària ja l’haguéssim aconseguit i en aquests moments estem poc més de 10 punts per sobre”.\nJordi Verdú ha afirmat que malgrat la situació adversa derivada de la covid-19, que van suspendre algunes regles fiscals de l’Estat “continuem tenint uns comptes positius que ens permeten aprovar el pressupost. El superàvit i la capacitat de finançament pròpia, són senyal inequívoc de la bona salut financera i de tresoreria de l’ajuntament, amb gairebé 200.000€.\nUn dels punts aprovats destacables durant el ple és l’aprovació de la moció sobre la sentència del 25% del TSJC i de suport i adhesió al manifest somescola.cat. Verdú ha afirmat que la moció pretén “denunciar que cap tribunal pot usurpar la capacitat dels centres educatius”, ja que “el model d’escola catalana és un èxit i un exemple d’immersió lingüística que, precisament per això, rep un nou atac que de retruc ho fa a la nostra llengua i país”. Per això, conclou l’alcalde, “el nostre ajuntament i poble està al costat dels docents i els centres”.\nL’Ajuntament va tornar de nou a celebrar el ple telemàticament, arran de l’increment de casos de la covid-19. Una sessió que igualment es va poder seguir per les xarxes socials.


desembre | 2015 | Per la Dignitat – Grup d’opinió\nPREGUNTES OPORTUNES – 200\nTenim moltes preguntes després de les eleccions del 20-D.\nPodríem preguntar-nos: Per què…\n…hi ha polítics i partits a Catalunya que demanen el vot per castigar a qui els voten?\n…hi ha votants a Catalunya que voten a partits que no els representaran a ells i sí a votants espanyols?\n…hi ha votants que prioritzen la seva ideologia, potser la seva ràbia, potser la seva protesta i voten a opcions que castigaran severament a les seves famílies?\n…hi ha votants “independentistes” que diuen preferir el “original” i acaben votant a partits aliens a Catalunya?\n…hi ha votants que prefereixen ser una regió espanyola cada cop més “dependent” en lloc de ser un pròsper país europeu independent?\n…hi ha votants que opten per models polítics colonialistes o d’utopies fracassades en lloc de votar per models propis, europeus?\n…hi ha votants que es diuen demòcrates i voten a partits espanyols o a Catalunya que no són veritablement demòcrates i no deixen votar?\n…hi ha votants que renuncien al benestar de les seves famílies pel que generen i aporten i voten als qui obliguen a retallades en educació, sanitat, infraestructures, serveis socials?\n…hi ha votants que prefereixen ser castellanitzats en lloc de defensar i potenciar una identitat pròpia?\n…hi ha votants que renuncien a materialitzar una autèntica justícia social per al seu entorn i voten als qui la impedeixen?\nTenim moltes preguntes… però, ÉS NADAL! No les farem.\nDiuen que el vol d’una papallona pot originar un huracà. Ens imaginem el que poden aconseguir gairebé dos milions de papallones independentistes a Catalunya aletejant conjuntament i volant en una mateixa direcció…? Què aportaria això per a tots els que viuen, treballen, tributen, a Catalunya en BENESTAR, DEMOCRÀCIA REAL, JUSTÍCIA SOCIAL, DIGNITAT, IDENTITAT?\nAconseguir-ho és el que desitgem a tots els nostres lectors, difusors, de les preguntes, conciutadans, de Catalunya. Fins i tot a aquells que s’hi oposen a aquests beneficis. Per això… MOLT BONES FESTES I UN 2016 QUE ENS APROPI A LA LLIBERTAT i LA DIGNITAT DEMOCRÀTICA que ens mereixen .\nAquesta entrada s'ha publicat en POLÍTICA el 22 desembre 2015 per Per la Dignitat Grup d'opinió.\nPREGUNTES OPORTUNES – 199\nQuè proposa Ciutadans el 20-D? Publicat: “L’únic vot per garantir la unitat dels espanyols és Ciutadans” Aquesta unitat… serà voluntària o imposada per força com ja fa el PP? Publicat: “Votar C’s és l’única opció de derrotar el sobiranisme”. És una “nova forma de política” afrontar un moviment social tan important com una “batalla” a guanyar? Derrotar el sobiranisme modificarà la consciència, la dignitat, el desig de llibertat i benestar que desitgen tants catalans? Alguna proposta per els qui volen independitzar-se desitgin seguir a Espanya amb satisfacció? Cap ni una! Només amenaces. Des de la coherència, què justifica votar a C’s el 20-D?\nQuè proposa el PP? Publicat: “Contra l’independentisme català asfíxia econòmica i inhabilitació de funcionaris”. No és anar en contra de prop de dos milions de votants a Catalunya? Això no li importa! Asfixiar més encara? És el que faria un estat veritablement democràtic o el que fan els estats autoritaris, colonialistes? Aconseguiran aquestes mesures una adhesió voluntària i positiva de tots els catalans que “patiran” aquesta asfíxia? No perjudicarà també als “seus”? Tampoc els importa! Alguna proposta perquè els qui volen independitzar-se per dignitat democràtica, pel benestar que mereixen, desitgin seguir a Espanya? Cap! Només amenaces. Des de la coherència, què justifica votar al PP el 20-D?\nQuè proposa el PS©OE? Publicat: “Reforma de la constitució per a un nou estatut” “Federalisme” És possible una reforma constitucional “satisfactòria”, o el federalisme, sense suport d’altres partits espanyols? No! Van respectar l’estatut votat majoritàriament en el Parlament? No! Van respectar els successius governs espanyols ni tan sols el que va quedar d’aquell estatut “raspallat” per ells? No! El màxim que Espanya pogués oferir donaria resposta al mínim al que aspira la majoria de la societat catalana en dignitat, llibertat, autogestió de tots els recursos cara al benestar i justícia social que mereix i exigeix? Ho sotmetran a aprovació de la societat catalana? I si aquesta el que vol és independència en comptes de dependència que ja sap com és de nefasta? Hi haurà votants catalans que vulguin tornar a ser enganyats i, en qualsevol cas, seguir sent “dependents” el 20-D? Des de la lògica… què justifica votar PS©OE el 20-D?\nQuè proposa En comú/Podem? Publicat: Rabell: “Sóc partidari d’una proposta d’encaix nacional federalista” “Proposarem un referèndum perquè Catalunya decideixi”. Quines possibilitats té aquesta proposta amb el PP i C’s clarament en contra del federa-lisme i afegeixin-se els altres partits espanyols? Quina proposta “concreta” fan, real i possibilista, perquè tants catalans puguin i vulguin seguir “satisfets” a Espanya? Cap! “Podem… senzillament, “no pot”. Des del realisme… què justifica votar Podem el 20-D?\nQuè proposa Unió? Publicat: “Representem l’únic catalanisme moderat, centrat, dialogant”. Quins resultats positius ha donat per a Catalunya? Cap! De què va servir votar Unió el 27-S? De res! Quina proposta té per a Catalunya que sigui millor que la dels partits independentistes? Des del possibilisme… què justifica votar Unió i que no sigui un vot en contra?\nAquesta entrada s'ha publicat en POLÍTICA el 14 desembre 2015 per Per la Dignitat Grup d'opinió.\nPREGUNTES OPORTUNES – 198\nFins on arriba la responsabilitat d’un vot el 20-D? Es diu: “La responsabilitat d’una decisió arriba fins a on ho facin els seus efectes”. Votar és decidir? Sens dubte! Què…? Als qui esperem ens representin per a la gestió del tipus de societat que volem i els serveis que esperem d’ella. Com triar entre diverses opcions…? Proposem algunes preguntes “oportunes”:\n– Creiem important per al present i futur de les nostres famílies un Benestar i Qualitat de Vida pel que generem i mereixem… en lloc del nivell que ens “permeti” l’estat espanyol que és qui recapta, explota, discrimina, castiga, incompleix pressupostos i lleis a que està obligat a complir a Catalunya?\n– Volem ser tractats amb la Dignitat que mereixem… en lloc de ser sistemàticament ignorats, amenaçats, tractats com a súbdits de la seva última colònia?\n– Desitgem viure en un sistema Veritablement Democràtic, modern, avançat, europeu… en lloc d’un estat sense separació de poders, que incompleix una constitució obsoleta a la qual s’aferra, manega un constitucional dirigit i una fiscalia general com a única solució a la reacció justa de la societat catalana?\n– Pretenem materialitzar una Justícia Social avançada, que és possible pels recursos que generem… en lloc de veure passivament com creix la pobresa extrema a Catalunya, hi ha dificultats creixents per a atencions socials per culpa de l’asfíxia econòmica a la qual ens sotmet l’estat espanyol?\n– Desitgem conservar i potenciar la Identitat com a nació històrica que és Catalunya, amb els seus valors, cultura, llengua… en lloc de permetre que es converteixi en una regió espanyola i castellanitzada…?\n– Quines propostes fan els diferents partits polítics de cara a aquestes exigències ineludibles per a “tots” els que vivim a Catalunya, ideologies a part. Qui, a Catalunya, representarà i defensarà amb més possibilitats el nostre Benestar, la nostra Dignitat, la Democràcia Real, la Justícia Social i Identitat? I qui actuarà “en contra” d’aquests valors?\n– Ens interessen aquests 5 “valors” per al present i futur de les nostres famílies…? Quins resultats i evolució ofereix l’actual “dependència” de l’estat espanyol? L’actual situació és conseqüència del que vàrem votar en eleccions anteriors. El 20-D hi ha una nova oportunitat! Des de la coherència, la lògica, quina decisió prendre? Quin efecte tindrà en les nostres vides? Més Benestar o més asfíxia, retallades…? Més Dignitat o més submissió, Més Democràcia o més pseudodemocracia, submissió? Més Justícia Social o més injustícies, pobresa, retallades…? Més Identitat o més castellanització…? Quins efectes positius o negatius tindrà i com afectarà a les nostres famílies cada vot…? Si som responsables davant les nostres famílies… què hem de votar el 20-D…?\nPREGUNTES OPORTUNES – 197\nQuè fa la constitució espanyola a la societat catalana? Publicat: Tom Burns “La Constitució ameri-cana Limita el poder, a Espanya reemplaça el franquisme”. I a Catalunya, no l’empresona? no anul·la la Democràcia quan invalida el que decideix el seu parlament per majoria, quan impedeix que la societat pugui expressar-se? Mereixen un sol vot el 20-D els partits que utilitzen la constitució espanyola per castigar a la societat catalana, negar-li el seu desig d’expressió, de llibertat?\nReforma de la constitució… “ara”? Publicat: “Els partits espanyols, fins i tot el PP, accepten reformar la constitució espanyola perquè Catalunya encaixi en ella”? Ara es preocupen? Aquesta reforma reconeixerà a Catalunya com la “nació que és” i amb “totes” les seves conseqüències? Acceptarà que Catalunya pugui decidir lliurement el seu futur? El màxim que puguin oferir coincidirà amb el mínim que Catalunya exigeix i mereix en finançament pel que és i aporta, per la seva dignitat, la seva identitat, la justícia social que vol materialitzar? Res indica que sigui possible. Publicat: “Es pot parlar de tot menys d’independència”. Llavors…? Publicat: “Un nou estatut per a Catalunya” Què suggereix el que varen fer amb l’Estatut “raspallat” primer i anul·lat després pel TC…? És fiable l’estat espanyol? Ja han demostrat que no. Aquesta reforma serà imposada o sotmesa a votació només pels catalans? Mereixen un vot els qui ignoren a la societat catalana i la tracten com colònia sotmesa i explotada? Què votar el 20-D? Independència i els seus beneficis o més dependència i les seves negatives conseqüències…?\nPot “Podem” realitzar el que promet? Publicat: “Podem promet el referèndum d’independència”. Suggereixen les enquestes que tindrà majoria absoluta? No! Estan els altres partits espanyols majoritaris disposats al referèndum? No! Llavors? Per què promet Podem el que “no pot” complir…? Podrà aportar més i millor benestar als catalans pel que generen, recursos per a una justícia social que mereixen tantes famílies catalanes castigades per l’explotació de l’estat espanyol i les seves polítiques econòmiques? Què ofereix aquesta opció als catalans que sigui millor que el que ofereixen els partits pro-independència? És coherent votar a qui no podrà complir?\nSaben “bé” a qui i què votaran els que optin per C’s? Publicat (Público.es): Contractistes militars d’EUA van finançar en 2009 la campanya electoral europea de C’s. Empresaris vinculats als serveis d’intel·ligència d’EUA van finançar el partit d’Albert Rivera per convertir-lo en la marca espanyola de la ultra conservadora ‘Llibertes’ per a les eleccions europees, candidatura que va encapçalar Miquel Durán, actual advocat del número dos de Gürtel, Pablo Crespo, i persona de confiança de Bárcenas”. Si això és cert… per qui optaran els possibles votants de C’s? Tenen en compte allò de “digues amb qui vas i et diré…? Publicat: “Si guanya C’s s’acaba l’independentisme”. Com ho faran per ignorar a la meitat de votants catalans? Votar a C’s significarà votar per més i pitjor “dependència”? En què milloraria la qualitat de vida, la justícia social, la dignitat, la democràcia, dels catalans si guanya C’s? Si es pot ser independent per què voler ser dependent de qui que “ja” anuncia que retallarà, limitarà, imposarà…?\nAquesta entrada s'ha publicat en POLÍTICA el 7 desembre 2015 per Per la Dignitat Grup d'opinió.\nPREGUNTES OPORTUNES – 196\nLa democràcia subordinada a la constitució espanyola o a l’inrevés? Publicat: “El Constitucional anul·la, per unanimitat, la resolució independentista del Parlament. El Tribunal argumenta que no és lícit contraposar legitimitat democràtica i legalitat constitucional”. Això s’ha de llegir dues vegades: No-és-lícit-contraposar-legitimitat-democràtica-i-legalitat-constitucional? Entén aquest tribunal que la “legitimitat democràtica” no es pot oposar a una carta magna obsoleta, sectàriament interpretada i aplicada a Catalunya? Quin país veritablement democràtic defensaria això? És democràtic un estat, ho són uns partits, que defensen aquesta posició? Què han de votar el 20-D els autèntics demòcrates catalans? Democràcia o… antidemocràcia…?\nDia de la Constitu QUÈ…? Publicat: Rajoy. “Ningú està per sobre la llei”. Cotarelo: “L’encarregat de transmetre aquest missatge és un òrgan polític desprestigiat i mancat de crèdit com el Tribunal Constitucional que es troba en tan penosa situació perquè el PP s’obstina a utilitzar-ho com el seu braç jurídic i, a sobre, el partit del govern ha posat de president a un ex-militant d’aquest mateix partit”. Què poden celebrar els veritables demòcrates de i a Catalunya el dia de la constitució? A qui serveix realment aquesta constitució i el tribunal que la interpreta de manera tan partidista? És coherent votar el 20-D a partits que defensen un document que tant perjudica la societat catalana?\nAguantaria una auditoria la constitució espanyola? Publicat: “Garantir la convivència democràtica dins de la Constitució i les lleis conforme a un ordre econòmic i social just”. S’aplica a Catalunya aquest “ordre econòmic i social just”… o s’asfixia, es limita, es restringeix? Publicat: “Consolidar un Estat de Dret que asseguri l’imperi de la llei com a expressió de la voluntat popular”. Es permet que s’expressi la voluntat popular dels catalans? Publicat: “Protegir a tots els espanyols i pobles d’Espanya en l’exercici dels drets humans, les seves cultures i tradicions, llengües i institucions” Es protegeix la cultura catalana, la seva llengua i institucions (Parlament) o se les hi ignora i retalla progre-ssivament? Publicat: “Promoure el progrés de la cultura i de l’economia per assegurar a tots una digna qualitat de vida”. Viuen les famílies catalanes amb la qualitat de vida que mereixen pel que generen i aporten o són cada vegada més asfixiades, explotades, com confirmen els constants dèficits…? Publicat: “Establir una societat democràtica avançada”. Sense separació de poders, amb la justícia i el constitucional subordinat al govern, per tants fets demostrats… qui pot dir que Espanya és una societat democràtica avançada? Publicat: “Col·laborar en l’enfortiment de relacions pacífiques i d’eficaç cooperació entre tots els pobles de la Terra”. Demostren els fets que el govern de l’estat col·labora en l’enfortiment de relacions pacífiques amb Catalunya, que cooperen amb ella…? O Catalunya no està en “la Terra” i ja està a l’espai exterior…? Quines conclusions ofereix aquesta auditoria? De què els serveix als catalans la constitució espanyola…? Què votaran el 20-D? Seguir enganyats i sotmesos o… aspirar a una constitució que realment sigui de “drets” i no “d’obligacions”?


Thor Hushovd aconsegueix la victòria en la cinquena etapa de la Vuelta a l'esprint final\nEl noruec Thor Hushovd, de l'equip Crédit Agricole, ha aconseguit la victòria de la cinquena etapa de la Vuelta Ciclista a l'esprint final, en el recorregut disputat entre les localitats d'Alcázar de San Juan i Conca, d'un total de 176 quilòmetres. Hushovd ha entrat acompanyat per Martín Perdiguero i Josep Jufré. L'australià Brandley McGee continua una jornada més de líder. Aquesta cinquena etapa ha suposat la retirada d'Iban Mayo de la Vuelta, per culpa del dolor a l'espatlla i a les cervicals.\n31/08/2005 - 00.00 Actualitzat 31/08/2005 - 20.30\nQuan els ciclistes han passat per l'alt del Castillo, els velocistes s'han quedat sense opcions, oportunitat que ha aprofitat Hushovd per imposar-se a l'esprint en un grup on hi havia la majoria dels favorits. D'aquesta forma, el noruec ha trencat la ratxa victoriosa d'Alessandro Petacchi.\nIban Mayo diu adéu a la Vuelta\nIban Mayo s'ha convertit en el protagonista de la cinquena etapa de la Vuelta. El corredor de l'Euskaltel s'ha retirat en el quilòmetre 93. Mayo, ja sense opcions, estava a més de 8 minuts del líder, ha dit prou a conseqüència del dolor a l'espatlla i a les cervicals.\nBertagnolli s'imposa en la segona etapa de la Vuelta i McGee se situa líder\nPetacchi aconsegueix la segona victòria consecutiva a la quarta etapa de la Vuelta\nLa Vuelta Ciclista a Espanya fomentarà la lectura obsequiant els guanyadors amb llibres\nTot a punt per a la Vuelta a Espanya, que comença avui, on faltaran les grans estrelles\nEl rus Denis Mentxov, primer líder de la Vuelta a Espanya\nL'italià Alessandro Petacchi, del Fassa Bortolo, s'adjudica la tercera etapa de la Vuelta


COM PASSAR-S’HO PIPA AMB L’ESTADÍSTICA. INFERÈNCIA MATEMÀTICA A SECUNDÀRIA\noctubre 14, 2019 admin Comunicacions (II) Jornada Leave a comment\n1Moisés Gómez-Mateu moises.gomez.mateu@upc.edu\n2Carles de Cubas carles.decubas@plamarcell.net\n1 Departament d’Estadística i Investigació Operativa, UPC\n2 Institut Pla Marcell, Cardedeu\nL’estadística, i concretament la inferència matemàtica, ha estat tractada tradicionalment en segon pla a secundària. En canvi, el dia de demà resultarà de vital importància pels estudiants la utilització d’eines estadístiques inferencials per afrontar i resoldre problemes de la vida quotidiana i professional. Es per això que l’ensenyament del raonament inductiu científic hauria de passar a prendre una part prioritària en educació.\nPresentem una proposta per apropar el raonament estadístic-inferencial bàsic als alumnes d’ESO, essent extensible al batxillerat. Ho enfoquem mitjançant activitats manipulatives i eines TIC/TAC divertides que inclouen un estudi estadístic complet basat en el món dels videojocs, així com una activitat on els alumnes analitzen i estimen diferents paràmetres a partir de bosses de fruits secs amb pipes. Les activitats han estat dutes a terme amb alumnes de 1r d’ESO a l’institut Pla Marcell de Cardedeu i enregistrades parcialment amb vídeos i fotografies. Actualment s’està redactant un article per ser enviat a una revista de divulgació matemàtica.


tallers acollida dones immigrants: La Dona a Campanet\nUna de les activitats que s'han desenvolupat a Campanet en el marc de la celebració del Dia Internacional de la Dona és el concurs de fotografia "La Dona a Campanet".\nAvui hem visitat l'exposició.\nLa nostra idea era que les dones marroquines accedissin a participar-hi, però ens hem hagut de conformar amb que hagin vingut com a observadores a visitar l'exposició de les fotografies, algunes fetes pels seus fills.\nTot i que la foto guanyadora -just a sobre aquestes línies- no ha tingut com autor a cap infant d'origen marroquí, la seva participació ha estat ben original i creativa, com podeu veure a les següents imatges.\nSabent la complicada relació que hi ha entre la cultura musulmana i les fotografies, consideram que aquesta iniciativa ha estat un èxit més, tant de participació com d'integració del col·lectiu dins la vida cultural del poble. Continuam el camí...\nPublicat per grup de treball tallers de llengua a 18:47


Enviar aquesta notícia per e-mail Imprimir aquesta notícia cultura 17. 11. 2021 Compartir a Twitter Compartir a Facebook\n"Ciutadanies i territoris", jornades per reflexionar sobre memòria, identitat i territori\nFins diumenge, al Centre d'Art Tecla Sala i a l'Edifici Freixas\nReflexionar sobre memòria, identitat i territori. Aquest és l'objectiu de les jornades "Ciutadanies i Territoris" que a partir d’aquest dimecres i fins diumenge es fan al Centre d'Art Tecla Sala i a l'Edifici Freixas. Les jornades consten de xerrades, taules de diàleg, una exposició amb la col·laboració del Festival Loop i un recorregut pel riu Llobregat.\nDurant els últims 5 anys a L'Hospitalet han arribat galeries d'art, agents culturals, associacions i centenars d'artistes, i això ha comportat la regeneració de sectors productius locals que estaven en hores baixes. És en aquest context que l'associació cultural Assaig 7 i el laboratori d'arts contemporànies Espai 10 han creat les jornades "Ciutadanies i territoris" on es vol reflexionar sobre aspectes com per exemple, intentar evitar la desaparició de les memòries locals amb la gentrificació.\nSegons ha explicat l’artista i membre d’Assaig 7, Andrea Leria, l’objectiu és “fer visible allò que ara és invisible” ja que només si humanitzem i posem rostre a totes les persones que formen part de la trama del barri tindrem futur.\nLa conferència d'obertura té lloc dimecres 17 de novembre a les 18:30 hores al Centre d’Art Tecla Sala i anirà a càrrec del col·lectiu Stalker, dedicat des de 1995 a fer investigacions i accions al territori posant especial atenció a les realitats marginals de territoris abandonats i en transformació.\nDijous, 18 de novembre, es podrà visitar a l’Edifici Freixas una exposició pop up amb 4 peces audiovisuals. Tres són del col·lectiu Stalker i l'altre és del fotògraf Michel Morea. Divendres, 19 de novembre, hi haurà taules de diàleg que comptaran amb la participació d’artistes i agents del Districte Cultural. Finalment, diumenge 20 de novembre a les 11 hores es farà una caminada pel riu Llobregat que busca recuperar històries i memòries col·lectives locals. El punt de trobada és la parada Hospitalet de Bellvitge de la L1 del metro.


Parc del Valira i claustre modern - La Seu d'Urgell Medieval\nA finals del segle XX el creixement de la ciutat i la planificació urbanística van exigir l’execució de noves intervencions a l’entorn del riu Valira. Es tracta d’un parc fluvial, situat a la riba esquerra del riu Valira al seu pas per la Seu d’Urgell.\nUn dels seus elements més destacables és el claustre dissenyat per l’arquitecte urgellenc Lluís Racionero. Aquest claustre és una rèplica del claustre de la catedral de la Seu, amb un llenguatge actualitzat al segle XX, que es focalitza en els capitells on s’hi representen diverses fites de la història d’aquesta centúria.\nD’aquesta manera, els capitells esdevenen espais d’expressió que mostren referents contemporanis: actors, polítics, religiosos, futbolistes i científics, així com també els “monstres” encarnats en els dictadors del segle XX: Franco, Hitler i Mussolini. Tot plegat una història del segle XX tallada en pedra que es va inaugurar el 1990 i que va ser objecte depolèmiques per la inclusió dels dictadors.\nParc del Valira i claustre modern\nAnterior: 2. Seminari Conciliar Següent: 4. Parc del Segre


Dia de la dona treballadora | Tarragona World\nhttp://www.ivoox.com/feminisme-dona-treballadora_md_17414793_wp_1.mp3 Ir a descargar\nAvui hem parlat de feminisme i de les reivindicacions de les dones i especialment de les dones treballadores. Encara falta molt per arribar a un món on una dona cobri lo mateix per fer la mateixa feina d’un home.\nHem parlat de feminisme, demà es el dia de la dona treballadora. Aquest dia recordem la mort de 129 treballadores d’una fàbrica t èxtil a Washington Square, Nueva York el 8 de Març de 1.857. Prop de 40 mil dones s’havien posat en vaga per exigir cobrar el mateix sou que els homes. Diuen que el propietari de la fàbrica les va tancar dins per a que no puguessin anar a la vaga. En el moment que es va produir l’incendi estaven cosint camises de color violeta. Per això es va agafar aquest color per representar a la dona treballadora.\nI es que la reivindicació de les dones per tenir els mateixos drets que els homes es tan antiga com la nostra societat. De fet, fins el Concili de Trento al 1.545 es dubtava que les dones tinguessin anima. Així les dones eren una propietat, el pare decidia amb qui es casava la seva filla sense que ella s’hi pogués oposar. Fins no fa gaire havien collegis per nens i per nenes, el que no s’explica es que els temaris eren diferents. Les noies no necessitaven aprendre tant d’historia o de matemàtiques i tenien altres assignatures com cosir o cuinar que les preparava per ser bones esposes.\nAixí vivim en una societat que assigna uns rols en funció dels genitals amb els que neixes. Segons ets home o dona t’has de comportar d’una manera o d’altre. Pots ser el president d’una gran empresa o la seva dona. Perquè vivim a una societat on les dones son aproximadament el 50%. En canvi, quan mirem els puestos de poder les dones son minoria. Només el 20% dels directius del Ibex35 o dels càrrecs de govern son dones. Això vol dir que una dona ho té molt més difícil per arribar a un lloc de responsabilitat.\nEl article 14 de la Constitució diu: ”“Los españoles son iguales ante la ley, sin que pueda prevalecer discriminación alguna por razón de nacimiento, raza, sexo, religión, opinión o cualquier otra condición o circunstancia person però a l’hora de la veritat aquest article es queda penjat a la pared junt amb el dret a una vivenda i un treball digne. Bé per parlar de tot això tenim avui a la Teresa Fortuny, la Leila Melahi i Laura i Itziar de Cau de llunes i organitzadores de la Plataforma 8M\nPosted by tarragonaworld in Programes\n← Clàusules Abusives\nPrograma valoració de l’any del Pacte a l’ajuntament →\nEntrevista a Agustí Pauné\nXª Setmana del Còmic\nDebat sobre la situació actual\nQuo vadis Catalonia\nView TarragonaWorld101.0’s profile on Facebook\nView @tarragona_world’s profile on Twitter


Escudella, carn d'olla i canelons, les 10 receptes imprescindibles per a aquest Nadal\nI després de Nadal, una alimentació saludable per poder depurar l'estómac\nCom preparar a casa, pas a pas, l'escudella i la carn d'olla segons el cuiner Víctor García, del restaurant Plata Bistró. Un brou sense llegums i amb un galet farcit i gurmet.\nAmb el sobrant de l'escudella, prepareu els canelons de Sant Esteve. I si voleu innovar l'àpat, feu lasanya. El xef Víctor García revela com es pot fer.\nUn debat entre el xef i la cap de sala del restaurant L'Alkímia sobre quin plat fa més Nadal. L'escudella, nostrada i antiga, o els canelons, invent italià, que han complert 200 anys al receptari català? Qui guanya la disjuntiva?\nCinc idees per preparar l'escudella i la carn d'olla, totes diferents i innovadores. Mentrestant, els nutricionistes asseguren que els bullits són una cocció que assegura la digestibilitat dels aliments.\nEls pastissers del restaurant Tickets expliquen com fer torrons a casa. Una de les propostes és de xocolata, mentre que l'altra parteix d'un torró de crema cremada ja fet. Una idea per reciclar torrons més enllà de Nadal.\nLes famílies han de preparar plats diferents si a la canalla no els agraden els àpats de Nadal? Els cuiners i pares com Marc Gascons, del restaurant Els Tinars, expliquen la seva opinió.\nEls xefs expliquen com celebren el Nadal a casa. Són ells mateixos els qui cuinen els plats per a tota la família o se n'encarrega algú altre? Els germans Roca, d'El Celler de Can Roca, i els germans Torres, entre d'altres, ho expliquen.\nQuè en fem de les sobres dels àpats de Nadal i Sant Esteve? La cuinera Carme Ruscalleda explica mil i una idees per reconvertir-los en nous plats. Idees de sostenibilitat a la cuina per no llençar cap aliment.\nDesprés de Nadal, una alimentació saludable ajuda a depurar l’estómac. Els nutricionistes detallen quins són els aliments clau per aconseguir-ho.\nPer Nadal, i també durant tot l'any, els nutricionistes recomanen que les criatures segueixin els patrons de l'alimentació saludable. Quins són? Com s'aconsegueix?


Escolta l’Orquestra Els Escolans, fundada a Sant Sadurní fa 203 anys | A contracorrent\nPublicat el 7 gener 2016 per carlesquerol\nS’ha localitzat un brocanter de Torrelavit ( Alt Penedès), Joan Cuyàs i Amat, que conserva cinc dels sis discs de pissarra (o de baquelita) que la famosa orquestra sadurninenca Els Escolans va gravar a Barcelona el 1933 amb la productora Parlophon. Aquesta orquestra l’havia fundat el 1812 Antoni Torelló i Sàbat, un escolà de la parròquia de Sant Sadurní regida aleshores per mossèn Lluís Fontanilles. A causa d’aquesta circumstància va decidir donar-li a l’orquestra el nom dels escolans. Joan Cuyàs voldria completar la col·lecció amb el disc que li falta, en el qual en una cara hi ha la dansa de Las Tres Gracias i al revers la que porta per títol Piña. Si el teniu o sabeu qui el té us podeu posar en contacte amb ell en el telèfon 610 30 18 47.\nDisc de baquelita gravat el 1933 per l’Orquestra Els Escolans. Cliqueu a sobre i s’ampliarà. DISC CEDIT PER JOAN CUYÀS I AMAT (TORRELAVIT).\nL’Orquestra Els Escolans, fundada a Sant Sadurní d’Anoia el 1812, durant la Guerra del Francès. La fotografia però correspon al primer terç del segle XX . Assegut a primera fila amb un violí a les mans, el director Antoni Torelló de ca l’Escolà. Cliqueu a sobre i s’ampliarà. FONS DE L’AUTOR\nClica aquí i podràs escoltar en autèntica primícia i en una gravació de fa 82 anys, la masurca La Codorniz del mestre Josep Vila i Clariana. DISC CEDIT PER JOAN CUYÀS I AMAT (TORRELAVIT) I ENREGISTRAT EN SUPORT DIGITAL PER PERE VIADER I GUIXÀ (BARCELONA).\nClica aquí i podràs escoltar en autèntica primícia i en una gravació de 1933, el xotis El Escolar del mestre Albert Cotó i Fita (Figueres, 1852 – Barcelona, 1906). La qualitat és menor que la de l’arxiu anterior perquè el revers del disc estava més brut i deteriorat que l’anvers. DISC CEDIT PER JOAN CUYÀS I AMAT (TORRELAVIT) I ENREGISTRAT EN SUPORT DIGITAL PER PERE VIADER I GUIXÀ (BARCELONA).\nEl 1933 l’Orquestra local Els Escolans ─fundada el 1812 i desapareguda el 1959─ es trobava en el seu millor moment artístic i va gravar a Barcelona sis discs de pissarra ( també coneguts com de bacalita en honor del seu inventor, el químic nord-americà d’origen belga, Leo Baekeland), amb la marca Parlophon i amb el següent contingut: 1) a l’anvers el xotis del compositor Josep Vila i Clariana, El filósofo i al revers la polca La Emperatriz de Joan Escalas i Feliu (Vilanova i la Geltrú, 1836 – Barcelona, 1896) ; 2) els vals-jota Espartero d’Albert Cotó i Fita (Figueres, 1852 – Barcelona, 1906) i un altre vals-jota del mateix autor, Guerrita; 3) les polques La serenata i El salvaje ambdues també d’Albert Cotó, 4) els vals-jota El trasnochador i El turista, d’Albert Cotó; 5) el xotis El Escolar d’Albert Cotó i la masurca La Codorniz de Josep Vila i Clariana, i 6) les danses Las Tres Gracias de Josep Maria Solé i Piña de Joan Escalas. L’amic de Torrelavit, el col·leccionista Joan Cuyàs i Amat en té cinc i només li falta el de Las Tres Gracias i Piña. Com que alguns els té repetits estaria disposat a bescanviar-ne per aconseguir la col·lecció completa o bé a adquirir el que li falta. (Telèfon 610 30 18 47).\nEs tracta d’una col·lecció molt rara que no es troba habitualment en els brocanters que es dediquen a la música; en canvi, ves per on, a la fira d’antiquaris de Vilafranca del passat diumenge 13 de desembre s’oferia el llibre que l’Ajuntament que jo presidia va editar l’any 1985 amb el títol Orquestra Els Escolans, tota una època, senyal inequívoca que em faig vell.


Definició de subscripció\nLa subscripció és l’intercanvi d’una comissió per l’acceptació del risc. Es tracta d’una transferència de risc d’una part a una altra i s’aplica més comunament a la indústria de les assegurances, on els clients paguen a una asseguradora per assumir riscos específics. Si es produeix un risc cobert, l’assegurador paga al client una quantitat indicada al contracte d’assegurança relacionat. El terme prové de la pràctica de fer que la persona que assumeix el risc signi el seu nom per sota de la quantitat de risc que va acceptar acceptar.\nEl concepte també s’aplica a la banca d’inversions, on un subscriptor ajuda un client a vendre els seus valors a la comunitat d’inversions. L’assegurador assumeix el risc garantint que els títols es vendran per un preu mínim; el subscriptor marcarà la diferència si això no passa. L'assegurador també pot obtenir un benefici substancial venent els títols a un preu més alt i embutxacant la diferència.\nEls subscriptors poden descarregar una part del risc associat a una transacció formant un sindicat de diverses entitats de subscripció. Si es produeix un risc, l'obligació de pagament relacionada es reparteix entre els membres del sindicat, de manera que cap entitat assumirà la càrrega de tot el pagament.\nEl concepte de subscripció també sorgeix a la banca comercial, on el prestador assumeix el risc que un prestatari no pugui pagar un préstec. A canvi, el prestatari paga els interessos i les comissions d’inici del préstec al prestador.\nUn aspecte clau del rol de subscripció és l'avaluació del risc. La part que assumeix el risc examina els estats financers de l'altra part i el risc relacionat amb la transacció proposada. Basant-se en aquesta informació, juntament amb l’experiència prèvia de l’assegurador en el camp, arriba a un preu al qual està disposat a assumir el paper de subscriptor. Si el nivell de risc sembla ser massa alt, l’assegurador pot negar-se a realitzar una transacció a qualsevol preu.


Riudoms a la llista de Salgado | FemSafareig.cat\nRiudoms a la llista de Salgado\nset. 01, 2011 Enric Jódar Política 0\nPertany a una llista de 140 municipis catalans que encara no han presentat la liquidació de 2010 al Ministeri d’Economia. Tot i que segons Josep Mª Cruset, l’Ajuntament ho presentarà aviat.\nFotografia de la Ministra d'Economia, Elena Salgado. (FOTO:Cedida)\nEl proper mes d’octubre tots els municipis que no hagin presentat la liquidació corresponent no rebran part dels diners que reben del Ministeri.\nL’executiu espanyol ha assegurat que es limita a aplicar la llei d’economia sostenible aprovada al febrer i en vigor des del març. Tot i així el Ministeri ha informat que retindrà els diners pertanyents a aquests municipis fins que aquests no enviïn la documentació necessària i per tant, els municipis no perdran aquests ingressos sinó que no els obtindran fins que no regularitzin la seva situació.\nSegons l’executiu, els pobles que es troben en aquesta circumstància han tingut diverses oportunitats per resoldre-ho i no ho han fet. El termini finalitzava el passat 31 de març però va ser ampliat fins al 31 de juliol, també se’ls va enviar una carta informant als alcaldes de la situació.\nSegons Josep Mª Cruset, l’Ajuntament de Riudoms ja té la liquidació preparada per entregar i no ho ha fet abans perquè per això és necessària la cel·lebració d’un Ple amb convocatòria extraòrdinaria, fet que segons Cruset seria una despesa afegida a les arques municipals. L’executiu local ha preferit esperar a la convocatòria del proper ple que tindrà lloc el dia 6 d’octubre i així poder trametre de manera imminent la documentació necessària al Ministeri un cop realitzada la sessió plenària.\nJosep Mª Cruset ha afirmat que el Ministeri té coneixement de la situació i per tant al municipi no li afectarà en res la mesura.\nLlista de Municipis que encara no han presentat la liquidació (Font: Diari Ara – www.ara.cat)\nResteu pendents a més informació.


El ‘Ratpenat’ tanca el cau – Arxiu d'actualitat local\nEl ‘Ratpenat’ tanca el cau\nBy Redacció on 30/01/2012 No Comment\nSegons Informa El Punt Avui L’artesà i artista guixolenc Josep Almar, que també es fa conèixer per l’àlies Ratpenat Baldufí Cargol, exhibeix des de fa més d’una dècada una ingent col·lecció d’escultures i miniatures d’elaboració pròpia, completada amb estris, màquines i eines antigues que ha aplegat al llarg de la seva vida. Ho fa en una pintoresca propietat a la vall de Mascanada, condicionada per ell mateix com a museu improvisat on rep visitants que concerten prèviament la cita per telèfon. I malgrat restar fora dels itineraris turístics oficials, el viatge al seu món paral·lel no deixa indiferent.\nAmb gairebé 63 anys, és un jubilat afable, idealista i entossudit a parts iguals. Però el seu somni –transmetre als joves el passat, la història de les embarcacions del port de Sant Feliu en les darreres dècades i una filosofia allunyada del materialisme– comença a defallir. “Vaig decidir invertir tots els meus estalvis a fer aquest petit museu i el voldria deixar com a llegat a Sant Feliu, el poble on vaig néixer, créixer i on he viscut sempre”, explica. Però mai ho ha entès com un negoci: “amb les visites no en traiem ni de bon tros per permetre’ns les mesures adequades de conservació”, com ara climatització i aïllament.\nAlmar ha cercat amb insistència l’ajuda del consistori, però l’alcalde de la ciutat, Joan Alfons Albó, admet que no tenen gaire marge. “Hem posat cartells de senyalització, l’hem inclòs en els itineraris culturals com la resta de museus privats i diversos cops li hem encomanat el disseny i la confecció de regals institucionals i trofeus” de guardons atorgats per l’Ajuntament, relata. També li han ofert traslladar peces a sales municipals, però Almar entén la col·lecció com un tot. Albó sosté que per poder rebre subvencions hauria de tramitar l’alta de l’activitat.\nL’artista admet que sovint li han ofert diners a canvi, sobretot, de les miniatures navals. També ha tingut alguna oferta ferma per a l’adquisició de tot el fons: “Molta gent m’ha corregut al darrere, i totes les barques estarien venudes, però sempre les he volgut tenir totes reunides”, admet. De moment, espera a guiar en persona, amb la seva filla i sense presses, les darreres visites que té programades abans de tancar el museu durant una temporada. “Ja vindran temps millors”, confien.\nEl ‘Ratpenat’ tanca el cau added by Redacció on 30/01/2012\nVerificació (no es una màquina) * Time limit is exhausted. Please reload CAPTCHA. sis × = 12


Els assessors de Messi ho desvinculen de la gestió que realitzava el seu pare\nEls responsables del despatx d'advocats que va assessorar sobre l'administració dels drets d'imatge de Leo Messi han desvinculat aquest dimecres al jugador de la gestió que realitzava el seu pare.\nHisenda no va vulnerar els drets de Messi al investigar-lo per frau\nComença el judici contra Messi per suposat frau fiscal\n"Algun contracte el va firmar --el jugador-- davant meu. Ell simplement va dir: 'És tot ok?' Però fora d'això, res", ha assegurat l'assessor Íñigo Juárez, del despatx Juárez Veciana, a la segona sessió del judici a l'Audiència de Barcelona, i tampoc han assistit el jugador ni el seu pare, ja que no tenen obligació de fer-ho fins que els toqui declarar. A les 19.00 hores d'aquest dimecres s'ha sabut que ambdós compareixeran demà dijous.\nEl seu germà i també responsable del despatx, Ángel Juárez, que es va encarregar d'assessorar en la major part de les seves gestions tributàries, s'ha pronunciat en la mateixa línia, insistint que no tractava mai directament amb el jugador: "L'he vist perquè tenia de signar alguns contractes, però venia just en el moment de la signatura i se n'anava".\nÁngel Juárez ha explicat que quan necessitava alguna documentació es la demanava al pare del futbolista, que, igual que el jugador, està acusat de tres delictes fiscals pel presumpte frau de 4,1 milions d'euros a la Hisenda espanyola en les declaracions de IRPF de 2007, 2008 i 2009 en ocultar els ingressos p er els seus drets d'imatge.\n"La documentació es la demanava a Jordi. De Lionel no tinc ni el seu email ni el seu telèfon", ha insistit el testimoni, en la línia de la tesi de la fiscal Raquel Amado, que acusa el pare però no el futbolista, ja que creu que estava al marge d'aquestes gestions, al contrari de l'Advocacia de l'Estat, que demana 22 mesos de presó per a tots dos.\nAquest despatx és el que va assessorar a Jorge Messi per a la creació de les estructures empresarials a l'estranger i que Ángel Juárez ha defensat davant el tribunal com "legals" malgrat que no tributava a Espanya, i ha dit que així li ho va explicar també al pare del futbolista argentí.\nL'estratègia defraudatòria consistia a simular la cessió dels seus drets d'imatge a societats instrumentals radicades en paradisos fiscals --Belice i Uruguay-- i, paral·lelament, formalitzar contractes de llicència, agència o prestació de servei amb altres en jurisdiccions de conveniència, com el Regne Unit i Suïssa, segons les acusacions.\nEncara que totes les parts del procés judicial reconeixen el frau --Messi ja va tornar els diners i va pagar una multa--, la clau serà dirimir si hi ha responsabilitat penal del jugador, que en principi declararà aquest dijous com a acusat en el judici, igual que el seu pare.\nEL GESTOR DEL PATRIMONI\nTambé ha comparegut com a testimoni aquest dimecres el que des de 2009 es va encarregar de gestionar el patrimoni de Messi, Alfonso Nebot, que ha assegurat desconèixer com es gestionaven els drets d'imatge del jugador, ja que ell administrava els ingressos que procedien del FC Barcelona, però de els assumptes fiscals s'encarregava el despatx Juárez.\n"Ells eren els seus assessors fiscals; jo gestionava el patrimoni. Jo li donava la documentació a Juárez i ells feien la declaració", segons Nebot, que ha explicat que llavors ell tenia el seu despatx llogat dins de les pròpies dependències d'aquesta firma d'assessoria fiscal .\nDECLARACIÓ DE LIONEL MESSI\nEl representant de jugadors que va facilitar l'any 2000 l'arribada de la família Messi a Espanya, Josep Maria Minguella, també ha declarat com a testimoni i ha dit desconèixer com tractaven els assumptes fiscals, tot i que sí que ha admès que un col·laborador seu va ser el que va parlar a Jorge Messi sobre el despatx de Juárez.\nEstà previst que el judici segueixi aquest dijous amb la compareixença de perits d'Hisenda i la declaració com a acusats de Messi i del seu pare, que "van a ser sotmesos a un dens interrogatori" --ha advertit a la sala després del judici el representant de l'Advocacia de l'Estat-, i, en principi, la vista acabarà divendres amb les conclusions i informes finals.


Grup Excursionista de Mallorca – Torrent den Vaquer – Torrents.\nTorrent den Vaquer – Torrents.\n2 de setembre: Torrent den Vaquer.\nGuia/Responsable: Pere Mas / Jaume Escalas\nDescripció : En aquesta ocasió ens allunyarem de la zona habitual i realitzarem un recorregut per la Costa de Llucmajor on realitzarem el descens d’un curt torrentó de col·leccionista. Aprofitant que encara ens trobam a l’estiu combinarem el curt descens amb un recorregut a ran de mar on podrem aturar-nos en voler a refrescar-nos a dins la mar.\nSegons la calor i les ganes del grup allargarem el recorregut seguint una sèrie de passos i davalladors utilitzats antigament per pescar i per “contrabando”.\nMaterial: Casc, arnés i descensor. El torrent té unicament 2 salts i es poden desgrimpar. D’ells el primer és l´unic que si es duu el material es pot rapelar per no arriscar amb la desgrimpada. No oblideu el banyador i en tot cas sabates que es puguin banyar per poder entrar i sortir de la mar. Menjar i aigua per passar el dia. Bagues d’ancoratge, mosquetons de seguretat, motxilla i pot estanc\nPreu: socis, 5€; no socis, 25 € (obligatori assegurança B).\nSortida a les 07.30 hores, amb cotxes particulars darrere l’Ocimax\nTipus de recorregut: Travessa.\nHorari sense aturades: 4h hores


Forcall ja ho té tot a punt per a la Fira Ibero Romana, els dies 21 i 22 de juny a la Plaça Major | DiaDia\nInici Turisme, cultura i festes Coses que fer Forcall ja ho té tot a punt per a la Fira Ibero...\nForcall ja ho té tot a punt per a la Fira Ibero Romana, els dies 21 i 22 de juny a la Plaça Major\nLa Plaça Major de Forcall tornarà a convertir-se en el Fòrum de l’antiga ciutat romana de Lesera. Serà els dies 21 i 22 de juny quan se celebrarà la setena edició de la Fira Ibero Romana. Seran els VII Ludi Leserensis.\nEnguany el programa compta amb nombrosos atractius i novetats per a tots els públics. Cal destacar la presentació del llibre “Amor contra Roma” a càrrec de l’escriptor d’origen “forcallà” Víctor Amela. Serà el dissabte dia 21 a les 19h. Així mateix el diumenge dia 22 se celebrarà una visita dramatitzada a l’antiga ciutat romana de Lesera amb la participació de Terra de Llegenda i Legio Fidelis Saguntum.\nPerò a més, a la Plaça Major, s’han previst tot tipus d’atractives propostes. Els xiquets i xiquetes gaudiran de múltiples activitats. Els més menuts podran participar en un taller sobre el casc iber o romà. Així mateix han d’elaborar un mosaic o podran participar al taller Lesera al Mapa mitjançant un trencaclosques gegant. Els personatges romans i ibers aniran desfilant per la plaça. La Legio Fidelis Saguntum i Terra de Llegenda explicaran els detalls de l’armament romà. A més es recrearan combats i rituals ibers.\nNo faltaran escenes com la compravenda d’esclaus o demostracions de cuina romana. Diumenge la poesia arribarà de la mà de les muses i es recrearà el joc més antic del món: la pilota a mà. Els contes romans arribaran de la mà d’Apol · lo i Dafne, les nimfes de les flors i l’aigua.\nEls xiquets es podran submergir en la vida ibera amb un taller sobre el bosc i el mar i un altre de joieria ibera. Els més menuts també practicaran els jocs dels soldats romans. Els gladiadors seran fidels a la seva cita i els combats entre ibers i romans estaran presents per recordar aquests moments històrics.\nDurant tot el cap de setmana es podran practicar jocs d’habilitat o punteria, semblants als de l’època romana i ibera.\n-Implicació de tot el poble.\nLa Fira Ibero Romana és possible gràcies a la implicació de tot el poble de Forcall. El bloc http://firaiberromana.wordpress.com anuncia totes les activitats. Una de les activitats més participatives és l’elaboració de la indumentària per als habitants de Lesera. En ell un grup de voluntàries s’encarreguen de confeccionar vestits perquè tots els veïns tinguin el seu vestit iber o romà.\nA la fira hi participa l’Ajuntament, la colònia Forcallano Catalana, l’associació El Groc, el Grup de Dones dels Tres Rius i la Confraria de la Santantonada, a més de la col · laboració de la Diputació de Castelló.


BECÀRIES BLOG: de novembre 2007\nEls exàmens ja estan aquí. Noooooooo!!!!\nSí sí, ja estan aquí, ja no hi ha marxa enrrere, ha arribat el moment de comerçar-nos a penedir de no haver estudiat durant el curs, de no haver anat a totes les classes, de... bé de penedir-nos de tot allò que ens ha permès viure amb dignitat, però a casa no direm això, a casa direm que el temari és molt complicat, que la profe ens ha agafat en mania, etc etc, si suspenem la culpa mai és nostra, les coses clares.jeje.\nQui va inventar els exàmens? presenteu-me'l que li cantaré les 40.\nDigueu-me de que serveix fer passar una mala estona a unes persones inocentes com som els estudiants. Tot comença la nit abans de l'exàmen, que és quan realment ens donem compte que l'exàmen està allí i encara no hem estudiat res, això provoca malestar general que desencadena en mals de cap, estres, mals de panxa, insomni, vaja, un infern, fins al matí que arribes a classe, et donen un paper o un munt, tots plens de preguntes i t'adones que tot allò que pregunten és lo que tu vas decidir no estudiar perquè no et semblava rellevant, ojo que són raros los profes fican exàmens eh, ja podrien ficar allò que ens hem estudiat.\nI lo més graciós és quan surten les notes, perquè encara tenim esperances, esperances de que em pregunto jo? de que la profe hagi corregit els exàmens amb alguna copeta de més, de que hagin decidit ficar un aprovat general, de que...vaja suposo que és perquè ens agafem a la famosa frase de: "l'esperança és l'últim que és perd", però siguem rahonables, si no has estudiat i has deixat l'exàmen en blanc, com pretens aprovar.\nAixí que des d'aquí si algun estudiant ho llegeix, només donar-li ànims perquè passi aquesta època de la millor manera possible i que tingui clar que sempre ens quedaran les recuperacions.\nPublicat per Pili&Carla a 22:10 2 comentaris:\nEns hem motivat!! Des de fa unes setmanes que anem recopilant paraules que es diuen d'una manera aquí (Tortosa) i d'altra allà (Barcelona). Les escoltem l'una de l'altra, de les classes, de la biblioteca i de tot arreu en general.\nI mitjançant el blog hem decidit penjar-ho.\nDe moment és tot el que tenim, que ja és molt, però estem obertes a qualsevol suggeriment que se us acudeixi. Podeu proposar paraules que conegueu que es diuen de diverses maneres segons la zona territorial.\nAquí us deixem amb el nostre diccionari segons les nostres formes de parlar!\nEsperem que us agradi i ens ajudeu a completar-lo.\nCATALÀ OCCIDENTAL - CATALÀ ORIENTAL\nABADEJO - BACALLÀ\nAIGÜERA - PICA\nALLÍ ON VAIGUES - ALLÀ ON VAGIS\nAMELA - AMETLLA\nANS/ANTES - ABANS\nAUBERGÍNIA/AUBARGINYA - ALBERGINIA\nAUBERT - OBERT\nAVANT - ENDAVANT\nAVORE - AVEURE\nBAJOQUES - MONGETES TENDRES\nCADASQUAL - CADASCÚ\nCALCES - MITGES\nCALCETÍ - MITJÓ\nCARLOTA - PASTANAGA\nCARRASCA - ALZINA\nCOA/COGA - CUA\nCORANTA - QUARANTA\nEGUA - EUGA\nESCARABITXA - ESCARABAT\nESCURAR - RENTAR ELS PLATS\nESPILL - MIRALL\nFERRAMENTES - EINES\nGAVINYET - GANIVET\nGINERAL - GENERAL\nJUSGAR - JUTJAR\nLEJIA - LLEIXIU\nLLANDA/BANDEJA - SAFATA\nLLIGALLO - CAMÍ RAMADER\nLLINTERNA - LOT/LLANTERNA\nMALDAR - RENYAR\nMATALAP - MATALÀS\nMIJA - MITJA\nMILACRE - MIRACLE\nMOIXÓ - OCELL\nNÀIXER - NÉIXER\nNATROS - NOSALTRES\nRATET - ESTONA\nPATACA - PATATA\nPESTETA - BITXO\nPOS - DONCS\nPOVAL/POAL - CUBELL/GALLEDA\nPRIMENTÓ - PEBROT\nPUESTO - LLOC\nRABOSA - GUINEU\nRAILS - ARRELS\nREDONA - RODONA\nRELOTGE - RELLOTGE\nSIGA - SIGUI\nSE CONVERTIX - ES CONVERTEIX\nSAMARU/CUERETA/CULLEROT/NANO - CAPGROS\nTAT - VERITAT\nVATROS - VOSALTRES\nXALAR - PASSAR-S'HO BÉ\nXIC/A - NOI/A\nXIQUET - NEN\nPublicat per Pili&Carla a 23:50 10 comentaris:\nAclariments sobre la conya que es pugui fer amb el nostre nom\nTot i que ens imaginavem que podia passar, també pensavem que la gent seria el suficientment madura com per llegir un blog de becàries i no fer la típica gracieta en relació a la famosa becària que va tenir el Sr. Clinton.\nLa becaria del sr. Clinton es va fer famosa per les seves "arts" de treball, però no per aquest motiu ja s'ha de pensar que totes les becàries treballem igual.\nTot i que ens ho passem super bé a la biblioteca i hi ha molt bon rotllo amb les "jefes" creiem que el fet d'escollir aquest nom queda reflexat en el primer escrit i que no l'hem escollit amb cap segon sentit.\nPublicat per Pili&Carla a 18:20 4 comentaris:\nComencem de nou!!!\nAquí estem, som dos, Carla i Pili, becàries de la biblioteca del Campus Terres de l'Ebre de la URV, sí sí, heu llegit bé, becàries i com el sou no dóna per un diari de paper i un llapis escribim aquí que és gratis.\nLa Carla és de Sant Just (Bcn) i la Pili de Santa Rosa (Tortosa) i tenim 20 i 23 anyets respectivament. Com a presentació ja es suficient, a mesura que anirem escribint ens anireu coneixem més; les coses ben fetes es fan poquet a poquet o de mica en mica (entendreu que tenim conflictes dialèctics.jeje).\nEl perquè del nostre blog? Perquè ha sorgit així, la Carla llegia el blog de la jefa (Clara) i ha sorgit la idea de fer-ne un entre les dos. A més, com a la biblio ens ho passem genial volem que tots en sigueu partíceps (quina parauleta eh, això és categoria.jeje).\nA part, sempre que vulgueu esteu invitats a passar per la biblio, sobretot si sou xics guapos, estudiar potser no estudiareu gaire si estem nosaltres per allí, però riure, riurem moltissim, això segur!!!\nBé, per avui i ja que és el primer dia amb això ens despedim, però no tardarem gaire en tornar a contar-vos alguna coseta.\nPublicat per Pili&Carla a 23:22 11 comentaris:\nbloc de la "jefa"\nAlgo més de natros / alguna cosa més sobre nosaltres\nSom les dos becàries de la biblioteca del Campus Terres de l'Ebre de la URV. La Carla estudia magisteri infantil i Pili infermeria, així que podeu estar tranquils, els vostres fills tindran una bona educació i tots estareu molt ben cuidats. Com som dos i seria molt llarg parlar de les coses de cada una de moment ho deixem aquí i ja anireu coneixent-nos a mesura que anirem penjant cosetes.\nAclariments sobre la conya que es pugui fer amb el...


El pavelló Juan Carlos Navarro s’acomiada amb la mel a la boca\nEl Barça CBS disputarà aquest dissabte l’últim partit com a local després d’una temporada en la qual les blaugranes han fregat les fases d’ascens en el seu primer any en aquesta categoria\nLa lliga Femenina 2 s’acomiadarà aquest dissabte del pavelló Juan Carlos Navarro de Sant Feliu de Llobregat. Això sí, ho farà per tornar la propera temporada gràcies a la magnífica campanya que el primer equip del Barça CBS ha realitzat.\nUna campanya de somni\nEl conjunt dirigit per Mateo Rubio rebrà dissabte el Patatas Hijolusa en l’últim partit com a locals de les blaugranes. El Juan Carlos Navarro ha estat una pista de somni per a les catalanes que han guanyat 9 enfrontaments dels 12 que han disputat a casa. Una estadística que es suma als bons resultats, també fora de casa, en la que ha estat la primera temporada de l’equip a la Lliga Femenina 2.\nFinalment el Barça CBS no serà a les fases d’ascens a la màxima categoria espanyola de bàsquet femení, tot i haver estat bona part de la temporada entre les quatre millors de la lliga. Un fet però, que no li treu mèrit a una temporada per emmarcar de les blaugranes que volen acabar d’arrodonir fent un bon paper en els dos últims compromisos d’enguany.


Aprendre de l'estil Badalona\nPer Albert Botran. Publicat a la secció d'Opinió d'El Temps l'11 de gener de 2021.\nEn la meva geografia personal, Badalona no és una ciutat més. Vaig començar a militar a l’independentisme fa gairebé vint anys, a l’MDT, i en aquella ciutat hi havia un dels nuclis històrics de l’organització, així que era un lloc habitual de reunions, formacions, assemblees i de moltes converses, algunes més fantasioses, altres més aterrades, al voltant de les idees que ens apassionaven: la independència, el socialisme, la unitat popular… Idees, per part meva, llavors força intuïtives i ara una mica més madurades, i precisament el que he viscut a Badalona ha format part d’aquest procés.\nDolors Sabater, que va ser alcaldessa de la ciutat, encapçalarà la llista de la CUP a les properes eleccions al Parlament de Catalunya. Aquesta suma representa una obertura de la idea d’unitat popular que connecta amb el que va significar la candidatura Guanyem Badalona, la qual, trencant molts esquemes, va esdevenir la segona força en les eleccions municipals del 2015 i va poder formar un govern per a desplaçar el racista i espanyolista Albiol, que malauradament ha recuperat l’alcaldia gràcies, principalment, al PSC-PSOE.\nDel que aquí us vull parlar és de com es va arribar fins a aquella victòria del 2015, de l’estil i la cultura polítiques que impregnaven el món independentista i associatiu badaloní, del qual en podem aprendre molt. Petita cronologia: el 2001 neix el Casal Independentista Antoni Sala i Pont. El 2005, les primeres Festes de Maig Alternatives, que arriben fins avui. Fins llavors, el govern del PSC-PSOE mantenia un model de festes diferenciat segons els barris, i les de Sant Anastasi eren només gaudides al centre. No hi havia una gran festa que cohesionés la ciutat i tot el seu teixit associatiu en unes mateixes dates. Per a les municipals del 2007, alguna gent del Casal i de l’MDT promou la primera llista de la CUP a les municipals. Coaligada amb Els Verds, obté uns resultats dignes però discrets. El 2011, es repeteixen els mateixos resultats, tot i que ara amb Els Verds presentat-se per la seva banda. La mateixa nit electoral, atenent la victòria d’Albiol, ja fan arribar el missatge que cal posar-se a treballar per una fórmula que aglutini les esquerres per a poder guanyar. Els primers sectors amb els quals es treballarà seran els mobilitzats en el 15-M, nascut precisament en les vigílies d’aquelles municipals del 2011.\nBadalona viurà també, a la seva manera, l’auge independentista del país. No s’hi va celebrar consulta sobre la independència perquè els sectors que l’havien d’impulsar van convenir, no sense abans molts debats, que podria generar més efectes negatius que positius, la qual cosa evidenciava la falta de cohesió entre el centre i els barris. Però aquells treballs preparatius van donar lloc, entre altres coses, a la secció local de l’ANC i la Marxa per la Independència de l’estiu del 2012, que va suposar una primera manifestació massiva de l’independentisme a la ciutat. Més encara: el 2013, amb la Via Catalana, Badalona va destacar per fer visibles les lluites compartides, fent que la cadena humana envoltés un institut en aliança amb la marea groga que es mobilitzava en defensa de l’educació pública.\nL’associacionisme badaloní, que incloïa una secció territorial d’Òmnium de les més dinàmiques, va construir diversos espais unitaris. És el cas de la Comissió Onze de Setembre, que algutinava partits i entitats, també les que no eren pròpiament polítiques, per endegar una commemoració viva de la Diada.\nI el 2015 es formula Guanyem, a partir de la CUP i de sectors de les diferents esquerres (antics dirigents del PSUC i ICV, sectors de Podem, sectors d’EUiA). Alguns ingredients de la fórmula: l’estil de treball unitari que impregnava l’independentisme badaloní; certes dinàmiques de col·laboració entre les esquerres, que ja venien de molt lluny, per exemple entorn el Casal de Cuba; una fórmula política, partint de la idea de República Catalana, que permetia aglutinar independentistes i sobiranistes en una mateixa candidatura, i finalment, la figura de Dolors Sabater, que va acabar de lligar la maionesa. La Dolors mai havia estat representant ni militant de cap partit. Era una activista de diferents causes: per les persones discapacitades (Badalona té un dels primers esplais de persones discapacitades del país), per l’objecció de consciència, per la defensa del territori… havia estat presidenta de l’Associació de Veïns del Centre i vicepresidenta d’Òmnium a Badalona.\nGuanyem va arrabassar l’alcaldia a Albiol. I cosa important però poc visible: aconsegueix, tant el 2015 com el 2019, uns bons resultats arreu de la ciutat, al centre i als barris, mantenint la idea força de la cohesió. Aquestes idees, aquest estil de sumar, aquest voler integrar l’independentisme amb les lluites socials, són els elements d’una unitat popular guanyadora.