Entrevista Núria Güell [Entreactes Hivern 2019] by Ajuntament de Girona - Issuu\nHivern Desembre Març 2019 — 2020\nNúria Güell per Saray Espinosa\nParlem amb Núria Güell (Vidreres, 1981) amb motiu de la última exposició del Bòlit. Centre d’Art Contemporani de Girona: “El mamporrero y otros síntomas / L’apuntador i altres símptomes”, visitable als espais de Bòlit_Pou Rodó i Bòlit_ St. Nicolau. S’hi poden veure els quatre últims treballs de la que segurament és un dels noms més internacionals de l’art contemporani català. Prenent com a eix per a la reflexió la relació entre pàtria i patriarcat, dues de les peces han estat creades pensant en Girona.\nNúria Güell TEXTOS: SARAY ESPINOSA FOTOS: LEVI ORTA\nP: Parlem del projecte que presentes al Bòlit, “El mamporrero y otros síntomas / L’apuntador i altres símptomes”. Com encares aquesta exposició? R: Quan em van convidar a fer l’exposició a Girona, jo estava treballant temes que tenien més a veure amb la identitat de gènere, però la qüestió de la identitat nacional és un tema que sempre m’ha preocupat, com tots els temes que limiten, encasellen i/o etiqueten qui ets i com ets. Vaig tenir clar que sent Girona, que sovint es proclama com la capital de la independència, hi havia d’haver aquest punt d’autocrítica a la qüestió de la identitat nacional. Tenia molt clar que no podia exposar a Girona sense tractar aquest tema. No fer-ho hauria estat més còmode per part meva però no tan interessant. En l’exposició també tracto la identitat espanyola i com es construeix a través d’operacions de producció simbòlica, el mandat de la masculinitat i com la idea de\nfamília que hem heretat de la religió catòlica perpetua posicions perverses i opressives en relació amb els rols de gènere. P: Una de les obres, Obsequi de Cortesia, parla molt específicament de Girona. Ens l’expliques? R: Com deia, un dels temes sobre els quals volia reflexionar en aquesta exposició és com es construeix el sentiment d’identitat nacional, sigui aquesta quina sigui. En aquesta operació per a mi hi ha dos puntals elementals: el primer és la necessitat de construcció de símbols identitaris i el segon és la construcció d’un relat històric. Per això, vaig fer un regal, a tall d’obsequi de cortesia tal com indica el títol de la peça, d’ADN de semental de burro català liofilitzat a l’alcaldessa de Girona que, per dictàmens protocol·laris, passà directament a incloure’s en el fons del Museu d’Història de la Ciutat. S’exposi o no s’exposi, forma part de la col·lecció.\nHivern 2019 — 2020\n15 Un dels objectius de la peça és mostrar com la història, el relat històric, també és manipulable a conveniència, com és una construcció que va en funció de diferents interessos. Es rescaten unes coses i se n’esborren unes altres… D’altra banda, en visitar el Museu d’Història —que bàsicament em sembla el Museu d’Història de Catalunya—, hi vaig veure sardanes, castellers, capgrossos, etc., però el burro català no hi era, tot i que durant molt de temps va ser reclamat com un símbol identitari. Desconec si és perquè és un burro i no un cavall semental… hihihi. D’altra banda, també m’interessava la idea d’ADN, per la relació que té amb allò pur, l’essència. Paradoxalment, en aquest cas, qui atorga el certificat d’autenticitat al semen de burro català és el Ministeri de Defensa de l’Estat espanyol, a qui vaig comprar la dosis de la qual en vaig extreure l’ADN. Crec que aquest fet, el monopoli de la venta de semen de sementals de pura raça per part del Ministeri de Defensa i no pas del Ministeri d’Agricultura i Ramaderia, com es podria esperar, diu molt de la seva obsessió per mantenir la puresa de la raça, i això té molt a veure amb els processos que estem ex-\nperimentant i el deliri col·lectiu d’entendre el que és pur com un valor. P: En relació amb això que deies, una de les idees que recorre l’exposició és la relació entre pàtria i patriarcat. Ens en podries parlar una mica? R: Vaig començar a pensar-hi a partir de l’u d’octubre de 2017, en veure la reacció i les respostes de l’Estat espanyol a la qüestió catalana. Tenia clar que eren les mateixes que un maltractador podia dir a la seva dona: et quedaràs sola; ningú et farà cas…, la maté porque era mía. M’interessava analitzar com els dos conceptes, pàtria i patriarcat, formen part del mateix sistema de govern, comparteixen la mateixa naturalesa: opressiva i jeràrquica, basada en l’acumulació de poder. En el cas del patriarcat, aquesta autoritat és exercida per l’home; en el cas de la Pàtria, per allò nacional en oposició a la resta, per la uniformitat en oposició a l’heterodòxia. A més, em sembla evident que en el moment en què estem urgeix superar aquestes dues formes de dominació, tot i que sembla que anem en la direcció contrària. L’antropòloga Rita Segato diu que l’única manera de reorientar la història és desmuntant el mandat de la masculinitat…\n16 P: Ens pots explicar com vius el teu procés creatiu? R: Treballo a partir de temes que em pertorben, que em fan sentir malament o em preocupen. Aquest és el punt de sortida, el que em porta a fer una investigació profunda en relació amb el subjecte que estic analitzant fins que acabo concretant un projecte artístic. Encara que tingui a veure amb el comú, el social i el polític, surt d’una necessitat molt personal, a la primera necessitat que responc és a la meva. És a través de la meva pràctica artística que aconsegueixo mantenir-me estable en el món. Per això, no m’interessa tant el fet artístic com a objecte, sinó com a estratègia per acabar desvelant idees que tenim normalitzades socialment i que no mirem amb prou atenció, perquè en tenir-les normalitzades creiem que són així, que és la veritat, pura i inqüestionable. I per fer això moltes vegades no necessito crear cap objecte ni “fer” cap obra d’art, sinó més aviat crear situacions i experiències amb capacitat d’interpel·lar, com es pot veure en el projecte Una película de Dios. P: De fet, en un moment donat vas dir que tu no fas producció sinó intervenció. R: Sí, i per això tinc els meus conflictes quan es tracta de passar el projecte a la institució artística: perquè encara s’entén que hi ha d’haver objectes, obres d’art amb la seva aura, i realment a mi això no m’interessa gens. Alhora, però, tinc clar que m’interessa molt l’art; és l’única esfera on puc ser lliure, on puc fer i pensar tot el que desitgi. M’interessa com a espai de llibertat. P: Una altra de les coses que destaca quan veiem per primera vegada la teva obra és que molts dels projectes tenen un clar caràcter col·laboratiu i participatiu. R: Sí. Em busco còmplices que per la seva experiència vital tenen coneixements que no són hegemònics o no estan validats\n17 per l’acadèmia o institució artística però que jo considero que cal escoltar, no per donar-los veu sinó per mostrar el que com a societat no es vol veure, fer escoltar el que no es vol sentir. És per això que em resulten molt interessants aquestes collaboracions: perquè els coneixements no els tinc jo sinó els còmplices, dels quals aprenc molt. M’interessa remarcar que no treballo per donar veu a ningú, de fet crec que hi ha un punt arrogant en aquesta posició, sinó que el què m’interessa és posar el focus en allò que no es vol escoltar, en allò que no es vol veure. Fa temps en deia “espacios para la escucha”. P: Podem parlar una mica més sobre la relació amb la institució?, hi té cabuda un art com el teu, amb un component tan marcat de denúncia? Com ho gestiones tu, com a artista i com a persona? R: Hem de tenir clar que l’art històricament ha estat al servei del poder. En un primer moment, el museu era el testimoni de la riquesa que tenia el noble del lloc en qüestió. Donava la mesura del poder que tenia el poder i servia per donar-li encara més poder. Si ho pensem bé, l’ús actual de la cultura per part dels governants no dista molt d’aquell moment, i això és un punt de conflicte i contradiccions. Alhora, però, també entenc que hi ha uns recursos que són nostres, fruit dels impostos dels ciutadans, i per a mi és una posició militant utilitzar-los per obrir aquest tipus de reflexions. En relació amb el que comentes, soc conscient que hi ha institucions que el fet d’incloure aquest tipus de pràctica a la seva programació els és útil per fer una rentada de cara, aparentar ser compromesos, etc. El que jo intento és que si volen un “Núria Güell” s’hi hagin d’implicar, per això normalment en els meus projectes treballo amb els privilegis que té la mateixa institució…\n18 P: Em crida l’atenció aquest Núria Güell com a nom, i de fet és una de les coses que et volia preguntar: has notat alguna diferència en els teus anys de carrera com a artista alhora d’exposar? T’és més fàcil ara? R: El que noto és que cada vegada em conviden menys, hihihi. Alhora, en tenir més “nom”, quan m’inviten em respecten més les demandes del projecte o el que jo considero que l’obra requereix. P: Per acabar, voldria preguntar-te sobre un tema que ara està molt de moda: la llibertat d’expressió i la censura. Tu mateixa has vist censurades diverses de les teves obres i, de fet, tenim un exemple molt a prop de casa i no fa tant. El 2015, l’Ajuntament de Figueres et censurava Ideologies oscil·latòries, una peça que havies fet amb l’artista Levi Orta per al festival Ingràvid. Ens en vols parlar? R: Si et soc sincera, em pregunten molt sobre censura i a mi no em sembla tan greu. És a dir, òbviament estic en contra de limitar la llibertat d’expressió però el que vull dir és que no em sorprèn: als poderosos no els interessa que es digui res d’allò que els pot restar poder i, com que tenen poder, quan volen, intenten censurar. L’essència del poder és aplicar-lo i jo mai m’he cregut el relat demòcrata… El que hem de fer és buscar l’estratègia per tal que quan el poderós de torn censuri, aconseguir visibilitzar de forma exponencial el que volen invisibilitzar, censurar. Per mi, una cosa essencial de la meva pràctica artística és el treball amb les coses reals. Més enllà de la idea en el moment de començar el projecte, qualsevol cosa que passi mentre aquest es realitza pot ser-hi incorporada, i això també és aplicable a la censura. La censura l’acabo incorporant en el relat de la peça com a component semàntic. I és per això que no em preocupa en excés la censura: perquè sempre que m’han censurat han acabat donant més visibilitat a la peça. De fet, encara em\n19 sorprèn molt quan algú censura perquè em sembla bastant estúpid, per inoperant. És el que ha passat amb la peça sobre els presos polítics a Arco, de l’artista Santiago Sierra… De fet, hi ha un altre tema que té a veure amb això i em preocupa molt més, ja que no es pot anomenar censura però penso que parteix de la mateixa voluntat… M’explico: habitualment després de presentar un projecte nou i que aquest surti en els mitjans de comunicació, és habitual que m’arribin invitacions de centres d’art per exposar-lo. Bé, doncs hi ha un projecte a l’exposició, que es titula De putas. Un ensayo sobre la masculinidad que tot i haver tingut molt de ressò mediàtic, i que m’hagin contactat més de vuit cases ocupes i centres socials per projectar-lo, no he rebut invitacions d’institucions culturals per exposar-lo. Per a mi això és símptoma del domini del que és políticament correcte i del fet que hi ha temes que encara costen, que no volen que se’n parli, i per això mateix cal parlar-ne més. Així que tots i totes esteu convidades a venir a veure el De Putas al Bòlit_Pou Rodó. ∫∂\n“No m’interessa tant el fet artístic com a objecte, sinó com a estratègia per acabar desvelant idees que tenim normalitzades socialment i que no mirem amb prou atenció”\nEntreactes â€” Tardor 2019\nEntrevista Núria Güell [Entreactes Hivern 2019]\nEntrevista a l’artista Núria Güell, publicada a l'Entreactes, el dossier del Girona Cultura (període comprès entre el 21 de desembre del 201...


El sol i el temps | rutes >> París insòlit - 1r dia\nParís insòlit - 1r dia\nAquest document pretén ser el resum d'una experiència personal i la base perquè, qui ho desitgi, pugui preparar una visita a la magnífica capital francesa.\nParis posseeix un esplèndid patrimoni de quadrants solars (més de 100) i, la majoria d'ells, són d'una antiguitat que es remunta als segles 18 i 19 i el seu estat de conservació és excel lent.\nLa distribució dels principals rellotges per tipus, és la següent:\n:: 77 Verticals\n:: 21 Meridiana\n:: 07 Horitzontals\n:: 04 Altres\nLa ruta que es proposa, per raons de temps, ha de limitar-se a una selecció que es basa en els paràmetres de triar els més interessants i limitar-se a un recorregut per zones cèntriques de Paris, recorregut que, a més, la major part es pot fer passejant per la ciutat, el que ens proposa un valor afegit que és el conèixer un aspecte de Paris diferent del de la ciutat turística per excel.lència i que és la que visiten la major part de turistes.\nEn el nostre cas ens mourem per patis interiors, barris residencials, edificis religiosos i altres elements normalment desconeguts per al gran públic.\nEl recorregut es divideix en dues jornades completes, el que ens permetrà visitar uns 50 rellotges en els 8 principals districtes.\nA nivell pràctic, haurem de tenir en compte un parell d'elements:\n:: El primer és que, un gran nombre de rellotges es troben a l'interior de patis privats corresponents a edificis de veïns o d'institucions públiques o privades. Aquests patis, normalment estan tancats. Per accedir-hi, és qüestió de buscar el polsador d'obertura de la porta o fer una crida al porter demanant permís per visitar el quadrant.\n:: El segon és que hi ha alguns rellotges interessants en algunes institucions en què puguem tenir problemes d'accés, per exemple, en els Liceus, escoles i universitats haurem de no coincidir amb vacances escolars; en institucions com l'Institut de France haurem demanar permís previ per escrit per disposar de lliure accés.\nUn últim comentari: aquest escrit no és un document gnomònic, només pretén facilitar un agradable recorregut per Paris. Per saber detalls i història de cada un dels quadrants proposats podem anar al llibre "Cadrans Solaire de Paris" [Andrée Gotteland - Georges Camus] o a les pàgines web http://www.parisinconnu.com/cadrans/index.htm | http://www.saf-lastronomie.com/csmp/ .\nComençarem el nostre recorregut en el districte I, a la Place de la Comedie, a la qual podem accedir amb metro (L1/L7 estació Palais Royal-Musée du Louvre).\nUn dels carrers que desemboquen a la plaça, és la Rue Richelieu, en aquest número 15, al pati interior d'un edifici de veïns, podrem observar el primer dels rellotges de la nostra ruta.\nEs tracta d'una de les cases més antigues del barri ja que data de 1641.\nAl pati anomenat "Court Jeanne d'Arc", la paret que dóna al número 17 està decorada amb un rellotge de sol vertical declinant a la tarda, d'uns 2 metres de costat i situat a uns 12 metres d'alçada. El fris que fa de contorn permet suposar que data del segle XVIII.\nEl rellotge esta pintat en traços negres sobre fons blanc, el gnòmon té un disc i acaba en una fletxa.\nPer accedir al pati de l'immoble s'ha de teclejar un codi a la porta que està oberta durant el dia, en dies laborables.\nA continuació, creuant per darrere de l'edifici de la Comedie, accedirem als jardins del Palais Royal, on, en la part més propera a l'entrada, trobarem, sobre un cilindre de pedra d'aproximadament 1 m d'alçada, un petit canó meridiana de bronze, que marca, de forma sonora, el migdia, a partir de l'explosió de pólvora que s'encén per la projecció del sol a través d'unes petites lents .\nData de 1799 i després de diverses vicissituds, actualment, tot i que està en situació de funcionament, no s'utilitza. Té gravat el lema: HORES NON NUMERO NISI SERENAS (Només compto les hores felices).\nSeguint el nostre camí, direcció Les Halles, per la rue du Colonel Driant i la rue du Louvre i al número 68 de Rue Jean Jacques Rousseau, també dins del pati d'un edifici de veïns anomenat Hôtel de Vins, trobarem un bonic quadrant vertical (S XVII), orientat al sud-oest, pintat a la paret nord del pati a l'altura del tercer pis. Té una línia cada mitja hora i les hores en nombres romans. Seguirem el nostre trajecte per la rue Montmartre.\nEn arribar al Forum Les Halles (Place René Cassin), ens aturarem una bona estona per, a més de relaxar-nos amb l'entorn, gaudir de tres exemplars de quadrants de característiques molt diferenciades entre ells.\nEls dos primers els trobarem a la façana meridional de l'església de Saint Eustache, un al voltant de la rosa del timpà, a 30 metres d'alçada, rellotge vertical declinant a tard, que ha de datar de l'època de la construcció del temple , i el segon, una meridiana vertical a uns 10 metres d'alçada sobre la porta d'entrada. Ambdós dos magnífics exemplars i raonablement ben conservats.\nAl peu de l'església, en ple jardí del Fòrum, trobem un dels rellotges més moderns de París.\nEs tracta d'un monumental rellotge horitzontal que funciona mitjançant fibres òptiques.\nAl centre del rellotge, s'eleva un monòlit de bronze que conté elements que capten els raigs solars i els projecten sobre un mur semicircular, en què estan representades les hores.\nA la part contrària, darrere del monòlit, figuren diverses inscripcions en les quals es pot llegir l'equació del temps, les instruccions per interpretar el rellotge, a més de l'hora de Paris i l'hora internacional.\nMalauradament, la seva bona comunicació ho fa víctima d'agressions en forma de pintades, tanmateix, es tracta d'un exemplar molt interessant i recomanable la seva visita.\nSeguirem el nostre recorregut per la rue du Marche i la rue Rivoli en direcció al centre administratiu de la ciutat, on, a l'Ile de la Cité, hi ha el Palais de Justice.\nAbans, al número 3 de la Rue de 2 Boules, trobarem, una vegada més, en un pati de veïns, on accedirem mitjançant clau en el panell de timbres, un interessant rellotge vertical, orientat a l'oest, a l'altura del segon pis. L'edifici va ser construït el 1720 pel duc d'Orleans.\nArribats al Palais de Justice, a la façana que dóna al Quai des Orfevres, trobarem un magnífic rellotge vertical, declinant tard, construït per l'arquitecte Albert Tournaire el 1900 , decorant la nova ala de l'edifici.\nEl rellotge està decorat amb un magnífic relleu que evoca el Temps i la Justícia. A la part inferior, hi ha el lema: HORA FVGIT STAT JVS (La Justícia no canvia amb el pas del temps).\nEncara que es veu bé des del Quai des Orfevres, la millor panoràmica es té des del Quai des Grands Agustins, a la part oposada del riu Sena.\nAmb la visita a aquest rellotge, donem per finalitzat el recorregut a través del districte I de la ciutat. A continuació retrocedirem fins al boulevard du Palais, on, davant de l'entrada principal del Palais de Justice, prendrem el bus (línies 38 o 47) fins a la parada Reaumur-Sebastopol (5 minuts).\nEn aquest punt, iniciarem el nostre recorregut pel districte III dirigint al 129 Rue Saint-Martin, on, al Musée des Arts et Métiers, antiga presó "du Prieuré ", al pati de Lavoisier, a la dreta, aproximadament a 18 metres d'alçada, trobarem un rellotge vertical, declinant tard, probablement de l'època de construcció de l'edifici.\nL'estil polar finalitza amb una peça metàl.lica en forma d'es de piques. A la part superior podem veure el lema: NESCITIS DIEM NEQUE HORA (Vosaltres no coneixeu ni el dia ni l'hora).\nEl rellotge és visible en hores d'obertura del Conservatori.\nA continuació, retrocedirem per la rue Saint-Martin fins a la rue Réaumur on trobarem l'església de Saint Nicolas des Champs (1666). En la seva part posterior, la qual dóna a la rue Turbigo, trobarem un parell de rellotges antics encara en bastant mal estat de conservació.\nUn d'ells, sobre la volta del cor, a una alçada aproximada de 5 metres, rellotge vertical declinant matí, gravat a la pedra, amb un sol al pol i sense gnòmon.\nEl segon, a l'edifici de l'antiga sagristia, és un rellotge vertical, declinant matins, que indica les hores itàliques i babilòniques. Es troba situat sota un petit teulat a l'esquerra d'una petita finestra, a uns 6 metres d'alçada, pintat a la paret, forma un quadrat de 1,75 metres de costat.\nA la part superior del rellotge hi ha la inscripció SOL MOMENTA, NICOLAUS MORES (El sol marca les nostres hores Sant Nicolau les nostres costums).\nEl seu estat de conservació és bastant deficient i, a més de tenir pràcticament esborrada la decoració, no té gnòmon.\nProsseguirem la ruta per la rue Réaumur fins a arribar al square du Temple, plaça en què, a la cantonada amb la rue Paul Dubois, podrem observar un magnífic exemple de quadrant inserit en la decoració modernista l'edifici (1809).\nEs tracta d'un gran relleu que s'estén al llarg dels cinc pisos de l'immoble. El rellotge té una longitud de 2,5 metres.\nLa decoració reflecteix, en la part superior a l'Aurora que està arrencant el vol i, a la part inferior el Crepuscle que el finalitza. Entre els dos, a l'altura del tercer pis, els núvols s'aparten per deixar veure el rellotge de sol. Vertical, declinant a tarda.\nA la part inferior de l'escultura figuren el nom de l'autor i la data de construcció. El gnòmon, al seu extrem, té un petit disc en forma d'estrella.\nRetrocedint, per la rue du Temple, al pati de l'immoble del número 157, a la façana meridional a la dreta, entre dues finestres, a l'altura del segon pis, trobarem un rellotge vertical declinant a tard que, probablement, data de la construcció de l'edifici. El gnòmon finalitza amb un disc.\nÉs molt senzill de línies però agradable de veure, fins i tot per la tranquilitat del lloc.\nL'accés és fàcil ja que el pati està obert durant tota la jornada.\nA poca distància d'aquest, seguint per la rue du Temple en direcció a la rue de Rivoli, al número 16 de la rue Michel-le-Compte, al pati interior de l'edifici, trobarem un petit rellotge que val la pena visitar per la seva antiguitat, ja que data del 1623.\nEs tracta d'un petit quadrat de pedra, situat a l'alçada del segon pis, vertical declinant a tarda.\nTé inscrita la data (1623) en xifres àrabs i el gnòmon és triangular donat suport.\nPer accedir al pati cal prémer el botó d'obertura de la porta.\nTornant a la rue du Temple, a l'altura del número 79 trobarem l'Hotel de Montmor, antiga seu de l'Académie de Montmor, origen de l'Académie des Sciences.\nAl pati d'entrada, obert durant la jornada, trobarem una meridiana vertical que data del segle XIX, gravada sobre la façana meridional del primer pati, entrant a la dreta, entre dues finestres a uns 10 metres d'alçada.\nL'estil és un disc perforat en forma de sol, sostingut per un trípode recolzat a la paret per sobre del rellotge.\nEs tracta d'un magnífic exemplar, restaurat l'any 2000.


El PP aparta a Jorge Fernández Díaz després què l'Audiència l'envia a judici pel cas Kitchen. - M'agrada Catalunya\nJorge Fernández Díaz el que havia estat Governador Civil de Barcelona i Ministre d’Interior del govern del PP de Mariano Rajoy, aquell que va dir “Les hemos destrozado el sistema sanitario“, referint-se a Catalunya, ha estat apartat temporalment de la militància del Partit Popular després de saber-se que l’Audiència Nacional l’envia a judici a ell i la seva cúpula d’interior i policial pel cas Kitchen. En canvi arxiva la causa contra Maria Dolores de Cospedal i el seu marit, l’empresari López del Hierro.\nEl jutge veu indicis que Fernández Díaz va ser un dels artífexs de la presumpta trama per espiar i robar documentació al llavors tresorer del PP, Luis Bárcenas, documentació que comprometria a alts càrrecs del partit en la investigació del cas Gürtel.\nA més de l’exministre de l’interior, s’estan investigant onze persones més, entre elles l’excomissari José Manuel Villarejo. El Jutge Manuel García–Castellón considera que té suficients proves per enviar a judici al nucli dur del Ministeri de l’Interior del 2013 al 2015, per una operació pagada amb fons reservats feta a esquena del jutge que investigava el finançament il·legal del PP.\nEl jutge envia a judici l’exministre Fernández Díaz per espiar Bárcenas amb fons reservats. La cúpula de policial també a la banqueta https://t.co/QiXYSTeWGr pic.twitter.com/yEEBvz3fl5\n— Quico Sallés (@QuicoSalles) July 29, 2021\nFernández Díaz, PP


Carta Arqueològica de Barcelona - 1180/1996\nIntervenció: Carrer Palla 13-17\nCarrer Palla 13-17\nUTM X: 430964,00000 | UTM Y: 4581635,00000\nLa intervenció arqueològica portada a terme al solar núm. 13-15-17 del carrer de la Palla va consistir en l'obertura de diverses rases per tal de comprovar l’existència de restes arqueològiques i poder fer una primera valoració. Es varen practicar un total d’11 rases de dimensions i fondàries diferents. En totes les rases es va localitzar una mateixa seqüència estratigràfica amb resultats arqueològics molt pobres. Cal destacar la documentació d’un nivell amb restes ceràmiques d’època romana i andalusí que no presentaven evidències d'arrossegament.\nEdificació del solar


Presentació de la novel.la policíaca ''Un detective en la cocina'', de Fernando Gracia Ortuño\nDijous passat, 8 de maig, l'escriptor Fernando Gracia presentava a l’Aula dels Escriptors, la seva novel·la Un detective en la cocina, editada per GrupMTM.\nEn l'acte van participar l'escriptora Angelique Pfitzner, autora de la novel·la Compulsiva Obsessió i de nombrosos relats i poemes. I l'editora María Tortosa, directora de GrupMTM i l'emissora de ràdio esmiradio.es\nDurant la presentació vam poder descobrir el rerefons de la novel·la que tracta temes tan quotidians com la crisi, les conseqüències de les retallades socials, el moobing en les empreses, com la pressió social pot fer canviar a una persona, fins al punt de transformar-la en tot que allò que odia i no tolera, empesa potser a viure en una societat que marca les lleis en favor, sempre, d'uns pocs.\nFernando Gracia va desvetllar la seva profunda preocupació per la gent jove, per l'actual sistema i per tot allò que atempta greument contra la dignitat de l'ésser humà. Acompanyat del seu personatge principal en la novel·la, Curro, un cuiner jove que vol fer-se un buit dins d'aquesta societat vil i que al mateix temps es veu involucrat en un món de drogues, conflictes i com bona novel·la negra, assassinats.\nTal com introdueix el text de la contraportada: "Tots tenim un dia dolent en què qualsevol cosa podria ocórrer. Curro, que és un cuiner que fa poc treballa d'eventual en un hospital atrotinat, és un exemple de què li podria passar a qualsevol de trobar-se amb un ambient tan hostil i misteriós com el qual es descriu en aquesta intensa i descarnada novel·la negra.\nAmb una cronologia horària des del mateix moment en què entra a treballar, el protagonista ens anirà descrivint el món dels seus esbrinaments a temps real, mentre que, d'altra banda, les seves hores allí s'aniran complicant cada vegada més fins al fatal desenllaç..."


Los Folloneros: CAMINADA POPULAR DE CASTELLCIR 2012\nCAMINADA POPULAR DE CASTELLCIR 2012\nDistància recorreguda: 16,68 quilòmetres.\nDesnivell acumulat pujant: 702 metres, baixant: 702 metres.\nAltitud mínima: 666 metres, màxima: 962 metres.\nTemps total: 4 hores i 3 minuts.\nDesprés de tramitar les inscripcions i abans de la sortida, entrem un moment a l'ajuntament per veure una maqueta de la masia d'Esplugues, edificada a sota d'una bauma.\nIniciem la caminada seguint pel carrer de l'Església en direcció a llevant. Creuem l'avinguda de Santa Coloma i continuem per un camí que surt al costat de l'Escola Bressol de Castellcir i del Punt d'Informació on hi ha un cartell indicador. És el Camí de Sant Andreu que va baixant entre alzines, fent alguna llaçada en direcció est. Arribem a una bifurcació. Seguim per la dreta i continuem baixant paral·lels al Torrent del Rossinyol. Quant el camí perd inclinació, deixem la pista i agafem una drecera a mà dreta que segueix el descens, passa per un pelat de roca i a continuació enllaça de nou amb la pista anterior. Anem a sortir a una cruïlla de la pista; deixem el camí del nord que va a Ca l'Antoja i continuem en direcció a la Riera de Castellcir. Des d'aquest punt tenim unes boniques vistes de l'església de Sant Andreu de Castellcir.\nL'ESGLÉSIA DE SANT ANDREU DE CASTELLCIR\nL'antiga església parroquial de Sant Andreu, coneguda des del 939, és un edifici de planta basilical, construït cap a l'any 1030 i consagrat pel bisbe i abat Oliba, però molt mutilat i modificat posteriorment. Conserva tant sols una absidiola romànica i un cor amb columnes i antics capitells treballats. Es troba prop de la riera, adossat a la serra de Roca-sitjana, al costat del cementiri i de l'antiga rectoria.\nMés endavant deixem a mà dreta el trencall que porta als masos de Can Gregori i Cal Jaumet. Finalment arribem a tocar de la Riera de Castellcir. Aleshores, deixem el camí, que continua cap a Sant Andreu per la nostra dreta, i creuem la riera per sobre d'una palanca molt a prop de la Bassa Gran. En arribar a l'altre cantó seguim el camí herbat cap a l'esquerra, en direcció nord-est. Anem avançant per l'obaga de la Serra de Roca-sitjana, paral·lels a la riera de Castellcir. A mà esquerra veiem, entre els arbres, la casa i l'embassament de Ca l'Antoja. El camí és planer i ombrívol amb una certa fresca molt agradable. Més endavant arribem a una bifurcació. Tombem a l'esquerra i baixem a creuar la riera de Castellcir. Tot seguit agafem un corriol a la dreta que ens enllaça amb el camí provinent de Ca l'Antoja i que porta al Castell de Castellcir. El seguim cap a la dreta. Tornem a creuar la riera de Castellcir, una mica més amunt de l'aiguabarreig amb el Torrent de Centelles. El camí comença a pujar suaument i, a mida que ens separem del torrent, entrem en la zona dels Camps de la Poua. Mirant enrere, cap a ponent, veiem la punta de la Torrassa dels Moros o Torrota, una torre romànica esfondrada que tenia una funció d'enllaç entre els castells de Tenes i el de Castellcir.\nAvancem una mica més, fins a trobar a l'esquerra una gran massa de pedra grisa. Deixem el camí i seguim per sobre d'aquest roquisser. Des d'aquest punt s'ens retalla, cap al nord-est, la silueta a contrallum del Castell de Castellcir. Anem vorejant camps de conreu i clapes de bosc, mentre avancem paral·lels al Torrent de la Casanova. Al final dels camps, el corriol esdevé camí mig abandonat. Ben aviat arribem al primer control.\nDesprés de refer-nos una mica, continuem la caminada entrant en una zona boscosa on predomina l'alzinar de muntanya. Anem pujant suaument, tot decantant-nos a poc a poc cap a llevant. Més endavant, passem pel marge de tramuntana d'uns camps mig abandonats. A continuació el camí torna a esdevenir corriol i s'enfila més dretament en una llarga llaçada.\nEL CASTELL DE CIR, DE CASTELLCIR O DE LA POPA\nL’únic accés al castell és una gran portada adovellada, situada a la façana nord-est, a la qual s’accedeix per una ampla escalinata de pedra, situada just a la base de la muralla, lo qual facilitava la seva defensa, doncs un cop arribats a la porta s'ha de girar 90º fent, d'aquesta manera, impossible atacar-la amb un ariet.\nTraspassada la porta entrem a la sala de la torre de l'homenatge, gòtica, de planta quadrada i que havia tingut merlets; encara conserva la volta de pedra d'estil romànic.\nAquesta entrada fa prou goig, és sòlida i està molt ben conservada, però aquesta sensació inicial no té gaire continuïtat per què a banda i banda d'aquest rebedor, els antics sostres s'han esfondrat gairebé tots. La vegetació s'està fent mestressa d'aquest espai i amb prou feines s'hi poden endevinar les antigues estances dels senyors de Castellcir, una gent del morro fort. Tant fort que fins i tor el rei Jaume II al 1294 hi va anar per fer-los passar pel adreçador, o sigui que va assetjar-los i va conquerir el castell. Poc més tard arran de la pesta negra del 1348 gairebé tota la nissaga va ser escombrada del mapa.\nAls dos costats de la torre hi ha, com hem dit sense sostre, les parets del que devia ser la resta del castell gòtic, la cuina i el menjador a l'ala dreta i annexos o habitacions a l'esquerra. Tant l'una com l'altre tenien un pis amb més estances. És una construcció allargada, d’uns 100 metres de longitud per quasi 10 metres d’ample, que aprofita tot l’espai útil de la gran roca on s’assenta. La planta del que queda avui, ocupa pràcticament tota aquesta superfície, uns 570 m² del castell pròpiament dit i més de mil entre la capella a llevant i part de la muralla a ponent.\nEl Castell està en molt males condicions degut a l'espoliació que va patir a començament del segle passat. Hi ha fotografies de l'any 1920 on encara es veia en bon estat.\nA l'extrem del penyal, a la part més balmada, es troba l'antiga capella de Sant Martí de la Roca, o Sant Martí del Castell, de tradició romànica, però reformada al segle XVI. Precisament és un dels edificis del conjunt, que més a patit l'espoli. El seu frontal sembla una boca esdentegada, perquè algú se'n va endur totes les dovelles per exposar-les en una casa del poble de Mura, segons explica l'historiador Antoni Pladevall.\nLa capella de Sant Martí de la Roca o del Castell.\nFotografia del 1936\nButlletí del C. E. C. número 491\nArtur Osona, en una guia publicada el 1886, referint-se a una excursió que hi va fer el novembre de 1884, ens explica que l'escala, de 40 a 50 graons, té una barana de pedra; passant l'arc rodó entren a la torre de l'homenatge emmerletada, amb volta de pedra d'arc apuntat i dues portes; l'esquerra dóna a velles habitacions que ara són corrals, al pati i a la capella, que sembla romànica; la dreta, a una gran cuina, el menjador i altres habitacions, ara del masover i família. Un pati al sud dóna sortida a una muralla bastant malmesa. Les habitacions són grans, a la planta i als dos pisos. Li criden l'atenció "dos brassos de pedra toscament esculpturada de uns 4 pams escassos, termenant ab una cara rodona, probablement mènsules o sustentàculs de la llamborda d'una lladronera, en la part occidental del castell prop de la capella, que l'actual propietari feu arrencar tement que cayguessin al fons del abim". Butlletí del C.E.C. 1903 pàgines 274-277\nÉs un bon mirador sobre l’altiplà del Moianès i la vall que, als seus peus, forma la riera de Castellcir o de Tenes tancada per la propera serra de la Sauva Negra. Les panoràmiques des del castell són extraordinàries. Distingim els Cingles de Gallifa, el Montcau, Montserrat,...les masies de Ca l'Antoja, el Puig, Can Gregori, Can Jaumet...\nMirant cap al nord-oest, la vista s'allarga fins la Casanova del Castell i Santa Coloma Sasserra, arribant a distingir el seguit de turons que hi ha entre Moià i Collsuspina. Més al fons sobresurt el Puig Rodó de 1056 m.a. Des de l'extrem nord de la plataforma del castell, veiem el llarg i estret esquenall de la Serra del Castell. Hi distingim el Camp del Jub, a dalt a l'esquerra; i el Pla de Bruga al seu darrera.\nUna vegada hem visitat tots els racons possibles, tornem enrere fins a l'esplanada que hi ha a la base de la part nord del castell. A continuació anem a veure la banda llevantina del penyal on hi hem vist uns contraforts força remarcables.\nAquestes altes parets de pedra seca sembla que vulguin reforçat la bauma del penyal. Des dels seus peus, la visual als murs llevantins del castell, ens dóna una idea de la dificultat per poder-lo conquerir. Des del seu emplaçament controlava, juntament amb d’altres castells veïns com el de Granera, Castellterçol o Centelles, el que en època medieval eren importants passos estratègics.\nA continuació, retornem al pla inicial i reemprenem la caminada agafant un camí que marxa planer cap al nord-est. Ben aviat el deixem per seguir un corriol a mà dreta que puja cap a la Serra del Castell, mantenint la mateixa direcció però per sota el llom de la mateixa. El camí és ombrívol i relativament planer. Una mica més endavant veiem a la dreta la cisterna de la Popa.\nLA CISTERNA I L'ALJUB O JUB DE LA POPA\nLa bassa està situada a tocar del camí que porta al Pla de Bruga. L’aigua que rajava dels peus d’un marge i es recollia, en primer lloc, en una petita cisterna quadrada, després passava a aquesta bassa. També hi van a parar les aigües de pluja que es recullen mitjançant un petit rec. Al nord-oest de la bassa hi ha una estructura quadrada, feta amb pedra i morter. Podria tractar-se d’un aljub, el que es coneix com el jub del Castell, i que recollia l’aigua que raja de la propera Font del Castell, o Font del Jub del Castell, funció que encara compleix actualment, tot i que està força deteriorat. La paraula jub és un escurçament de la paraula aljub. També hi veiem una altra estructura de planta quadrangular, amb una petita obertura que podria ser una porta. Possiblement es tracti d’un jub o tina d’aglans.\nContinuem avançant, ara decantant-nos cap a ponent, fins arribar a les runes del Casalot del Castell.\nDes d'aquest indret, mirant cap al sud i entre el fullam dels arbres, tornem a gaudir d'aquest vaixell immens que és el Castell de Castellcir. A continuació enllacem amb una pista que per l'esquerra porta fins al mas de la Casanova del Castell. La caminada segueix cap a la dreta tot enfilant-se cap al Pla de Bruga. Aquest, anomenat també Pla Bruguer, és un ampli espai més planer, que trobem després del Serrat del Castell, i que arriba fins al Serrat Rodó. Constitueix el límit meridional de la Sauva Negra. En el seu extrem oriental, entra en el terme veí de Sant Martí de Centelles. El seu nom prové del bruc o bruguera, que és molt abundant en aquest indret. El creuem en direcció nord-est fins arribar a la cruïlla de camins del Coll de Sauva Negra. En aquest punt deixem les pistes i agafem, a mà esquerra, un sender que es dirigeix cap al nord-oest tot baixant i endinsant-se a la Sauva Negra.\nL'ESPAI NATURAL DE LA SAUVA NEGRA\nEls bosc de la Sauva Negra, és un dels més feréstecs i ombrívols del territori. Compta amb espècies d'arbres d'ambient atlàntic i també mediterrani: hi ha especies poc comuns, com les blades o la moixera blanca. La vessant nord del Serrat Rodó és bastant inclinada, el que ens obliga a baixar de dret. Arribem a una clariana del bosc, on trobem el segon control.\nA continuació el camí continua baixant, decantant-se cap a llevant. Al cap de molt poca estona arribem a la Font de la Sauva Negra, on tindrà lloc l'esmorzar preparant per la organització.\nAvui la font, que és sulfurosa i per tant d'interès medicinal, raja molt poc. Presideix una placeta amb un roure i un boix grèvol al mig. Aprofitem aquest bonic espai per l'esmorzar.\nDesprés de refer les nostres forces amb l'esmorzar de muntanya, iniciem el tram que recorre la Sauva Negra, el petit espai protegit declarat d’interès natural, que conté les restes d’una antiga fageda. Té unes 110 hectàrees i inclou l'obaga formada per la serra d'uns dos quilòmetres, entre el Corral de la Rovira i la Casanova del Castell, i l'eix fluvial del torrent de la Sauva Negra. En la Declaració d’espai d’interès natural s'ens diu: "És un espai representatiu del paisatge subhumit de l’altiplà del Moianès que acull una mostra significativa de la irradiació extrema d’unitats de vegetació extra-mediterrànies, destacant la presència relicte, i extremadament singular en aquest territori, de la fageda i altres elements de caràcter eurosiberià".\nEl faig, Fagus sylvatica, assoleix aquí un dels seus límits meridionals i més al sud no torna a reaparèixer fins a més de 100 quilòmetres de distància, als Ports de Tortosa. La Sauva Negra es troba molt a prop del naixement del Tenes, en els límits dels termes municipals de Castellcir, Centelles i els Hostalets de Balenyà. Es caracteritza per ser una zona boscosa, molt obaga i amb un pendent considerable, que fa que no hi entri el sol amb facilitat i s'espesseeixi, cosa que crea un clima molt especial.\nTrobem un tronc de faig mort, en el que hi veiem els forats fets per un pica-soques en al seva cerca d'aliment. Ens adonem que el sotabosc es troba força eixut aquest any, i es que en aquesta fageda, els exemplars pateixen un gran estrès hídric, al límit de les seves necessitats tant d'aigua com de temperatura.\nEn aquesta fageda, sobre substrat calcari, hi veiem fajos, pi roig, blades, moixeres, aurons, i també avellaners. El sender baixa enmig d'àmplies i espectaculars zones de faig. Quant arriba a la part més baixa, enllaça amb un camí que prové de les runes de Santa Maria Savall. Tombem cap a ponent i anem seguint la línia del Torrent de la Sauva Negra, que posteriorment formarà la Riera de Castellcir.\nAquest pou de glaç rep l'apel·latiu de cavaller per algun fet relacionat amb els antics cavallers del Castell de Castellcir, relativament proper. El seu abandonament ha fet que la vegetació n'hagi anat envaint l'entorn. La pedra de construcció de la poua està molt ben escairada; el pou és de planta cilíndrica, no conserva la volta i només resta una part del parament dels murs. A l'altre banda del torrent, veiem les cases de la urbanització de La Penyora.\nA poc a poc la vegetació va canviant, comencen a aparèixer el pi rojalet i el roure. Deixem a mà dreta el Pas de la Casanova, que travessa el torrent. Més endavant veiem enlairada a l'altre banda, les restes de la masia de La Tuna. Avancem i no gaire més lluny arribem a l'anomenat Pas de la Tuna. Es tracte del gual que hi ha en el lloc on el camí rural que ressegueix la riba dreta del torrent de Sauva Negra travessa el torrent de la Penyora. És una indret on la roca natural fa una plataforma on coincideixen el camí i el torrent. A partir d'aquest punt, el corrent d'aigua passa a dir-se Riera de Castellcir. Des d'aquest lloc el camí s'adreça cap al sud deixant la masia de La Taiadella a ponent i la Casanova del Castell a llevant. Arribem a un camp de conreu, que travessem pel mig, i enllacem amb un camí provinent de la Casanova del Castell. El seguim per la dreta i de seguida creuem la Riera de Castellcir. Ara el paisatge torna a ser més humanitzat, a ponent tenim els Camps de la Torrassa i a llevant el Pla Fesoler i els Camps de la Poua.\nTot seguit, a l'esquerra, tornem a veure la punta de la Torrassa dels Moros i comencem a veure el vessant nord-oest de la Serra de Roca-sitjana. Si mirem cap al nord-est descobrim de nou la silueta del Castell de Castellcir. Arribem a una bifurcació, davant nostre hi ha la masia de Ca l'Antoja. Aquesta es troba documentada des de 1666, i era la casa pairal de Joan Antoja, un activista borbònic de Centelles durant la Guerra de Successió. Deixem el camí que hi porta i seguim el de la dreta que comença a pujar. En arribar a un pelat de roca grisa, deixem el camí i ens enfilem per la dreta fins a trobar un sender herbat. El seguim cap a l'esquerra revoltant el Turó de Vilacís. La calor comença a fer-se notar, el bosc està format d'espècies heliòfiles abundant el pi blanc, l'arboç, l'alzina. l'argelaga, l'estepa, el romaní, la farigola... Al cap de poc arribem al tercer control.\nRecuperem els líquids perduts i encarem el darrer tram de la caminada. Al cap de poc enllacem amb una pista que porta a Ca l'Antoja, la seguim per la dreta. Ben aviat travessem el Torrent d'Esplugues i aleshores té lloc la separació de la caminada curta de la llarga. La llarga agafa un corriol que s'enfila per la dreta, seguint el curs del Torrent d'Esplugues en direcció nord. El sender s'enfila pel bosc i està força ombrejat. Al cap d'una estona sortim a un petit pla on observem una gran bauma que s'hi ha format.\nÉs bastant corrent veure aquestes baumes en els torrents de la zona. La diferent composició de les roques fa que el substrat calcari que és més dur, resti inalterable a l'erosió de l'aigua dels torrents. Això provoca que es formin zones balmades una vegada desapareixen les roques més toves. Continuem pujant fins arribar a una pista, a sota mateix de la masia de La Roca. Travessem la pista i continuem amunt, ara decantant-nos a ponent, seguint de prop les feixes de la casa.\nÉs una antiga masia catalana del 1831, completament restaurada. S'hi accedeix per un curt camí que arrenca cap a llevant del Camí de Santa Coloma Sasserra, poc després de deixar enrere les cases més septentrionals de les urbanitzacions de la Roureda i el Prat. Actualment és un Allotjament Rural Independent. Acabem la pujada fins a trobar un sender transversal. Tombem a l'esquerra i el seguim per dins el bosc cap a migdia. Més endavant el sender es converteix en camí i reempren la direcció nord-oest. Finalment arribem a les cases de la urbanització de La Roureda. Seguim, per l'esquerra, el carrer asfaltat del Matagalls que enllaça amb el de La Caseta. Arribem al límit sud del Pla de la Llosa i tombem a l'esquerra per l'avinguda de Santa Coloma. De seguida veiem les majestuoses alzines de la Caseta.\nLES ALZINES DE LA CASETA\nSón dos grans exemplars separats per deixar-nos el pas, els quals ens donen la benvinguda ran de camí, quan arribem a la Caseta del Giol. La casa va ser construïda al poble pels propietaris del mas Giol de Santa Coloma. Està situada ran de l'avinguda de Santa Coloma. Seguim aquesta avinguda fins arribar, de nou, davant de l'Escola Bressol de Castellcir i del Punt d'Informació. Tant sols ens queda girar pel carrer de l'Església per ser al punt de finalització de la caminada.\nA l'arribada podem escollir, com a record, una planta de entre tres tipus diferents.\nCom tots els anys, a l'arribada ens esperen unes sucoses tallades de síndria fresca, sucs, aigua i begudes refrescants. Un bon acabament per aquesta interessant caminada en la que hem gaudit d'uns meravellosos paisatges, d'esplèndides vistes, de restes oblidades i d'una organització ideal.\nnomés voldria deixar un comentari per fer-vos saber que aquest diumenge passat vam seguir el trak que vau penjar en el seu moment d'aquesta caminada pels voltants de Castellcir i La Popa. Al ser una caminada popular, en la descripció del traçat -magnífiques i acurades explicacions!- suposo que vau obviar que, en un dia normal, s'arriben a travessar entre 6 o 7 portes de bestiar que, en el fons, destrempen una mica i enreden la matinal.\nDesprés de despistar-nos una miva pels voltants del Pla de la Bruga i la Sauva Negra, vam acabar fent la ruta circular. Gràcies! I enhorabona pel bloc!\n16 d’abril de 2013 a les 22:17


At divendres, d’octubre 28, 2005, montse said...\nQuina gràcia!! Ara fas de professor d'idiomes i tot! Realment aquesta experiència a Corea t'està aportant una quantitat bestial de noves vivències... Tot i que la del menjar no te l'envejo gaire! :P\nI quin tip de jocs tradicionals, no? és una cosa que em crida molt l'atenció!\nPer cert, moltes gràcies per mantenir-nos informats, t'ho estàs currant moltíssim!! :))\nBé... ho acabo de llegir tot d'una tirada i em moro perquè pengis més coses!! Resulta molt interessant seguir-te des de Menorca. Dubtes: 1) què en diuen de Corea del Nord? Planeges apropar-t'hi una mica? (temps no te'n falta). 2) Quan val arribar-se fins a Jeonju? Moltes gràcies i continua penjant coses!!


Heroïnes de còmic amb visió feminista - Revista Cambrils\nPublicat el Dilluns, 2 de març de 2020 10:34h\nImatge de la xerrada que va oferir Rosa Aparicio, el passat divendres | Ignasi Martí\nEl passat divendres a la tarda, l’assemblea feminista Les Filomenes va organitzar la xerrada "Wonderwomen. El feminisme com a superpoder" al casal “El Polvorí” a càrrec de l’experta en didàctica del còmic Rosa Aparicio. La cambrilenca –nascuda a Hospitalet de Llobregat– plantejava l’exposició amb el personatge de còmic Wonderwomen com a motivadora per explicar l’evolució de les heroïnes del món del còmic que defensaven uns valors contraris al patriarcat.\nA la dècada de 1940 als EUA van aparèixer protagonistes com Woman red, Fantomah o Miss Fury. Aquesta última el 1947 per portar bikini va ser censurada de 37 diaris. Tal com explicava M.Rosa Aparicio aquest tipus d’heroïnes "difonien ideals feministes, trencaven perjudicis i es mostraven contràries a la superioritat masculina". L’època de censura del Maccarthisme de 1950, va suposar un retrocés conservador i els personatges van perdre aquests valors feministes. Anys després personatges com Wonderwomen recuperarien l’essència amb una sèrie als anys 1970 i en còmics dels anys 1980 amb una "actitud pacificadora i empoderadora de la dona". Aparicio va parlar d’altres referents com Batwoman, Capitana Marvel (1975, 2012), Spiderwoman i Harley Quinn. Aquesta xerrada arriba en el cap de setmana en el que Les Filomenes han triat el seu logo després d’una convocatòria que ha comptat amb una important participació de candidates.


Aquesta és la mascota vencedora del concurs de les Olimpíades d’enguany | Es Liceu\nEnhorabona a la guanyadora i a tots/es els/les participants d’aquesta edició.\nLa novetat de les dinovenes Olimpíades la trobem en el sistema de votacions; i és que enguany hem introduït el vot electrònic que ens ha permès compatibilitzar el nombre de vots d’una forma molt més àgil, eficaç i precisa. La veritat es que ha estat tot un èxit!\nSi clicau damunt la imatge, accedireu a l’àlbum complet del procés de votacions.\n← Més de 30 professors d’FP amb beques de mobilitat Erasmus + participen aquesta setmana de formacions a Alemanya, Holanda i Itàlia\nX Mostra de teatre de Porreres →


Migrant a Lliurex – IES Henri Matisse\nMigrant a Lliurex\nHomeMigrant a Lliurex\nHem començat el procés de migració de tots els ordinadors del centre educatiu al sistema operatiu "Lliurex". Tot el software emprat en esta plataforma és gratuit i de lliure accés per a qualsevol usuari.\nLliureX és un sistema operatiu, de la mateixa manera que Microsoft Windows, Apple Mac OSX o Google Android també són sistemes operatius. Un sistema operatiu és el conjunt de programes que gestiona els recursos físics de l'ordinador i proveïx de servicis bàsics els programes d'aplicació. Junt amb el sistema operatiu, són necessaris altres programes per a poder realitzar tasques útils amb l'ordinador: els programes d'aplicació. Els més coneguts són els programes ofimàtics, els navegadors web i els reproductors multimèdia que, per descomptat, tenen alternatives lliures en LliureX.\nLliureX és programari lliure\nA diferència de Microsoft Windows o Apple Mac OSX, LliureX és programari lliure. El paradigma del programari lliure fomenta la col·laboració, la compartició de coneixements (bé comú) i l'autonomia dels seus usuaris. Gràcies al fet que LliureX és programari lliure, ens proporciona una sèrie d'avantatges. Alguns d'estos són: baix cost d'adquisició (en el nostre cas, nul), innovació tecnològica (incorpora les últimes novetats), independència del proveïdor (som nosaltres mateixos), escrutini públic (qualsevol pot veure el codi font), adaptació del programari (s'adapta a les necessitats demanades) i localització lingüística (per a tindre el sistema en valencià i castellà, entre altres).


Inicio > Historias > Consideracions sobre l'esborrany de Llei del Síndic del Territori\nConsideracions sobre l'esborrany de Llei del Síndic del Territori\n-Maties Morey Ripoll (31/08/2004)\nMalgrat que l'avantprojecte de tal Llei no ha estat mai donat a conèixer oficialment, el seu contingut ha estat exposat diversas vegades pels responsables del CIM en els mitjans de comunicació des de l'any 2001 (la darrera ocasió, en el Diario de Mallorca de 29 d'agost de 2004), i en la documentació preliminar del Pla Territorial de Mallorca es trobava un esborrany que sembla coincidir amb les esmentades notícies de premsa, de manera que ambdues fonts es poden considerar que reflexen adequadament les pautes principals de la proposada norma. Tot i aquestes cauteles preliminars, set són les qüestions principals que se susciten.\n1) Sorprèn que les fonts consultades esmentin únicament la possibilitat de l'exercici de la potestat sancionadora per part del Síndic del Territori, ometent-se totes aquelles funcions relatives a la possibilitat de requerir la legalització de les obres executades sense llicència, disposar-ne la suspensió, ordenar la seva demolició quan no fossin legalitzables, impugnar les llicències il·legals o efectuar les tasques pròpies de la inspecció urbanística. D'aquesta manera, es redueix més enllà del que seria aconsellable per a la seva efectivitat la incidència real de la nova figura com a eina adient per al control de les infraccions urbanístiques. A més a més (i amb independència del que pugui establir la futura Llei del Sòl autonòmica), actualment això suposaria entrar en contradicció amb el que estableixen els articles 25 i 26 de la Llei 10/1990, de 23 d'octubre, de Disciplina Urbanística (LDU), excepte que, d'alguna manera no recollida ara en l'esborrany, es pretengués que totes aquestes altres funcions fossin sempre assumides pels ajuntaments o els consells insulars. Solució que, com es fàcil d'entendre, seria font d'innombrables problemes jurídics i de coordinació entre les diferents administracions competents.\n2) El mecanisme que permetria la intervenció del Síndic del Territori seria el de la subrogació en les competències municipals, tal com preveu l'article 71 LDU per als consells insulars. Ara bé, en aquest precepte es contemplen només dos dels casos legalment prevists : a) quan un denunciant no obté resposta de l'ajuntament en el termini d'un mes des de la denúncia, i b) quan l'expedient municipal incoat es troba paralitzat durant més de tres mesos. Però l'article 24.2 LDU disposa també la subrogació quan l'ajuntament no contesta amb la incoació d'expedient sancionador en un termini de quinze dies a la tramesa per part del consell insular d'una acta d'inspecció. La qüestió rau en què, a la pràctica, el 95% llarg de les subrogacions operades pel CIM venen motivades per l'article 24.2, essent raríssims els casos en què són d'aplicació les previsions de l'article 71. Per tant, en la redacció coneguda de l'avantprojecte, que no incorpora el supòsit de l'article 24.2 LDU, les possibilitats de subrogació es redueixen a un marginal 5% de la casuística esperable. L'única explicació coherent seria que es descarta d'entrada la possibilitat d'efectuar inspeccions per part dels òrgans depenents del Síndic del Territori (com ja hem vist a l'apartat anterior); però en tal cas no es pot considerar viable l'exercici realista de cap mena de potestat sancionadora en l'àmbit urbanístic.\n3) Atès que la subrogació prevista a l'esborrany no difereix de l'actualment recollida en l'article 71 (i només en l'article 71) de la LDU, aquesta és de caire omnímode, de manera que qualsevol tipus d'infracció, sense distinció, la pot motivar. Aquesta solució, que ja provoca problemes als consells insulars, afectaria encara més negativament al Síndic, que podria rebre, en segona o fins i tot en tercera instància, qualsevol mena d'expedient sancionador, quan de fet la seva finalitat sembla que hauria de ser la persecució de les infraccions més intolerables, no de les que senzillament no vol tramitar ningú. Aquesta diferenciació es pot establir en funció de criteris de gravetat (lleu/greu), de qualificació de sòl (rústic/urbà) o de tipus d'acte antijurídic (edificació i ús del sòl/gestió i parcel·lació urbanística).\n4) També de manera sorprenent, les referències conegudes parlen de que contra els actes del Síndic del Territori no es donaria recurs de cap tipus. Aquesta possibilitat no pot plantejar-se dins l'ordenament administratiu espanyol. Sempre ha d'existir la possibilitat de recurs potestatiu de reposició seguit del pertinent recurs contencioso-administratiu. Sostenir el contrari suposa abolir el règim de garanties de l'administrat en una matèria en la que -no cal oblidar-ho- són d'aplicació els principis penals, en la interpretació d'aquests donada pel Tribunal Suprem i el Tribunal Constitucional.\n5) La regulació de l'avantprojecte respecte al personal depenent del Síndic del Territori és fragmentària, reduïda a un sol article, i no pot abastar la complexitat de les actuacions administratives necessàries per a la tramitació dels expedients d'aquest problemàtic tipus. L'efectivitat d'aquesta figura dependrà en gran mesura de la tasca d'un petit exèrcit de funcionaris encarregats d'instruir els procediments, informar sobre els aspectes tècnics implicats, aixecar actes d'inspecció, cobrar executòriament les sancions, i, tal volta, realitzar les contractacions administratives necessàries per dur a terme demolicions i supervisar-ne la seva execució. Totes aquestes funcions són altament qualificades i no poden ser desenvolupades per unes mateixes persones. Per tant, si més no per indicar -per exemple- la necessària separació entre les distintes fases dels procediments, el text hauria de ser més detallat quant a la previsió i gestió dels recursos humans implicats. Pensam que en aquesta i en altres qüestions es podria seguir, com a mínim, l'exemple de la Llei 4/2004, de 2 d'abril, de la Sindicatura de Comptes de les Illes Balears.\n6) En aquests moments, l'elaboració d'un avantprojecte com el que ens ocupa ha de considerar igualment l'existència del Consorci per a la Protecció de la Legalitat Urbanística en Sòl Rústic de Menorca, els estatuts del qual foren aprovats pel Ple del CIME de 26 de juliol de 2004. Tot i que personalment posam en dubte l'eficàcia d'un organisme com aquest, que fa dependre moltes qüestions del parer dels representants municipals en el consorci i que atrofia el que haurien de ser les funcions dels consells insulars en la matèria, no es pot regular la figura del Síndic del Territori per a totes les illes sense demanar-se si continua essent una solució vàlida o útil per a Menorca. La creació del Consorci no ha resolt la qüestió de si la subrogació del Consell de Menorca per atendre infraccions urbanístiques continua essent possible (sembla clar que sí en sòl urbà, amb la disfunció que això representa, des del moment en què ara les competències insulars es restringirien paradoxalment a l'àmbit més impropi de l'actuació urbanística dels consells) i ara, si més no, s'hauria de regular com operaria la subrogació del Síndic del Territori també respecte al Consorci de Menorca.\n7) Vinculada amb l'anterior es troba la darrera de les reflexions que hem volgut exposar aquí. Cal que l'esborrany reguli amb molt més concreció les relacions interadministratives derivades de la creació de la figura del Síndic. Ha de restar perfectament clar quin òrgan és competent per a cada cas i de quina manera, la qual cosa pràcticament obliga a incloure la normativa sobre el Síndic dins d'una molt més general Llei del Sòl que estableixi també quan són competents els ajuntaments i els consells insulars. En bona lògica, el primer que ens hauríem de plantejar seria si no seria suficient amb potenciar la tasca dels consells insulars en lloc de crear un nou organisme, com a mínim per qüestions d'economia material i processal. Però si s'opta per la solució del Síndic, hi ha dues coses que no es poden fer: a) no establir clarament quan serà competent i quan no, i b) reduïr les seves funcions a un nivell inferior al municipal, i fins i tot a les dels consells insulars. La regulació del Síndic del Territori com a una subrogació de segona instància i només per a expedients sancionadors no pot ser mai la solució que s'espera per al greu problema de la indisciplina urbanística, per a això ja tenim altres organismes que més bé o més malament se n'ocupen. Amb una mica d'imaginació és fàcil veure que els Síndics podrien ser instàncies informants, en defensa de la legalitat, dels planejaments municipals o de les normes amb incidència en l'urbanisme i en l'ordenació territorial; o bé estar encarregats de coordinar (simplificant-lo) el règim d'autoritzacions sectorials concurrents amb incidència sobre el territori; i també podrien conformar una vertadera policia territorial amb competències fins i tot de caire mediambiental o en relació amb les normatives de costes, patrimoni històric o activitats classificades. Ara bé, fins i tot si ens hem de cenyir a la disciplina urbanística més estricta (abandonant també el control, per exemple, del desenvolupament dels Plans Territorials Insulars, Plans Directors Sectorials i altres normatives semblants), sembla molt petita cosa el que pot fer el Síndic per contribuir a posar-hi remei. Seria desitjable que, amb independència d'una forta dotació econòmica i funcionarial, els mitjans a l'abast dels Síndics incloïssin també les pertinents previsions legals que poguessin garantir l'eficàcia de la seva tasca, en comptes de limitar-la injustificadament.\n2004-08-31 | Etiquetes: | Categories: Especial | Enllaç\nURL de trackback de esta historia http://disurbia.blogalia.com//trackbacks/21085


La Boileau, l'editorial de música més antiga de l'estat\nActualment és l'editorial musical més antiga de l'estat i encara continua lligada a la família Boileau\nSergi Hernández | divendres, 11 de juny del 2021, a les 16.22\nL’Editorial de Música Boileau, al carrer de Provença, 287 és va fundar l’any 1913. Yolanda Guach Boileau, gerent de l’editorial, ens explica la història d’aquest comerç emblemàtic de la ciutat.\nAlessio Boileau Bernasconi va venir de Milà a Barcelona per fer de gravador de partitures musicals l’any 1904. Li van oferir dues destinacions, Grècia i Barcelona, i va optar per la capital catalana. Boileau es va establir al taller que encara avui té l’editorial al carrer de Provença, 285. Al principi, feia les partitures que li encarregaven. Però, a poc a poc, els compositors li van començar a demanar que els fes les obres. D’aquesta manera, l’any 1913 va fundar l’Editorial de Música Boileau.\n36 anys després d’haver fundat el taller, Boileau va obrir la botiga de llibres que s’editaven al mateix local. Era el 22 de novembre del 1939, dia de Santa Cecília, patrona de la música.\nLa feina de gravador musical\nLa feina de gravar música consistia a fer totes les incisions de la notació d’una partitura musical a una planxa metàl·lica utilitzant uns punxons i un martell. D’aquesta manera, la partitura quedava gravada a la planxa de metall i després se’n podien fer còpies. Una persona experta podia trigar un dia sencer a fer una sola planxa. Si es té en compte que un llibre podia tenir entre 60 i 70 fulls, es pot calcular que la feina d’una obra sencera podia arribar als dos mesos.\nReferència en el sector musical\nMés de 100 anys de feina i d’adaptació a les demandes de la composició i l’evolució musical han fet de l’Editorial Boileau un referent de la composició musical per compositors experts, mestres i estudiants de música que han trobat en les partitures la dedicació de la feina artesana i vocacional.\nLa Yolanda Guach Boileau pertany a la tercera generació dels Boileau i assegura que “si el meu avi veiés que l’editorial que va fundar continua adaptant-se a les noves demandes de la societat, estaria molt orgullós”.\nActualment, lligada encara a la família Boileau, és l’editorial musical més antiga d’Espanya i és coneguda per tots els amants i professionals de la música.\nEl format d’història i curiositats de betevé ‘Va passar aquí’ ofereix la sèrie “Comerços emblemàtics i botigues centenàries de Barcelona”\n— botigues centenàries — editorials — eixos comercials — establiment emblemàtic\nL’Editorial Boileau publica música catalana des de fa més de 100 anys\nLa família Barris des de l’Espai Vela


Elisa Loncon: "La dreta privilegiada es resistirà al canvi a Xile"\nElisa Loncon “La dreta es resistirà al canvi a Xile, però també hi està convocada”\nElisa Loncon (Traiguén, Xile, 1963) ha estat durant mig any presidenta de la Convenció Constituent, l’òrgan autònom que va ser creat a Xile després que la població sortís al carrer a la tardor del 2019 per protestar contra la desigualtat profunda que viu el país. Dona, maputxe, feminista i activista pels drets lingüístics, Loncon ha dirigit un ens que està treballant en un nou text constitucional per a Xile, amb la consigna de la plurinacionalitat i la reparació per als pobles originaris. Doctora en literatura i professora de llengua i cultura maputxe, l’activista ha guiat el futur de Xile a base de piwkentukun, una paraula que en llengua mapuzungun significa ‘aprendre amb el cor’. L’entrevista que publica CRÍTIC és una de les poques que ha realitzat en la seva recent estada a Barcelona, durant la qual ha participat en diversos actes de moviments socials i s’ha reunit amb Pere Aragonès i Ada Colau.\nElisa Loncon: “La dreta es resistirà al canvi a Xile, però també hi està convocada”\n21/01/2022 | 09:52\nHas impulsat i liderat durant sis mesos la Convenció que posarà les bases legals per a un nou Xile. Amb quines sensacions deixes la presidència?\nDes d’un començament vam planificar una presidència rotativa: vam decidir que un altre grup social, sector o coalició prendria el lideratge després d’algun temps. Jo he quedat satisfeta perquè la nova presidenta és María Elisa Quinteros, una feminista que ve de l’àrea de la salut i del sistema públic. La presidència queda en mans de persones provinents dels moviments socials, i això conversa bé amb la ciutadania, perquè la Convenció es va impulsar després d’una crisi de representació política, quan els partits treballaven en el marc de la Constitució que va deixar el dictador Pinochet. Crec que després d’aquesta primera fase deixem llestes totes les condicions perquè es puguin discutir les normes. Hem complert aquesta primera etapa amb escreix i amb un cronograma que ho organitza tot fins al 4 de juliol de 2022, quan acabarem d’escriure el text de la Constitució.\nEn el discurs de comiat de la presidència de la Convenció et mostraves esperançada amb el Procés Constituent. El nou text té el poder de canviar les dinàmiques pinochetistes que s’arrosseguen?\nAquesta nova Constitució té principis inspiradors tant per a la ciutadania de Xile com a escala global, i això diu molt del procés xilè. Hem ubicat en l’opinió pública debats que no només són necessaris a Xile, com són la diversitat de gènere i identitat sexual, la paritat o els drets de la naturalesa. Estem fent-nos càrrec de la crisi democràtica i mediambiental que viu el país. Viurem un canvi respecte a la Constitució de Pinochet: hi donarem uns mínims de drets humans. Després ve el procés d’implementació, i això requerirà temps. Dependrà de la maduresa política de la ciutadania, de com aquesta s’empoderi per implementar una societat amb uns principis que van ser abandonats.\n“Tota la societat necessita normes clares; també els policies i els militars”\nQuins sectors es resistiran a aquest canvi?\nSense cap mena de dubte, la dreta conservadora, que sempre ha tingut el privilegi de governar i repartir-se els beneficis del model econòmic. Tot i això, ells també han estat convocats, perquè la democràcia és necessària per a tothom. Si un model no és democràtic, cau en crisi, i això afecta els processos de desenvolupament i cultura d’una nació. Volem implementar una idea plurinacional, que sigui una Constitució per a totes les nacions de Xile. Que ens respectin, que puguem conviure de manera pacífica a partir del diàleg: aquesta és la base de la societat del nostre temps.\nHi ha actors que estan molt arrelats al sistema pinochetista, com ho pot ser el cos policial. Aquest també estarà obligat a canviar?\nHi ha d’haver un altre model de policia. El cos policial encara no té un òrgan regulador: hi ha molta corrupció. Ningú els controla ni administra l’ús dels recursos. Es necessita transparència, com amb totes les institucions. Tota la societat necessita normes clares; també els policies i els militars.\nDurant l’anomenat “estallido” del 2019, la repressió envers els manifestants va ser dura. Segons Amnistia Internacional, es van comptabilitzar una trentena de morts i 8.000 ferits. Hi haurà un procés de reparació per a tots ells?\nLa democràcia és alguna cosa més que un règim polític: és una convivència ciutadana de respecte a l’altre. Els governs estan cridats a reforçar i perfeccionar les pràctiques democràtiques; per això un Govern democràtic no hauria de caure en una repressió salvatge contra el poble, perquè està faltant al diàleg. Nosaltres no hauríem volgut un “estallido social”: va significar el sacrifici de moltes vides, però no hi havia més opció. El Govern no cedia davant les demandes de la ciutadania. Els ciutadans necessitem viure, estudiar, menjar, tenir una pensió… Tot el que es fa a la nació és per a nosaltres; ha de ser redistribuït. Els estats han de treballar per enfortir nous valors per a la democràcia.\nUn valor democràtic és el demanar perdó?\nSi jo m’equivoco, he de demanar perdó, és clar que sí. Els ciutadans ho fem i un Govern també es pot equivocar. La societat necessita aquests gestos. Quan Gabriel Boric va ser elegit president, li vaig trucar i el vaig convidar a la Convenció. Un dels seus primers passos va ser saludar-nos, una salutació que no havíem rebut abans per part del Govern anterior. Havíem tingut reaccions molt hostils per part de Sebastián Piñera. Boric sí que va tenir aquest gest: ens va fer una abraçada. És un gest d’humanitat que una ciutadania colpejada per un “estallido” necessitava.\nQuè esperes del nou president?\nEl nou president ha impulsat les transformacions socials des del moviment estudiantil i combrega amb els grans eixos de la Convenció. Esperem un diàleg de suport amb el Govern, que ens permeti avançar, que no dificulti les relacions amb el poder constituent, que respecti la nostra autonomia. El Govern ha de donar a conèixer la importància de la Convenció.\nUna de les teves grans aportacions al Procés Constituent és el reconeixement dels drets dels pobles originaris. Durant l’”estallido” del 2019 la gent que va sortir al carrer a protestar va alçar la bandera maputxe i aquesta es va convertir gairebé en l’emblema de la resistència. Per què el símbol maputxe va representar aquell moviment popular?\nVa ser un “estallido” autodeterminat: la gent va sortir al carrer massivament davant l’abandonament de les polítiques socials que estaven exercint el Govern i el Parlament. La vulneració va arribar a tal punt que la societat, que portava resistint durant dècades, va dir “ara et creiem, poble maputxe; abans no confiàvem en la teva paraula”. Abans havíem estat víctimes de muntatges i d’empresonaments injustos i en aquell moment, el 2019, això li va passar a la ciutadania xilena en general. Va ser una forma de comprensió en una situació de crisi, de conflicte profund. La lluita del poble maputxe es va entendre aleshores, es va comprendre per què els maputxes lluitaven per les seves terres i per tenir participació i poder de decisió. No va haver-hi cap bandera de partit polític o de Xile: la que es va agafar va ser la de la resistència maputxe.\n“Els pobles originaris a Xile han de ser reparats de la violència estatal”\nPer als pobles originaris que pateixen violència per part de l’Estat també hi haurà reparació?\nHa d’haver-hi reparació. N’hi ha exemples: el Canadà, Nova Zelanda i Austràlia. Els pobles originaris a Xile han de ser reparats de la violència estatal, i això implica que nosaltres mateixos puguem projectar les nostres pròpies formes de vida i de pensament, que puguem instal·lar la defensa dels nostres territoris i de la Mare Terra. No es pot repetir una dictadura, ni un genocidi ni la violència ocular [durant les protestes de 2019 es van registrar més de 400 traumes oculars producte de l’acció policial]. Un país ha d’estar molt trencat perquè la policia atempti contra la ciutadania.\nMartín Caparrós “Els governs d’esquerra de l’Amèrica Llatina no han canviat gairebé res”\nUna forma de violència és la que ataca la llengua, en el vostre cas el mapuzungun.\nJo soc una promotora dels drets lingüístics i tinc la convicció que les llengües són un instrument per a la comunicació, la comprensió i la pau. A Xile no existeix actualment una relació de pau entre el poble maputxe i l’Estat xilè; al Wallmapu hi ha molta pobresa i violència. Al Govern li han faltat polítiques per respondre i protegir la diferència que representa el poble maputxe. La humanitat es perd quan ens uniformem en una llengua. Les polítiques han de promoure la diversitat com a condició humana perquè darrere de cada llengua hi ha un ésser. Les democràcies han d’instal·lar-se en la diferència.\nLa de la llengua és la teva lluita principal?\nQuan vaig iniciar el procés com a candidata, ho vaig fer perquè volia un espai per a la política en mapuzungun: aquest va ser el meu repte. Volia posar l’idioma com a instrument per la lluita dels drets lingüístics, pel dret a la diferència. En el meu primer discurs com a electa vaig parlar de la diferència, d’una altra manera de ser plurals. No ens podem uniformar; els humans tenim dret a projectar-nos amb tota la nostra llibertat. Necessitem aplicar la paraula piwkentukun, que significa ‘aprendre amb el cor’. Que tot el que fem sigui amb diàleg i transparència en el sentiment.


Hotel Restaurant Kerzenstüble Gartringen Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 2 allotjaments a Gartringen.\nBoblingerstrasse 2-4, Gartringen, Gartringen, Alemanya, 71116 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Hotel Restaurant Kerzenstüble\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Gartringen, no busqui més enllà de Hotel Restaurant Kerzenstüble. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Hotel Restaurant Kerzenstüble, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, mini bar, telèfon, ventilador a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses parc infantil, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Hotel Restaurant Kerzenstüble.\nAllotjaments a Gartringen\nDescompte a Hotel Restaurant Kerzenstüble


Sóc de la Comunitat Valenciana i ja tinc les notes de les PAU. He pujat el document i ara ho tinc pendent de validar. Suposo que he d'anar entrant per veure si ja m'ho han validat, és així?\nA la pestanya de les meves peticions no em surt res, i voldria estar segura de què ho he fet bé.\nUn cop l'Oficina d'Accés a la Universitat hagi validat la documentació, rebràs un avís en el correu electrònic en el qual et comunicaran que està tot correcte, o en cas contrari, si hi ha qualsevol problema i s'ha de fer algun canvi, també t'ho faran saber.


xeix diacrític: per pair torrons\nper pair torrons\nJeff Beck. Nadia\nLa selva es va reciclant ella mateixa en simfonia amb els ecosistemes. Li cal ajuda, sí. Perquè alguns elements més domesticats reclamen servituds humanes que ens en fan esclaus. Ora et labora.\nM'agradaria perpetuar moments com aquest de placidesa. Poder-los allargassar en el temps tot i que sé que és un intent inútil, absurd i infantil. No m'envolten els artificis d'uns símbols artificials ni em deixo abduir per nostàlgies predeterminades.\nSento la vida, viva, vibrar i seduir-me. I jo, que em deixo, deixo anar un somriure sorneguer per sota el nas i observo plàcidament aquest segons, minuts, hores i dies que encara han de venir. I m'abraço, escolto la música i em dic que qualsevol dia la ballaré amb tu. I amb mi.\nLa selva te el seu ritme, com la vida.\nTots pequem un moment o altre de voler allargar quelcom... La il.lusio no es pas dolenta.\nDeixar-se seduir es de les millors coses que es poden fer, ballar tb.\n26 de desembre de 2013 a les 12:10\nDesprés del guirigall, de les servituds,dels excessos que sempre hi són en aquestes dates,encara que ens autoregulem. Després de tot... és bo trobar aquell interval de placidesa que ens fa respirar i sentir que som vius.\nSorneguer tu també? No podia fallar ;-)\nQue les acabis de passr felices i que no decaigui la festa.\n26 de desembre de 2013 a les 12:18\nLa selva té un ritme que no atrapo mai, Lluna. Ara, que està com aletargada, hi hauria d'esmerçar temps i feina. M'han dit que demà em portaran tres ajudants peluts, un d'ells borni, i potser ja no m'hi podré negar. Avui i ahir i abans d'ahir vam menjar torrons del teu poble. :)\nI també botifarres dolces.\nSovint trobo la placidesa "gràcies" a les sensacions que em provoquen les mateixes persones que m'empenyen a deliris. Serà cosa de l'empordà que porto a la sang i a la genètica País secret...\nPetons a totes dues.\n26 de desembre de 2013 a les 16:52


Voleu crear un curs en línia, però no sabeu per on començar? Pot ser complicat aconseguir configurar alguna cosa professional quan només voleu ensenyar a la gent en línia; potser com a complement de la formació del món real que oferiu, o com a extensió del vostre lloc web amb èxit.\nAfortunadament, WordPress facilita la configuració d’un curs en línia per compartir els vostres coneixements i coneixements amb el món. Hi ha diversos temes i plugins disponibles, dissenyats per oferir als usuaris la possibilitat de crear i proporcionar cursos al seu lloc web de WordPress.\nAquest article us detallarà el que heu de fer per crear un curs en línia amb WordPress i, a continuació, mirareu algunes de les opcions de complements i temes disponibles..\n1 Exemples de cursos en línia\n2 Configuració del lloc web\n3 Planificació del teu curs\n4 Complements de cursos en línia\n4.1 1. Sensei (Des de 129 dòlars)\n4.2 2. WP Courseware (Des de $ 99)\n4.3 3. LearnPress (gratuït)\n4.4 4. Cursos Zippy (199 $)\n4.5 5. LearnDash (Des de $ 199)\n4.6 6. LifterLMS (gratuït)\n5 Temes de cursos en línia\n5.3 3. Acadèmia\n5.4 4. Gats del curs\n5.6 6. Curs intel·ligent\nEls cursos en línia són àmpliament disponibles i molts es realitzen mitjançant WordPress. Molts cursos s’amaguen darrere de les pàgines de vendes, però hem trobat un parell que podeu previsualitzar per tenir una idea de la configuració. Per exemple, WP101 segueix fidel a la seva missió utilitzant WordPress per oferir els seus cursos de formació orientats a principiants de WordPress:\nEl seu curs introductori sobre tots els conceptes bàsics de WordPress és gratuït. O bé podeu consultar la nostra llista completa de cursos de WordPress per veure més exemples.\nComencem ara amb una versió abreujada de com configurar el vostre lloc web amb WordPress. En primer lloc, necessiteu obtenir una instància de WordPress en funcionament, “localment” (és a dir, al PC) o en línia. Si esteu preparats per acollir WordPress, us recomanem allotjament gestionat que s’ocuparà d’instal·lacions, còpies de seguretat i actualitzacions del vostre compte. Un parell d’opcions excel·lents són:\nVolant: Comença en 23 dòlars al mes.\nWP Engine és líder en la indústria en hosting de WordPress gestionat.\nL’allotjament regular de Bluehost és una opció més barata des de 2,95 dòlars al mes. Tot i que el preu promocional és per al seu pla compartit, Bluehost té una opció d’instal·lació ràpida per a WordPress que us ajuda a preparar WordPress en pocs minuts.\nSi voleu començar amb una instal·lació local, podeu configurar WordPress al vostre ordinador amb OS X, Windows o Ubuntu amb molta facilitat. Un cop estigueu satisfets amb el vostre lloc, podeu moure el lloc de WordPress de localhost al vostre host web. Amb WordPress configurat, què passa? Mirem de planificar el vostre curs.\nPlanificació del teu curs\nAra que el vostre lloc web està a punt, l’emoció s’anirà creixent, però cal reduir la velocitat i pensar amb deteniment el vostre següent pas. Abans d’escollir un complement o tema que us ajudi a configurar el curs en línia, heu de saber quin tipus de curs voleu crear.\nMolt s’entén en planificar un curs en línia, però aquí hi ha algunes de les consideracions bàsiques per determinar el millor enfocament:\nEsquema del curs. Aquest és potser l’únic pas més important de la planificació del vostre curs. Si no sabeu com voleu estructurar el material del vostre curs (seccions i lliçons, subtòpics, etc.), serà difícil configurar correctament el curs per satisfer les vostres necessitats i podeu triar la solució incorrecta..\nTipus de contingut. Un curs només de text es pot tractar de manera molt diferent a un curs multimèdia. Heu de pensar en els tipus de contingut que voleu incloure el vostre curs (com, per exemple, text, vídeo o preguntes de prova).\nRestriccions del curs. Un curs gratuït pot ser considerablement més fàcil de configurar que un que requereixi unes regles de membres complicades. Heu de determinar com voleu que es configuri el vostre curs i quin contingut estarà disponible per als públics.\nMètode de distribució. És possible que sigui més convenient tenir tot el contingut del vostre curs quan s’inscrigui a un estudiant, però és possible que preferiu que els materials estiguin disponibles en una programació (és a dir, “contingut degotejat”).\nAra que ja sabeu el que esteu creant, fem un cop d’ull a algunes solucions per ajudar-vos.\nComplements de cursos en línia\nA continuació, hem seleccionat alguns dels complements disponibles: alguns dels millors plugins per a la gestió del curs en línia.\n1. Sensei (Des de 129 dòlars)\nArribar-nos a WooThemes (l’equip que hi ha al darrere de WooCommerce) és Sensei (a partir de 129 dòlars per a un sol lloc). Integració perfecta amb WooCommerce i tots els temes de WooThemes, a més d’una àmplia gamma de extensions disponible per personalitzar l’oferta de cursos, feu que aquesta sigui una elecció sòlida.\n2. WP Courseware (Des de $ 99)\nArrossegueu i deixeu anar el vostre camí a través de la creació d’un curs WP Courseware (comença a partir de 99 dòlars per obtenir una llicència de dos llocs). Aquesta solució completa de cursos en línia s’integra amb tots els principals plugins de comerç electrònic.\nUn WordPress complet Sistema de gestió d’aprenentatge (LMS) connectar, LearnPress és una opció gratuïta per als vostres cursos en línia. Diverses complements gratuïts Estan disponibles per ampliar la funcionalitat, així com algunes premium (a partir de 19,99 dòlars) per anar encara més lluny.\nZippy Cursos és una plataforma de cursos tot-en-un fàcil d’utilitzar.\nEl fill cerebral de Derek Halpern, fundador de Social Triggers, Cursos Zippy és una plataforma de cursos en línia única integral (disponible per 199 dòlars) que inclou integració integrada amb màrqueting de correu electrònic, passarel·les de pagament i analítica detallada.\n5. LearnDash (Des de $ 199)\nLearnDash és una característica LMS de primera qualitat (a partir de 199 dòlars per a un lloc únic), que té realment integracions de LMS estàndard de la indústria, com ara l’API de Tin Can. Si necessiteu una veritable integració LMS, es tracta d’una opció òbvia.\nLifterLMS és una nova incorporació a l’espai del curs en línia. És un complement gratuït, però la versió premium ($ 99 per any) ofereix suport addicional, gràfics afegits i temes premium. Les extensions Premium amplien encara més la funcionalitat.\nTemes de cursos en línia\nHi ha molts temes dissenyats per oferir cursos en línia, així que només es tracta d’una selecció d’algunes de les nostres opcions per mostrar el que és possible. Podeu consultar alguns altres en la nostra llista dels millors temes de WordPress sobre educació.\nWPLMS és un sistema de gestió d’aprenentatge social basat en BuddyPress, per descomptat, instructor i gestió d’estudiants. És una solució integral per crear una plataforma d’aprenentatge en línia.\nBuddyBoss per a LearnDash és més que un simple tema: s’assembla més a una plataforma. Amb opcions i funcions integrades per a dissenys, capçalera i peu de pàgina personalitzables, marca, creació de pàgines i, per descomptat, LearnDash (quizes avançades, temporitzadors de lliçons, informes d’usuaris, etc.) BuddyBoss ofereix tot el que pugui necessitar. A més, amb la nova interfície LearnDash-Gutenberg, la creació de contingut personalitzat és encara més ràpida i senzilla.\nEl tema de la gestió de l’aprenentatge de l’Acadèmia inclou la gestió de cursos integrats i els usuaris i la integració de WooCommerce. Aquest tema us permet compartir i vendre els vostres coneixements amb facilitat.\n4. Gats del curs\nGats del curs és un tema de WordPress tot en un dissenyat per ajudar-vos a crear un curs en línia, integrar-vos amb els connectors necessaris i crear el vostre lloc web de vendes de cursos..\nEl tema LMS és un potent tema de gestió d’aprenentatge dissenyat per treballar amb Sensei. Afegeix possibilitats de disseny i maquetació avançades al lloc web del curs en línia.\nClever Course és un tema de WordPress LMS premium disponible. Dissenyat per ajudar-vos a crear i vendre cursos tant en línia com a lloc, inclou una gamma completa de funcions en un paquet autònom.\nNo és difícil crear un curs en línia a WordPress i es pot fer ràpidament mitjançant un tema o complement. Haureu de fer el dur treball per planificar el curs i crear el material, però amb WordPress podreu aconseguir el curs en línia i estar disponible per als vostres estudiants en molt poc temps..\nUs hem proporcionat una visió general de com es pot configurar un curs en línia mitjançant WordPress, de manera que podeu configurar el vostre lloc, planificar el vostre curs, triar un tema o complement i començar a començar avui.\nAcabem de perfilar la superfície de la creació d’un curs en línia, així que si teniu dubtes o suggeriments, si us plau, feu-nos-ho saber a l’apartat de comentaris que hi ha a continuació. Ens agradaria escoltar els vostres consells i trucs per crear cursos en línia amb WordPress.


Salut iniciarà el 2020 la construcció dels nous quiròfans de l’Arnau | Lleida.com\nLa construcció del nou bloc quirúrgic de l’Arnau de Vilanova començarà a principis del 2020, segons va anunciar ahir la consellera de Salut, Alba Vergés, després de visitar l’hospital. La redacció del projecte acabarà el 2019 i preveu concentrar l’àrea quirúrgica en una planta de 3.200 metres quadrats (ara són dos plantes), doblar la superfície actual i guanyar quatre quiròfans, de manera que n’hi haurà divuit, alguns amb “part pediàtrica”, i 23 places de recuperació postanestèsica (tres més). “Aquesta millora és molt important per tenir a Lleida la millor sanitat”, va afirmar Vergés, que va destacar també la renovada unitat de cures intensives (UCI), estrenada recentment. “És una mostra de com hem d’anar incorporant noves instal·lacions i tecnologies i de l’esforç inversor al territori de Salut, amb la col·laboració de la Diputació”, va assenyalar, i va destacar que “hem vist com els professionals aprecien aquesta millora i com s’ha humanitzat l’atenció [als pacients] incorporant la família”. En el marc del pla director de l’hospital, el departament de Salut té compromesa una inversió de quinze milions al bloc quirúrgic i la reforma de les sis plantes d’hospitalització, també amb el finançament de la Diputació. “L’esforç inversor ha de ser el màxim de constant i la remodelació de les plantes s’ha de fer com més aviat millor”, va apuntar.\nD’altra banda, Vergés va remarcar que Salut té com a “prioritat de legislatura abordar tots els reptes dels professionals [sanitaris]” i va anunciar una cimera el proper dia 19 en la qual participaran universitats, sindicats, patronals i societats científiques “amb l’objectiu de definir els models d’atenció que definiran els professionals que es necessitaran en el futur”. Va qualificar com un altre repte “la millor integració entre l’atenció especialitzada i la Primària i també la integració social i sanitària, sobretot en zones disperses com les que hi ha a Lleida”. En aquest sentit, va defensar “que treballin conjuntament els dos hospitals [Arnau i Santa Maria] per prestar el millor servei” i va recalcar que “també amb hospitals que són més lluny s’ha de fer aquest esforç, igual que amb l’Atenció Primària”. Tanmateix, va considerar que “el consorci sanitari a Lleida es va parar i així segueix, i no hem de basar la discussió en naturaleses jurídiques. Les aliances estratègiques sí que són importants. Com més coordinat es treballi, millor per a la ciutadania.”\nDóna suport a incentius per atreure metges a les zones rurals\nLa consellera de Salut, Alba Vergés, veu amb bons ulls les iniciatives municipals de zones poc demandades per als professionals sanitaris que promouen incentius per atreure mèdics. “Tot això sempre és positiu i compartit, és el que hem de fer entre tots a les zones en les quals és més dificultós fer-les atractives per als professionals”, va indicar la consellera, fent referència a la iniciativa de pobles de Tarragona d’oferir habitatge i cotxe a metges perquè s’instal·lin al territori.\n“No és només un tema retributiu, sinó que la gent pugui fer els seus projectes de vida a tot el territori, més enllà de Barcelona i de l’àrea metropolitana”, va afegir, i va insistir que veu molt positiu que des dels ajuntaments i la conselleria es promoguin accions per fer atractiu un territori per als professionals sanitaris, “no només en les condicions de treball, sinó també en la perspectiva d’avançar professionalment i com a persones”.\nSobre la venda de llet crua que la Generalitat va autoritzar mesos enrere, la consellera va dir que van treballar el decret amb l’Agència de Salut Pública i Seguretat Alimentària, de manera que “la gent pot estar molt tranquil·la”. No obstant, va advertir que sí que hi ha unes “recomanacions per al seu consum adequat”.


Presentació - Arco Mediterráneo de Auditores\nOrígens i descripció\nL’AMA és una organització professional europea de caràcter transfronterer que aplega a institucions regionals representatives d’auditors i d’altres professionals de la comptabilitat.\nFou fundada el 1992 per institucionalitzar les relacions que s’havien establert de manera informal entre alguns dels seus membres actuals. En aquests moments, l’AMA compta amb 25 membres, tots ells institucions professionals situades en països de la riba de la Mediterrània (actualment a Espanya, França i Itàlia) que representen, en llurs respectius territoris, a més de 30.000 professionals dels següents col·lectius:\nCensors Jurats de Comptes (Espanya)\nExperts Comptables i Commissaires aux Comptes (França)\nRaggionieri i Dottori Commercialisti (Itàlia)\nÉs missió de l’AMA facilitar les relacions internacionals operatives dels professionals associats a les institucions membres, promovent accions i endegant projectes en aquells camps en què la cooperació i les sinergies internacionals resulten ser més eficaces.\nEls objectius instrumentals són:\nÉsser útil a les institucions membres com a eina per donar serveis internacionals als seus professionals.\nÉsser útil als professionals de les institucions membres com a mitjà per satisfer les necessitats de serveis internacionals dels seus clients.\nEstablir vies de comunicació entre professionals.\nOrganitzar esdeveniments que promoguin el desenvolupament d’un espai internacional de la professió.\nCol·laborar amb les institucions membres en la configuració de la professió en els aspectes d’àmbit supraestatal.\nAmb la persecució d’aquests objectius, l’AMA, des del seu àmbit interregional, aspira a ser punt de referència per a tota la comunitat professional europea.\nL’AMA està constituïda com una associació sense ànim de lucre amb seu oficial a Montpeller (França) que es governa d’acord amb els seus propis estatuts. En honor als seus orígens i a la nacionalitat dels seus membres, les llengües oficials són el català, l’espanyol, el francès i l’italià.\nEls recursos de l’AMA s’obtenen de les aportacions del seus membres, les quals es calculen en funció del nombre d’associats que tenen.\nEls seus òrgans de govern de l’AMA són:\nL’Assemblea General de totes les institucions membres, representades per llur President. A les votacions, cada membre emet el seu vot, el qual té un valor proporcional a la contribució econòmica del membre al pressupost de la Institució.\nEl Comitè Director, format per 12 persones entre les quals destaquen el President i els dos Vicepresidents, que han d’encapçalar i coordinar les accions de l’AMA en els seus països. Els membres del Consell són escollits per l’Assemblea General per a un període de 2 anys.\nAddicionalment, en el si de l’AMA s’organitzen comissions tècniques creades per l’Assemblea.\nLa composició de tots els òrgans de l’AMA segueix la norma de representativitat i rotació per països.\nServeis i línies d'actuació\nLa missió de l’AMA es concreta, en aquests moments, en el desenvolupament de les següents accions i projectes:\nCada any s’organitza un congrés, de contingut eminentment tècnic i institucional, on s’hi fomenta l’enriquiment professional, procurant situar els assistents en la problemàtica de la professió a escala europea i buscant les relacions interpersonals. El congrés és itinerant ja que se celebra cada any en una ciutat i país diferent i, en alguns casos, ha coincidit deliberadament amb la celebració del congrés d’alguna altra institució (per exemple, amb la FEE o amb alguna de les institucions membres).\nLloc web www.arcama.org\nL’actual pàgina web, merament informativa, s’està ampliant amb la configuració d’una base de dades interactiva que faciliti la comunicació entre els seus associats i que inclogui directoris i tota aquella informació útil per resoldre les necessitats internacionals bàsiques dels professionals, tant quan afecten als països de l’AMA com quan es tracti de tercers països.\nSempre que sigui possible, la informació prioritzarà la comunicació i les solucions en les llengües llatines.\nL’AMA està oberta a l’entrada de nous membres que comparteixin els seus objectius, però seguint una política d’anteposar l’acompliment de la seva missió al seu creixement quantitatiu.\nEl procés d’entrada de nous membres a l’AMA és simple però ha de seguir, com és natural, determinats procediments formals i substancials.\nLes institucions que tinguin interès en esdevenir membres de l’AMA han de presentar la seva candidatura al President de l’Associació.\nPer tal d’assegurar el mateix grau de compromís de tots els membres amb l’Associació, els candidats hauran de:\nPresentar la informació que se’ls requereixi sobre la seva pròpia institució d’acord amb el formulari especialment dissenyat a aquests efectes\nNomenar, si més no, dues persones de referència; una d’elles de caràcter representatiu i institucional i l’altre de caràcter operatiu i de gestió\nSubscriure el Document d’Adhesió a l’AMA\nFinalment, el Comitè Director eleva la candidatura a la consideració de l’Assemblea, que és l’òrgan sobirà en aquesta matèria i, per tant, el que aprova o rebutja l’entrada d’un nou membre.\nVine a formar part de l’AMA\nSi vols formar part del directori de contactes de l’AMA, fes clic en el botó següent.