Biblioteca Marcel·lí Domingo: de febrer 08, 2009\n8 de febr. 2009\nErnest Benach va participar a la tercera edició de les jornades de Blocaires Ebrencs\nPrograma d’activitats de l’EbreBloc 2009:\n6 de febrer de 2009 (Biblioteca Marcel·lí Domingo)\n16.45 - 17.00h : Recepció i recollida de materials.\n17.00 - 18.00h : Presentació i inauguració de la jornada a càrrec de:\nCarme Pla, presidenta de Blocaires Ebrencs.\nFerran Bel, alcalde de Tortosa.\nAndreu Martí, president del Consell Comarcal del Baix Ebre.\nJosep Lluís Salvadó, delegat territorial de la Generalitat a les Terres de l’Ebre.\n18.00 - 19.00h : Xerrada de Teresa Fèrriz Roure, directora de “Lletra“, l’espai virtual de la literatura catalana de la UOC.\n19.00 - 20.30h : Taula redona : Blocs i literatura, moderada per Emigdi Subirats. Amb la participació de:\nJordi Ferré, editor de Cossetània.\nAlbert Aragonés, escriptor, Beaba.info.\nDolors Queralt, regidora de Cultura de l’EMD de Jesús.\nJesús M. Tibau, escriptor i blocaire.\n20.30h : Cloenda del primer dia de l’EbreBloc a càrrec del M. H. Sr. Ernest Benach, president del Parlament de Catalunya.\n21.00h : Vi d’honor.\nLes biblioteques de Tortosa i de Roquetes tornen a ser les seus de l'Ebrebloc, les jornades sobre internet i web 2.0 que per tercer any consecutiu organitza l'associació Blocaires Ebrencs. La tercera edició va començar divendres, 6 de febrer, a la biblioteca de Tortosa, i dissabte, 7 de gener, a la biblioteca de Roquetes.\nAls blocs són llocs d’internet en què qualsevol persona pot escriure i expressar-se lliurement, alhora que pot integrar-se en la comunitat en línia, la blo-cosfera. En llengua catalana esta comunitat s’anomena la Catosfera i a casa nostra pren el nom d’Ebresfera.\nEnguany varem comptar amb la participació del president del Parlament, Ernest Benach, un dels blocaires més actius de la catosfera política, que divendres al vespre va tancar el primer dia de l'Ebrebloc amb una conferència sobre les aplicacions de la política 2.0 a la cambra catalana.\nPublicado por Biblioteca Marcel.lí Domingo en 12:46 0 comentarios\nHorari Fires Tortosa\nSigue el tablero Novetats 2018 - Abril - Adults de bmd en Pinterest.\nActivitats Maig 2018\nAbril:"Lampedusa" Giuseppe Tomasi\nErnest Benach va participar a la tercera edició de...\nJa podeu consultar les darreres novetats arribades a la Biblioteca durant el mes d'abril: ADULTS COL·LECCIÓ LOCAL Rec...\nInauguració de l'Exposició 'Lletres i llibres' de Manuel Silvestre\nInauguració de l'Exposició 'Lletres i llibres' de Manuel Silvestre ( artista i professor de la Universitat de Be...


Diakité l'ha tinguda a 12 minuts per al final, però Falcón ha tret un baló boníssim.\nL'àrbitre s'ha carregat el partit expulsant Mourad. Als minuts ha compensat tirant Kevin.\nUn any més, i ja en van 9, l'Hèrcules se'n va d'Alcoi sense guanyar. Bona notícia per als de Parras, què després de tres setmanes sense competir, han estat a l'altura i han pogut guanyar amb ocasions clares d'Àngel i de Diakité. Forces molt igualades i un àrbitre inoportú que s'ha carregat el partit quan més bonic estava, expulsant Mourad (Alcoyano) i Kevin (Hèrcules) quan restava un quart d'hora per al final.\nEl Deportivo ha eixit com un huracà mostrant des del primer moment que anaven a lluitar a mort el partit. Ha colpejat primer, no obstant això, l'Hèrcules amb una opció ofensiva que ha tret molt bé José Juan. Però des d'eixe primer instant, l'atac i les ganes han estat del costat alcoià amb 6 córners en 35 minuts.\nL'Hèrcules estava atent a les contres i Garrido a punt ha estat de marcar el 0 a 1 en el 38 en rematar sense oposició dels centrals. Més clares les ocasions alacantines, però molt més domini alcoianista. La millor per als de Parras, per a Ángel, sempre molt actiu. El seu xut se n'ha anat alt per poc en el minut 19.\nManu Garrido ha pogut fer el gol psicològic en el 45, però per sort alcoianista, el baló ha eixit un metre desviat.\nLa segona part ha començat absolutament boja amb una claríssima ocasió per a David Sánchez que ha tret miraculosament José Juan. La resposta immediata, de Mourad, que havia substituït Juli i que a punt estava de fer gol en dues ocasions seguides. La potència del davanter cedit per l'Elx ha estat difícil d'aturar per part de la defensa herculana.\nA partir del minut 65, el partit ha caigut en intensitat i els dos equips han decidit contindre l'atac per a assegurar la porteria. Bàsicament, por a perdre i esperar una contra bona o una jugada d'estrategia per a marcar. Moyita ha tingut una bona ocasió en el 73, però el seu tir ha anat fora després de l'assistència en cavalcada de Tano.\nRoja a Mourad i a Kevin Apin\nDiakité entrava per a aportar múscul al mig del camp i als pocs instants, l'àrbitre es convertia en protagonista en expulsar Mourad per tallar un contracolp herculà. Encarava amb 10 l'últim quart d'hora el Deportivo i es predisposava a patir. El col.legiat compemsava la roja a Mourad treient-li la segona a Kévin, una decisió molt protestada per la banqueta herculana.\nIgualades les forces, Diakité tenia la millor per al Deportivo en rematar de cap, però Falcón feia també la típica aturada del dia.\nEls dos equips signaven les taules i acordaven deixar morir el partit amb empat a zero.\nAlcoyano: José Juan, Garcés, Jordán, Raül, Pablo Carbonell, Jony, Juanan, Ramón, Ángel, Juli i Raillo. També han jugat Rubio, Mourad, Diakité, Moltó i Primi.\nHèrcules d'Alacant: Falcón, Ruiz, Nani, Moisés, Tano, Kévin, Moyita, Borja, Alfaro, David Sánchez i Manu Garrido. Ha jugat també Armando i Buenacasa.\nL'Alcoyano - Hèrcules, ajornat per la Covid-19, es disputarà el 15 de novembre


La Universitat de Barcelona torna a ocupar els primers llocs en un rànquing internacional | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nMadrid 5 MAR 2020 - 11:27\tCET\nQuan als rectors de les 50 universitats públiques espanyoles se'ls retreu que no encapçalen les classificacions internacionals –només la Universitat de Barcelona apareix entre les 200 millors en el prestigiós rànquing de Xangai del 2019, molt centrat en la faceta científica–, ells addueixen que disposen d'un finançament deficient (reconegut pels partits) i recorden que es posicionen millor quan la llista detalla les àrees de coneixement. Les xifres publicades aquest març els donen la raó. Deu universitats espanyoles –que imparteixen estudis superiors (graus o postgraus)– han posicionat almenys una matèria de coneixement entre les 50 millors del panorama internacional al QS World University Rankings by Subjects, que acaba de publicar la companyia britànica Quacquarelli Symonds. I la xifra puja a 17 institucions si s'amplia la mirada a les 200 millors de cada especialitat.\nLa Universitat de Barcelona torna a ocupar el primer escalafó amb quatre facultats entre els 50 primers (Anatomia i Fisiologia, Biblioteconomia i Documentació, Filosofia i Arqueologia), empatada amb la Politècnica de Madrid (Aeronàutica, Mines, Arquitectura i Camins), tot i que se situa una mica més enrere. Però les institucions espanyoles no tenen motius per cantar victòria. "L'última edició del QS World University Rankings per matèries evidencia que Manuel Castells [ministre d'Universitats] s'encarregarà d'un sector que ja té un elevat grau d'exigència, però encara té més potencial de millora", opina el director de recerca d'aquesta classificació, Ben Sowter. N'hi ha prou amb comparar-se amb els veïns. Itàlia té vuit estudis al top 10, mentre que Espanya no disposa de cap estudi en la primera desena. El Regne Unit continua al pòdium malgrat el Brexit, i els Estats Units perden punts, mentre que la Xina continua el seu ascens.\n"A la Universitat de Barcelona hi ha una voluntat de buscar l'excel·lència en la recerca de tots els camps des dels anys vuitanta, quan va ser rector Josep Maria Bricall. És la nostra política d'Estat", presumeix el rector actual, Joan Elias. Els resultats d'aquestes investigacions es quantifiquen en citacions que puntuen en rànquings com el QS. "I, a més, hi ha una enquesta als ocupadors i és important com et veuen", continua Elias.\n"Aquests rànquings per disciplina s'elaboren amb paràmetres de reputació acadèmica i ocupabilitat que es retroalimenten, i Espanya té gent molt ben formada a les multinacionals de la qual es parla molt bé", opina Guillermo Cisneros, rector de la Politècnica de Madrid. "La Universitat i l'empresa van plegades pel món en les enginyeries, la moda o l'arquitectura, és una bandera d'Espanya", assenyala.\n"Per assegurar que l'educació superior espanyola es fa més competitiva globalment, seria urgent i necessari que competís eficaçment per obtenir finançament i caldria assegurar que les universitats sempre col·laboren amb els responsables de Ciència i Innovació", continua analitzant Ben Sowter fent referència al ministre Pedro Duque. "Molts països separen universitat, recerca i innovació d'una manera tan aguda com ho ha fet la nova Administració espanyola, i cal observar quins efectes tindrà això els propers mesos", adverteix el director de recerca del QS. La divisió en dos ministeris d'Universitats i Ciència no convenç ningú, ni tan sols els ministres que hi ha al càrrec.\n"Quan veus que moltes universitats queden per darrere nostre en els rànquings amb molt més pressupost –com a mínim amb un zero més a la dreta– t'adones de tot el que es fa a Espanya sostingut per molt menys. Els estudiants, els professors i el PAS [personal d'administració i serveis] fan un gran esforç, però es necessita una injecció econòmica", afegeix Cisneros. "És com jugar a la Champions League amb el pressupost de tercera divisió", exemplifica Elias. Un altre exemple el posa Francesc Torres, el rector de la Politècnica de Catalunya, que té Camins i Arquitectura entre el top 50. "Hem estat a la Universitat d'Aalto, a Finlàndia, i no és comprabale. Ells tenen 10.000 estudiants i 350 milions de pressupost; nosaltres tenim 30.000 alumnes i 300 milions". Torres argumenta que el seu èxit es basa en el fet que estan presents en aliances internacionals d'excel·lència que donen molt bons fruits.\nEn el top 50 entren també, a l'àrea de Business & Management, tres universitats privades (Ramon Llull, Navarra i IE) que tenen escoles de negocis de molt de prestigi. Mentre l'Escola d'Hoteleria i Turisme de Sant Pol de Mar –privada i adscrita a la Universitat de Girona– i la Ramon Llull entren també al top 50 de Turisme. “Els rànquings per matèries, especialitzats, són més coherents que els generalistes. Repeteixen resultats cada any, la qual cosa dona idea que són força consistents”, raona Torres. “Els generalistes prioritzen les universitats grans i antigues (per exemple, amb diversos Nobel en la seva història) i, sobretot, que tinguin molts recursos en ciències de la salut, que és l'àrea que té més impacte científic. Probablement, les 100 millors compleixin aquests requisits”. Entre les grans damnificades d'aquestes classificacions generalistes hi ha la Universitat Carlos III –que situa la seva facultat d'Economia al top 50– i la Pompeu Fabra. Totes dues són institucions joves, sense estudis sanitaris, deliberadament petites (tenen una enorme demanda) i amb una gran reputació internacional.\nLes facultats del ‘top 50’\n14 30 UB Anatomia\n17 24 Complutense Odontologia\n21 25 ESADE ADE\n21 29 UPC Arquitectura\n23 23 UPC Camins\n29 31 IESE ADE\n30 19 Sant Pol Turisme\n31 30 UAB Veterinària\n31 IE University ADE\n34 34 Complutense Veterinària\n35 41 UPM Arquitectura\n38 45 UPM Camins\n38 34 UPM Mines\n43 27 UB Biblioteconomia\n45 50 Carlos III Economia\n45 49 UB Filosofia\n45 46 Ramon Llull Turisme\n47 48 UB Arqueologia\n49 49 UPM Aeronàutica


Jofre Mateu: "S'ha de recolzar a aquest equip"\nEl Lleida Esportiu compta, des de fa uns dies, amb un soci de luxe. El jugador lleidatà Jofre Mateu, que ara milita al Valladolid, ja té a casa seua l'abonament de temporada per poder assistir al Camp d’Esports per presenciar els partit del conjunt dirigit per Emili Vicente. Tot i la distància entre Jofre Mateu i la capital del Segrià, el jugador assegura que “vaig seguint el que li passa a l’equip de casa meua”.\nJofre Mateu, que va començar la seua carrera futbolística a Lleida quan només era un nen, explica que amb aquest fet “vull recolzar l’equip de la ciutat que sempre porto al cor. Me l'estimo perquè vaig sortir d'allà”.\nEn aquests moments el lleidatà forma part del projecte esportiu del Valladolid. “El nostre projecte consisteix en pujar a l’equip a primera divisió. Jo estic molt agust en aquest equip”, assegura Jofre Mateu.


Bloc dels Grans - Escola La Llacuna del Poblenou\nEls nens i nenes de 4t, 5è i 6è de l’escola La Llacuna del Poblenou\nEl pasado jueves 27 de febrero una madre de la escuela y algunos de sus compañeros del ciclo formativo de Administración y Finanzas vinieron a nuestra clase para hacer un…\nAls diferents cursos els/les professors/es ens han llegit llibres més o menys per la nostra edat. Aquest any la Lídia ens està llegint el llibre de Las brujas. Aquest llibre…\nPugem a La Mola!!!\nEl passat dimarts 29 d'octubre els grups de 6è vam fer la nostra sortida de Tardor. Aquest any vam anar a La Mola, al parc Natural de Sant Llorenç del…\nGaudim d’espectacles musicals!!!\nEl dijous 24 d'octubre vam anar a veure un espectacle del grup Xiula al Teatre Romea. Vam estar asseguts a l'amfiteatre. Vam gaudir molt escoltant les cançons del seu disc…\nCom cada curs hem començat els Equips de Treball del cicle de Grans, on ens barregem alumnes de 4t , 5è i 6è per treballar diferents propostes. Ho fem els…\nEl dia de sant Jordi vam fer una roda de contes amb els grups de equips de treball .Els contes els explicaven famílies de l’escola. El llibre que més em…\nPrimer vam explicar el que era un ecosistema i quines causes podien afectar el seu funcionament, algunes provocades pels humans. Vam escollir un animal en perill d’extinció, en aquest cas:…\nAquest dilluns 8 d'abril els grups de 5è hem gaudit d'una conferència de la M. Núria Salán Ballesteros, professora de l'Escola Superior d'Enginyeries Industrial, Aeroespacial i Audiovisual de Terrassa (Eseiaat).…\nSOM ESCALADORS I ESCALADORES!!!\nEl dia 25 de febrer els nens i nenes dels tres grups de 5é vam anar a fer escalada a la Foixarda, un centre que està situat a Montjuic. Ens…\nEl divendres 23 de novembre els alumnes de 5è vam anar al Teatre Lliure a veure un espectacle que es deia La llavor de foc. A l’obra hi havia un…\nAvui 16 d'octubre els alumnes de Grans hem començat els Equips de Treball. Aquest curs en tenim 9:* MediterràniaCiutatMovimentMàquines, mecanismes i ginysTerraTerra i UniversTemps i CanviÉssers vius: món vegetalÉssers vius:…


10 Hàbits perjudicials dels cabells que voldreu canviar avui - Cura Del Cabell\n10 Danys d’hàbits de pèl que heu de canviar el més aviat possible\nCreixem tenint cura dels nostres cabells d’una manera determinada sense pensar-hi mai si és la forma correcta o no. I així es formen els hàbits. Tots volem els cabells excel·lents, però estem disposats a canviar alguns hàbits per assegurar-nos que passi el text-align: left; '> L'obviament de la manera de raspallar els cabells pot semblar que es mou de dalt a baix: no? Mal. Si teniu tendència a tenir pèls incòmodes, voldreu treballar de baix a baix per assegurar-vos que cada nus es raspalli amb la menor quantitat de danys possible, a diferència de que s’hi pressionin els nus. Agafeu un pentinat de dents amples i comenceu amb les seccions inferiors per evitar que sigui necessari Pèrdua de cabells.\n# 2: Intenta assecar els cabells mullats de Soppy\nHi ha dues maneres en què no haureu d’intentar assecar-vos els cabells super mullats: amb la tovallola o amb un assecador. Sí, de vegades en sentim tots els culpables, però el millor és deixar de fregar la tovallola per sobre de les vostres bromes, com si intentessis encendre un foc amb dues branquetes. Provoca friccions innecessàries. Proveu d’utilitzar una samarreta de cotó o alguna cosa menys abrasiva per deixar secar els cabells si cal. Pel que fa als assecadors, eviteu que s’aconsegueixi fins que els cabells estiguin secs del 50-60% abans d’aplicar l’eina de calor per acabar-la.\n# 3: Raspallar-se els cabells massa sovint\nEl raspallar els cabells és molt bo? Potser. Ha arribat el moment d’acomiadar-nos dels 100 cops abans de l’hàbit de dormir que les nostres mares ens van inculcar. El raspallat constant, sobretot si es fa amb força, pot causar danys tant per al cuir cabellut com per a les teves estries. Tingueu molta precaució si teniu els cabells arrissats, ja que el raspallat sovint desplega les vostres preguntes arrissades. I per acabar, si heu sentit que cal raspallar per distribuir els olis naturals, podeu plantejar la teoria al vent. El cabell sec és el resultat de la manca d’humitat, no d’olis.\n# 4: Utilització d'eines calentes\nEncara pitjor: sense sèrums protectors! M'encanta un cop a casa tant com la següent noia, però aplicar calor als cabells és una cosa que s'ha de fer amb escassetat. En els meus dies de secundària, tindríem els cabells rectes de pinça utilitzant un ferro pla al dia a dia. Parlem de malmetre! Per sort, l'aspecte natural s'assembla al pecat i els seus cabells l'estimen. Mantingueu l'ús de l'eina calenta com a màxim dues o tres vegades per setmana i utilitzeu sempre una protector de calor per recobrir els fils i estalviar els cabells algun dany.\n# 5: Rentar-se massa sovint (i aproximadament)\nDe fet, poques persones necessiten xampú diàriament, així que si us trobeu que es repeteixen cada vegada més lent, és hora de resoldre-ho. El xampú es necessita per eliminar l'excés de sèu, oli, brutícia i contaminants diaris dels cabells, però si se’t despulla constantment aquestes coses del cabell, també es treuen els olis naturals que protegeixen el cuir cabellut i les fibres. Això condueix directament a cuir cabellut sec i els cabells secs. Proveu de saltar-vos un parell de rentats normals i mireu com els vostres cabells comencen a agrair-vos.\n# 6: No reben retalls regulars\nTots hem conegut com a mínim a una noia de la nostra vida amb els cabells llargs i lluents que diu que “no l’he tallat en tres anys!” I, tot i que aconseguir que els regals regulars puguin semblar contraproduents per aconseguir panys llargs i delicats, en realitat és l'ingredient clau. Tot i que pot ser que no s’equipara a pèls més llargs, obtenir-ne retalls cada 8-12 setmanes ajuda a mantenir el cabell fort i sa mitjançant l’eliminació puntes obertes que, d'una altra manera, podria arrossegar el fil i conduir-se a la ruptura. Per tant, cuideu millor el cabell fent aquestes revisions periòdiques.\n# 7: Sporting Tight Peinats\nTenia un amic que sempre lligava els cabells pels voltants de la casa en una mica de ballerina i fins i tot el duia al llit. Jo, en canvi? M'encanta tenir-ho a baix. Així que si us sembla que sou del tipus que sempre voleu que els cabells us quedi fora de la cara, només cal que pugueu perjudicar els panys. Les bandes de cabell elàstiques poden ser massa estretes, que arruguen i trenquen els fils, mentre que les coles altes de cavall atrauen el cuir cabellut i la línia del cabell, que fins i tot poden provocar mals de cap. Si no podeu deixar anar el vostre favorit predicat, prova escarrans que són menys aspres al cabell i fan esport a un pa solt.\n# 8: Dutxar-se amb aigua calenta\nPotser heu sentit abans, però és perquè és un dels hàbits de cabell més habituals que es poden canviar fàcilment. L’aigua calenta deshidrata tant el cabell com la pell de manera que cada cop que es dutxa amb aigua calenta es malmeten els cabells. Quan el pèl està humit, és més vulnerable. Això ens condueix a la ciutat de ruptura. El que podeu fer és provar aigua calenta i calenta mentre esbandiu els cabells com a mínim i, si podeu, esbandir definitivament aigua freda a fred per tancar els fol·licles abans de sortir de la dutxa i començar el raspallat.\n# 9: Ignorant el seu scalp\nPer tant, ens cuidem de cap a peus ... o així pensem. Tot i que pot donar-li TLC al cabell des de l’arrel fins als extrems, la gent sol oblidar el tractament del cuir cabellut. Això pot suposar qualsevol cosa utilitzant massa xampú sec i crear un excés d’acumulació en el cuir cabellut per fregar excessivament el cuir cabellut mentre es fa xampú. Què pots fer? Doneu-li al cuir cabellut un refredament suau amb els dits de les mans (no les ungles!) Quan faci xampú per eliminar productes per a la cura del cabell i estimuleu els fol·licles pilosos. També podeu mirar de comprar xampús per al vostre cuir cabellut i tipus de cabell, des de sec fins a oliós a irritat. El xampú no sempre ha d'estar relacionat amb els fils (això és el que condiciona!).\n# 10: Raspallar-se els cabells quan està humit\nRaspallar-se els cabells quan està humit pot ser molt perjudicial. El pèl humit és un pèl feble i el fa extremadament vulnerable a la ruptura i l'enredament. Així que, en lloc de recollir el raspall directament després de la dutxa i passar-lo pel cabell, utilitzeu un pentinat de dents fins. Comença des dels extrems i treballa el camí fins que sigui més suau en els embulls. Un raspall de pèl habitual és massa abrasiu i pot estripar el cabell recte o deixar-te amb extrems dividits. Millor encara: pentineu-vos els cabells abans d’entrar a la dutxa amb xampú i condicions per tal que hi hagi menys raspallat a la sortida.\nRegeu la vostra rutina poc freqüent d’aigua calenta, pinzells agressius i eines calentes per aportar la força i la brillantor al vostre cabell. El teu pèl fràgil mereix alguns hàbits completament nous a la rutina i potser alguns nous productes per arrencar. La manera més senzilla de fer o trencar hàbits és afegir-ne o extreure’n un a la vegada fins que no hàgiu creat una rutina plena d’hàbits de cabell saludables que us portin bons dies de pèl que no us deixeu de fer.


Registrar dominis .gent - Entorno Digital\nRegistre de dominis .gent\nDominis | Dominis | Extensions de dominis | .gent\nObjectius del domini .gent\nFacilitar la comunicació digital de la Comunitat de gent Proporcionar una plataforma per al desenvolupament urbà en l'espai digital de la Comunitat de gent Enfortiment de la imatge de gent a Internet\nQui pot demanar el .gent?\nPoden registrar dominis de segon nivell .gent les persones físiques, jurídiques i organitzacions amb bona fe, que estan unides d'alguna forma a la Comunitat de gent.\nResidència a la zona de gent L'exercici d'activitats comercials lícites a l'àrea de gent Les activitats culturals, recreatives i activitats esportives a la zona de gent, o qualsevol altre tipus de presència directa o indirecta que és generalment acceptada com a legítima a la zona de gent\nPer facilitar la validació, els sol·licitants estan obligats a declarar la seva intenció d'ús del nom de domini .gent registrat i el contacte administratiu ha de tenir una adreça física en la Comunitat de gent.\nQuè ofereix el .gent?\nAquest nou espai de nom de domini .gent ofereix un opció segura i global per a les institucions locals, companyies, marques i ciutadans en Internet.\nFases d'obertura del Registre de dominis .gent\nServei Públic (La prioritària), marques , actors de la societat civil i la resta, però sempre han de mostrar el nexe d'unió amb la comunitat de gent.\nRequeriments de dominis .gent\n- Amb la compra del teu domini .gent pots seleccionar els nostres serveis de DNS per l'activació del teu domini ".gent".\n- Entorno posa a la teva disposició amb el registre del domini .gent una àmplia gamma de serveis de hosting, servidors virtuals i certificats SSL.\n- Si estàs interessat en la recuperació o vigilància d'un domini .gent pots veure la nostra secció de serveis corporatius.\n- Al comprar el domini web amb l'extensió .gent podem ajudar-te en el teu projecte de presència a internet amb aplicacions opensource tipus Wordpress, Drupal, etc. o projectes a mida allotjats en el teu domini web .gent\nPer registrar dominis genèrics .gent has de completar el formulari de registre on-line.\nEls dominis .gent es poden contractat entre 1 i 10 anys.\nPer renovar dominis .gent aquests han d’estar en període de renovació i es poden renovar entre 1 i 9 anys.\nEls dominis .gent també admeten renovació anticipada.\nPer a transferir dominis .gent és necessari:\nAl transferir dominis .gent aquests es renoven per un any més a partir de la data d'expiració. El procés té una durada máxima de 5 dies.\nNomés podem fer un canvi de titular d'un domini .gent si Entorno Digital és el Registrador acreditat. Si no és així, el primer que hem de fer és transferir-lo a Entorno Digital.\nEl canvi de titular de .gent té un cost de 50 euros (preus sense IVA) .\nPots modificar els contactes i servidors de DNS dels teus dominis .gent a través del teu panell de control, al que pots accedir des de l‘apartat “USUARI REGISTRAT” del nostre web.\nTarifa de dominis .gent\nSi gestiones varis dominis .gent o altres dominis territorials posa't en contacte amb nosaltres per conèixer els nostres descomptes per volum.\nSi necessites qualsevol aclariment per registrar dominis .gent o contractar un servei de hosting posa't en contacte amb nosaltres.


per bullir el marisc:\n140 g sal\n4 l aigua\n300 g patates ratte bullides i pelades\n1 llauna d'espàrrecs en conserva\n20 g tirabecs escaldats\nfulles d'enciam de roure\ngerminacions col llombarda\n1. Fem bullir en una olla quatre litres d'aigua. Hi posem tres claus d'olor, una ceba, dos grans d'all, unes fulles de llorer, uns grans de pebre negre i 140 g de sal (calculem uns 35 g de sal per cada litre d'aigua).\n2. Ara hi posarem la cabra, a dins de l'olla, preferentment viva, per evitar-ne l'oxidació. Es produirà ràpidament un canvi de coloració del marisc, que agafarà una tonalitat vermella intensa. Ho deixem fer 7 minuts i ho traiem de l'olla.\n3. Fem, ara, un exercici de força per treure'n la closca. L'agafem per la part on té la boca i la descalcem. Anem traient la seva carn i la reservem: la part taronja és el corall i té moltíssim gust a marisc. Traiem també la carn que té al costat del cos i, sobretot, la carn més bona, que és la carn blanca que hi ha a l'interior de les potes i als reticles que les enganxen al cos. Amb unes tenalles i una espàtula ben petita ho anem traient tot. Netegem la part més grossa de la closca, i la reservem, amb la resta de l'embolcall i les potes.\n4. En un bol hi posem una mica de carn de la cabra. Hi afegim un bon rajolí d'oli d'oliva.\n5. Tallem la patata fent formes atractives, a trossets petits, que puguin entrar bé a la boca. Els afegim al bol.\n6. Tallem les parts més tendres dels espàrrecs a trossets ben petits i cap a dins del bol.\n7. Ara amb una cullera petita fem boletes amb la polpa de l'alvocat, que també afegim al bol.\n8. Tallem l'ou bullit a dauets i el barregem amb la resta d'ingredients que tenim.\n9. Per acidular-ho hi afegim unes gotetes de llimona, ja que el marisc no acaba d'acceptar gaire bé el vinagre. Ja podem barrejar bé tot el contingut del bol.\n10. Posem una capa d'aquest tàrtar que hem fet a la base de la closca de la cabra de mar.\n11. En un altre bol hi posem un rajolinet d'oli i una mica de sal. Agafem les puntes de les fulles d'enciam de roure i les mullem una mica en aquesta vinagreta. A continuació, anem distribuint les fulles pel perímetre interior de la closca de la cabra.\n12. Afegim al bol on tenim la vinagreta les germinacions. Hi afegim una mica més de la carn de la cabra que ens quedava, però encara ens en reservem una part. Fem el mateix amb els coralls, també reservant-ne una part. Hi afegim uns trossets de les tiges de les fulles d'enciam de roure i ho barregem tot bé. Ho posem dins de la closca.\n13. Obrim alguns tirabecs en dues parts i els passem per la vinagreta que encara tenim al bol. Els col·loquem a l'interior de la closca, drets, perquè facin volum.\n14. Finalment, acabem posant la carn de cabra i el corall que ens hem guardat al damunt de tot.\n15. Presentem la nostra cabra amanida en una copa: a la base hi posem parts de la closca i de les potes i, al damunt de tot, la nostra amanida, recolzada. Esperem que us agradi!\n*L'Isma us recomana acompanyar aquesta amanida amb un cava rosat Colet.


Casa d'estil modern al centre d'Alaior ✅ | Atipika\nCasa d’estil modern al centre d’Alaior\nSituada en una zona molt cèntrica, envoltada de serveis i comerços de tota mena, a la població d’Alaior, trobem aquesta fantàstica casa de 190m2. Va ser construïda en 1930 i ha estat restaurada íntegrament l’any 2012. Es distribueix en dues plantes principals i disposa d’un ampli saló-menjador, una cuina office de vitroceràmica totalment equipada (amb forn, nevera, rentavaixella, microones i rentadora) i un total de tres dormitoris: dos dobles amb armaris de paret i bany a compartir i una suite de grans dimensions amb bany privat. A més, l’habitatge ofereix un pati interior que alberga una zona de safareig i una condícia.\nEs lliura totalment reformada, amb materials i acabats d’excel·lent qualitat i disseny, com a terres de parquet, sostres de mars amb bigues de fusta vistes, finestres de PVC amb doble vidre i cambra d’aire, entre molts altres. Totes les estades disposen de calefacció, aire condicionat, molt d’espai i llum natural. Vistes al carrer i orientació est. Assolellada, cèntrica i acollidora. ZONA: Menorca-Alaior.\nDos habitatges contigus d’estil menorquí amb la possibilitat d’unir-se en un gran xalet\nSituats a la població d’Alaior, a la zona de Cala en Porter, trobem aquest parell d’habitatges contigus amb la possibilitat d’unir-los i disposar d’un magnífic xalet de grans dimensions. Tots dos habitatges es troben dins d’una mateixa parcel·la indivisible de 450m2 que gaudeix d’impressionants vistes i de la major privacitat i tranquil·litat, per les seves altes parets i la seva estratègica localització. Cada habitatge disposa de 70m2 i es distribueixen en saló-menjador, cuina oberta de vitroceràmica, dos dormitoris (un doble i un altre individual) i un bany. Els immobles comparteixen un safareig (amb dos rentadores), un traster de 10m2, zones exteriors, piscina i aparcament per a dos vehicles. Cal destacar que tots els exteriors de la propietat estan acabats de reformar i pintats, per la qual cosa és la perfecta oportunitat per a construir un xalet de luxe en ple camp menorquí.\nTotes dues cases estan completament moblades amb mobiliari clàssic i d’estil rústic. L’habitatge compta amb terres ceràmics en el seu interior i amb sòls de formigó imprès antilliscant d’imitació a rajoles en la zona exterior. Instal·lació d’aire condicionat. Aparcament descobert per a dos vehicles. Vistes buidades al camp i orientació sud. Amb molt d’encant, en una zona tranquil·la i amb la possibilitat de construir una gran propietat ideal per a tota la família. ZONA: Alaior-Cala en Porter.\nMagnífic habitatge unifamiliar a Alaior\nSituada a la població d’Alaior, en una zona residencial molt tranquil·la i agradable, trobem aquesta construcció de 412m2 amb acabats i extres d’alt standing. Construïda i dissenyada fins al més mínim detall, aquesta propietat es va construir per petició dels mateixos propietaris actuals i compta amb totes les facilitats per a portar una vida en família còmoda, pràctica, de fàcil manteniment i tranquil·la. Es distribueix en quatre plantes principals i una fantàstica zona exterior amb jardí, porxo i piscina.\nEl soterrani té una superfície de 120m2 i està envoltat per una cambra d’aire que el converteix en una zona totalment aïllada, sense humitats i amb accés a totes les instal·lacions per les quals passen els conductes de lampisteria. A més, disposa de finestres per a la seva ventilació i ofereix diversos espais: un garatge per a dos vehicles, un bany, dos amplis trasters amb múltiples possibilitats i una sala de màquines (descalcificador, escalfador, caldera, etc.). En accedir a la planta baixa ens trobem un acollidor rebedor amb mobiliari rústic que condueix a un lluminós saló-menjador amb llar de foc combinat sofisticadament amb rajoles de ceràmica i teka. Tota la planta disposa de calefacció radiant per sòls. Aquesta planta alberga un dormitori doble i un bany amb taulells Porcelanosa. La cuina és d’inducció i es troba totalment equipada amb mobles i electrodomèstics d’alta gamma (forn, nevera i rentavaixella). A més, està decorada amb encant i disposa de zona de menjador i accés al porxo; una excel·lent zona exterior amb piscina privada, una terrassa que envolta la casa i una petita zona de sembra, ideal per a fer un hort urbà.\nUnes majestuoses escales de teka ens condueixen a la primera planta, amb parets de mars amb il·luminació a joc, bigues vista de fusta de primera qualitat i altres detalls constructius. Aquesta planta alberga la suite principal, amb un elegant vestidor de fusta noble, un impecable bany amb banyera i dutxa per separat i una petita terrassa amb vista al camp. En aquesta mateixa planta també hi trobem dos dormitoris dobles amb un bany a compartir. Tota la planta disposa de calefacció per radiadors de gasoil. Finalment, ja a la segona planta, podem trobar una sala totalment diàfana amb golfes amb múltiples possibles usos com a suite, biblioteca, sala de cinema, despatx, etc.\nUn capritx per als sentits. Materials de primera qualitat per a garantir un acabat immillorable. Sòls ceràmics, de teka i fusta. Fusteria d’alumini en exteriors i de fusta noble a l’interior. Calefacció radiant per sòls i de gasoil. Sostres alts i voltats, bigues vista, llar de foc i altres detalls rústics. Vistes al camp i al porxo i orientació sud. ZONA: Menorca-Alaior.\nAmpli habitatge unifamiliar adossat a Alaior\nSituada en una tranquil·la zona residencial de la població d’Alaior, però alhora molt pròxima a tots els serveis, comerços i restauració, trobem aquest fantàstic habitatge unifamiliar de 340m2. Una vegada dins, ens rep un vestíbul amb portes a cada costat amb accés als dos garatges. La primera planta alberga el saló-menjador amb accés a la terrassa i a la cuina independent de vitroceràmica amb zona de menjador. Alberga dos dormitoris dobles amb armaris de paret i un bany complet a compartir. La segona planta compta amb la suite principal, amb accés a l’exterior i vestidor, i una segona habitació actualment amb ús de gimnàs, amb un ampli bany independent. Cal destacar la zona exterior de la propietat, amb una terrassa privada amb zona de jardí i barbacoa. El garatge disposa de dues places d’aparcament cobertes.\nEs lliura sense moblar. Sòls de gres, fusteria de fusta noble i alumini. Aire condicionat i calefacció. Pàrquing inclòs. Vistes a zona verda i a carrer i orientació sud-est. Assolellada, amb encant i en zona tranquil·la. ZONA: Menorca-Alaior.\nCasa d’estil modern al centre d’Alaior - Alaior


Kilian Jornet: "Després d'haver estat pare continuo prenent els mateixos riscos" - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nKilian Jornet: "Després d'haver estat pare continuo prenent els mateixos riscos"\nL'esportista català mostra el seu vessant més íntim en un documental de Rakuten TV. Un dia abans de l'estrena ha parlat amb Mònica Terribas a "El matí de Catalunya Ràdio"\n12/02/2020 - 10.44 Actualitzat 12/02/2020 - 12.27\nKilian Jornet en una imatge d'arxiu (Pep Cuberes/Lymbus)\nKilian Jornet ha passat pels micròfons d'"El matí de Catalunya Ràdio" per parlar sobre el documental "Inside Kilian Jornet", que Rakuten TV estrena aquest dijous.\n"Hi ha una part d'entrenaments, una part de competició, però la gran novetat és el vessant quotidià de la nostra vida que s'hi veu. Vam tenir una càmera filmant-nos les 24 hores del dia."\n"He tingut una carrera prou afortunada amb les lesions. Les lesions són avorrides, perquè estàs parat. Aprofito per llegir coses de psicologia per preparar-me millor. És bàsica en el món de la competició, per motivar-te o per afrontar situacions d'alt risc que pots viure a l'alta muntanya. La psicologia t'ensenya a treure importància a les coses i a posar un peu davant de l'altre més ràpidament."\nCanvis des de la paternitat\n"Desrés d'haver estat pare continuo prenent els mateixos riscos a la muntanya . Només m'hi miro en qüestions de respecte a la natura per pensar en el món que deixarem als nostres fills. On i com faig els meus reptes, què mengem, etcètera."\n"Cada dia estic a la natura i estic veient molts canvis en l'aspecte de les glaceres, en la meteorologia, el nivell del mar. El següent pas és a nivell polític. No és viable continuar així. Tots hem de reflexionar, sempre podem fer les coses de manera més ecològica."\nLa vida no esportiva\n"Tenim una granja. Soc molt sapastre amb les coses de la terra, però a l'Emelie li agrada molt cultivar els llegums i productes de la terra. Mirem de compaginar-ho amb la competició."\n"Aquest any vull reduir la competició per concentrar-me en els entrenaments i que l'Emelie també pugui fer curses. En part també per viatjar menys i reduir l'impacte climàtic. Em motiva molt fer alguna cosa d'asfalt, no n'he fet mai, però em ve de gust sortir de la zona de confort."\nEl matí de Catalunya Ràdio, de 10 a 11 h - 12/02/2020


Títol d'Enginyeria Industrial, Enginyeria de Camins, Canals i Ports, Arquitectura, Enginyeria Agrònoma, Enginyeria Forestal, Enginyeria d'Organització Industrial, Enginyeria Química o Enginyeria de Mines, o bé, títol universitari de grau que, d'acord amb els plans d'estudi vigents, habilite per a exercir les activitats de caràcter professional relacionades amb les funcions assignades al cos, o tindre complides les condicions per a obtindre'l abans de la finalització del termini de presentació de sol·licituds i disposar del certificat que l'acredite.\n- Modalitat A: Promoció interna vertical: prevista per al personal funcionari de carrera que pertanga al cos A2-05 (cos superior de gestió en seguretat i salut en el treball de l'Administració de la Generalitat, de l'annex I de l'LOGFPV).\n- Modalitat B: promoció interna horitzontal: prevista per al personal funcionari de carrera que pertanga a un altre cos o escala del mateix subgrup de classificació professional (qualsevol subgrup A1 de l'annex I de l'LOGFPV, excepte l'A1-09).\n- Modalitat C: promoció interna mixta: prevista per al personal funcionari de carrera que pertanga a un altre cos o escala del subgrup A2 de l'annex I, de l'LOGFPV, excepte el A2-05).\nEl personal funcionari de carrera que no s'haja pogut integrar en els cossos que estableix l'annex I de l'LOGFPV podrà, igualment, accedir al subgrup A1-09, mitjançant la promoció interna mixta, si pertany al subgrup A2 o per promoció interna horitzontal si pertany al subgrup A1.\n2. Estar en possessió d'un títol d'Enginyeria Industrial, Enginyeria de Camins, Canals i Ports, Arquitectura, Enginyeria Agrònoma, Enginyeria Forestal, Enginyeria d'Organització Industrial, Enginyeria Química o Enginyeria de Mines, o bé, títol universitari de grau que, d'acord amb els plans d'estudi vigents, habilite per a exercir les activitats de caràcter professional relacionades amb les funcions assignades al cos, o tindre complides les condicions per a obtindre'l abans de la finalització del termini de presentació de sol·licituds i disposar del certificat que ho acredite.\nLes sol·licituds s'han de tramitar per via electrònica; a aquest efecte, és necessari estar registrat per utilitzar el sistema d'identificació i signatura electrònica Cl@ve o tindre un certificat digital de signatura electrònica, o DNIe, tal com es recull en l'annex III d'aquesta convocatòria i s'ha d'omplir a través del formulari habilitat en el portal de l'Administració de la Generalitat,http://sede.gva.es (cercador d'ocupació pública, descripció: 80/18, tramitar amb certificat) i s'ha de fer el pagament telemàtic de la taxa.\nLes sol·licituds s'han de presentar electrònicament, d'acord amb el que estableix l'article 14 del Decret 3/2017; a aquest efecte, cal estar registrat per a l'ús del sistema d'identificació i de signatura electrònica Cl@ve o disposar d'un certificat digital de signatura electrònica o DNIe, tal com recull l'annex III d'aquesta convocatòria; han d'omplir-se per mitjà del formulari habilitat en el portal de l'Administració de la Generalitat Http://sede.gva.es (cercador d'ocupació pública, descripció: 80/18, tramitar amb certificat) i s'ha de fer el pagament telemàtic de la taxa.


Àngels López Ruiz | dimarts, 22 de febrer del 2011, a les 15.43\nÉs, segons els bombers, la caserna més antiga d'Espanya. El col·lectiu fa anys que reclama que l'antic parc del Poble-sec es converteixi en un centre educatiu sobre la prevenció del foc. L'Ajuntament, però, té previst utilitzar l'edifici per ampliar l'Escola Mossèn Cinto Verdaguer, que hi ha al costat. Ara, els bombers han trobat una solució per acontentar tothom. "Agafar una petita pastilla del solar que ara està infrautilitzat. Un responsable de la fira ens ha dit que seria possible, però que depèn de l'Ajuntament". Els bombers proposen construir un edifici de nova planta per a l'escola en aquest solar que ara s'utilitza per entrar material a la Fira de Barcelona. Es tracta d'un espai que hi ha just al darrere del centre. Els bombers creuen que el cas de la caserna del Poble-sec és només una mostra de la mala gestió que fa l'Ajuntament del patrimoni del cos. Un altre exemple d'això, diuen, és el de l'històric parc de l'Eixample. L'any passat es va tirar el terra i encara no s'hi ha construït res. "Ens han fet fora d'un lloc que era vital operativament. I no tenim aquest espai ni som on hauríem de ser". El consistori, en canvi, assegura que s'està complint el calendari d'obres i que el 2013 la nova caserna de bombers que s'hi ha de construir estarà a punt.\nLa plataforma proposa construir un edifici de nova planta per a l’escola en un solar proper, que ara s’utilitza per entrar material a la Fira de Barcelona. Així, el cos de bombers podria recuperar la caserna.\nEl col·lectiu creu que la polèmica sobre el parc del Poble-sec és només un exemple de la poca cura que l’Ajuntament té del patrimoni dels bombers. Segons ells, una altra mostra és la situació de l’històric parc de l’Eixample, que es va tirar a terra l’any passat i on encara no s’ha construït res. De la seva banda, l’Ajuntament assegura que s’està complint el calendari d’obres i que, el 2013, la nova caserna de Bombers que s’hi ha de construir estarà a punt.\n— Bombers de Barcelona — protestes\nUn grup de treballadors de les llars d’infants protesta contra les retallades\nAcceptades el 84% de les ajudes sol·licitades per a la setmana blanca\nUn centenar de marroquins protesten contra la corrupció davant del consolat\nEl Vall d’Hebron cerca un tractament més efectiu per al càncer de pit\nLes entitats de la Barceloneta, unides en suport a l’Escola Mediterrània


Herències del franquisme - VilaWeb\nDivendres 21.02.2014 23:59\nAquests dies corre per internet el vídeo d'una entrevista al president Fabra en què li demanen per la seua relació amb el valencià. L'home, sense voler reconéixer que no en sap ni té ganes de saber-ne, s'escuda en unes excuses de les que sempre n'hem dit de mal pagador.\nPer a mirar de justificar-se, Fabra es confessa castellanoparlant, com si això fóra un impediment per a parlar altres llengües, i addueix que és d'una generació en què als escolars i estudiants 'se'ls parlava en castellà'. Ho diu com qui explica que quan era jove s'estilava el paper pintat o els pantalons de campana. Com si l'escola (i tot l'aparell de l'estat) haguera sigut en castellà per una simple qüestió de modes, i no per un procés premeditat de genocidi cultural alegrement intensificat pel franquisme, i pel qual encara ningú no ha demanat perdó, ni els qui el vam patir no hem vist cap intenció de rescabalar-nos-en. No l'esperem tampoc: ja no ens queda ingenuïtat.\nL'estat i part de la societat han assumit el temps del franquisme com una etapa inevitable de la història, i l'han dotat d'una impunitat basada en l'amnèsia selectiva i en un revisionisme històric que vol aproximar-lo al paternalisme. Allò es va acabar, diuen, mentre miren de fer creure que la cosa no va ser per a tant. Que m'ho diguen a mi a la cara. No ho dic ara per l'escola ni pel país: ho dic per la condemna a perpetuïtat que milers de persones arrosseguem per la gràcia divina d'un règim que nadava en la crueltat.\nFabra no va dir que no parla valencià perquè no li dóna la gana, com no va dir que si s'estudiava en castellà és perquè no es permetia una altra cosa. Ho deu trobar natural. Per a ells el franquisme va significar un temps de poder i negocis, per a mi --permeteu-me personalitzar-- por, dolor, sis cicatrius i un futur en cadira de rodes.\nMolta gent no ho sap, però els governs franquistes van negar-se a vacunar els xiquets contra la poliomielitis en els anys en què la malaltia s'escampà per tot el món. No van voler admetre que sota el seu règim milers de nens eren afectats cada any per aquesta passa que causà un gran nombre de morts i deixà supervivents amb seqüeles greus de per vida. Fins als anys 1960 no van començar les campanyes de vacunació, amb molts anys de retard i massa víctimes pel camí.\nFa unes setmanes, TV3 va emetre 'Pòlio, crònica d'una negligència', un documental que relata de manera esplèndida tota aquella història fosca i poc coneguda. Dir-li 'negligència' em sembla voler ser massa benevolents.


Ja fa una setmana de la trista notícia que informava que el Dr. Músic havia suspès el 20è aniversari del seu festival als prats d’Escalarre (les Valls d’Àneu). Al llarg d’aquests set dies hem vist les diferents postures dels actors implicats en aquest afer, que al final –i un cop més–ha provocat que el territori en quedi repercutit negativament per les decisions preses per part d’administracions i organització. Penso que el Pallars no es mereix aquesta situació i considero que la decisió de fer-lo al Circuit de Montmeló és una falta de respecte cap al territori, al país i als amants de la música en general.\nPuc entendre que la Generalitat hagi obrat conseqüentment en la legalització d’aquest festival. Entenc que en els seus plans futurs no hi ha lloc per encendre més focs dels que té oberts actualment, i és per això, que ha volgut evitar que es repeteixi una nova tragèdia com la de Biescas (Osca) a les Valls d’Àneu (Lleida). Pel propers dies voldrà buscar complicitat amb el Consell Comarcal i els alcaldes pallaresos convocant-los a una reunió amb el President Torra, tot per tal d’explicar tot el serial viscut els darrers mesos; però no entenc com no han tingut en compte la meteorologia i els factors naturals que indiquen que al juliol no és un període de desglaç de la neu dels cims que coincideixi amb pluges (això és típic d’abril a maig o octubre) i que acampar a la vora dels rius no és una activitat de risc.\nEntenc que 50.000 persones un cap de setmana en una vall al Pirineu lleidatà és una gran tasca a gestionar, però considero que poden haver-hi altres moltes solucions a fi que es pugui realitzar aquest gran esdeveniment i col·laborar a promocionar un dels indrets més idíl·lics que té el Pirineu català, en una zona que lluita per no despoblar-se (cinc habitants per quilòmetre quadrat). Ara bé, si la Generalitat sabia que tard o d’hora l’acabaria prohibint, no entenc com han deixat passar els mesos, han venut falses promeses i han donat subvencions per la seva realització.\nEntenc que el Dr. Músic hagi decidit buscar un lloc que pugui acollir aquest esdeveniment tot respectant totes les experiències que volia representar i evitar així els costos de les cancel·lacions contractuals amb els músics. Un circuit d’activitats a motor, com és el Circuit de Catalunya, permet fer activitats a l’aire lliure, acampada, en mesos d’estiu té assegurat bon temps i és molt més fàcil poder gestionar l’enorme afluència de públic que segurament tindrà.\nA mi personalment em molesta que un cop més –i gràcies a la proximitat amb Barcelona–, el centralisme català s’ha imposat per davant de la resta del territori. Només confio que en un futur, si un gran esdeveniment com és el festival de la vaca es fes per exemple en una zona com la Cerdanya (la muntanya pels de Barcelona), caldrà que l’administració revisi seriosament la seva política de promoció del Pirineu i cert favoritisme en certs indrets.\nEls dos Pallars, l’Alta Ribagorça, l’Aran o l’Alt Urgell van veient com el Pirineu es va despoblant, i com gràcies al Turisme i a activitats empresarials que reivindiquen l’autoctonicitat de la zona, ha permès que els joves apostin per les muntanyes, les valls i els rius per fixar-hi la seva residència.\nAquest fet de cancel·lació del festival hauria de fer reflexionar que els marcs normatius s’han d’acatar, però també s’han de saber adaptar a la realitat territorial de la zona. Segurament que una altra solució hagués estat possible per tal d’evitar-ho, però finalment s’ha demostrat que d’interès no n’hi ha hagut per cap de les parts implicades.\nVist des de dalt, el Pallars, i en concret les Valls d’Àneu, han patit un cop més la mala gestió que es fa de les zones pirinenques. Fa anys que reclamen un telecadira que els connecti amb les pistes d’esquí de Baqueira, les prohibicions amb les ramaderies extensives, les limitacions amb la fauna salvatge, la impossibilitat de fer certes activitats econòmiques (donat que s’ha de preservar un estricte impacte ambiental), tot per tal d’arribar a pensar que si no estàs content amb el que hi ha... a porta la tens oberta!\nEn definitiva, a les muntanyes dóna la sensació que vol que siguin uns futurs parcs temàtics, però obviant-hi que hi viu gent. Aquests habitants són un exemple clar de què el territori s’ha de fer des de la petita política, la que s’apropa a les “personetes” (com diu l’Esperanceta) i la seva realitat.\nLa del sentit comú i la de permetre la convivència de les persones que saben gestionar aquest territori, amb el món rural on viuen i posar-li una visió de futur.\nAra bé, em temo que l’única visió de futur que es té, i tot per tal de privar-los d’un dels últims poders que els queda, és el de l’eliminació de la Regla D’Hondt. Em temo que aviat arribarem al dia que un dels partits que vol l’eliminació de TV3, el monolingüisme al territori espanyol, l’unifació d’autonomies, la conversió d’una gran Espanya amb gran capitalitat a Madrid, guanyi les eleccions i lluitarà per l’eradicació a curt termini d’aquesta llei que permet una millor distribució dels vots i un major poder representatiu en zones més despoblades del nostre territori. Penso que hem de lluitar perquè això no s’apliqui mai... si no, som pell!!!


Edición del sábado, 06 noviembre 1999, página 3 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del sábado, 06 noviembre 1999, página 3\nDISSABTE, 6 NOVEMBRE 1999 REPORTATGE LA VANGUARDIA Wks 3 De soflsticats sisteines a la senzillesa i elpragmatisine La domótica ha evoiucionat cap a la simp4flcació per facilitar 1 ‘ús deis sisternes ifer-ios més empírics NÚRIA VIDAL (Redacció Vallés.) — La casa inteFligent de Premiá de Mar, cons fruida el 1992, és l’inici de Ja domó tica a Catalunya. Aquel! habitatge demostració, que introdula tots els sistemes domótics, va ser una prime ra experiéncia virtual que va donar pas a les primeres aplicacions reals de la domótica, amb una introducció constant per6 lenta a les Ilars. Molt abans, peró, Irobem la primera apro ximació al que es va denominar casa intel1igent i inés endavant domótica; va ser l’any 1984 als Estats Units, quan es va crear una assocíació per fomentar el desenvolupament de la casa intelligent i es va llançar el pro jecte Smart 1-louse, ant una estraté gia de mercat dividida en tres etapes: cases laboratori, cases prototipus i cases demostració, per a la posterior comercialització. Aixi es va iniciar un procés que va arribar al nostre país amb el nom de domótica, per analogia amb -laparaula francesa “domotique”, que por Ja seva banda ve del terme llati “domus”, o sigui, “casa”. La doS tica es va desenvolupar a França sota una concepció esnob en qué els adi nerats vejen una forma de fer-se veure. Am be, al marge de batejos termi nológics i fonnes socials, molt abans, els enginyers que feien electrónica ja pensaven amb sistemes domótics, de fet, estaven fent domótica sense reconéixer-la com a tal. Des d’aleshores va anar evolucio nant en una linia equivocada, ja que es van crear sistemes extremada ment complicats, que despertaven la curiosital peró no la comercialitza cié. Robots sofisticats i controlats per ordinadors de difícil ús no podien avenir-se amb un públic poe diposat a fer un máster por obrir una porta o engegar la calefacció. De l’any 1990 al 1995 es pot dir que la domótica va ser una experiéncia pa a enginyers. A partir d’aleshores es va girar la truita i, després d’uns anys d’incre mentar la sofisticació, es va fer un salt enrere i es va tornar a sistemes senzilis, de f?tcil utilització i más económics. La fragmentació dels sistemes domótics va ser determi nant per la seva introduceió definiti va als rnercats. La domótica és la suma de moltes aplicacions. el total de les quals queda fora de l’abast del públic, cosa que no passa si s’ofe reix por paris. Cada habitatge, cada persona i cada área geográfica té unes necessi tats diferents. La possibilitat de poder escollir quines aplicacions de la domótica són necessáries en cada ocasió ha ajudat el sector a tirar enda vant amb unes benes perspectives de futur. En aixó cal afegir-hi un abara timent de l’electrónica deis sistemes domótics que ha facilitat que un volum inés gran de públic lii tingui accés. En defintiva: s’han descobert els seus avantatges.s CÁME RES DE VIGILÁNCIA TELEVISORS CENTRAL D’ALARMES VIDEOPORTERS MEGAFONIES r Aplicacions de la domótica • Un sistema domótic té com a última finalitat facilitar la gestió de l’habitatge. Aixó implica millorar la gestió técnica, energé tica, de seguretat, de confort i de les cornunicacions i d’aquí se’n deriven les seves aplicacions. En primer lloc, un sistema domó tic s’encarrega del control i Ja regulació de tots els equipaments de l’habitatge: cimatització, seguretat, electrodoméstics, co municacions i ventilació. Les funcions de la gestió técnica són: centralitzar les dades, automatit zar els equips i optimitzar-ne el funcionament, estalviar energia, gestionar-ne el consum, fer análi sis i seguiments informatitzats, controlar i programar els electrodoméstics i centralitzar i ancivar l’al arma. La manera d’optimitzar l’ús de la energía es deu a Ja programació temporal, a la regulació deis sis temes de climatització, a Ja zoni ficació, a la ventilació mecánica ¡ controlada, al control de la potén cia sol-licitada, al control de la il-luminació i ais sistemes d’acu mulació per treure profit deIs descomptes de tarifes. La seguretat s’obté amb el control d’accessos i antiintrusió i les alarmes técniques contra incendis ¡ fuites. Alhora, la domótica aporta confort ambien tal i comoditat amb els automatis mes. Gestiona també les comuni cacions, ja que tots els punts estan intercomunicats, tant a l’in tenor com a i’exterior. LÍNIES TELEFÓNIQUES EMISSOR D’INFRAROJOS VIDEOS irs’ cfl’:’ EQUIPS Hl-FI ORDINADORS • D’on ve la doniótica? És un invent de la década deis noranta? Per qué s’utilitza aquest nom? Cal mirar més enilá. de les nostres fronteres per entendre de qué parlem;1] ___ CARACTERISTIQUES;0] • FACILITAT D’ÚS Ofeneix diferents alternatives (interruptors manuals, comanda ments a distáncia, sistemes de veu, etc.) por fer más fkil la utilització de la domótica. Per realçar la sensació de domini sobre els automatis mes és interessant que aquests incorporin dispositius de controlmanual. • FLEXIBILITAT El funcionament deis sistemes domótics no pot ser rigid, ja que les condicions poden variar o es poden generar noves necessitats. La fle xibilitat ve determinada peis sistemes de programació. • INTERCONNECTABIUTAT La incorporació de micropnocessadors en els dispositius i terminals suposa que el control i el funcionament utilitzin la tecnología digital. Al marge de la interconnectibilitat deIs equips i sistemes, la llar ha de tenir accés a xarxes exteriors d’inforn,ació. • MODULACIÓ Quan es vulgui incorporar alguna aplicació o servei s’ha de poder fer sense necessitat de reestructurar tot el sistema. El f\_sncionament defectuós d’algun aparell no pot paralizar el conjunt de la installació. • MULTIFUNCIONALITAT Un mateix dispositiu pot integrar diferents funcions i donar així multifuncionalitat als aparefis. oiIS INSTALLACIONS INTEL•LIGENTS _______ ELÉCTRIQUES simon 1 C. Roger de Flor, 103 baixos. Tel/Fax 93 870 24 35 GRANOLLERS DOMÓTUCA SISTEMES 1 SERVEIS Casesintel.Iigeflts Tel. 9371735 17 Passeig de Fleming, 15 08206 Sabadell;1] 7—. CLÍNICA UNIVERSITARIA D’ODONTOLOG!A Gor,,rra n 08130 SANT GUGAT DELVÁLLS - FrrncarrJ(ipIi5pnn,jalripCaIaki’/s-4opiGenp,a!-;0];1] 93 565 60 37;0]


Prestació extraordinària per a subministraments bàsics - APIC\nAtenció! quan s’acabi la partida econòmica s’acabaran els ajuts\nEl govern de la Generalitat de Catalunya davant de la situació de vulnerabilitat econòmica en què es troben moltes famílies arran de la crisi sanitària de la COVID-19, destinarà 20 milions d’euros a un ajut extraordinari per a les despeses de primera necessitat. Es podrà demanar a partir del 30 d’abril i s’atendran els ajuts fins que s’acabin els diners.\nL’ajut extraordinari és per als treballadors per compte d’altri i autònoms amb càrregues familiars que hagin patit una disminució superior al 30% dels seus ingressos per causa de la COVID-19.\nEs calcula que s’hi podrien acollir unes 100.000 famílies, el que significa unes 300.000 persones destinatàries.


Pantalons curts de running, pantalons de ioga, samarretes de fitness, pantalons jogger, sostenidor de fitness - AIKA\nAIKA Apparel Co,.Ltd. es troba a la ciutat de DongGuan, província de GuangDong.Som un fabricant professional de roba esportiva OEM amb més de 10 anys d'experiència.Alta qualitat, alt servei, alta eficiència són la nostra principal cultura de fàbrica. Estem especialitzats en roba de ioga, xandalls, samarretes, pantalons curts, etc.\nCremallera frontal de corretges ajustables personalitzades a l'engròs...\nEl millor venut de roba de gimnàs per a nenes, embolcall de tennis...\nCorretges ajustables amb forat de clau a l'esquena d'alt estir...\nNovetats de tennis personalitzats estirables amb coll en V...\nSamarreta de màniga llarga ajustada amb forat per al polze...\nFaldilles de tennis personalitzades transpirables a l'engròs...\nCotó de cotó d'entrenament d'impressió personalitzada d'alta qualitat...\nEQUIP DE VENDA\nSom un equip de vendes professional per comunicar-nos amb fluïdesa amb els clients directament en anglès per correu electrònic i telèfon.I tots som dissenyadors sèniors de peces de vestir esportives i coneixem els detalls de la roba.\nDISSENYADOR OEM i ODM\nTenim els nostres propis dissenyadors de paper professionals amb més de 10 anys d'experiència en OEM i ODM i amb coneixements en molts dissenys de marques famoses.\nSHOWROOM DE MOSTRES\nTenim més de 500 peces de mostres diferents a la nostra fàbrica. Teixit esportiu d'alta qualitat per SGS, prova GTT certificada, etc. Transpirable, absorbeix la humitat, anti-pilling, anti-uv, alta resistència del color, etc.\nMostra de fàbriques\nSom un fabricant professional de roba esportiva amb més de 10 anys d'experiència. El 2015 va passar la certificació BISC, el 2020 va aprovar la certificació Intertek. Cobreix 2000-3000 metres quadrats amb més de 150 treballadors a la Xina.\nTenim un equip professional i eficient per fer mostres en 7-10 dies, mantenir totes les mostres i tots els productes a granel de bona qualitat amb un bon logotip, una bona línia de costura.\nTenim un equip d'inspecció professional per fer una inspecció de qualitat del 100% 6 vegades, per assegurar-nos que tots els fils es tallen amb cura i que totes les dimensions es puguin fer dins de la tolerància.\nLegging VS Pantalons de ioga\nCom triar la roba de ioga\nLes 5 millors tendències de moda en roba esportiva\nUna manera diferent de combinar amb joggers femenins\nRoba d'estiu per a homes 2022


Es mostren els missatges amb l'etiqueta de comentaris Albània. Mostrar tots els missatges\nVam deixar enrere Kastoria i la Macedònia grega per entrar de nou a Albània. Canvi de país, canvi d’hora. Vam arribar a primera hora de la tarda a Korça.\nLa primera impressió és la d’una gran ciutat, moderna, i com que era any nou, amb molta il·luminació i decoracions típiques d’aquestes dates.\nLa ciutat la van fundar els otomans a finals del segle XIV. En un primer temps va ser una fortalesa anomenada Goridje, i com ha passat en molts altres llocs, poc a poc es va anar construint al reus voltant. Ara be, la regió ja estava habitada molt de temps abans de la fundació de la ciutat; llavors la població vivia en els turons que hi ha al voltant del centre actual.\nÉs un important centre cultural i econòmic del país. Aquí va néixer la musica albanesa, anomenada serenata. També va ser aquí que es va obrir la primera escola de llengua albanesa. Aquí se celebra el carnaval més concorregut i més gran d’Albània, que té lloc abans de la pasqua ortodoxa.\nLa gran mesquita i el basar es van construir en el 1496. Entre els segles XVII i XIX alguns dels barris antics es van tirar a terra o es van cremar per engrandir la ciutat.\nVa ser un dels centres més importants del renaixement cultural albanes que és d’on va sorgir el sentit de nacionalitat albanesa i que va portar a la independència de l’imperi otomà.\nA començaments del segle XX la historia de la ciutat va ser un tant convulsa. La insurrecció Epirota del 1913 va provocar assalts i terror en el sud-est albanès, per part dels irredemptistes grecs, que volien incorporar aquests territoris a Grècia.\nEls grecs van ocupar la ciutat fins que a mitjans del 1914 el govern grec va ordenar a les seves tropes que abandonessin la ciutat. Però la pau va durar poc, ja que un any més tard van tornar a ocupar Korça i també Berati. Això va provocar una onada migratòria de la població musulmana cap a la costa, el més lluny possible de la frontera grega.\nDurant un breu període de temps, entre el 1916 i el 1918, va ser la República autònoma de Korça, fundada per Germenji i que estava sota la protecció militar francesa.\nAquests temps convulsos van provocar que bona part de la població emigrés, especialment cap a Estats Units, on actualment hi ha una important comunitat albanesa-americana.\nEn els inicis de la formació de l’estat albanès aquesta Korça es diferenciava de les altres ciutats del país pel seu nivell econòmic i cultural, així com pel seu desenvolupament urbanístic.\nLa major part de la població és cristiana ortodoxa o musulmana sunnita, però hi ha també musulmans bektaixís i cristians evangèlics. Diuen que es el símbol de l’harmonia entre religions.\nTeníem l’hotel ben situat, tot i que no era cap meravella. Estava en un carreró, en una casa antiga. El personal no era massa simpàtic, en part perquè no hi havia forma d’entendre’s però també tenia una certa apatia i poques ganes de resoldre res. Era any nou i la ciutat estava plena a vessar de turistes. Totes les places hoteleres ocupades.\nLa ciutat està en procés de restauració. Es veuen moltes construccions noves, com la catedral ortodoxa que es va construir l’any 1994. De fet les pintures de l’interior encara no estan acabades. Es la més gran de totes les esglésies ortodoxes d’Albània. Simbolitza el retorn a la pràctica religiosa, que va estar prohibida entre el 1967 i el 1991.\nL’interior és ampli i agradable, tot i que l’hi falta la pàtina que dona el temps i el seu us. Les parets decorades amb pintures i hi ha també icones. No hi pot faltar l’iconòstasi, com en qualsevol església ortodoxa, que aquí és fet de fusta a l’igual que unes grans làmpades que il·luminen la sala.\nD’aquí vam anar cap a l’antic barri otomà, on hi ha la mesquita Iljaz bej Mirahori, que és la més antiga d’Albània i també és el monument més antic de la ciutat. Es va construir l’any 1496 i porta el nom del governador de la ciutat quan es va convertir en centre administratiu.\nL’estil arquitectònic d’aquesta mesquita no era usual en el Balcans, i va ser la primera mesquite voltada d’Albània. L’interior és molt sobri,parets blanques amb algunes pintures murals en les que es veuen paisatges de la Meca i Medina.\nDavant de la mesquita hi ha la torre del rellotge, que es va reconstruir l’any 2015 quan es va remodelar també la plaça on es troben.\nAllà a la vora hi ha el que havia sigut el basar. Carrers estrets que porten a una plaça central. Era dia festiu i estava tot tancat. Havien sigut les botigues i parades del mercat però ara estan en renovació i poc a poc les van obrint de nou.\nEn el passat aquest mercat era lloc d’intercanvi de mercaderies entre albanesos, però també amb turcs i grecs, o fis i tot venecians. A part dels carrerons hi havia un edifici central de dos pisos en estil de construcció típic de la ciutat.\nA les afores de la ciutat hi havia les posades pels viatgers que venien al mercat. L’època de més esplendor va ser en el segle XIX i començaments del segle XX. Hi havia més de mil parades! Diuen que era com una ciutat dins de la ciutat.\nEn aquell temps hi havia un riu que creuava el basar i que es podia creuar per ponts de fusta. En el que era el carrer principal hi havia un pont de pedra.\nAl llarg de la seva historia el mercat es va cremar-se tres cops, i cada cop es va reconstruir de nou. L’any 2015 es va fer una renovació amb l’objectiu d’atraure el turisme a la regió. La idea era tornar a donar al mercat la imatge original.\nVam entrar a tafanejar en un hotel que semblava una casa tradicional, amb un gran pati i tot de galeries al voltant amb les habitacions. Semblava un lloc molt agradable i tranquil per allotjar-se.\nAltre cop al centre, a la part moderna, havien instal·lat una pista de gel. El que em va fer gràcia és que per ajudar a patinar al nens hi havia uns pingüins de la seva mida, en els que s’agafaven i així perdien la por a caure.\nAllà mateix hi ha una torre-mirador molt alta (10 pisos) a la que es pot pujar amb ascensor, pagant entrada. La vista val la pena, tot i que era de nit i feia moltíssim fred, en part perquè està molt ventilat.\nDesprés vam anar a sopar a un poble a les afores de la ciutat. El restaurant estava ubicat en una casa antiga amb menjadors força grans; el que em va cridar més l’atenció van ser els caps d’animals dissecats que decoraven les parets.\nHi havia molta gent, no sé si era turisme local o grec. Hi havia un menú que incloïa uns entrats variats molt complets, pasta de fullfarcida de formatge, verdures, mongetes gegants cuinades, formatge feta, xai al forn, vi a dojo i raki de la regió. Estava tot molt bo. A més hi havia música i la gent de la taula del costat, van sortir a ballar. Tot plegat deu euros.\nEn sortir de sopar no es veia a ningú pel carrer, cosa que no és d’estranyar ja que feia fred i plovia.\nEl camí fins a Butrint passa per valls molt verdes, direcció sud i propers a la costa. Vam arribar allà a primera hora de la tarda, el que ens va permetre veure-ho amb una llum molt bonica.\nEn l’altre viatge a Albània ja havia visitat aquest indret que vaig trobar molt interessant. No m’ha sabut gens de greu tornar-hi. I és que és un recinte arqueològic i monumental molt ric. Des de l’any 1992 forma part del patrimoni de la humanitat per la unesco.\nButrint es troba en una península al sud d’Albània, que està banyada pel mar jònic, i a poca distància davant seu hi ha l’illa de Corfú. La peculiaritat d’aquesta península és que enlloc d’endinsar-se al mar, el seu istme és allargat i es corba sobre si mateix fent que la península quedi just davant de la costa separada tant sols per un canal, el canal de Vivari. I la zona d’aigua que queda entre la península i la costa és el llac Butrint.\nTant en la península com en la part continental hi ha diversos turons, i ja en l’edat del ferro i del bronze estava habitada. Cap al 1200 a. C. la població vivia sobre els turons en recintes emmurallats, però no va ser fins al segle VIII a. C. que va començar a adquirir importància. En aquest recinte arqueològic, que es troba en l’extrem de la península, proper al canal de Vivari, s’hi ha trobat restes de ceràmica, tant autòctona com coríntia, ambdues del segle VIII a. C. Això indica que hi havia bones relacions comercials ja en aquell temps.\nEl fet que aquesta zona estigués habitada ja des de tant antic es deu a la seva situació estratègica. Té el llac que proporciona peix i musclos, hi ha terres fèrtils a la vora, connexió marítima amb el mediterrani, i una sèrie de turons que ajuden a la seva protecció.\nEn el segle VI a. C. Butrint era una de les ciutats més importants de la regió d’Epir. La ciutat havia crescut tant que ja es començava a construir fora de les muralles. Es d’aquesta època el temple dedicat a Esculapi, el deu de la medecina, el teatre, el passeig i diversos edificis públics.\nEl teatre s’utilitzava tant per celebracions religioses, com per assemblees i reunions públiques, com per espectacles.\nDurant aquest període hel·lenístic es van construir les muralles en pedra, de les que encara es veu una part, en la part de la ciutat que donava al canal i al llac.\nQuan en el 167 a. C. l’exercit romà va ocupar la regió d’Epir, destruint les poblacions i agafant a la gent com a esclaus, Butrint es va salvar ja que en aquell moment era aliada de Roma.\nEn el segle II a. C. va desenvolupar-se molt més encara i era el centre d’un conjunt de ciutats que es van construir al seu voltant. La ciutat disposava d’una estructura política i administrativa, disposava de diverses institucions civils, religioses i militars.\nDonada la posició estratègica d’aquesta ciutat pel control del comerç marítim i la riquesa natural, els romans la cobejaven. Ja en temps de Juli Cèsar (en el 44 a. C.) van provar de posar el peu en aquetes terres, però la primera colònia romana no va arribar a instal·lar-se aquí fins a l’època d’August en el segle I d. C. Això va portar un flux significatiu d’italians a aquesta ciutat.\nLa ciutat es va estendre cap a l’altra banda del canal de Vivari i es va construir l’aqüeducte que permetia creuar el canal i abastir d’aigua a la ciutat. La imatge d’aquest aqüeducte es representava en les monedes d’August i de Neró.\nCap a segle III a. C. sembla que hi va haver un terratrèmol i el centre de la ciutat va quedar gairebé abandonat, però no per massa temps ja que cap a finals del segle IV d. C. es van reconstruir molts dels edificis, com les termes, i es van pavimentar els terres amb mosaics.\nDurant l’antiguitat Butrint va ser un centre de culte a Esculapi, el deu de la medicina. Els creients dormien en el temple amb l’esperança de tenir visions i somnis que els ajudarien a guarir-se de les seves malalties. A més, els sacerdots i metges realitzaven diversos rituals per explicar els somnis que havien tingut i els hi donaven els medicaments adequats.\nAquest temple atreia a molts creient de tota la regió, que portaven regals i ofrenes al deu Esculapi per venerar-lo i assegurar-se la seva cura. Moltes d’aquestes ofrenes es van trobar durant les excavacions realitzades l’any 1920 en la zona del temple.\nAra be, a Butrint també s’adoraven altres deus, com Apolo, Artemisa, Atenea, Demetri i Zeus. S’han trobat algunes estàtues representant-los en aquest recinte.\nLa situació estratègica de Butrint, al costat del mar i del llac era la porta d’entrada del comerç a l’interior d’Epir. Tot i que el mar era la millor via de comunicació, hi havia una bona xarxa de rutes terrestres que comunicaven la costa amb les regions interiors. Els objectes que s’han trobat en les excavacions mostren que hi havia intercanvi comercial amb altres regions mediterrànies i també que s’havia desenvolupat molt l’artesanat.\nHi va haver un important desenvolupament de l’agricultura i la ramaderia, així com de la pesca tant en el llac com en el mar Jònic.\nUna de les descobertes més interessants van ser les inscripcions que es van trobar sobre pedres en les que es mencionava l’alliberament dels esclaus en honor a Esculapi. Aquestes inscripcions es van trobar en el teatre i també en unes pedres reutilitzades per construir una torre.\nS’han trobat altres inscripcions que han permès veure que el paper de la dona en la societat de Butrint era més important que el que tenia en aquell mateix temps a Grècia. La llei a Epir garantia el dret de les dones a tenir propietats, a poder heretar i alliberar als seus esclaus.\nUna altra evidencia de les relacions comercials en el mediterrani, amb els grecs i romans, és que s’han trobat monedes diverses. Hi ha peces fabricades a Butrint, però d’altres a Corint, a Corfú, Macedònia, Il·líria i Itàlia. Les que s’havien fabricat a Butrint durant els regnats dels emperadors romans August, Claudi i Neró, commemoren la fundació de la colònia romana a Butrint per Juli César. En algunes monedes hi ha representat l’aqüeducte de la ciutat i en d’altres un toro, símbol de Butrint. El nom de Butrint pot derivar de Buthrotum que vol dir el toro que passa, en referencia una llegenda sobre l’origen de la ciutat.\nLa historia de Butrint durant el període romà es coneix gràcies a la correspondència que va mantenir Ciceró amb Pompon Attis, que era un terratinent que vivia a Butrint. Attis tenia por de perdre les seves tres si la ciutat es convertia en colònia romana i per això va demanar a Ciceró que fes servir la seva influencia per evitar la creació de la colònia. La colònia es va establir a la ciutat, ell no va perdre la seva riquesa ni la seva quantitat d’esclaus. Tenia una gran vil·la a la ciutat.\nDurant l’època romana la ciutat va prosperar molt i la població tenien un bon nivell de vida; utilitzaven utensilis de vidre i objectes de luxe per decorar les cases. Es va construir l’aqüeducte que enllaçava el barri nou de la ciutat a l’altra banda del canal amb la ciutat antiga.\nVan construir-se diversos palaus, com el palau Triconche, amb una gran sala per les recepcions i les banquets.\nPerò en el segle V d. C. la ciutat va patir diverses invasions que la van malmetre significativament i que van afectar a la forma de vida de la població. Les cases que es van construir després eren més petites i senzilles; ja no estaven construïdes totes en pedra, sinó que els pisos superiors era construïts en fusta.\nNo està clar quan va arribar el cristianisme a la ciutat; la primera menció fa referència a Sant Terin (o potser es deia Terinus) que en el segle III el van matar en el teatre de Butrint llançant-lo a la plaça amb algun animal salvatge. Ara be, no hi ha cap evidencia clara de que hi hagués hagut algun edifici religiós cristià.\nL’any 451 és el primer cop que es menciona al bisbe de Butrint. Molts dels monuments cristines que s’han trobat son del segle V i VI d.C., com el baptisteri i la gran basílica. En aquesta època es feien servir símbols cristians com a talismans per protegir-se d’esperits malèfics i dels riscos en el dia a dia.\nLa desfeta de l’imperi romà va portar canvis culturals en la població. Van sorgir noves estructures socials, però també va canviar la forma de vestir i les joies i complements.\nEl mosaic del baptisteri ésel més gran i el més complet de tots els baptisteris del mon romà. Era un missatge dels beneficis de la vida eterna per aquells que es batejaven. Hi ha dos cercles concèntrics de vuit columnes i set anells de mosaic envoltant la creu central. El numero 8 pels antics cristians simbolitzava el bateig, la creació i la salut. Per preservar-lo està recobert de sorra.\nEntre els segle VII i IX no se’n sap gran cosa de la ciutat. No va ser fins a finals del segle IX que torna a aparèixer en els registres històrics. L’any 1081 la ciutat va ser envaïda pels normands. Hi va haver una important batalla naval entre bizantins i normands.\nEn el segle XII el geògraf àrab Ibn Al Idris parlava de Butrint dient que era una ciutat molt poblada. En canvi l’any 1191 Benedicte de Peterborough la descrivia com una fortalesa deserta.\nEn el segle XII la ciutat va ressorgir de nou, A l’acròpolis s’hi va construir un castell, es van ampliar les muralles, es van construir noves esglésies i es van re-emprendre les relacions comercials amb les regions del mediterrani. En aquest període les cases es construïen en fusta sobre els fonaments d’antigues construccions romanes en pedra.\nL’any 1386 Venècia va comprar Butrint i l’illa fortalesa de Corfú. Durant 400 anys va servir de defensa de l’illa de Corfú. A més els hi subministrava aliments, de la pesca i de les seves terres fèrtils, i també empraven les seves terres per la pastura. En el període venecià es van reconstruir part de les muralles i es va construir el castell a l’entrada del canal de Vivari.\nLa república veneciana va controlar el comerç naval entre el mediterrani i el llevant entre els segles XI i XVIII. L’any 1387 va comprar l’illa de Corfú i també Butrint per poder controlar el comerç i navegació en la costa del mar adriàtic.\nA partir del segle XV els otomans van assaltar diversos cops la ciutat, tot i que els venecians van reforçar la seva defensa. L’any 1797 quan Venècia va sucumbir enfront de Napoleó, Butrint va passar a mans del dèspota local Ali Paixà de Tepelena.\nEn el segle XIX Butrint s’havia convertit en un petit poble de pescadors al voltant de la fortalesa triangular d’Ali Paixà, que controlava Epir des del seu castell de Ioannina.\nAli Paixà va ser un personatge controvertit; per una banda era dominant i sense pietat, però per altra banda va aportar prosperitat a la regió. Es van obrir noves rutes i es van construir diverses fortaleses. Butrint era un dels llocs de caça preferits per Ali Paixà. Va fer construir el castell que hi ha a l’entrada del canal Vivari. Aquest personatge va ser retirat del càrrec l’any 1820 i un any més tard moria assassinat a Ioannina.\nEn el segle XIX diplomàtics estrangers i viatgers de renom, com Lord Byron, eren visitants assidus a la cort d’Ali Paixà i van ser els primers en escriure sobre les ruïnes de l’antiga ciutat. Aquell segle diversos pintors van plasmar el paisatge de la zona i del que es veia de l’antiga ciutat.\nGerald Durrell en la seva obra “La meva família i altres animals” recorda la seva infantesa quan anaven de cacera a Corfú i Butrint.\nJust a l’entrada del recinte arqueològic hi ha la torre veneciana, a la vora del canal de Vivari. Després es continua per un camí entre arbres ben condicionat i s’arriba a les restes més antigues. Que correspon al centre d’Esculapi i el centre de la ciutat antiga.\nA l’igual que l’altre cop que vaig estar aquí, bona part de les estructures antigues estan plenes d’aigua. Suposo que degut a la seva ubicació, a tocar del mar, el llac i el canal és fàcilment inundable. L’hi dona un toc curiós però també les fa malbé.\nEl camí que passa pel costat de diverses restes, devia ser un carrer i s’arriba al teatre. L’indret devia ser molt acollidor, té la muntanya al darrera i el públic està orientat mirant al canal.\nMés enllà hi ha les restes d’una font. Segons diuen hi ha mosaics al voltant. Ara costa d’imaginar i veure, ja que hi ha aigua i vegetació. Tot i que ja ho havia vist, segueix impressionant-me les restes de la ciutat que va iniciar-se abans de la nostra era. Intento imaginar la vida de la gent, grecs, romans, en aquell temps, les mansions i edificis públics... De tot allò queden poc més que els fonaments, i el que s’ha anat trobant que ha permès conèixer que va ser una ciutat important.\nAllunant-se de la costa s’arriba a la part cristiana, començant pel baptisteri, que té una mica d’aigua i el mosaic està perfectament tapat. En aquell temps l’únic dia en que es podia realitzar el ritual del bateig era el diumenge de pasqua.\nAquell dia al matí tota la població amb el capellà i els catecúmens feien la cerimònia al carrer, just en el moment en que el sol sobresortia per sobre de les cases i entrava per la finestra del baptisteri. Llavors tota la processó entrava al baptisteri.\nEls catecúmens s’asseien als bancs que hi havia tot al voltant i el capellà i el seu ajudant es situaven prop de la pila baptismal. Es cridava un per un als que tenien que ser batejats, que s’apropaven i baixaven per l’escala a l’interior de la banyera i els hi tiraven aigua per sobre el cap. Quan sortien es considerava que estaven regenerats. Es posaven una túnica blanca i passaven a la sala del costat, que també estava decorada amb mosaics. Segons diuen de pitjor qualitat que els del baptisteri. S’esperaven en aquesta sala fins que estaven tots batejats. Llavors tots junts anaven fins a la catedral de la ciutat per prendre la primera comunió.\nUna mica mes enllà hi ha la basílica paleocristiana. No sé si és aquí on venien els batejats o en una altra església. Curiosament aquesta església tot i ser molt gran i bonica no la feia servir l’episcopat de Butrint, ja que contenia tombes que no estaven autoritzades segons les normes d’aquella època. Es pensa que s’utilitzava pels funerals i també com a santuari dedicat als màrtirs. La gent que visitava la ciutat s’apropava fins aquí a visitar aquestes tombes.\nDes d’aquí vam tornar seguint la muralla que dona al canal de Vivari. Una de les portes, la del lleó, té un relleu més o menys ben conservat, en el que es pot veure un lleó menjant-se o atacant a un búfal. Diuen que potser no estava acabat.\nHi ha el museu que és petit, i que aquest cop no vaig visitar. Però des d’allà a la vora hi ha bona vista sobre la plana i el canal. I hi ha una reproducció de la deessa de Butrint. Un cap en marbre que es va trobar en fer excavacions en el teatre. Hi ha qui diu que representa a Apol·lo.\nUn cop a fora del recinte arqueològic vam creuar el canal de Vivari amb una planxa metàl·lica que estiraven per medi de cables d’acer. Una mena de ferri un tant casolà. Vam passar nosaltres i vehicle.\n5_Albània. Font de l’ull blau. Sarandë.\nVam continuar cap al sud, direcció Butrinto, però abans ens vam aturar a veure el que es coneix com Syri i Kalter o font de l’ull blau io senzillament forat blau. És un lloc molt apreciat pels albanesos. És un espai natural; un riu d’aigües molt clares, que s’obre pas entre boscos i que té un gorg de més de 50 metres de fondària, d’origen càrstic.\nEl color de l’aigua en molts llocs és blavós, en altres un tant verdós degut a la vegetació aquàtica. Aquí hi ha gran diversitat de vegetació i també d’animals, tot i que no en vaig veure.\nAquest riu descarrega més de 18 mil litres d’aigua per segons. Ho trobo impressionant, tot i que no en tinc ni idea de quants litres descarreguen altres rius de l’amplada d’aquest.\nL’entorn és molt agradable i no hi ha gairebé ningú. Prop del lloc d’aparcament hi ha alguns locals abandonats, que devien ser restaurants, o allotjaments. Això té el mateix aire abandonat de fa uns quants anys. No sé si a l’estiu cobra vida, però fa la impressió de que fa temps que no s’obre.\nDesprés vam continuar ruta fins a Sarandë, que no està massa lluny. Allà vam dinar. És un lloc molt turístic, amb molts restaurants i allotjaments turístics a peu de platja. Es troba en una badia que s’obre al mar jònic. Gràcies a les seves platges i a que està proper a Butrinto atrau a molt turisme local. A més esta comunicada amb Itàlia que queda just al davant. I la frontera grega està també a la vora, el que explica que un 17% de la seva població sigui d’aquest país.\nVam dinar en un local amb vistes al mar, un dels molts que hi ha. És com estar en un altre país. Res a veure amb el que es veu per l’interior. Vam menjar be, però més car que a l’interior.\nVam continuar ruta cap al sud, direcció a Gjirokaster. Pel camí m’expliquen algunes coses sobre la vida aquí. Un dels temes és l’habitatge si compren o van de lloguer. En general la gent prefereix comprar, però no es demana hipoteca sinó que és la família la que et deixa els diners per tirar-ho endavant. L’altra tema que recordo és sobre el nivell econòmic. Les pensions són una desena part de les nostres, però també els sous i el nivell de vida, al menys els lloguers també son una desena part dels nostres. Evidentment tot es aproximat.\nEl trajecte fins a Gjirokaster és agradable, tot i que en alguns trams vam trobar molt embotellament. El que em va xocar va ser trobar ramats de galls d’indis. També de cabres, però això és habitual, lo dels galls d’indi em va sorprendre, sobretot quan anaven amb el seu pastor.\nVam dinar pel camí, en una gasolinera on em vaig prendre un plat tant poc original com bistec amb patates. Quan vam arribar a Gjirokaster ja era fosc, com és habitual en aquesta època de l’any, que el dia no dura res.\nTornava a ploure. Vam passejar una mica per la ciutat d’estil otomà, amb carrers empedrats, sempre en pendent. Aquí també cases amb les finestres tapades amb plàstic per fer una càmera protectora i evitar que es trenquin els vidres.\nVaig sopar en un hotel amb estil soviètic però molt bon menjar. Vaig prendre una mena de mandonguilles amb salsa de tomàquet i formatge. Quan seus a taula et serveixen també olives i formatge. De postres la baclava d’aquí que no té mel, sinó almívar i és més lleugera. Per veure el vi i el raki no poden faltar mai. Ens va valdre uns 700 leks que equival a menys de 6 euros. Per aquí els cambrers, i la gent parlen italià i també una mica de castellà.\nGjirokaster està al sud del país, a uns 200 Km de la capital i a no més de 35 Km de la frontera grega. Forma part de l’antiga regió d’Epir, que s’estenia entre el que avui és el sud d’Albània, el nord-oest de Grècia i em sembla que també agafava una part de Macedònia.\nAquesta ciutat està a la vall del riu drin. La fortalesa es troba sobre un turó, el Mali Gjëre i la ciutat baixa de forma radial des de la fortalesa fins a la vall on hi ha la part nova.\nHi ha diverses histories en referencia al nom de la ciutat, Gjirokaster o Gjirokastra. Segons una llegenda quan la ciutat patia l’últim setge per part dels turcs, la princesa Argyro, germana del senyor feudal de la ciutat, va preferir tirar-se al buit juntament amb el seu fill, des de dalt de la fortalesa abans que caure enmans enemigues. El nom provindria del nom de la princesa. Ara be, el primer cop que apareix el nom de la ciutat va ser durant elperiode bizantí que era anterior al setge otomà, o sigui que no sembla que el nom de la princesa fos el que donés nom a la ciutat.\nMolts autors expliquen que el seu nom prové de la paraula grega argyokastron, castell de plata. Com que tota la ciutat està construïda en pedra, incloses les teulades, quan plou brillen i recorda la lluïssor metàl·lica de la plata.\nAltres autors fan notar de que un clan que vivia aquí s’anomenava Argyiri i per tant el nom de la ciutat podria derivar del nom del clan. Sigui quin sigui l’origen del nom de la ciutat és una paraula que trobo curiosa.\nEn algunes excavacions fetes en el que és la fortalesa, s’han trobat restes de ceràmica de diferents períodes, els més antics del segle V a. C. pel que es pensa que ja hi havia un nucli habitat en aquella època. A més s’han trobat restes del que podria ser una muralla de l’època pre-romana, anteriors al 168 a. C.\nAra be, la primera referencia escrita que hi ha és la d’un cronista bizantí, que l’any 1336 parlava de Argyrokastron. Va formar part del despotat d’Epir, un estat grec de l’època bizantina.\nAmb l’expansió de l’imperi otomà cap a Europa, a finals del segle XIV Gjirokaster va quedar sota el seu control i els senyors feudals de la zona, que fins llavors controlaven la ciutat es van convertir en vassalls del sultà.\nL’any 1419 la ciutat ja estava totalment controlada pels turcs. A la fortalesa hi vivien els militars i dignataris polítics i la resta de població vivia fora de les muralles. Segons els registres de pagaments de taxes se sap que l’any 1431 hi havia 163 cases a Gjirokaster.\nLa ciutat va conèixer un període de creixement i prosperitat i en el 1583 el nombre de cases havia augmentat significativament (434).\nL’any 1811 Ali Paixà de Tepelene era qui controlava la ciutat i va fer construir un aqüeducte de 12 km per portar l’aigua a la fortalesa. Aquesta construcció la van enderrocar en el 1932.\nDurant tot el període otomà va ser un important centre comercial i cultural. També era en aquesta ciutat que hi havia un gran sentiment nacional i patriòtic. Des d’aquí es va impulsar la resistència a l’imperi otomà, aquí es va obrir la primera escola de llengua albanesa, i poc després van sorgir clubs i societats patriòtiques.\nLa independència d’Albània es va obtenir en el 1912. Però al ciutat de Gjirokaster va formar part, durant un breu període de temps, de la república autònoma d’Epir. Després va estar durant un temps en mans gregues, i va ser retornada a Albània en el 1921.\nEntre els anys 1928-1939 era un important centre econòmic i cultural, però també es coneixia a la ciutat per la presó que havien construït en el castell.\nL’any 1939 els italians van apoderar-se de la ciutat que després va passar als alemanys. En el 1944 els partisans van alliberar la ciutat i van crear aquí el centre d’operacions per alliberar a la resta del país.\nEn el període comunista hi va haver una gran industrialització de la regió, però es va contractar més gent de la que era necessària i les instal·lacions no tenien un bon manteniment ni renovació de les instal·lacions. Així que quan va caure el règim l’economia de la ciutat va caure també en picat. Milers de persones van perdre la feina i van haver de marxar, cap a Tirana o a l’estranger, per buscar-se la vida.\nLa ciutat va patir un altre moment negre. Va ser l’any 1997. Unes eleccions fraudulentes i la crisi financera degut a l’estafa piramidal, en que milers de persones van perdre tots els seus estalvis. Va ser un temps de revolta i descontrol, d’anarquia total. Era la llei de la selva per poder sobreviure. Un període del que se n’avergonyeixen. Aquesta gran crisi va generar una nova onada migratòria. Molts edificis històrics van quedar abandonats i per manca de manteniment van anar caient. Aquesta ciutat va ser un dels focus de la rebel·lió contra el govern, aconseguint finalment la dimissió del president. Amb el caos que es va generar, cap a finals de l’any 1997 algú va destruir la casa del dictador. En els disturbis també es va cremar part del basar.\nActualment sembla que la situació ha millorat. És una regió rica en agricultura, pel que han sorgit diverses empreses relacionades amb el processat d’aliments. També la universitat que porta gent de tota regió i el turisme han ajudat al creixement i recuperació de Gjirokaster.\nÉs en aquesta ciutat que va néixer el dictador comunista Enver Hoxa. Gracies a això es va preservar el patrimoni cultural de la ciutat ides del 2005 forma part del patrimoni de la humanitat.\nUna altra personatge famós nascut aquí és l’escriptor Ismail Kadare. Aquest escriptor el vaig descobrir quan vaig fer el primer viatge per Albània. Els seus llibres em van ajudar a comprendre una mica la seva gent i la seva historia.\nLa ciutat de Gjirokaster té una gran influencia grega, ja que aquí hi ha la comunitat grega més important del país, tot i que a començaments d’aquest segle molts dels grecs van marxar cap a Grècia.\nUn dels distintius d’aquesta ciutat son les seves cases, que com ja he dit son en pedra. Les cases tenen forma de torre i s’anomenen kules. Aquest estil de construcció és d’origen turc. La majoria d’aquestes cases son dels segle XVII i XVIII. Les posteriors, del segle XIX tenen interiors encara més decorats i elaborats que les altres. Em sembla que actualment hi ha unes 200 cases protegides.\nAquestes construccions tenien dos o tres pisos. La planta baixa s’utilitzava a l’hivern i la de dalt a l’estiu.\nSi no estic confosa la que vam visitar nosaltres era la de la família Zekati, que es va construir en el 1811. L’entrada passa molt desapercebuda i fins que no has entrat al pati no descobreixes les dues torres que conformen aquesta kule. Té tres pisos i per dins és sorprenent. Des de la galeria o balconada del pis de dalt és té molt bona vista sobre la vall. Prop de la barana hi ha posat un gos de peluix de mida natural per despistar als ocells.\nEn la planta baixa tenen les habitacions de treball; si no recordo malament hi havia un moli, una premsa d’oli, cuina... fotografies antigues i estris de l’epoca en que estava en actiu. Per una escala de fusta s’accedeix al pis. El forat de l’escala es pot tapar amb una fusta per evitar el fred.\nEn el pis hi ha diverses habitacions. Totes amb llar de foc. Hi ha una mena d’altell on jugaven les criatures i que també servia d’armari, on guardar mantes i altra roba de llit.. Si no recordo malament en l’habitació dels convidats des d’aquesta mena d’altell de fusta les dones controlaven si els homes a baix necessitaven alguna cosa. Jo vaig sorprendre’m molt. O sigui que veien tot el que feien els homes i podien seguir les seves converses.\nUna altra cosa curiosa era en una de les habitacions, tenia el bany al costat, però amb doble porta, una que donava directament a l’habitació i l’altre al passadís. Així no sorties directament de fer les teves necessitats davant de les visites, sinó que semblava que venies d’un altre lloc.\nEls armaris de fusta empotrats i molt treballats. Alguna de les llars de foc també tenia una decoració exquisida. Crec que era la de l’habitació de convidats i recepció.\nDesprés vam pujar cap a la fortalesa, que és una de les més grans del país. Des d’aquí també es té una bona vista sobre la ciutat i la vall. Aquesta ciutadella ha patit diverses ampliacions i restauracions al llarg dels segles. Com ja he comentat, aquí s’hi va construir una presó que també es va fer servir en el període comunista per tancar-hi els presos polítics.\nÉs un recinte molt gran, en el que queden diferents dependències, algunes de les torres i el més ben preservat és la torre del rellotge. Es pot veure aquí i allà artilleria dels alemanys i un avió de les forces aèries americanes.


El Seminari de Mallorca celebra la seva festa titular, la Càtedra de Sant Pere\n23 de febrer de 2021. 10:00h.\nEl Bisbe ha presidit l'Eucaristia, a la qual han acudit les comunitats dels dos seminaris, preveres i formadors, un diaca, i alguns familiars\nAquest dilluns, 22 de febrer, el Seminari de Mallorca celebrà la seva festa titular, la Càtedra de Sant Pere, a la capella del Seminari Nou de Palma. Tot, en una celebració presidida pel Bisbe de Mallorca, Sebastià Taltavull, a la qual hi assistiren els rectors dels seminaris, preveres i formadors, un diaca, els seminaristes i alguns familiars. La festa de la Càtedra de Sant Pere, que es remunta al segle IV i ret homenatge a l'autoritat del primer Papa, Pere, enguany s'ha celebrat únicament amb l'Eucaristia i sense la presència de les diferents parròquies, per la situació de pandèmia actual.\nEn l'homilia, Mons. Taltavull destacà que tots ens hem de sentir en «comunió» amb l'Església, que parteix de la solidesa de Pere: «L'Església de Crist s'alça a partir de la fermesa de la fe de Pere. Pere és escollit per ser anteposat a tots els pares de l'Església, tot i que el dirigent principal és Crist». També demanà als preveres i seminaristes seguir l'exemple de Pere: «Agafem de Pere, avui en aquesta festa de la Càtedra, aquest exercici de pastor». Dirigint-se als preveres, diaca i seminaristes, afirmà: «Hem de distingir-nos per una nova manera de tractar-nos entre nosaltres. I en conseqüència, en la forma de tractar a les altres persones siguin o no creients en Crist». Així ho encomana l'Església a tots els pastors, als successors dels apòstols, i a tots els fidels.\nEl prelat es referí també al missatge de Quaresma del Papa, quan expressa que la caritat és l'impuls del cor que suscita el vincle de cooperació i comunió: «Aquesta comunió ha de ser sempre el nostre distintiu, ja que s'aguanta amb la pedra angular, que és Jesús, a qui acceptem per la fe. S'aguanta a la roca on es manté ferma l'Església, que és Pere, els apòstols i els seus successors, els bisbes, i els primers col·laboradors, els preveres», va concloure Mons. Sebastià Taltavull.\nEl rector del Seminari Major, Mn. Francesc Vicens, convidà als preveres a la celebració, ja que en aquesta sempre hi ha hagut un fort component presbiteral. «És un deure nostre i un dret vostre que conegueu els nostres seminaris. El Seminari és el cor de la Diòcesi. És la nostra voluntat poder-nos acostar el més possible i en aquest sentit treballam cada dia», assegurà Vicens.\nActualment el Seminari de Mallorca compta amb 21 seminaristes, 5 dels quals formen part del Seminari Menor.