Anna Erra: «Som gent de paraula i farem confiança a la taula de diàleg» | NacióDigital\nAnna Erra: «Som gent de paraula i farem confiança a la taula de diàleg»\nL'alcaldessa de Vic assegura que cal reeditar el consens del 2017 a l'hora d'afrontar el nou embat i assenyala que està rebent pressions per presentar-se a la reelecció d'aquí a dos anys\nper Carles Fiter / Oriol March , Vic, Catalunya, 3 de juny de 2021 a les 20:30 |\nAnna Erra, alcaldessa de Vic, entrevistada a NacióDigital. | Josep M. Montaner\nEn els últims anys, Anna Erra (Vic, 1965) s'ha convertit en una de les veus ascendents de l'espai de Junts. A la majoria absoluta -11 de 21 regidors a les eleccions del 2019- a l'Ajuntament de Vic s'hi ha sumat la seva tria com a vicepresidenta del partit de Carles Puigdemont, del qual també lidera el consell nacional. En el seu mandat a la capital d'Osona ha hagut de fer front a la pandèmia, i també al rebuig de l'oposició a alguns dels projectes més rellevants promoguts des del consistori. Tot i que tenia previst només fer dos mandats, en aquesta entrevista a NacióDigital explica que rep "pressions" per tornar-se a presentar i, en cas que sigui així, aspira a comptar només amb regidors de Junts i no del PDECat. També voldria incorporar Josep Arimany, el seu número dos, que fins ara s'ha mantingut fidel a les sigles postconvergents.\n- Ha arribat a l'equador del nou mandat enmig de la pandèmia. Quina valoració en fa?\n- Després de superar la pandèmia, estem contents. Quan vam començar el mandat amb un bon resultat, un projecte i un programa a punt de fer, no ens esperàvem la crisi del coronavirus. Hem estat capaços de portar a terme el programa de govern i compaginar-ho amb accions imprescindibles perquè la pandèmia fes el menys mal possible.\n- Com ha tensat la Covid les arques municipals?\n- Inicialment, molt, perquè vam focalitzar tot allò que fos necessari en ajudes. Hem rebut suports tant de la Generalitat com de la Diputació. La clau ha estat sobretot que, finalment, l'Estat va deixar que poguéssim destinar els romanents a aquesta situació. Per Vic ha suposat 5 milions per reactivar la ciutat. Amb el pressupost municipal, haguéssim pogut fer molt poques mesures.\n- A més d'aquests 5 milions, s'utilitzaran més diners del romanent?\n- Al principi només era per un any, però sembla que potser el vinent també podrem disposar-ne. S'ha d'acabar de saber. Volem veure quins efectes ha tingut tot el que hem iniciat ara, si hem quedat fluixos o han sorgit mancances, per tal que el romanent que pugui sortir de l'any vinent pugui destinar-se aquí.\n- Dels projectes plantejats en el seu pla d'actuació municipal, de quins s'han hagut de tirar enrere per la Covid?\n- De moment, de cap. Crec que vam sortir amb un pla d'acció municipal (PAM) d'unes 275 accions, i aquesta pandèmia n'ha generat cent més. La intenció és portar-ho tot a terme. Tinc un equip molt fort i amb ganes de treballar, que ha entès molt bé la situació. La Covid ens ha fet multiplicar les accions, però no podem deixar de fer el que ja ens havíem programat. Estem treballant de manera transversal amb aquests dos focus: reactivació i accions que ja volíem fer.\n"La Covid ens ha fet multiplicar les accions, però no podem deixar de fer el que ja ens havíem programat"\n- Quan va guanyar les municipals per majoria absoluta va comprometre's a no perdre de vista el diàleg amb les altres formacions. Creu que ho ha aconseguit?\n- Diria que sí. Ja venia d'uns quatre anys anteriors on es va veure el tarannà i la meva manera de fer d'alcaldessa. Llavors hi va haver pactes amb dos partits. Tot i que la situació política ha canviat, el meu tarannà ha continuat sent el mateix, parlant amb les entitats, la gent i també amb els grups de l'oposició. Això no vol dir que si a vegades no aconsegueixen el que ells voldrien, no significa que no els tinguem presents. Es parla, es dialoga, però tenim un projecte molt clar i la seguretat per tirar-lo endavant.\n- En els darrers mesos, Vic ha viscut un repunt dels fets delictius. Com hi estan treballant?\n- És una cosa que ens amoïna. La ciutat, que és segura, ha tingut repunts com ha passat a diversos llocs. No és una cosa generalitzada de moltes accions, sinó que són casos puntuals de persones. Estem fent un seguiment molt acurat i especial amb parelles mixtes de Mossos i Urbana, així com més visibilitat d'agents pel carrer per tal que no creixi. En breu tenim una junta de seguretat local per anar fent seguiment. Volem que la ciutat continuï sent tranquil·la i que quedi amb episodis que puguem diluir de seguida.\nL'alcaldessa de Vic, asseguda a l'espai Vicpuntzero. Foto: Josep M Montaner\n- Tenint en compte que Vic és una ciutat on hi ha hagut partits com la Plataforma per Catalunya de Josep Anglada que han intentat generar conflicte, i que ara existeix Vox amb una forta presència al Parlament, els fa por que aquest repunt d'activitat delictiva torni a inocular el virus de problemes de convivència a la ciutat?\n- És fàcil perquè aquests partits, com feia Anglada, fan missatges per voler castigar de tots els problemes del món a certs col·lectius. Aquest mandat hem tingut la sort de desfer-nos d'aquest partit que generava aquest discurs i odi. I hem treballat molt perquè no sigui en aquest sentit. Esperem que no qualli el missatge i la gent de Vic entengui que són episodis que no es poden lligar a cap tipus de persona ni cultura. Simplement hi ha gent incívica, com passa arreu del món.\n- Un dels projectes més destacats del mandat és la posada en marxa del Vicpuntzero, on es fa aquesta entrevista. Com està anant l'arrencada d'aquest nou equipament cultural i turístic?\n- Estem molt contents. Com a ciutat tenim tot aquest pòsit cultural i 2.000 anys d'història, i sempre ens ho quedàvem de cara endins. Ara toca donar a conèixer aquesta riquesa a la ciutat. Hi ha hagut molt bona resposta per la gent Vic i Osona, que també ens hem de conèixer la pròpia història. Quan la coneixes, es pot explicar i es pot entendre on som i d'on venim. Des de l'obertura definitiva oficial per Sant Jordi, malgrat la pandèmia, tenim moltes visites i té molt èxit pel boca-orella. El projecte ha agradat i està venint gent de molts llocs per conèixer-ho.\n- Un dels altres grans projectes és la nova biblioteca. En quin punt es troba?\n- A les últimes fases. Ja en parlàvem el mandat passat i potser ingènuament pensava que podria estar enllestit. Però, si tot va bé i les obres avancen segons calendari, s’inaugurarà pel Sant Jordi de l'any vinent. Serà una peça clau com ho va ser l'Atlàntida en el seu moment. És un projecte cultural, cohesionador i volem que hi passin moltes coses. Serà un reclam de la ciutat i un nexe d'unió entre banda i banda del riu, com una cremallera.\n"El càrrec de Junts és intern, pot portar feina, però mai em traurà la prioritat de Vic"\n- Quan serà una realitat el campus de Salut?\n- S'hi va treballant. Se'ns ha encallat una mica per temes de l'Agència Catalana de l'Aigua perquè aquesta zona del Prat de Galliners amb el pla d'ordenació urbanística municipal (POUM) va quedar molt afectada. Potser no ho acabarem aquest mandat, però la universitat traurà en breus el concurs pel projecte.\n- I el club d'alt rendiment?\n- Amb la idea de ciutat saludable, el món de l'esport és prioritari. Amb el Govern de la Generalitat sortint havíem tancat que Vic sigui un centre esportiu d'alt rendiment. Ara senzillament haurem de veure el nou secretari d'esport per acabar-ho de reblar.\nErra, en un moment de l'entrevista. Foto: Josep M Montaner\n- Ha anat escalant graons a Junts fins a arribar-ne a ser la presidenta del consell nacional. Sempre ha situat Vic com a prioritat: ser diputada i tenir responsabilitat al partit li ha tret temps de l'alcaldia?\n- L'únic que fas és multiplicar-te. Reafirmo que la meva prioritat és la ciutat i és on hi dedico més hores. Poder ser diputada és un guany per la ciutat i la Catalunya Central, i puc estar a disposició del territori per poder ser referent i ajudar en projectes. I el càrrec de Junts és intern, pot portar feina, però mai em traurà la prioritat de Vic.\n- Sempre ha dit que faria dos mandats. Es planteja repetir com a candidata a l'alcaldia?\n- Crec que he de fer dos mandats. Sí que rebo pressions perquè m'ho torni a plantejar, creuen que puc fer quatre anys més. L’únic que he dit és que obro la porta a repensar-m'ho si cal o no. Abans era més taxativa, ara obro la porta a rumiar-m'ho. La decisió final encara no l'he pres, però serà la millor per la ciutat.\n- D'on rep aquestes pressions?\n- Una mica de tot arreu. Els d'aquí, perquè som un equip que estem treballant molt bé i per no tocar res i seguir així quatre anys més. I, d'altra banda, també pels bons resultats del partit a Vic. Un municipi que ara és de Junts, no es vol obrir la porta per possibles escenaris nous, que també poden passar en qualsevol elecció. Diuen que m'ho plantegi. M'hi he compromès, ja veurem què farem.\n- Vostè té un paper destacat a Junts, mentre que el seu primer tinent d'alcaldia, Josep Arimany, forma part del PDECat. Això ha generat tensions a l'equip de govern?\n- No, en absolut. Sempre hem tingut una molt bona relació. Des dels inicis que ens disputàvem l'alcaldia, sempre ens hem entès. I en Josep, sent a la Diputació, pensa molt per Vic, comarca i la Catalunya Central. Li he respectat que hagi volgut quedar-se al PDECat sense cap mena de problema.\n- Per tant, si es torna a presentar, comptarà amb regidors del PDECat?\n- Diria que no. M'agradaria que tots fossin de Junts. Si continuo jo, i en Josep també, li demanaria que fes el pas cap a Junts. Això no vol dir que puguem acabar fent algun pacte. Però, d'entrada, m'agradaria que tots fossin de Junts.\n- Es plantegen aliances amb el PDECat en les properes eleccions?\n- Encara no. Estem parlant i veient possibilitats. Seria bo que acabéssim fent una bona entesa.\nL'alcaldessa de Vic és una veu amb ascendència dins de Junts. Foto: Josep M Montaner\n- Més enllà de Vic, es plantegen que hi haguessin llistes mixtes en un horitzó de reconciliació com ha defensat l'expresident Artur Mas?\n- No és ni reconciliació ni conciliació. Hem de mirar el que ens pot ajudar més en unes properes eleccions i el paper de cada partit en el seu futur. Ells tenen una força territorial, tot i ara haver perdut la del Parlament. Si la proposta hagués de ser mixta, a Junts ho haurien de decidir els afiliats. Però no el veig gaire, aquest escenari. Ja en vam parlar abans i vam acabar sense entendre'ns. Ells han volgut continuar com a PDECat i s'ha d'entendre la seva decisió. Municipalment, ja s'anirà veient si es fa el pas o no.\n- En alguns municipis, que hi hagi llistes separades entre Junts i el PDECat pot obrir la porta al fet que l'alcaldia acabi sent per ERC.\n- Evidentment. Potser ens ha passat a les eleccions del 14-F, en les quals tots hem estat gats escaldats en aquesta situació. D'una banda hi ha els pactes abans de les municipals i que un partit entri dins l'altre: d'això ja es va parlar i d'entrada no es va aconseguir. I, de l'altra, ser capaços, en cada municipi, de fer acords per no deixar opcions a altres formacions. Som un partit jove i aquestes decisions s'hauran de parlar i decidir al consell nacional. Es tindrà clar abans de les eleccions.\n"Si continuo jo, i en Josep Arimany [PDECat] també, li demanaria que fes el pas cap a Junts. Això no vol dir que puguem acabar fent algun pacte"\n- Li va saber greu estripar el carnet del PDECat?\n- No considero que el vaig estripar. De la mateixa manera que vaig començar com a independent, després a CiU i llavors al PDECat, em va semblar que havia de fer el pas cap a Junts. En vaig parlar amb David Bonevhí i ho va entendre. No vaig tenir sensació d'estripar, de fissura o de càstig. És una evolució i una aposta que creia que havia de fer i que el PDECat no em donava.\n- Es va fer bé prou bé, el trànsit d'una formació cap a l'altra? És possible que Junts i el PDECat haguessin estat capaços, plegats, de tenir més diputats que ERC al Parlament. Veu algun defecte en la negociació que va acabar derivant en dues candidatures separades?\n- Quan s'ha vist el resultat final, es pot dir que alguna cosa no s'ha fet tan bé. Però el resultat és el que és i no crec que en la negociació es fessin coses bé o malament. No es va acabar de veure anar junts i el PDECat volia mantenir la seva essència. Pot ser que haguéssim rescatat alguns vots anant junts, segur; que haguéssim passat ERC, potser sí, però no podem creure que tots els vots haguessin anat a nosaltres. Les coses han anat així i són processos que es fan en cada partit. En aquell moment no s'estava preparat per fer la fusió i es veurà en el temps si és possible o no. No m'agrada buscar culpables, sinó entendre més que hem arribat aquí i mirar el futur.\n- Un dels aspectes que més sobrevola l'actualitat és l'indult presos polítics. Junts sosté que només són una solució personal per a les persones condemnades i privades de llibertat. Hi ha marge per entendre's amb el PSOE, més enllà dels indults, tenint en compte que Pedro Sánchez ni tan sols vol parlar de l'amnistia i tampoc sembla disposat a acceptar parlar d'un referèndum d'autodeterminació?\n- És un dels grans debats en aquest procés de negociació tan llarg que hem tingut [amb ERC]. Nosaltres crèiem que hi havia d'haver pacte amb ERC, que havíem de ser ser capaços de generar aquesta unitat perquè havíem d'aprofitar aquest resultat tan bo de l'independentisme al Parlament. Però una de les coses que sempre dèiem és que no veiem gaire clara la mesa de negociació. Com a pacte que hem fet i gent de paraula que som, ja hem dit que donarem confiança. Sap una mica de greu el fet que que es vulgui posar els indults en aquesta negociació perquè estan fora de la mesa. La nostra portaveu [Elsa Artadi] sempre diu que la nostra aposta és l'amnistia i l'autodeterminació. Som una mica pessimistes i li posem poca credibilitat, i tal com veiem a vegades els missatges del PSOE, que sembla que abans d'asseure'ns ja ens diuen que no, però ho intentarem. Creiem que hi ha d'haver diàleg, que hem de lluitar-ho, i tan de bo haguem de donar la raó i en els propers dos anys ho aconseguim. Sobre els indults, sap greu perquè es parla molt de filtracions i hem de posar més atenció als presos i famílies, que estan patint aquesta mena de mercadeig.\nErra és diputada des de l'anterior legislatura. Foto: Josep M Montaner\n- Què creu que s'ha de fer després dels dos anys que es donen de marge a la taula de diàleg? Si fracassa i es prepara un nou embat, com s'imagina aquesta confrontació?\n- A Junts creiem que hem de treballar aquest embat i la confrontació intel·ligent, però en el pacte [amb ERC] hem de tenir clar que el que diu Junts no és el que s'ha de fer. El resultat de les eleccions ens ha dit que ens hem d'entendre i que ha de ser un acord entre tots. L'únic que hem demanat és això, que ha de ser una cosa treballada entre tots. Posarem damunt la taula els nostres criteris, però el gran acord que s'ha fet és que els partits independentistes, amb les entitats i la mobilització ciutadana, ens han de fer suport. Aquest moviment ha sortit de baix cap a dalt i hem de continuar tenint-ho present. Si en aquests dos anys no s'arriba a qualsevol acord, s'ha de treballar entre tots. Ens posarem a una altra taula per treballar conjuntament el pla B per si no funciona la mesa de negociació. Em sembla que és el nostre paper: sumar per preparar la confrontació i el nou embat.\n"Si en aquests dos anys no s'arriba a qualsevol acord, s'ha de treballar entre tots. Ens posarem a una altra taula per treballar conjuntament el pla B per si no funciona la mesa de negociació"\n- Aquest nou embat com ha de ser: un referèndum unilateral o bé la declaració de la independència?\n- El que acordem tots els que hi siguem. Una cosa és el que vam posar al nostre ideari, que era un referèndum acordat i sinó un d'unilateral, però ara no estem en aquesta posició. Si volem que el moviment sigui fort, serà important que trobem els punts de consens i sapiguem trobar el pla per anar avançant amb la força ciutadana, que ens ha dit elecció rere elecció que encara hi és. Acabar fent el pacte [amb ERC] també és una consideració cap a ells, per no deixar perdre la confiança i treballar conjuntament. Hem d'anar a reproduir el dibuix del 2017. Si vam ser capaços de fer alguna cosa és perquè hi havia un escenari conjunt. Si ara ens hem tornat a comprometre, treballem-ho i avancem. Si la mesa de diàleg ens ho soluciona, benvingut sigui.\n- L'independentisme s'ha de centrar en governar bé en els propers anys per guanyar adeptes a la causa?\n- Crec que són dues coses paral·leles. Sap greu que es vulgui fer creure el relat que si es treballa per la independència significa no governar bé. El Govern ha demostrat que ha estat capaç de treballar pel país, de fer-lo avançar i també es veurà en el nou executiu, preparat tècnicament. Aquests dos fronts són les dues cares d'una mateixa moneda que es poden treballar paral·lelament. Hi guanyaríem, si aconseguíssim la independència. Treballar bé i governar bé també és avançar en aquest aspecte polític. El compromís que té el Govern és millorar el país i ho farà de dues maneres: governant bé i fent millores, que seran segur aconseguint la independència.\n- La Generalitat autonòmica és un obstacle o una palanca per aconseguir la independència?\n- És un tràmit, un pas per anar tirant cap amunt. De moment, som una autonomia jugant unes cartes molt sovint en contra nostra.\nErra va ser escollida alcaldessa la primavera del 2015. Foto: Josep M Montaner\n- Com a diputada, considera que el PSC ha d'entrar en la dinàmica de pactes amb el Govern en aspectes com els pressupostos, per exemple?\n- Si això no fa perdre cap ideal dels nostres. Si no fa que haguem de revocar els nostres ideals, és política de Govern. El mandat passat ja es van fer pressupostos amb els comuns. Entenc que també hi poden haver aquestes decisions i acords puntuals, sempre i quan això no vulgui dir renunciar.\n"Pactar amb el PSC, si no fa que haguem de revocar els nostres ideals, és política de Govern"\n- Marta Madrenas, companya seva al Parlament i alcaldessa de Girona, va assenyalar en una entrevista a NacióDigital que el pacte amb ERC era molt perfectible. Ho veu igual?\n- Quan fas un pacte, sempre queden coses en les quals s'ha de ser generós o que es poden perdre. Dins de tot, n'estic contenta. És un pacte que hem de mirar en positiu perquè donarà estabilitat. Hem pogut aconseguir bones àrees de Govern que donaran visibilitat. Però sobretot és un acord de dos partits, i un d'extern amb el de la CUP, que tenen clar que treballem pel Govern del país i el posem per davant. Hem estat generosos i a partir d'aquí hem de mirar endavant i ser positius.\n- Hi ha sectors de l'independentisme que consideren que l'estratègia pragmàtica d'ERC no situa la independència com a prioritat a curt termini. Ho comparteix?\n- A Junts no hem deixat de banda aquesta lluita. En alguns moments, ERC sí que ha semblat més pragmàtica, però diria que des del moment que ha decidit fer l'acord amb nosaltres reafirma aquest pacte cap a la independència. Jo li donaria l'oportunitat a ERC de creure que seguirà treballant pel país i la independència.\n- Han existit veus que han qüestionat el paper de Jordi Sànchez com a secretari general de Junts en el marc de la negociació. Aquestes veus han arribat a la direcció en forma de debat intern?\n- No s'ha treballat i no soc prou conscient que hi hagi moltes veus. Em sembla que el secretari general, dins les condicions que té que treballa des de la presó, fa la seva funció i ha de prendre decisions, i finalment ho va fer en aquest pacte. Es va fer molt bona feina. Si es va arribar a un acord al cap de setmana, és perquè abans s'havia treballat molt bé abans. Quan ets secretari general, a vegades prens decisions i pot haver-hi gent que no ho vegi clar. Però no he tingut la percepció de queixes, senzillament va fer el paper que li tocava.\n- Quin missatge trasllada al gran públic que dos dels vicepresidents de Junts, com Josep Rius i Elsa Artadi, hagin optat per no entrar al Govern?\n- S'ha d'escoltar bé què diuen Rius i Artadi: no s'havien posicionat. Per al paper que van tenir clau i primordial en les negociacions, potser se'ls va atribuir la possibilitat que fossin part del Govern. A vegades als polítics se'ls demana coherència i Artadi ho ha dit des del principi: el seu objectiu és la ciutat de Barcelona, i continua dient el mateix. La part positiva és que a la llista de Junts hi ha gent molt competent i bona, i per això potser la veien com un càrrec a la Generalitat.\nA principis de maig, Erra va ser escollida presidenta del consell nacional de Junts. Foto: Josep M Montaner\n- Fitxatges com el de Jaume Giró, conseller d'Economia, els situen de nou en el centre de l'espai polític català?\n- Giró pot donar visibilitat a una part del que és Junts. És capaç de donar unes directrius en l'àmbit econòmic i de marcar unes línies que amb el seu pòsit social ens pot ajudar per la visió que ha de tenir la Generalitat per crear unes estructures d'estat. Aquesta visió que ens pot donar és molt important, sobretot el vessant social en tota la situació complicada que pugui tenir el país.\n"Evidentment que Jaume Giró pot pactar uns pressupostos amb la CUP"\n- Un conseller d'Economia que ve de La Caixa pot pactar uns pressupostos amb la CUP?\n- Evidentment que sí i ho demostrarem.\n- A vostè li van oferir a entrar al Govern?\n- No, en cap moment.\n- Quin paper ha de tenir Carles Puigdemont en aquesta legislatura que comença?\n- El que ell vulgui. És el president del nostre partit i si el president de la Generalitat vol parlar-hi i tenir-hi converses, tindrà aquest paper d'expresident. En les negociacions va tenir molt clar que no hi entrava i així ho va demostrar. No ha fet cap tutela, com ho han volgut vendre. Actualment està centrat en el partit i en el seu paper a Europa per poder avançar en el posicionament de Catalunya. No es ficarà en el Govern.\n- Com a alcaldessa de Vic, què li demana al nou president Pere Aragonès?\n- Sobretot que, com va dir, sigui el president de tots els catalans, que pensi en la visió que Catalunya és molt àmplia i molt gran. Que, com el mandat passat, es mantingui la idea d'una Catalunya amb vida a tot el territori i amb oportunitats arreu. I que no afluixi i no tingui por, que ens tindrà al costat en aquest posicionament per avançar cap a la independència.\nImperdibles, Les entrevistes de NacióDigital, Mig mandat municipal: la veu dels alcaldes i alcaldesses, Política, Govern, Josep Arimany, Carles Puigdemont, Generalitat, nou Govern, Estat, ERC, taula de diàleg, Junts, alcaldessa, Vic, Anna Erra, eleccions municipals 2023, Pere Aragonès, mig mandat municipal\n"farem confiança a la taula de diàleg"\nPer Anonim 1234 el 3 de juny de 2021 a les 21:45\nPerfecte. Quan amb aquesta taula de dialeg Catalunya aconsegueixi la independencia, avisa.


PINTURA I ESTOÏCISME | Eudald Camps\nPINTURA I ESTOÏCISME\ntags: ataraxia, Estoïcisme, Manolo Sierra, Pintura, Poussin, Richard Wolheim\nManolo Sierra, que va ser alumne del taller de gravat de La Mercè, mostra ara, a la mateixa escola d’art, una selecció de treballs realitzats al llarg del 2011.\nManolo Sierra (Cádiz, 1973) va acomiadar l’any a l’Espai Eat Art de Banyoles amb un banquet pictòric que, entre atres coses, venia a recordar-nos que tot plegat pot ser només una «qüestió d’estómac». La pintura, per descomptat, no seria cap excepció: l’exposició de l’antiga galeria Cort (durant anys quarter general d’un Lluís Vilà que retia el seu particular homenatge a la pintura despintant) ens mostrava un Sierra prolífic ens els apunts o en el dibuix i que es desplegava, impúdic, en unes pintures de gran format que, a base de mirar-les, aconseguien ser qualsevol cosa menys allò que semblaven. Es tractava d’una molt bona oportunitat per familiaritzar-nos amb alguns dels cristalls del calidoscopi Sierra que s’ha vist completada —de manera molt definitiva— per la mostra que actualment es pot veure al Centre Cultural la Mercè de Girona: fins a finals de mes, al primer pis d’aquest antic convent, l’artista de Cádiz desplega una dècada dels seus treballs —hi ha una trentena d’obres— assolint una diversitat de registres que, per seguir amb les metàfores gàstriques, poden arribar a empatxar als estomacs més sensibles.\nD’això es tracta: la complexa relació del gadità amb la pintura recorda a la dels estoics amb la natura (per fer servir una comparació inventada per Richard Wolheim a propòsit de Poussin). És a dir: la natura, o la llei de la natura, es relaciona amb l’home de manera normativa (en la mesura que li diu que ha de fer) mentre que aquesta mateixa llei és constitutiva als fenòmens naturals (en la mesura que tan sols descriu el que aquests fenòmens són: no poden no obeir la llei de la natura perquè deixarien de ser el què són). L’home, en aquest sentit, necessita la voluntat per ajustar-se als dictats de la llei de la natura, mentre que els fenòmens de la natura hi troben una correspondència necessària. I qui diu natura, diu pintura: les lleis de la pintura actuen de manera normativa sobre la voluntat d’un artista que sempre es troba condicionat per la realitat de la pintura convertida en fenomen plàstic, en superfície autàrquica que es resisteix al joc metafòric i que tensiona permanentment un diàleg que podem qualificar (seguint encara a Wolheim) d’heroic. L’artista (Manolo Sierra) actua com aquells herois estoics de Poussin que malden per encaixar en un món regit per regles ocultes a la visió superficial però accessibles a l’intel·lecte: la gran diferència és que en la pintura contemporània, pel què sembla, ja no hi ha espai per a l’ideal.\nAmb tot, que els personatges que apareixen a les pintures de Sierra siguin herois no vol dir que hagin de fer cap heroïcitat en el sentit clàssic del terme: ells, com els estoics, es conformen amb conformar-se, només aspiren a un «vital sortir» —és el títol de l’exposició— que es fa de l’estudi en direcció al món (natura), de la pintura controlada a la pintura alliberada. En aquest sentit, no ha d’estranyar-nos que tot plegat tingui l’aparença d’un diàleg plàstic irresolt, solcat per multitud de relats que se superposen, per històries nocturnes que conviuen amb l’engany diürn, per cossos humans empesos a la licantropia, per éssers que tendeixen a dissoldre’s amb el seu entorn portant a terme, potser, el bell (i vell) somni estoic de l’ataraxia.\n← QUIM CANTALOZELLA: la realitat estranyada\nROC PARÉS: l’humanisme actualitzat →


Dietari operístic: CUZZONI A MIG CAMÍ\nConfesso que aquesta és la crònica d’una certa decepció. anava amb molt bones expectatives a veure i sentir La Cuzzoni, "esperpent d’una veu", amb llibret de Marc Rosich i música d’Agustí Charles.\nRosich em sembla més que una jove promesa en el camp de la dramatúrgia contemporània. Està ben encarrilat i es troba en bones mans. Potser per això, esperava molt més d’un llibret que, llegit fa una setmana, em va semblar massa poca cosa. El punt de partença és bo: recuperar el personatge de Francesca Cuzzoni (1770-1772), cèlebre soprano amiga i destinatària d’algunes òperes de Händel és una bona idea. Però els qui esperàvem una mena de Sunset Boulevard traslladat a l’esfera operística del segle XVIII ens vam trobar amb un garbuix d’idees sense desenvolupar; amb frases enginyoses, amb algun estirabot ben trobat. Sí, però… en l’òpera, com en el cinema, no tot ha de ser sempre narratiu, pot haver-hi lloc per a la reflexió. Sí, però… el problema és que Rosich parteix d’una possible acció, fa promeses a l’espectador. Per exemple, a través del personatge de Charles Burney (un dels primers crítics documentats de la història de la música), que hauria pogut donar peu a reflexions interessants. Al capdavall, doncs, les promeses esdevenen buides, sense una línia clara i definida. A més, el sobretitulat brillava per la seva absència a la Sala Tete Montoliu, per la qual cosa per molt que s’hagués llegit el llibret abans era difícil seguir-lo adequadament.\nLa partitura d’Agustí Charles és agosarada, valenta, arriscada i, sobretot, molt difícil per a les veus i el conjunt instrumental (bàsicament quartet de corda, amb alguns elements de percussió). Una música, la de Charles, que aprofita ocasionalment material sonor del propi Händel sense caure en el pastitx. I que juga amb moments molt lírics amb d’altres tendents a un cert “sprechgesang” del tot justificat. Una bona peça, efectivament, al servei d’un llibret massa feble. I això crea inevitables descompensacions.\nEl millor, sens dubte, va ser la bona entesa de l’equip musical, començant per l’impecable conjunt instrumental del Staatstheater de Darmstadt, ben dirigit per Tobias Engeli, molt atent a tot el que passava en escena i segur davant de la difícil partitura de Charles. L’equip vocal el formaven tres intèrprets: el tot terreny contratenor Gerson Luiz Sales (Cuzzoni gran), la soprano Sonja Gerlach (Cuzzoni jove) i el baríton Werner Volker Meyer (Charles Burney), ben conjuntats i amb notables resultats pel que fa al treball individual. Tot plegat en el marc d’un ascètic però eficaç muntatge ben dissenyat per Alfonso Romero Mora.\nDecepció? Potser no sigui aquesta la paraula. Però sí que ens havíem fet moltes expectatives davant d’un dels títols “estrella” del XII Festival d’Òpera de Butxaca i Noves Creacions. Em sembla que en aquest cas ens hem quedat a mig camí. Una veritable llàstima.\nposted by Jaume Radigales at 10:44


Concert de clàssics diumenge a Santa Maria amb Leipzig Ensemble – aMartorell\nLa formació musical Leipzig Ensemble, integrada per la soprano martorellenca Carme Miró, i les esparreguerines Montserrat Sitjà (violoncel) i Mercè Sanchís (orgue), actuarà aquest diumenge, a les 13.00h, a l’Església de Santa Maria. Un concert de clàssics, organitzat per les parròquies de Martorell, amb taquilla inversa.\nEl trio va néixer l’any 2014 inspirat per la música litúrgica que conserva el seu espai original en les celebracions de les esglésies protestants i catòliques al centre d’Europa. Leipzig, ciutat on Bach va desenvolupar la seva tasca musical litúrgica a l’església Thomas Kirche, dona nom a la formació, que té com a finalitat apropar i fer gaudir el tresor musical a les esglésies, i instaurar aquesta tradició a casa nostra, explica la soprano Carme Miró.\nEl repertori, segons avança Miró, “començarà amb obres del Barroc de Bach, Händel i Pergolesi. Continuarà amb peces del martorellenc Joan Cererols, pare de la música montserratina, i amb part d’una sonata per violoncel i orgue. Oferirem també dues cançons dedicades a la Mare de Déu: Ave Maria de Charles Gounod i Cançó de Maria de Lamote de Grignon, i acabarem amb unes nadales conegudes internacionalment”.\nEl trio actuarà per setena vegada a Santa Maria. “Comença a ser tota una tradició a casa nostra. Alguns anys hem actuat també a la parròquia de Crist Salvador, però per calendaris i per la pandèmia, ara fa dos anys que no podem fer-lo a la parròquia de Buenos Aires. Ens sap molt de greu, però posem tots els esforços per seguir-lo fent, al menys, a Santa Maria i que pugueu gaudir d’obres del repertori clàssic nadalenc a Martorell”, diu la soprano.\nL’actuació s’oferirà amb sistema de taquilla inversa, és a dir, els assistents decidiran, un cop acabat el concert, pagar el què considerin oportú, establint lliurement el preu de l’entrada.\nFont: Concert de clàssics diumenge a Santa Maria amb Leipzig Ensemble


Agafada al vol - Som les paraules que diem\nSaber o no saber. Aquesta és la qüestió. Hi ha vocables que se’ns escapen. Potser si els pesquem enmig d’una conversa en directe, entre braços que gesticulen i carasses que expressen aprovació o rebuig, la incomprensió es relaxa i acabem captant el sentit que se’ns volia escórrer de les mans com una llíssera. A mi\nLes paraules importen. Són objectes col·leccionables, peces artístiques, clons anodins en un magma intermitent o granets d’arena en una platja eterna de missatges. Pedres que estavellem contra les parets o alenades que exhalem cap al cel. Sobretot, el que importa és el que fem amb les paraules. Cap enfora i cap endins. He fet una\nDarrere de la idea de simetria, hi batega la idea de simplicitat. En la vida real, però, costa trobar relacions basades en la biunivocitat. En el gran món de les llengües, també. De fet, seria molt més senzill aprendre idiomes nous si poguéssem traçar correspondències nítides entre el lèxic d’una llengua i el d’una altra,\nAllà on van els teus pensaments, van els teus passos. Fa uns anys em vaig estampar una samarreta lila amb aquesta frase en blanc. Encara la tinc. Era per a un viatge amb amigues al País Basc. L’havia descobert poc abans de la nostra escapada en l’etiqueta d’una samarreta de la marca Ternua que li\nGeneral, Paraules evanescents\nSom rics encara. Malgrat que la riquesa depèn d’on situem el llistó amb què es mesura, la nostra llengua és ben rica en alguns llocs i segons qui la parla. Cert que la pobresa li fa ombra en esplanades extenses del país i en contingents significatius de parlants, però enfoquem els nostres tresors. Perquè en\nGeneral, Paraules a l'abast\nSobre gustos no hi ha res escrit. Contra gustos no hi ha disputa. Sobre gustos no hi valen disculpes¹. O això diu la cultura popular, però no és veritat. Un dels esports més practicats en societat és justament la crítica voraç de la manera de vestir o de l’aparença física dels que s’aparten dels estàndards\nEls ulls dels altres assenyalen la frontera de la nostra normalitat. Quan topem amb l’estranyesa dels interlocutors ens adonem que el que assumim com a habitual potser no ho és per a tothom. El dring de la seua estranyesa contra la nostra normalitat fa protagonistes paraules, conductes o pensaments. Sense aquests drings no tindríem banda\nHi ha camins en línia recta i camins en ziga-zaga. A peu o a cavall d’un vehicle, no sempre encertem un trajecte sense revolts per a arribar on volem. I malgrat que fent marrades perdem més temps, recorrent més tros tenim més oportunitats de descobrir el que no esperem. Perdre’s té premi, de vegades. Últimament,\nA través del ritual de l’eucaristia els cristians reben simbòlicament el cos i la sang de Crist. Déu els alimenta l’ànima. És una idea potser inquietant per als no creients, però en molts altres escenaris profans tenim la convicció que vivències i persones ens alimenten, ens fan créixer, ens donen ales. Efectivament, les relacions que\nVist des de l’aire un delta impressiona. Això és gràcies a milions de partícules que s’hi han anat sedimentant al llarg d’anys i anys, de segles i segles. Un delta avança mar endins per la força de tot el que arrosseguen les pluges que han caigut en muntanyes i valls que no l’arribaran a veure\nQuè ens queda per a dir? Quan s’apaga la llum del dia, quantes converses ens han quedat al pap? Quan ens allunyem els uns dels altres per camins divergents, quins debats trobarem a faltar? Quan algú se’n va del món, quants comiats no s’hauria volgut estalviar? El silenci amaga la densitat màxima de paraules. Hi\nSi anem als orígens dels fenòmens avancem en la comprensió de la realitat. El malestar se’ns presenta com un símptoma i no hi ha cura possible sense trobar l’arrel de la dolença. Per això, m’imagino els començaments i els finals trobant-se com dos extrems d’una mateixa corda, que ha dibuixat una circumferència gairebé perfecta. Vinga\nLa nit arriba prompte. Per més anys que passen, a moltes persones el canvi d’hora ens sembla una murga innecessària. Sembla que el cicle de la vida que cap en un dia sencer s’escurce. I ara, més. Cada vegada, més; per l’hora, per l’hivern, per les restriccions. No ens agraden les restriccions i, en canvi,\nLa mesura física del temps no ens ajuda a amidar el ritme de les vivències. Associat a la incertesa o al dolor, el temps arrela en les rajoles del terra i es torna immòbil. Quan s’embolica amb l’exaltació o amb el goig, accelera el pas i fuig abans d’hora. Malgrat tot, no renunciarem mai a\nPenso en les paraules com a matèria; perceptibles, mesurables, objectives. Els de la nostra espècie ordenem el món a través de recursos lèxics, fabricant lleis i teoremes. O tot sovint volem transformar-lo a través de vocables, en debats o en pancartes. De vegades, necessitem simplement desendreçar-lo a través de poemes i de ficcions que ens\n26.02.2021 | 10:07 [EN DIRECTE] El govern reobre el gran comerç i els centres comercials, gairebé dos mesos després\n26.02.2021 | 09:39 Magda Puyo dimiteix com a directora de l’Institut del Teatre per les denúncies d’assetjament a alumnes\n26.02.2021 | 09:30 Quins són els límits i les excepcions del confinament comarcal?\n26.02.2021 | 09:00 Les noves mesures contra la covid-19 a Catalunya\n26.02.2021 | 08:57 PSOE i PP continuen sense avançar en la renovació del CGPJ\nmeritòriament cap a l’etiqueta “la gatera” i a la d’“era”\n“No volem triar entre Junts i Comuns”… Triar?\nJo voldria la CUP pel Parlament i per Interior. (i Comentari d’Umberto Ciotti: “Diu George Orwell”)\nPoetes catalans (279): Francesc Pastor Verdú


Una marxa ha recorregut el passeig del Prado fins a la plaça Cibeles amb el lema "L'autodeterminació no és delicte. Democràcia és decidir"\nRedacció 16/03/2019 - 17.44 Actualitzat 17/03/2019 - 10.00\nUna cinquantena d'organitzacions i entitats catalanes i espanyoles han reunit milers de persones aquest dissabte a Madrid contra el judici de l'1-0 al Tribunal Suprem. Sota el lema "L'autodeterminació no és delicte. Democràcia és decidir", la manifestació ha estat convocada per l'ANC, Òmnium, els grups parlamentaris de JxCat, ERC i la CUP i diverses organitzacions d'àmbit català i estatal. Segons l'ANC, unes 120.000 persones han participat en la convocatòria i 18.000 segons la delegació del govern de Madrid.\nEl gruix de la marxa ha transcorregut pel passeig del Prado, des d'Atocha, al llarg d'un quilòmetre i mig, fins a la plaça Cibeles. La capçalera de la manifestació s'ha situat a 500 metres, a Neptuno, on no hi havia cap polític, que s'han col·locat en segona línia. Entre altres, hi participen els presidents Torra i Torrent, mig govern de la Generalitat i uns 150 alcaldes catalans.\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha parafrasejat el poeta Joan Maragall i la seva "Oda a Espanya" per demanar als poders de l'Estat que escoltin la reivindicació dels ciutadans vinguts d'arreu de Catalunya:\n"Escolta, Espanya, aquest clam de llibertat. Escolta, Espanya, i aprofita l'ocasió de democratitzar-te".\nTorra ha avisat que els catalans continuaran defensant els seus drets i ha enviat una "abraçada immensa" als líders presos i exiliats.\nEl president de la Generalitat ha qualificat el judici que es fa al Tribunal Suprem com "el judici de la vergonya" i ha demanat convertir-lo en una crida pel dret a l'autodeterminació.\nHi havia representants de la IAC Catalunya, la Intersindical-CSC, CGT, Unió de Pagesos, el Sindicat d'Estudiants, Gure Esku Dago, Altsasu Gurasoak, EH Bildu, membres del BNG, del Sindicat Andalús de Treballadors, de Madrilenys pel Dret a Decidir, del Moviment Referèndums a la Universitat, de Mares contra la Repressió, i formacions espanyoles d'esquerres com el Partit Comunista d'Espanya o Esquerra Castellana, entre d'altres.\nEls organitzadors ja preveien una manifestació multitudinària, "plural i diversa". La gent anava equipada amb estelades, llaços grocs, alguna bústia del referèndum i tot tipus de cartells de suport als presos polítics i als exiliats. L'ambient festiu i pacífic ha estat la tònica general de la marxa, "com en totes les mobilitzacions que s'han fet", tal com ha declarat Elisenda Paluzie, presidenta de l'Assemblea Nacional catalana.\nUna vegada la capçalera ha arribat a la plaça Cibeles, la periodista Patricia López ha obert les intervencions amb un minut de silenci per les víctimes de l'atemptat "neonazi" a Nova Zelanda. Durant aquest moment, s'ha sentit una persona cridar "Visca Espanya!", cosa que ha causat una lleu reprovació dels manifestants.\nLópez, en el seu discurs, ha dit que "no renunciarem mai al dret a l'autodeterminació ni als drets civils".\nAbans de començar els discursos de la presidenta de l'ANC, Elisenda Paluzie, i el vicepresident d'Òmnium Cultural, Marcel Mauri, s'ha projectat un vídeo del judici al Tribunal Suprem als líders del procés. Els manifestants han aclamat les frases dels presos polítics i han escridassat els fiscals quan apareixien.\nElisenda Paluzie, en el seu parlament, ha declarat que "el dret a l'autodeterminació és el millor instrument per resoldre conflictes", que és un dret civil i social com d'altres. Ha afegit que dissentir i el dret a la manifestació no són cap delicte. Paluzie ha dit, també, que el judici del Suprem és una vergonya democràtica i una causa general contra els drets fonamentals.\nEl vicepresident d'Òmnium Cultural, Marcel Mauri ha explicat que si "el dret a vaga es guanya fent vaga, el dret al vot es guanya votant" i ha demanat al PSOE que retiri els càrrecs de rebel·lió i sedició dels presos. Després, Mauri s'ha dirigit al fiscal i li ha dit: "Sí, senyor fiscal. Som un mur d'homes i dones que cridem 'No passaran'."\nAl final de l'acte, els manifestants han omplert Madrid de llum. Amb la llanterna dels mòbils han il·luminat la plaça de Cibeles i els carrers dels voltants. I també, tots junts, han cantat l'"Estaca". Una imatge insòlita a la capital de l'Estat.\nUn acte més, vinculat a la celebració del judici al Suprem\nLa manifestació d'aquest dissabte se suma als diferents actes que s'han fet en l'últim mes vinculats amb la celebració del judici al Suprem.\nEl primer gran acte va ser la manifestació que es va fer fa tot just un mes, el 16 de febrer, a Barcelona, sota el lema "L'autodeterminació no és un delicte", i que va aplegar unes 200.000 persones, segons la Guàrdia Urbana, en un trajecte entre Gran Via-Plaça Espanya i Plaça Universitat.\nEn el marc d'aquestes protestes, també hi va haver la convocatòria de vaga del passat 21 de febrer.\nLa manifestació arriba la plaça Cibeles de Madrid, punt final de la convocatòria. pic.twitter.com/6hyjZZ69HS\n Albert Calatrava (@albertcalatrava) 16 de març de 2019\nMés de 520 autocars han sortit des de diferents punts de Catalunya i Espanya per dirigir-se cap a Madrid. A banda, una quinzena de trens d'alta velocitat van marxar plens en direcció a Madrid aquest divendres i aquest matí de dissabte.\nS'han habilitat diverses zones per aparcar els autocars que han arribat a la capital. La major part dels vehicles, uns 250, estan estacionats al passeig de la Castellana, entre la plaça de Colón i la de Gregorio Marañón, i ocupen els carrils centrals de l'artèria madrilenya. Les altres dues zones d'estacionament, de 96 i 80 autocars respectivament, són a la rodalia del parc del Retiro, als carrers Alfonso XII i Alcalá, i al carrer Méndez Álvaro, entre Comercio i Pedro Bosch.\nUnes 250 unitats antidisturbis són als punts més calents del recorregut, com ara la plaça de Neptuno, el Congrés dels Diputats, el Tribunal Suprem, que és a prop d'on acaba la manifestació, i el Consell General del Poder Judicial. A aquesta xifra d'agents, cal afegir-hi nombroses unitats de prevenció i reacció, vigilància aèria, unitats que vigilen el subsòl i la Policia Local.\nTanques de seguretat, tant al recorregut com al voltant de l'escenari que hi ha al final, complementen les mesures de seguretat.\nUn comunicat del govern espanyol defensa el marc constitucional per resoldre el problema a Catalunya\nEl govern espanyol ha emès un comunicat durant la manifestació pel dret a l'autoderminació que s'ha fet a Madrid. La reacció de l'executiu de Pedro Sánchez s'ha centrat a reivindicar el marc de la Constitució per resoldre el contenciós amb Catalunya:\n"La mateixa democràcia que protegeix la llibertat dels que es manifesten avui, és la que jutja els que se salten les seves normes. La democràcia i les seves normes han de ser igual per a tothom i per a tot".\nEl govern espanyol recorda que la democràcia protegeix la manifestació del 16M\nMarcel Mauri: "Exigim que es retirin les acusacions de rebel·lió i sedició, que mai han existit"\nElisenda Paluzie: "El dret a l'autodeterminació és el millor instrument per resoldre conflictes"


UMTS, telèfons mòbils de tercera generació | Consumer\nUMTS, telèfons mòbils de tercera generació\nA partir de juliol, els espanyols podran connectar-se a Internet per banda ampla des dels seus mòbils\nUna empresa de nou encuny (Xfera) i les tres compañias de telefonia mòbil que operen actualment a Espanya (Movistar, Vodafone i Amena) comercialitzaran serveis de tercera generació (UMTS) en el segon semestre d’enguany, el que convertirà als cel·lulars en dispositius capaços de connectar-se a Internet a alta velocitat (una mica superior a un ADSL domèstic) i simultanejar veu i vídeo. Amb tres anys de retard, tot sembla estar preparat per a la posada en marxa del que promet ser una nova revolució en les comunicacions, encara que queden nombroses incògnites per buidar.\nClaus de la posada en marxa\nLes quatre operadores invertiran aproximadament 10.000 milions d’euros per a completar el desplegament UMTS. Ja han invertit 1.000 milions, i es comprometen a elevar la xifra a 2.300 milions en dos anys, 4.500 en cinc i 6.300 en els pròxims 10 anys, un 30% menys del compromès inicialment, gràcies a l’acord per a compartir infraestructures.\nUMTS ja existeix a Àustria, Suècia, Dinamarca, Regne Unit i Itàlia. T-Mobile, filial de telefonia mòbil de Deutsche Telekom, comercialitzarà serveis UMTS per a dades a mitjan aquest mes, la francesa Orange s’estrenarà en el segon semestre a França i Regne Unit i Vodafone ja ha posat en marxa aquests serveis a Alemanya.A Espanya, Telefónica Mòbils i Vodafone ja han llançat serveis UMTS amb caràcter comercial. Es tracta de targetes per a ordinadors portàtils que permeten la transmissió de dades i la navegació per Internet a alta velocitat, equiparable a la de la banda ampla fixa, però que encara no funcionen com un telèfon mòbil convencional.\nInicialment estava previst que UMTS arribés al 50% de la població 24 mesos després de començar la seva comercialització, fins a aconseguir el 90% en cinc anys i el 98% en deu. Després de la revisió de compromisos, es preveu que per a finals de 2004 el 45% de la població espanyola tingui cobertura, arribant fins al 70% en el termini de dos anys, “un dels majors nivells de cobertura en tota Europa”, segons Costa. Mentre la seva cobertura no sigui total, coexistirà amb el GSM actual (l’anomenada segona generació) perquè els usuaris puguin usar els terminals per a parlar i enviar missatges tinguin o no cobertura amb el nou sistema.\nJa s’han instal·lat unes 2.000 noves antenes, que hauran de multiplicar-se per deu (fins a 21.500) en el termini de deu anys per a aconseguir la cobertura prevista. S’espera que en els dos pròxims anys estiguin instal·lades 8.700 noves estacions basi i que en un lustre arribin a 18.000.\nUMTS promet oferir velocitats inicialment de fins a 384 kilobits per segon, sis vegades més ràpid que GPRS, condicionats pel trànsit que hi hagi en Internet o de la capacitat del servidor al qual s’accedeixi. L’amplada de banda s’assigna de manera dinàmica (serà diferent per a una crida de veu que per a la descàrrega d’un vídeo, per exemple), amb el que s’optimitza el seu ús.\n“Serà un servei més car que la crida de veu”, és l’única cosa que va avançar el conseller delegat de Telefónica Mòbils, Juan Aguilera. El seu previsible abaratiment es produirà quan s’aconsegueixi un consum massiu, el mateix que ha succeït amb GSM quan va substituir a la primera generació (la que a Espanya comercialitzava Moviline). El que sí que se suposa és que es cobrarà pel volum de la informació que s’hagi transmès, no pel temps de connexió.Quant a les targetes duals 3G/GPRS per als portàtils, ja a la venda, la ‘Mobile Connect’ de Vodafone costa 400 euros i el ‘pack Oficin@ Movistar UMTS’ 500 euros (amb 150 megaoctets per a provar el servei durant tres mesos). Es factura pel volum de dades, a raó d’1 euro per megaoctet, el mateix que cobren pel GPRS.\nEls nous terminals UMTS (el preu dels quals oscil·larà entre els 100 i 200 euros) es presenten com un dels grans obstacles a superar: “són massa grans i pesats, s’escalfen i la bateria s’esgota de seguida”, segons va reconèixer el conseller delegat de Vodafone, Arun Sarin, qui va assegurar que les fallades es corregiran a final d’any.\nActualment hi ha en el món uns 1.000 milions d’usuaris de telefonia mòbil. Prop de cinc milions s’estrenaran en l’UMTS enguany, segons va pronosticar Siemens en el cim de telefonia mòbil celebrada recentment a Cannes (França), i aconseguiran els 40 milions en 2005 i els 100 a l’any següent. S’espera que per a 2010 tots els mòbils siguin compatibles amb la xarxa UMTS a Europa.\nVes a la pàgina anterior: « Què és l'UMTS?\nVes a la pàgina següent: Nous serveis »\nespecial Internet-ca Telefonia UMTS


IB3 | MÉS per Menorca i Podem descarten entrar al Govern\nMÉS per Menorca i Podem descarten entrar al...\nPortada > política > MÉS per Menorca i Podem descarten entrar al Govern\nMÉS per Menorca i Podem descarten entrar al Govern\nEls ecosobiranistes defensen que el nou titular de Turisme sigui de MÉS per Mallorca\nL’actualitat política balear passa per la dimissió del vicepresident del Govern, Biel Barceló, després de les crítiques que ha provocat el seu viatge a Punta Cana, tot pagat per una empresa turística. El també conseller de Turisme va donar explicacions dijous a l’executiva de MÉS per Mallorca i aquest dijous al matí ha comparegut davant els mitjans per explicitar la seva renúncia al càrrec.\nLa tercera divisió d’aquesta legislatura obre la porta a una nova renovació a l’Executiu. L’actual consellera d’Afers Socials, Fina Santiago, sembla la més ben decantada per assumir la Vicepresidència i convertir-se en la nova mà dreta de la presidenta, Francina Armengol. El nou titular de Turisme, en canvi, encara es desconeix.\nLa previsible renovació ha donat peu a especulacions sobre la possible entrada al Govern dels partits que donen suport al Pacte, com són MÉS per Menorca i Podem. Els ecosobiranistes ho descarten i aposten perquè MÉS per Mallorca mantingui la Conselleria.\nPodem, per la seva banda, celebra la dimissió de Barceló. De fet, ja li havia exigit responsabilitats en anterior ocasions. Entenen que la seva absència no hauria de debilitar el Govern tot i que consideren necessari aprofitar el moment per millorar els Acords pel Canvi i donar un nou impuls a l’Executiu.\nLa formació dels cercles assegura que la decisió d’entrar o no al Govern ha de ser consultada amb els militants.


Xina va portar Dimmer amb RF botó remot fabricant, proveïdor, fàbrica i empresa - productes - Shenzhen Hoion Lighting Co, Ltd\nDimmer dirigit amb RF botó remot\nHX-RFBT001-DIM adopta la tecnologia més avançada (modulació d'amplada de pols) PWM digital enfosquiment, especialment el disseny de la franja de color únic dirigit. Per exemple, font puntual de franja de llum lleugera, flexible, mòduls dirigits, portat cordes i així successivament. Pertanyen a baixa tensió DC poder d'entrada i sortida amb dos...\nHX-RFBT001-DIMadoptsthe més avançada PWM (modulació d'amplada de pols) digital especialment enfosquiment tecnologia, disseny de la franja de color únic dirigit. Per exemple, font puntual de franja de llum lleugera, flexible, mòduls dirigits, portat cordes i així successivament. Pertanyen a baixa tensió DC poder d'entrada i sortida amb twointerfaces, incloent-hi el V + és les interfícies positius, les altre onefor el negativeinterface. Mentrestant, pot girar on/off, ajustar brightnessfor differentlighting efectes a través de control remot de RF14keys. A més, és convenient utilitzar RJ45 connector per connectar els diversos directors junts i aconseguir la funció de sincronització de milers de metres va portar tires. En teoria, poden ser connectats nombrosos.\n●Designed per sol colorconstant llums LED de voltatge, voltatge de treball DC12-24V.\n●Watt alta sortida disseny, fins a 1 * 25A / 300W.\n●Ben comunicat amb sincronització-treball achievemultipledimmers per RJ45 terminal.\n●2 anys de garantia.\nConsum energètic en repòs andlt; 1W Mode de 3\nDimensió externa L127 * W41 * H32 (mm) Mida embalatge L138 * W131 * H35 (mm)\nPes net 160g Pes brut 185g\nSortida 1 canal Max. Sortida actual 25A\nPoder de producció 300W Distància de RF ≤20m\n●Connect la càrrega de filferro al primer, followedby el cable de poder; Si us plau asseguri curtcircuit no es poden produir entre wiresbefore turningon el poder;\n●Adopta remota de RF, 14 botons en total.\nLa buttonsare de functionof mostren com per sota:\nBotó de conjunt Per determinar la llum de nit i es posin en venda codi amb auricular. En mode llum de nit, premeu "Botó de conjunt" i aferrar-se a 10 segons a entrar la nit entorn de la llum. Premeu el botó de conjunt nou per estalviar l'escena i deixar fora.\nBrillantor + La brillantor se sumarà 1 nivell després de cada premsa de temps. Premsa llarga pot aconseguir ajustant ràpid.\nBrillantor- La brillantor reduirà 1 nivell després de cada premsa de temps. Premsa llarga pot aconseguir ajustant ràpid.\nClau calenta brillantor + tecla de selecció calenta 4 nivells brillantor (10% 、30% 、70% 、100%), llums anirà a següent després de cada edició.\nClau calenta brillantor- tecla de selecció calenta 4 nivells brillantor (10% 、30% 、70% 、100%), llums anirà a última després de cada edició.\nClau de manera 3 modes en total: 100% estàtic, flash, respirar\nLlum de nit Premeu el botó Vés a mode de llum de nit (nit de llum entorn: en mode llum de nit, premeu "Botó de conjunt" i aferrar-se a 10 segons a entrar la nit llum entorn, premeu el botó esquerre per baixar la brillantor, premeu el botó dret a cap amunt de la brillantor. Rang d'ajust: % 1% - 10.)\nVelocitat + Afegir la velocitat de manera dinàmica. Premsa llarga pot aconseguir ajustant ràpid.\nVelocitat- Reduir la velocitat de manera dinàmica. Premsa llarga pot aconseguir ajustant ràpid.\nBotó de retard La llum serà retard fora en 30 segons.\nConsells:Receptor pot ser controlledby un qualsevol el mateix remot com a omissió de factoria; Control remot de RF BT lliurat amb codi RF únic com a omissió de factoria; Si és necessari l'únic control, si us plau que coincideixen amb el codi abans d'instal·lació i ús.\n1. pas 1: prement clau "conjunt"i aferrar-se, poder en el director, la càrrega LEDs serà el 50% brillantor blanc com respondre.\n2. pas 2: contínuament a premeu la tecla "Clau de manera"per 3 vegades en 5 segons després del pas 1, la brillantor de LEDs canviarà de 25% -10% com respondre.\n2.Pas 2:Contínuament a la premsa"Botó de retard"3 vegades en 5 segons després del pas 1, la brillantor de LEDs canviarà de 25% -10% com respondre.\nPoder i esquema de connexió LED:\nRF BT remot director-DIM HX-RFBT001-DIM\nUn parell de: LED sincronitzar Dimmer amb RF botó remot\nSegüent: LED sincronitzar Dimmer amb RF botó remot


Timeline created by 04dgonzalez\nEl motí d'Aranjuez va ser una revolta popular produïda entre el 17 i el 19 de març de 1808, durant el regnat de Carles IV\nEl tractat de Valençay fou l'acord signat a la localitat francesa de Valençay (Primer Imperi Francès) l'11 de desembre de 1813, que posà fi a la Guerra del Francès.\nLa Pragmàtica Sanció de 1830 fou aprovada per Ferran VII d'Espanya el 29 de març de 1830 que va promulgar la Pragmàtica de 1789 que havia estat aprovada per les Corts d'aquell any a instàncies del rei Carles IV\nBienni Progressista és el període del Regnat d'Isabel II d'Espanya transcorregut entre juliol de 1854 i juliol de 1856, durant el qual el Partit Progressista pretenia reformar el sistema polític del regnat d'Isabel II,\nFou una sublevació militar amb elements civils que tingué lloc al Regne constitucional d'Espanya el setembre de 1868 i que suposà el destronament i exili de la reina Isabell II\nLa Guerra del Francès fou un conflicte bèl·lic entre Espanya i el Primer Imperi Francès que s'inicià el 1808 amb l'entrada de les tropes napoleòniques,\nMaria Isabel Lluïsa de Borbó va regnar Espanya com Isabel II entre 1833 i 1868. Filla de Ferran VII i coneguda com fou princesa d'Astúries entre 1830 i 1833\nRegne de Maria Cristina\nMaria Cristina de Borbó-Dues Sicilias va ser reina consort d'Espanya pel seu matrimoni amb el rei Ferran VII el 1829 i regent del Regne entre 1833 i 1840, durant una part de la minoria d'edat de la seva filla Isabel II.\nLa regència d'Espartero va ser un període de la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya, així anomenat perquè el general Baldomero Espartero, després del triomf de la "revolució de 1840" que va posar fi a la regència de María Cristina de Borbó\nL'època isabelina és l'era en la història anglesa marcada pel regnat de la reina Isabel I (1558-1603), i fins a la mort de Jacobo I en 1625.\nPeriod: 1843 to 1853\nLa Dècada Moderada va ser un període del Regnat d'Isabel II d'Espanya. En aquesta fase es va crear la Guàrdia Civil, es va aprovar la Constitució del 1845 i el règim liberal es va reconciliar amb l'Església Catòlica\nEl Sexenni Democràtic o Sexenni Revolucionari és un període històric del Regne constitucional d'Espanya comprès entre la Revolució de 1868, que suposà la fi del regnat d'Isabel II d'Espanya i la Restauració de la dinastia borbònica.\nAmadeu I d'Espanya va ser duc d'Aosta, escollit com a rei d'Espanya de 1870 a 1873, durant el Sexenni Revolucionari.\nLa Primera República Espanyola va ser el règim polític que hi va haver a Espanya des de la seva proclamació per les Corts Generals, l'11 de febrer de 1873, fins al 29 de desembre de 1874\nPeriod: 1874 to 1896\nLa Restauració borbònica fou el període de la Història d'Espanya\nque posà fi a la Primera República Espanyola, i la proclamació de la Segona República el 14 d'abril de 1931.


Ple municipal de setembre: “Quan sec aquí escoltant-vos parlar de la política del govern rus, em desafecto encara més” | La Garriga Digital\nPle municipal de setembre: “Quan sec aquí escoltant-vos parlar de la política del govern rus, em desafecto encara més”\nAhir es va celebrar el primer Ple municipal del nou curs polític, marcat sens dubte per l’actual situació de l’empresa SATI. Després d’un ordre del dia predominantment administratiu -es varen aprovar punts tals com el nou nom de dos carrers locals o noves regulacions viàries pel trànsit de bicicletes, patinets i altre vehicles- es va passar a un extens apartat de mocions en el qual se n’incloïa una presentada per totes les forces polítiques del Consistori recolzant l’empresa tèxtil, actualment sotmesa a un ERO i en concurs de creditors.\nTots els partits es varen adherir a la moció, presentada pel PSC tal com ells mateixos explicaven en un article anterior. Àlex Valiente, portaveu del grup socialista, declarava que en un poble on s’està perdent el teixit industrial -ja s’ha perdut el del moble, declarava-, no es pot deixar perdre una empresa tan important com aquesta, i que per això es presentava una moció que és “l’altaveu dels treballadors de SATI”.\nLa moció va rebre, com era d’esperar, el suport i vots favorables de tots els partits, que es varen comprometre a treballar pel futur de l’empresa mencionant, per exemple, la possibilitat de fraccionar-li els pagaments d’impostos locals. No seria fins al torn de preguntes del públic que es reprendria el tema. Un representant del comitè d’empresa va detallar als regidors la delicada situació dels treballadors de SATI i va preguntar a l’alcaldessa si des de l’Ajuntament es coneix la gravetat de la situació, perquè no s’ha contactat amb els treballadors en cinc anys mentre sí que es convoquen reunions amb la direcció de l’empresa.\nBudó responia que porta cinc anys seguint el tema, no només amb l’empresa sinó també amb les autoritats pertinents de la Generalitat, arribant a reunir-se amb el Conseller Felip Puig per a tractar el problema. L’alcaldessa va afirmar, també, que els treballadors tenen “tot el recolzament de l’Ajuntament” i va convidar als membres del comitè d’empresa a anar a parlar amb ella al seu despatx i al dels “regidors que calgui”.\nLa reacció per part del públic va ser immediata i un altre treballador de SATI va prendre la paraula. Es va queixar amargament de que “cap grup polític” ha fet res pels treballadors ni en aquesta legislatura ni en cap altra, afirmant que “quan sec aquí escoltant-vos parlar de la política del govern rus” -referint-se a una moció anterior sobre la paralització des del govern rus de l’adopció de nens d’aquell país per part de parelles de països on el matrimoni homosexual és legal- “em desafecto encara més” de la política.\nEl treballador també va dir a l’alcaldessa que “si de debò ens voleu ajudar, als propers [empresaris] que vinguin no els perdoneu un duro, un any abans de l’ERO hi va haver qui es va comprar un palauet a Itàlia” i que “si de debò obres les portes del despatx tindràs una cua de collons (sic.)“. Budó va respondre al treballador renovant el seu suport, però recordant-li que l’apartat de preguntes del públic és per a preguntes i no per a declaracions, tot i que vista la “gravetat” de la situació s’havia fet una excepció. Després d’això es va tancar el Ple de setembre i es va emplaçar als presents al proper Ple d’octubre.\nEl Ple, punt per punt\nA continuació els oferim una crònica més detallada dels altres punts sotmesos a debat al Ple d’ahir, entre els quals destaca una moció de rebuig a la política lingüística del govern balear on es va viure un intens debat amb abrandades declaracions del regidor del PP, Fernando Jiménez.\nDeterminació de les festes de caràcter local per l’any 2014.\nEs proposava que les festes municipals d’enguany quedin establertes pel 9 de juny -la Segona Pasqua- i el divendres del cap de setmana de la Festa Major, l’1 d’agost. El punt va ser aprovat per unanimitat, amb Israel Molinero d’ICV afirmant que celebren que es posi una data de festa per la Festa Major, car enguany el divendres d’aquell cap de setmana no ha estat festiu, cosa amb la que considera que “no la vàrem encertar”.\nAprovació de delegació a l’Organisme de Gestió Tributària de la Diputació de Barcelona del cobrament de la relació cobratòria dels preus públics de l’Escola Bressol Municipal Les Caliues.\nEl regidor d’Educació Albert Jiménez (CiU) explicava que aquesta delegació de cobrament es fa en tant que és necessària legalment parlant, i a més posa en consonància l’Escola Bressol amb els altres equipaments educatius del municipi. Es va aprovar per unanimitat.\nAprovació de la denominació de dues vies locals.\nLes dues noves vies, a proposta de la comissió de Nomenclàtor, s’anomenaran Passatge Fornells-Pla, en homenatge a la contribució del pintor a la història pictòrica al municipi, i carrer Julieta Busquets, pel seu impuls a la vida musical del municipi. La nomenclatura d’ambdós carrers va ser aprovada per unanimitat.\nAprovació de la revisió de preus de la concessió del servei de neteja viària.\nEl regidor de Via Pública, Joan Esteban (CiU) explicava que l’empresa adjudicatària sol·licita revisar els preus d’acord a l’evolució anual de l’IPC, un 1,4%, que s’aplicarà en increment al preu de la concessió. Tots els grups polítics varen coincidir a considerar raonable la proposta i la varen aprovar per unanimitat.\nAprovació de la pròrroga del contracte de serveis de conservació i manteniment dels parcs, jardins i espais verds de la Garriga.\nEs portava a Ple la pròrroga del contracte amb l’empresa Vivers de Bell-lloc, adjudicatària des del 2009, amb qui es va signar un contracte de 4 anys. Tots els grups varen coincidir amb la feina feta per l’empresa, tant en el manteniment dels parcs i jardins del municipi com en la integració de persones amb dificultats. No obstant això, tant des del PSC com des d’ICV es va cridar a la necessitat de posar de nou a licitació pública el manteniment de parcs i jardins municipals, sempre tenint en especial consideració a empreses com els Vivers, que fan una tasca, segons Israel Molinero “que no es pot comparar a d’altres empreses”. Es va aprovar la pròrroga per unanimitat.\nAprovació inicial de la modificació de l’Ordenança (G 02) reguladora de la circulació.\nL’alcaldessa presentava aquesta modificació a una ordenança existent, preveient la inclusió d’un text a petició de certs ciutadans per a què els que circulen en bicicleta ho puguin fer amb un carretó homologat per a transportar-hi infants, mascotes o el que necessitin. Budó (CiU) també es feia ressò de les queixes ciutadanes sobre patinets i similars, que circulen “massa ràpid i per on no toca”. La regulació inicialment no s’acompanyarà de sancions, car s’ha de valorar si en calen o no i en quins casos amb les altres forces polítiques.\nPep Oliveras (SI) va manifestar que a la seva formació desitjaria discutir aquesta modificació amb més temps, ja que no s’estableix qui ha d’explicar l’ordenança de patinets als ciutadans afectats, tot i que hi varen votar a favor. Per la seva banda, ICV va manifestar que alguns punts de l’ordenança els semblen excessius. Per exemple, explicava Molinero, segons aquesta normativa no es podrà aprendre a anar en bicicleta pel mig del Passeig. El regidor ecologista recordava que la bici no només té un ús de circulació, sinó també lúdic, afirmant que la seva formació s’abstindria.\nMeritxell Budó va respondre que la normativa és “quelcom viu” i “modificable”, explicant també que, pel que fa a la difusió de l’ordenança, es preveu incorporar-la a una propera campanya de civisme sorgida del Consell d’Infants i fer-ne difusió al Garric. El punt es va aprovar amb el suport de tots els regidors excepte els dos representants d’ICV, que van abstenir-se.\nApartat de Mocions.\nMoció del PSC al respecte de l’anunci de Rússia de suspendre les adopcions a països on el matrimoni homosexual és legal.\nCarlos Martín (PSC) demanava que, després d’aquesta polèmica decisió, que deixa a més de 500 famílies catalanes en una situació incerta per adoptar, es denunciï la “vulneració de drets humans” que suposa, afirmant el rebuig total de forces polítiques i societat civil garriguenques a aquesta mesura. Tots els regidors votaren favorablement en vers aquesta moció, excepte el del PP i un de CiU, que es varen abstenir.\nMoció de SI pel suport a la vaga dels docents i a favor del model lingüístic integrador a les Balears.\nSolidaritat, en veu de Pep Oliveras, instava al Ple a demanar al Govern Balear que derogui el decret pel trilingüisme i que abandoni “l’ofensiva” contra la identitat catalana a les Balears. La moció va rebre el suport immediat de CiU, amb Budó declarant que el català “que tants cops hem defensat” torna a estar sota atac. En un sentit similar es va manifestar Jordi–Eduard Perales (Acord), recordant que no només s’han manifestat els professors, sinó també les associacions de pares i mares i els sindicats d’estudiants. Perales recordava que el ministre espanyol Wert i el cap del govern balear Bauzà han dit textualment que “volen acabar amb la immersió lingüística”. PSC i ICV donaren també suport a la moció, amb els representants d’ICV qualificant les mesures del govern balear de ser un “afrontament més” contra el català, en una “estratègia global de lluita contra la nostra llengua”.\nLa nota dissonant va venir del regidor del PP, que alternant entre el català i el castellà a la seva intervenció va declarar que “jo no veig tants atacs com vostès diuen, només les falta decir que vienen que vienen. I és que venim, i ara estem a Mallorca canviant les coses perquè no funcionen”. Jiménez també afegia que “les coses s’han de canviar perquè vostès no compleixen la Llei Educativa” i que “de moment els hem d’aguantar aquí”, “ja veurem si governem a Catalunya d’aquí a 15 anys”. La moció es va aprovar amb 16 vots a favor i un en contra.\nMoció d’ICV en contra de les clàusules hipotecàries abusives dutes a terme per algunes entitats bancàries, tals com les “clàusules terra”.\nAquesta moció va comptar amb el suport unànime del plenari.\nSolidaritat per la Independència va demanar l’habilitació d’una zona d’aparcament d’autocaravanes al municipi amb les infraestructures necessàries, que l’Ajuntament exerceixi la seva sobirania fiscal tal i com es va aprovar en Ple a l’abril d’enguany, i un darrer prec demanant explicacions per alguns aldarulls produïts durant les nits de la Festa Major.\nPer la seva banda, el PSC va presentar un prec sobre la senyalització de diversos carrers. Els socialistes demanen així que la cruïlla del carrer Pasqual se senyalitzi millor a l’alçada del Carrer Banys.\nICV va presentar tres precs, un demanant la participació econòmica de l’Ajuntament en les obres de la substitució del terra del menjador de l’escola Puiggraciós, un altre sol·licitant un canvi en el model d’inscripció als cursets de la piscina municipal, i un darrer demanant informació sobre les futures obres dels carrers Banys i Calàbria.\nA l’apartat de preguntes del públic, Ángel Guillén, de Ciutadans, va demanar la instal·lació d’un ressalt per a reduir la velocitat a la Carretera de la Ametlla, la remodelació del web de l’Ajuntament i, en darrer lloc, que es “compleixi la legalitat” penjant la bandera espanyola a la façana de l’Ajuntament, qualificant les accions de l’Ajuntament d'”espectacle lamentable de banderes de quita y pon“.\nArticle anteriorLa Llei d’Emprenedors neix amb solucions del passat\nArticle següentL’Associació Aprop i la FUMH formen comerciants, empresaris i autònoms a la Garriga


LITERATURE AND PAINTING: EN AQUELL TEMPS, LES PETITES COSES\nEN AQUELL TEMPS, LES PETITES COSES\n(Un homenatge a en Mingus amb immensa tristor per la seva absència irreparable. Descansi en pau aquest nostre i insubstituïble gat pintat de blanc i negre.)\nEn aquell temps vèiem de perfil la vella màquina d’escriure, és a dir, l’àvia “Royal”. Potser de perfil vèiem també la majoria de les petites coses perquè aquest és un mètode generalment usat per a mirar-ho tot sense involucrar-se en res. Al damunt de l’àvia “Royal”, a mode de cobriespatlles, teníem una il·lustració, a tinta, de l’home orquestra, dibuixada en un profit de samarreta vella de cotó que tenia alguns foradets discrets. Tal músic de dibuix, esforçat i bonancenc, amb posat de paciència santa i infinita i sense cap esforç aparent, traginava un garbuix d’instruments concertats i ordenats en un convenient i fantàstic desordre. I, com si ell mateix fos el gran mandala sagrat, tenia l’habilitat de tranquil·litzar el badoc, perquè amb sos ulls temperats i son posat plàcid, ell, regalava pau a mans plenes, per això el contemplàvem tan tòtils i tan sovint. Aquest bon company dibuixat duia americana i pantalons de llana pigallada, camisa negra amb ostentosos botons blancs a l’estil dels gàngsters de Xicago dels anys vint –no pas els gàngsters d’ara- i uns enormes sabatots lluents. Pels cabells de rostoll, erts com espines de calvari, semblava talment emparentat amb en Rot Estuart, aquell altre xicot de veu espellifada que un dia cantà quelcom estrany com ara una mena d’aiam seiling, o alguna altra navegació d’altura, que semblava talment una oració –tal volta S.M. la seva senyora Reina l’havia condemnat a galeres-. En fi, que l’home orquestra del dibuix era, si fa no fa, el paradigma del saber estar i saber sofrir alhora que una sort d’ésser desmenjat o, altrament dit, el meditador dempeus. Podríem assegurar sense por de foraviar-nos gaire que personificava un sant home, aproximadament un buda. Paral·lelament, amunt i avall pul·lulava l’Amadeu, el gat pocavergonya, qui anava teixint la seva vida de felí singular i notable amb la visible intenció de deixar-nos empremta quan ell faltés, comesa que, com hom podrà comprovar d’aquí a no res, assolí amb escreix.\nEn aquell temps, el dibuix de l’home orquestra i una fotografia de l’Amadeu, el gat, romanien del tot imbricats, maclats, inseparables, colze amb colze, més que res perquè l’Amadeu en persona, el de carn i pèl, tenia piles i pilots d’assumptes de barri entre mans i no parava gaire a casa -de fet, tan sols venia a dinar els dies de festa-, i perquè gaudíssim de la seva presència permanent ens havia deixat aquella seva fotografia. Tal fotografia, ara caic ara m’aixeco, romania estintolada entre les tecles envidriades de l’àvia “Royal” i un gerro ceràmic amb gravats apaivagats d’un vermell-terra i negre. El gerro nodria una quimera benigna: esdevenir algun dia, i amb sort, un gerro antic i grec. Es pot dir que l’home orquestra i la fotografia del gat treballaven per a nosaltres, ens feien amables els dies i les feines i que, tot i sent gent de ficció, immersos en la nostra faula ens ajudaven a saber qui érem quan ens sentíem massa humits o solitaris. Quant a l’Amadeu ver, aquell sí que era un gat inalterable, un senyor molt senyor, una llei de lord, tal volta un pèl infatuat, però senyor de totes les coses. En canvi, a fe que com a lord, cosa estranya, era d’una sinceritat implacable. Encara podem recordar quan en un dels nombrosos debats que vam mantenir amb ell, i sabent que allò quedaria escrit i manifest, es prodigà sense manies de tal manera com: “A mi, els teus lectors m’importen tant com els raves d’Alaska”, i quedà descansat, el desvergonyit. Alhora, per a homologar aquest miquel tan desconsiderat de l’Amadeu, i en clara confabulació, l’home orquestra havia fet un posat d’envaniment festiu i barrilaire amanit amb un esbós de somrís còmplice d’evident insolència. Ja ho dèiem, ells dos s’ajudaven com els lladres a la fira. Creiem recordar també que, després de tal importunitat, de sobtada, el teclat de l’àvia “Royal” semblava que s’havia enclaperat com si hagués quedat inservible. Segurament el problema fou que s’havia fet un garbuix i no aconseguia de classificar la frase lapidària de l’Amadeu gat dins dels cànons de la correcció i les bones maneres. Així reprovà de tal manera l’actitud de l’Amadeu que ranquejà de dolor, probablement pel disgust que li causava descobrir que a casa nostra semblava que s’estaven perdent les formes més elementals del decòrum i les bones maneres –ella no sabia que a casa aliena ja s’havien perdut feia dues generacions-. Val a dir que l’àvia “Royal” era una màquina delicada que s’havia trescat prou milions de paraules com perquè un galtes com l’Amadeu gat vingués a interrompre-li la tranquil·litat de la senectut amb certs exabruptes intempestius. De manera que calgué desmuntar-la i greixar-li les peces amb molt de compte i amor.\nQuan el vam fotografiar, l’Amadeu mirava fixament la càmera. Possiblement la veiés groga, com eren els seus ulls, a guisa de filtre, volem dir. Tampoc no és segur, però. No sabíem ben bé què repunyals veuen els gats, ni ho sabrem mai. Pot ser que vegin només el que volen veure i del color que volen, com els humans. Pel que fa a allò que escolten, en principi podem suposar que els gats domèstics majorment han de sofrir les ximpleries habituals pròpies de les enraonies dels seus amos. En aquest respecte no han de ser diferents dels gossos, els conills, les rates domèstiques o les gallines de pati, qui es fan farts de suportar el commovedor i patètic, per hipocondríac, espectacle humanal que s’ofereix en l’acte suprem de mirar-se el melic a diari.\n-No em torneu a posar al davant aquest cony d’artefacte ridícul que de cop i volta fa un llampec mentre vosaltres rieu com bajans –s’havia queixat el gat Amadeu-, tot plegat per a poder tafanejar després un paper de xarol on hi ha una aproximació summament barroera de la meva cara fascinant, presidida per un nas increïble, el meu, del color agradívol del pernil bullit. I, dic jo, no fóra millor observar les meves qualitats al natural? –reblà amb enuig.\nL’home orquestra li havia fet costat i havia confirmat la seva adhesió amb un lleu sotrac d’espatlles. Com d’habitud, la comunió entre ells dos revertia en una rigorosa connivència sense reserves. Això no obstant, i no obstant tot plegat, l’Amadeu, qui havia estat abandonat per la seva mare gata, fou un gat extraordinari nascut a les maresmes i, com també és natural, sense gens de tirada per l’aigua malgrat les maresmes. Quan aterrà a les nostres vides era un bebè que feia just un pam d’eslora. Plovia amb ganes i ell tractava d’aixoplugar-se sense reeiximent i tot arrambant-se a un muret del carrer miolava de desconsol, de fred i de solitud extrema mentre els regalims del mur li amaraven l’esquena. El vam recollir xop de cap a peus i palmàriament disgustat, actitud que mantindria durant tota la seva vida restant.\nEn aquell temps les orelles de l’Amadeu gat eren exagerades i en franca desproporció contra un cap petit i un musell punxegut, i lluïa un pèl a grans taques blanques o a grans taques negres, en funció de com es volgués mirar i sense implicar-hi aquella estupidesa, que ja fa escudella!, de l’ampolla mig buida o mig plena (a veure si, d’una vegada per totes, busquem una al·legoria més afortunada per a il·lustrar les perplexitats dels humans, valga’ns l’ospadreta!). Amb els anys, el cos se li allargà com el d’una pantera, més o menys com les panteres creades a l’orient per Mr. Kipling, però en blanc i negre, és clar, i el musell quedà definitivament perfet i acabat amb aquell nas de pernil bullit de què ell feia gala amb tanta soltesa (els usuaris de restaurant de dissabte en dirien color salmó, però per a saber quin és aquest color salmó primer cal matar el salmó i després escorxar-lo i això no està gaire bé). L’Amadeu gat no portava més colors a sobre, llevat del collar vermell amb picarol que, de seguida d’adoptar-lo, li havíem comprat. En realitat l’Amadeu era un gat op-art, o, tal volta, entre la seva pell, el nas i el collar, ens fes pensar en la gamma cromàtica simple emprada per Guinovart en l’època en què aquest componia amb closques d’ou. Si alguna vegada li havíem tret el collar, el llepava i l’amanyagava com una qualsevol part essencial d’ell mateix. Estimava el seu collar amb picarol, estimava la seva caixa d’excrements i l’abeuradora i la menjadora, estimava els seus cabdells de llanes per a descabdellar i embolicar la troca i les altres seves coses íntimes, com ara la gratadora de cordill, que mai no vam saber si era per a afilar-se les ungles o per a esmorrar-se-les (possiblement aquest és un més dels abundants misteris que fan atractius els gats en general). Tot això estimava, a excepció d’un ratolí verd de fibra artificial que li vam regalar quan encara no sabíem la seva condició de gat noble i de gustos exquisits, que, òbviament, no li féu cap mena de gràcia i que va acabar esventrant i esmicolant a consciència en una comprensible crisi d’indignació que patí a causa de la nostra ignorància. I sobretot, sobre totes les coses, més que a ningú, s’estimava el seu amic l’afable home orquestra dibuixat.\nA prop de l’Amadeu en fotografia, dèiem, l’home orquestra vivia prou tranquil dins el seu profit de samarreta de cotó amb alguns foradets. Era orfe, ja que ningú no havia signat ni el dibuix ni el drap on ell residia. Posava, tanmateix, un pèl endormit com si hagués fumat en excés. Nogensmenys, no ignoràvem que, enlloc d’ell, qui havia fumat qui-sap-lo era, de totes totes, el seu autor dibuixant -que ja sabem com les gasten els artistes-. O, tal vegada la somnolència era perquè la tinta se li havia esvaït un poc i d’aquesta guisa, ell, residia a mig camí entre el món visible i aquell altre món més metafísic on paren els dibuixos de museu quan els han escalfeït massa la llum i les mirades dels turistes de costellada. Amb tot, en aquell temps, ell, era un home orquestra prou valent, per la qual cosa el gran pes musical que traginava no li suposava cap esforç. Quan es féu vell, però, no n’estàvem ja tan segurs, i ell ja no feia gaire bona cara. Fet i fet, se li comptaven, penjats de l’esquena, un piano transportable, dels d’endollar, més un saxofon, un parell de micròfons, a més d’una caixa de percussió rumbera, una guitarra elèctrica i un baix elèctric, d’aquests que per les festes majors armen tanta bulla a les places i fan suar la gent perquè beguin cervesa i suïn més i després facin pudor. A propòsit, algun gamarús havia dit que els instruments musicals elèctrics i els electrònics són substancialment diferents, puix que els electrònics un cop endollats sonen sols i no cal haver estudiat solfa ni cap enderga semblant, en canvi els elèctrics fan llum. Aquesta ja la teníem localitzada, era una de les teories de la ciència contemporània. Recordem també que cada dia se’n generen milions i milions com aquesta, de teories, tantes com éssers humans constitueixen la humanitat, per tal com cada dona i cada home forja i agombola el seu món catastròfic particular. El problema és que si volguéssim donar una certa repercussió a totes les teories dels humans, tal vegada es produiria una desbandada d’aquests gats o gossos o rates o gallines que en principi estan disposats, de bona fe, a escoltar bestieses, madurar-les i, a posteriori, blasmar-les, condemnar-les i castigar-les com és degut.\nD’altra banda, l’home orquestra, a pesar que romania absent de les trifulgues i correcuites de la gent de carn i nervis, i malgrat els ànims sincers que li fornia l’Amadeu, que se sàpiga, no aconseguí mai d’emetre un parell de notes juntes i ben lligades. Tampoc, tot sol, no podia fer-ho, no tenia prou dits ni bufera com per a fer sirgar aquell instrumentam i delectar-nos amb cap concert ni res musical que servés un mínim de cara i ulls. Era comprensible, l’home orquestra, carregat amb el pes de tot el seu utillatge i cançons i en trobar-se desvalgut davant de l’home sapiens i de la seva pesantor indefinible i el seu món de cap per avall, tan hostil, verinós i enemic, esmerçava gairebé totes les energies disponibles a sobreviure dignament i no n’hi sobrava ni una que no fos reservada per al seu amic de l’ànima l’Amadeu gat. Això sí, permetia amablement que el contempléssim.\nI en aquell temps, succeí que, a causa del govern i administració d’un sector de les nostres vides, a més de circumstàncies singulars, ens traslladàrem en una altra contrada i, a fi de seguir treballant en companyia tan entranyable com eren els nostres éssers de fantasia i al·lucinació, a més de la màquina d’escriure nova, l’elèctrica, ens vam endur també l’àvia “Royal”, la fotografia de l’Amadeu i, naturalment, el drap de cotó foradat, residència de l’home orquestra. L’Amadeu de debò, però, el de pèl blanc i negre i carn i nervis i ossos i sang i caràcter, es quedà amb la seva madona estimada, qui, a més d’haver-lo recollit del carrer personalment li havia fet de tutora amatent i seguiria mostrant infinits amor i cura d’ell durant els tres anys següents. L’home orquestra, la veritat sigui dita, perquè, segons els innocents, la veritat sura com l’oli (queda, però, per comprovar), tan lluny del seu amic Amadeu i a pesar d’estar-se amb nosaltres, que el preàvem de veres, romangué tot aquell temps en un silenci tossut i cartoixà, arrambat a les tecles de l’àvia “Royal” i al costat de la fotografia del seu company gat i contertulià Amadeu, permeté, sense una queixa, que la pols se li assentés al damunt i no féu ni un sol intent de bellugar els ulls, ja prou closos en el dibuix i, aleshores, ja d’expressió absolutament abatuda.\nI així, totes les petites coses es mantingueren, poc més poc menys, estables fins que, en la vesprada d’un divendres atziac de març i sense cap motiu aparent, inopinadament vam ser commoguts per un sotrac, una patacada psíquica i un accés de tristor duríssima i amargant que ens causà una irrefrenable angoixa al pit, i els ulls se’ns desmanegaren en aigües i plors gairebé incontenibles. Aquella tarda, pels volts de les sis, mentre ploràvem a barrals sense consol possible, el gerro mig-grec havia ressonat lleument com si un martellet de piano l’hagués percudit amb cura de no esberlar-lo, també la fotografia de l’Amadeu havia cobrat una lluïssor inusual i una temperatura sensiblement més elevada, fins l’àvia “Royal” s’estremí. Fou aleshores quan l’home orquestra vessà aquella enorme llàgrima rodona de tinta negríssima que se li assentà sobre la solapa de la jaqueta tot ressortint de la resta del dibuix ja prou esvaït a causa del marasme sofert els darrers anys per l’absència de l’Amadeu. Una setmana després d’aquests fets irrefutables vam saber que l’Amadeu gat havia mort tot sol, per un excés d’anestèsia imputable a la barroeria humana i privat de la companyia de la seva volguda madona, en una clínica veterinària de capital de comarca, a tres quarts de sis de la tarda del divendres 4 de març de l’any 2005, any del desastre. Descansi en pau el nostre estimat Amadeu, qui sempre romandrà imbricat amb les nostres ànimes (i sempre és: sempre), qui amb les seves inconveniències ens féu la vida suportable.\nMalgrat que de vegades el temps allunya allò que s’ha viscut i que el record ho sol deformar fins que les coses queden gairebé sense densitat, per a evitar el desmembrament de la nostra família vam trametre a la madona -en aquell temps greument decandida per la falta del car Amadeu- el gerro d’il·lusoris gravats en negre i vermell-terra, juntament amb la fotografia del gat tan estimat, i, és clar, l’entranyable home orquestra. I ara, les cendres blanquíssimes i pures de l’Amadeu, la seva fotografia i el retall de samarreta de cotó que conté l’home orquestra, sargit, ben plegat, perfumat i endreçat, reposen tots junts dins d’aquell gerro que havia somiat ser grec algun dia. Aviat seran també al costat de la màquina d’escriure vella, l’àvia “Royal”, perquè hem decidit que, sens falta, els membres de la família de les petites coses restin plegats.\nKilter ha dit...\nGreetings from the U.S.A. I check your painting blog every day. I love your paintings and how they mesh mind, body, and landscape. Totally fantastic. I'm trying to find a way to translate from Catalan so I can read your stuff, too.\nI will check in again.\n31 de desembre de 2008 a les 7:20\nBIA ha dit...\nAqui estou no caminho... a ler com calma e tempo. Sentes?\n10 de maig de 2009 a les 1:50\nBom dia Salvador!\nPasso-te (virtualmente) um carinho no rosto...\nUm beijo leve\n16 de maig de 2009 a les 0:51\nBeu-te el món de dos glops, de temps i de soda. ...


El Govern haurà d'avaluar l'impacte del Decret 'de llengües estrangeres' a proposta de MxMe\nEl Parlament aprova la nostra proposta per conèixer millor els resultats dels mecanismes que s'han posat en marxa\nEl Parlament ha aprovat aquest dijous una proposta de Més per Menorca perquè el Govern avaluïi periòdicament i faci públic l'impacte que té el Decret per al desenvolupament de la competència comunicativa en llengües estrangeres sobre l’alumnat.\nSegons que va explicar el diputat Josep Castells durant la Comissió d'Educació, el motiu és que, després de quatre cursos d’aplicació del Decret 45/2016, de 22 de juliol per al desenvolupament de la competència comunicativa en llengües estrangeres als centres educatius públics, l’Executiu no ha fet públic cap estudi sobre l’impacte d’aquest decret i les seves mesures d’acompanyament en els infants i joves. Això, malgrat que MxMe ho ha demanat en diverses ocasions al Parlament.\nCastells ha comentat que, de fet, «hi ha un gran dèficit (en general) en l'avaluació de les polítiques del Govern reconegut pel mateix Executiu, tal com va admetre la presidenta Armengol fa un mes» i que «el bon govern implica necessàriament l'impacte de les polítiques públiques».\n«Entenc que hi ha mancances de recursos i que avaluar és car, però des del nostre grup estam convençuts que és essencial per destinar els doblers a polítiques públiques que siguin efectives», ha insistit el diputat. «Des d'un punt de vista absolutament constructiu demanam que el Govern posi en marxa l'avaluació d'aquest programa».\nEn definitiva, es tracta de conèixer millor quines són les mancances i quins són els resultats dels diferents mecanismes que s’han posat en marxa, de tal manera que en el futur es puguin formular noves mesures «més acurades i eficaces per a aconseguir els objectius plantejats», ha explicat el diputat.


El 10% dels edificis del barri vell d’Olot necessiten una reparació a curt termini – elgarrotxi.cat\nÉs la conclusió que ha extret l’ajuntament del municipi després d’inspeccionar 369 immobles de la part antiga\nUn estudi de l’Ajuntament d’Olot ha determinat que un de cada 10 edificis del barri vell de la ciutat necessita que s’hi faci una actuació a curt termini, pel perill que suposa l’estat de l’immoble. En total són 35 edificis dels quals en tretze, la prioritat és alta i de fet el consistori ja s’ha posat en contacte amb els propietaris per tal de posar fil a l’agulla. Aquesta és la conclusió a la que ha arribat l’ajuntament, i que ha presentat al ple d’aquest dijous, després d’haver inspeccionat 369 immobles de la part antiga de la ciutat. A banda dels més urgents també s’han detectat una trentena d’edificis on cal fer-hi una reparació, malgrat que no és urgent. El regidor d’urbanisme d’Olot, Josep Gelis, ha explicat que es tracta d’un “projecte de gran abast” per millorar la zona del barri vell.\nGelis ha comentat que gairebé el 85% dels edificis es troben en bon estat i que no necessiten cap reparació, més enllà d’una reforma a la façana en alguns casos. En un 5% dels immobles no els cal una actuació immediata però sí que s’hi registren deficiències que “necessiten una atenció a mig termini”. Per tot plegat el consistori ha pres mesures per intentar rehabilitar els edificis afectats amb la major brevetat possible. Una d’aquestes mesures són les multes que s’aplicaran a aquells propietaris que no facin accions decidides per arreglar l’immoble, un cop se’ls hagi notificat. Les sancions seran de 300 euros i si no hi posen solució se’ls doblarà l’import de la multa.\nGelis ha explicat que el que cal és “solucionar un problema de ciutat” i que en cap cas es busca sancionar els propietaris. En aquest sentit també s’han pres diverses mesures per facilitar la rehabilitació del barri. Entre aquestes mesures hi ha la compra d’immobles per part de l’Ajuntament d’Olot, ajuts a la reforma de les façanes, parlar i promoure la iniciativa privada per fomentar la millora dels edificis i un pla de neteja específic a aquesta part de la ciutat. Per la seva banda l’alcalde d’Olot, Josep Maria Corominas, ha coincidit amb Geli sobre la importància d’aquest projecte i ha recordat que és una qüestió de ciutat.\nCorominas s’ha mostrat descontent amb el retard dels ajuts europeus (FEDER) que es van demanar a Madrid, i que han de servir per rehabilitar tota la zona centre. “Tenim moltes esperances posades en aquests fons i esperem que al final ens els donin”, ha dit Corominas, que ha recordat que sobre la taula hi ha el desenvolupament del pla de barris per millorar tota la ciutat.\nEn aquest sentit però, els veïns ja es van mostrar escèptics amb el pla de barris, del que asseguren que és insuficient i asseguren que el que cal és tirar endavant actuacions de forma més continuada per evitar que cada cop hi hagi més locals i habitatges buits.\nLa oposició parla de poca informació\nMalgrat que era una qüestió informativa, i que per tant no es sotmetia a votació, diversos regidors de l’Ajuntament d’Olot s’han queixat perquè no se’ls havia facilitat tota la informació i part de les dades. En aquest sentit Corominas ha reconegut que els resultats de l’estudi “havien anat més lents del que havien previst” però ha assegurat que part de les dades les havien conegut el mateix dijous al matí i per tant no havien tingut temps de poder-ho comunicar. “En cap cas hi ha voluntat d’ocultar cap informació” ha explicat l’alcalde.\nL’actuació que ha dut a terme l’Ajuntament d’Olot és conseqüència de l’esfondrament d’un edifici del barri vell del municipi i que va obligar a desallotjar a 21 persones el passat 11 d’abril.\nUn dels carrers del barri vell d’Olot tallats pels treballs d’enderroc de l’habitatge que es va esfondrar el 10 d’abril passat. Imatge d’aquest 23 de maig del 2016.


AGRÀRIA SUREDA: de març 2018\nARRIBEN LES FESTES DE PASQUA\nArriba Pasqua i ho celebram amb un concurs de preguntes sobre Agraria i elaboram els tradicionals crespells i frit. Bones i dolces vacances!\nEls alumnes moments abans de començar el concurs\nConcentrats contestant les preguntes\nJugant a futbol mentre esperam el berenar\nPublicat per Agrariesureda a 28.3.18 Cap comentari:\nLA PRIMAVERA TAMBÉ ARRIBA AL NOSTRE CENTRE\nEls alumnes d'FP Bàsica sembren flors i plantes vistoses que s'han produït a l'hivernacle i ara decoren les nostres pasteres.\nPublicat per Agrariesureda a 20.3.18 Cap comentari:\nCANVIAM LES PORTES AL TÚNEL\nDesprés d'un any que vam acabar el túnel, finalment li posam les portes definitives. Ens ha duit feina acabar-les, però entre els mòduls d'Equips de Tracció, on s'han fet les tasques de tall, soldadura i imrpimació i el mòdul d'instal·lacions on s'ha duit a terme el muntatge, finalment les tenim acabades. Queda perfilar alguns detalls i estaran llestes.\nAixò ha estat possible gràcies als alumnes de 1r d'Agropecuaria i els de 1r de Jardineria.\nPublicat per Agrariesureda a 15.3.18 Cap comentari:\nPROJECTE PÀRKING CENTRE\nEls alumnes de 1r de Jardineria dins el mòdul d'Implantació de jardins han continuat i acabat el projecte començat el curs passat d'integrar el pàrking del centre en el jardí exterior. Ha quedat molt bé!!!\nPublicat per Agrariesureda a 12.3.18 Cap comentari:\nINSPECCIÓ DE MAQUINÀRIA DE CONTROL FITOSANITARI\nAvui, gràcies a Antonia Martinez, inspectora de maquinària agrícola de la Conselleria d'Agricultura i Pesca, ens ha mostrat les passes més bàsiques i importants que hem de tenir en compta a l'hora de passar una inspecció.\nPublicat per Agrariesureda a 8.3.18 Cap comentari:


Una de cada tres persones que viu al carrer ha patit agressions físiques o verbals | betevé Web\nEster Castanyer@ester_castanyer dijous 2 de març, 2017 , 17.13\nSegons dades d’Arrels Fundació, les persones sense llar viuen, de mitjana, uns 20 anys menys que el conjunt de la població\nUn 37 % de les persones que viuen al carrer a Barcelona diu haver patit alguna agressió física o verbal, una situació que en el cas de les dones arriba pràcticament al 50 %. Aquesta és una de les dades que recull l'informe La vulnerabilitat de les persones que viuen al carrer a Barcelona, que ha elaborat Arrels Fundació a partir de les enquestes fetes a 348 persones de les 941 que dormen cada dia als carrers de la ciutat.\nA banda de les agressions, de les persones enquestades, un 12 % diuen que han estat forçats a fer alguna cosa en contra de la seva voluntat. Segons el director d'Arrels Fundació, Ferran Busquets, això és perquè són persones molt indefenses i que la gent sap que no denunciaran. Busquets reconeix que cada cop hi ha més sensibilitat ciutadana però que és "preocupant" el fet que un de cada quatre ciutadans no consideri el sensellarisme com un problema.\nUn altre factor de vulnerabilitat entre els sensesostre és la salut. La meitat d'aquestes persones diuen que no tenen targeta sanitària i un 20 % reconeix que quan està malalts li costa més demanar ajuda. En els últims sis mesos, un 30 % afirma que va haver de ser atès a urgències i un 20 % ha estat ingressat en un hospital. A més, un de cada cinc diu que pateix malalties cròniques.\nPel que fa a l'edat i la nacionalitat, l'estudi fet sobre les persones sense llar de Barcelona constata que més de la meitat tenen entre 25 i 51 anys, i les entitats verifiquen que cada cop hi ha gent més jove. També alerten que més del 60 % són estrangers, i que aquest "és un problema molt greu perquè són persones encara més vulnerables perquè no tenen dret a pràcticament res".\nL'informe d'Arrels Fundació també recull que el 47 % diu que no ha tingut contacte amb els serveis socials i només un 14 % ha fet ús de les urgències socials. Amb aquesta situació, Busquets creu que cal buscar noves solucions i habilitar espais de baixa exigència com el seu Pis Zero. Segons ell, aquesta prova està funcionant molt bé i això demostra que "quan una persona té un lloc a prop per anar a passar la nit, hi va".\nagressionsArrels Fundaciósense sostre


N’Entönio i ses pegellides: Les Finestres | TARANNÀ\n“N’Entönio i ses pegellides” és el nom de la formació que encapçala Antoni Torres. I Les finestres és el seu primer disc, un EP llarg o un LP curt, tot depen de com mires el got. Per posar antecedents, Antoni va ser part dels Oliva trencada, des del 2010 al 2013.\nTambé va gravar un disc amb el grup eivissenc Fameliars. En 2012 va tornar a Eivissa. El primer any se’l va passar\npràcticament mirant la mar, però després va decidir muntar amb un amic un projecte musical sense massa pretensions. El projecte no va sobreviure però les cançons sí, i ara prenen forma física a través d’aquestes finestres. Ara sí, amb l’ajut d’altres amics, en Michael Mesquida i Pep Toni Ferrer, tots dos membres actius d’Oliva trencada, han arranjat, enregistrat i produït aquest artefacte que ara vos presentem.\nLes finestres, tracta d’ajuntar acords, lletres i arranjaments amb una intenció clarament pop -molt mediterrani, un poc galàctic- amb gotes de folk. Alguna cosa de Bon Iver, el Syd Barret més oníric, però també de Beach House. Tanmateix, quelcom des de dintre del mar ha cridat que la seva música recorda a Quimi Portet.\nEl sol, la nit, la mar, la soledat, un paisatge evocador, amb contacte amb la natura però al mateix temps en contraposició al turisme que envaeix les illes, i no necessàriament des d’una perspectiva negativa, sinó més bé agredolça. El sentiment que s’evoca a M’esborri de totes, és com l’esperit del disc: fora mons virtuals, endavant amb l’aire fresc i el contacte carnal i emocional.\nMúsica expressiva que transmet quelcom lligat a imatges i ambients. Històries que, des de diferents perspectives temporals -el passat, el present, el futur-, tenen un espai comú, un habitacle on es projecten somnis,\nrecords de la infantesa, noves expectatives de futur, a vegades amb sentit de l’humor a vegades amb mala llet. No hi ha un missatge final concret però les seves paraules s’enfilen pel camí amb una clara intenció: captivar-nos.\nAntoni Torres, Eivissa, Michael Mesquida, Música expressiva, N’Entönio i ses pegellides, Oliva trencada, Pep Toni Ferrer\t16 de febrer de 2016\tno comments