Crec que no la conte de l’entusiasme [Remedios Zafra a #Avivament2018] | VP-2018-09 | Avivament Fest\nCrec que no la conte de l’entusiasme [Remedios Zafra a #Avivament2018] | VP-2018-09\n22 juny, 2018 | #Avivament2018, Notes premsa Avivament 2018\nRemedios Zafra assenyala la urgència de ressituar la cultura-xarxa per a practicar el “pensar en l’altre”\nQue Remedios Zafra s’aproxima als lectors és una cosa que va saltar a la vista. El MuVIM tornava a omplir-se de gent per a escoltar-la en la seua conferència “La precarietat i el treball creatiu en l’era digital”. Eren variacions del seu discurs a partir del seu llibre “L’entusiasme”, Premi Anagrama d’Assaig 2018, temàtica del qual recorda a aquella cançó de Tortel que dóna títol a aquesta nota. Llibre i conferència en els quals Zafra posa el dit sobre dos artefactes d’aquesta època: la precarietat (com a forma quotidiana d’opressió i desarticulació dels vincles entre iguals, amb l’oblit de la responsabilitat social com a conseqüència), i els ansiolítics, (com a desconnexió cap a l’absència de pensament, que res té a veure amb aquells que “tanquen” per a “pensar”). I per sobretot, la xarxa, on “regna l’imperi de l’estadística” i “el que molesta pot ser fàcilment desactivat”. La seua proposta: una reflexió sobre aliances i coneixement. La idea que “quan les persones lligen, adquireixen un gran poder, però si el seu destí no fóra individualisme precari i competitiu, si fórem capaços d’articular llaços, una nova ètica, una necessària bondat amb l’altre, coneixement i aliança serien transformadors”. Per a Remedios Zafra, “l’urgent pensar en la cultura-xarxa no és solament un exercici reflexiu de cada subjecte, sinó també un “pensar en l’altre”, ressituant o imaginant altres vincles de confiança”. Es referia a un “m’importes”, t’importe, ens importem.\nRemedios Zafra, doncs. Premi d’assaig a pesar que, com va dir el catedràtic de Belles Arts, Emilio Martínez, “el seu no és un assaig acadèmic però sí divulgador”. La responsabilitat l’atribuïa, en part, a Borges, per la “fascinació compartida” en la dosi de component literari, i per eixa manera que utilitza “per a aproximar-nos, a través d’ella, a tot el que té a veure amb les noves condicions del subjecte en el món actual”. Martínez parlava des de l’admiració pel seu treball investigador des del feminisme i una intensa trajectòria, que toca pals com les belles arts, la creativitat, la filosofia o l’antropologia social. Responsabilitat, també, del Festival Avivament, que la portava a València en aquesta edició de 2018, i era ja la tercera vegada que la sevillana enguany visitava aquesta ciutat. La tasca de Zafra beu i arreplega certa tradició sobre la sòlida base de pensadors com Wolf, Benjamin o Foucault. També Vuk Cosic, Heath Bunting o Adriane Reich.\n“Pense que a València estan passant coses interessants. Sóc jo la que vinc a veure-vos i no a l’inrevés”, va assenyalar malgrat els seus problemes de visió, que li dificulten identificar rostres, encara que no xarrades. I si en la llibreria Ramon Llull va parlar de l’entusiasme fabulat en el seu llibre, en el MuVIM va departir sobre “Precarietat i època”, i de la urgència de pensar quin és el lloc del pensament en la cultura-xarxa, sinònim de cultura digital. També, de complexitat en un món on el dubte i el temps reflexiu “són incòmodes” en un online d’un sol ús i precari. “Són bons temps per a ególatras àvids d’ulls que sostinguen la cadena de màximes audiències”, postil·lava.\nLa dificultat d’aquesta època\n“L’art i també la filosofia han de ser capaços de parlar de la dificultat d’aquesta època”, defensava. Per a Zafra, la precarietat és “un risc dels temps que vivim”. I al seu entendre, ho és de moltes maneres. “En els treballadors creatius, acadèmics, culturals; per tant, vinculat al treball i a l’economia”. Però també, precarietat en el sentit de vivència, un risc que veia fins i tot “ecològic, de cultura d’usar i tirar, on la normalització d’allò descartable és el que més desapercebut ens està passant”, advertia. I afegia arestes: “la hiperproducció competitiva, la conversió del subjecte en producte i marca de si mateix, la primacia de la velocitat i la impressió front la concentració”.\nZafra citava a Nicholas Bourriaud per a dir que “la precarietat és enemiga de la cultura i el gran enemic del pensament i de la consciència, els més urgents per als qui no volem repetir el món sinó transformar-lo de manera racional i col·lectiva qüestionant les parcialitats camuflades de debò”. La consciència com a pregunta que interpel·la.\nLa reflexió que recorre la seua obra recent incideix en “la necessitat de triar forces creatives enfront de les de domesticació”. Enfocament polític el seu per a elaborar una sort de diagnòstic amb vocació d’al·legat i el clar assenyalament que llança, i es llança també a si mateixa, com desafiament “que tenim intel·lectuals, artistes i investigadors quan cedim al que s’espera de nosaltres i optem per la impostura i la inèrcia front la llibertat i profunditat del pensament”. Una xarrada per a pensar el paper del pensament en relació amb l’acadèmia i el context universitari, però també, d’un altre costat, amb eixos dos nodes que regeixen entre internet i les polítiques neoliberals, que converteixen la precarietat en alguna cosa normalitzada, “que travessa cada parcel·la humana, també l’educació i el coneixement”.\nZafra parlava de la conformació d’un univers carregat de noves possibilitats i condicionants, com la limitació causada per la saturació de l’excés del món inabastable de la suposada horitzontalitat de la xarxa. La limitació i la potència.“El món que s’estrena de novetat, hipervisibilizado en les pantalles, intervingut i entretingut en la imatge pròpia, mancat de confiança en els qui posseeixen el poder i cansat de bestreta com per a fer la revolució….” Són retalls de l’espill que mostrava la també autora dels assajos “Una cambra pròpia connectada” i “Ciberespai i autogestió del jo”, entre uns altres.\nNeutralització? Era la seua pregunta dirigida als treballadors creatius i intel·lectuals que, sota formes precàries “es veuen abocats a l’encadenament de treballs precaris, operant, a més, en pensament, velocitat, caducitat i excés, incapaços, tots, de digerir tanta informació fora de context. Parlava del “marc de fantasia camuflat de finestra a la realitat”. La seua pregunta discorre en averiguar com afecta tot açò a les formes de confiança i vincle col·lectiu, quan les inèrcies ens espenten a noves formes d’individualisme competitiu, vides connectades però només darrere de les pantalles”.\nLa conferència va finalitzar amb diverses preguntes i tres itineraris:\n1. Pantalla i pensament, en el qual Zafra parlava d’internet com l’holografia de mons abans diferenciats; de com “mai, les coses que els humans hem cregut, ha tingut a veure necessàriament amb la veritat”, o de quina manera “enfront de l’incomprensible i difús, s’opta per l’emocional com a llenguatge més assequible”: “quan tot està sota sospita, allò que aparenta major grau de realitat és el que adquireix més valor”, assenyalava Zafra.\n2. Velocitat i abundància com a categories precàries: la xarxa ens transforma d’usuaris a productors. “Accedir al que expliquen uns altres ens facilita disposar d’un increïble món digitalitzat i apropiable d’experiències, informació, dades i coneixements, i molt de soroll”. Tot açò, en una estructura horitzontal i només en aparença desjerarquizada, ja que, en la seua opinió, “la xarxa ens retorna altres formes de poder i una jerarquia justificada en una necessària gestió de l’excedent”. Equació: l’eina de cerca de google com el nou tòtem global, en una visibilització del món i una invisibilització de la lent. Un itinerari que també la portava a analitzar la velocitat i l’excés com a impecables aliades del manteniment simbòlic de models conservadors a ser i consumir. “L’abundància pot funcionar com a ceguesa i censura”, deia, “s’equipara el més vist pel cap alt valuós”, “la lògica que genera abundància no pot ser sinó estadística”, i advertia, “quan els nombres creen valor, valor cultural, hi ha moltes coses ocultes darrere”, en referència al posicionament d’una estructura de poder. En definitiva, abundància i velocitat apunten al mercat com a màxim proveïdor de criteris culturals. “El prescindible en la cultura de mercat es recolza en la creació de noves necessitats”, explicava.\nI 3. el seu tercer itinerari es referia a la crisi de l’acadèmia, “el món del qual esperem una mica més que una resposta intel·lectual i crítica”, dins del capitalisme i la xarxa. Per a Zafra, la burocratització de la vida cultural arrossega el risc de reducció dels aspectes del pensament més complexos, ambigus, matisats fins i tot contradictoris; la pèrdua “d’allò més valuós”, que per a ella és “la llibertat que converteix la creativitat humana en una cosa transformadora”. En la seua opinió, “el coneixement lliure per a interactuar precisa graus de dificultat, ètica i ombra. “No podem prescindir de la imaginació, el titubeig, la crítica i l’experimentació, d’allò lent i reflexiu, que són les grans víctimes d’aquest viratge a costa de precaritzar als seus agents entusiastes en benefici d’una productivitat cedida als ránkings”. “Restringir les formes de dir restringeix les formes de pensar”, afegia. I és que, en la seua opinió, “les falles de l’entorn laboral acaben afectant a la bona salut del sistema cultural d’un país”. | VP-2018-09


Mataró torna a estar en risc alt de rebrot un mes després\nfoto 3Mataró torna a estar en risc alt de rebrot un mes després801697\n13 de octubre de 2021 (11:12 CET)\nLa velocitat de contagi a Mataró és molt alta amb un Rt per sobre de 2\nMataró torna a ser zona vermella, en el codi semafòric que distingeix els municipis segons la incidència de les dades epidemiològiques. Un mes després de baixar del llindar dels 100 punts, el 12 de setembre, el principal indicador va tornar a recuperar els tres dígits en l’actualització del 12 d’octubre. La crescuda del risc de rebrot ha estat constant els darrers dies de la setmana i tot i que sembla que perdi força, tenyeix de vermell la capital del Maresme.\nEl risc de rebrot per sobre de 100 feia setmanes que no es veia a Mataró i es dona just en un moment en el que la situació general de Catalunya és de clara contenció, amb un risc de rebrot de 42 punts. Els 107 de Mataró (108 ahir, per tant sembla que perd força) estan clarament per sobre de la mitjana de la mateixa manera que la velocitat de transmissió és l’indicador més disparat, de tots els que ofereix Salut. L’Rt de Mataró és de 2,12 fet que porta implícit el creixement potencial de casos si cada positiu detectat en contagia dos més. Tot i així, en números absoluts, no s’està en un repunt greu de casos detectats.\nLa mitjana d’edat dels positius la darrera setmana se situa per sota dels 25 anys (24,42) pel que es detecta que els nous casos positius es concentren en infants, adolescents i joves, les franges menys protegides per la vacunació\nContenció general a Catalunya\nL'Rt ha baixat dues centèsimes més a Catalunya i se situa ara en 0,78, mentre que el risc de rebrot retrocedeix a 42 (-1). El Departament de Salut ha declarat 2 hospitalitzats menys a causa de la covid-19 en les darreres hores (342) i també hi ha un crític menys (96).\nrius Fa 1 mes\nEn aquesta ciutat no aprenen, anem bé i sense autoritats per vigilar ni imposar-se\nThank so there is another person with their eyes open, sadly the mentality of some people of, I'm alright don't care about others, plus lack of respect towards others, plus bottle parties with no restrictions, no police to implement laws . What a welcome for visitors...\ntothom passa de tot Fa 1 mes\nCantonades de carrers amb gups de "joves" sense mascaretes comerços que et venen pa o menjar on el comerciant mai ha dut una mascareta, Interiors de bars a tope, camps de fútbol que passen de tot i discoteques... Les escoles han estat responsables, també molts petits comerços i algunes persones, però...


Curs sobre Mediació Hipotecària: 3 i 4 d'abril - Il·lustre Col·legi d'Advocats de Sabadell\nInici Notícies Mediació\nCurs sobre Mediació Hipotecària: 3 i 4 d'abril\nUs informem que els propers 3 i 4 d'abril de 2017 les comissions de Mediació i Formació de l'ICASBD organitzen, juntament amb el CICAC, el Curs titulat LA MEDIACIÓ HIPOTECÀRIA A PARTIR DE LES DARRERES REFORMES LEGALS A CATALUNYA.\nEl Curs, que es compon de 4 mòduls (10 hores lectives), tindrà lloc de manera presencial a la Sala d'Acte de l'ICASBD les tardes del 3 i 4 d'abril de 2017 (de 15 a 20 hores), i serà impartit pel Sr. Manel Asta Leiva, advocat i mediador amb una reconeguda experiència professional en els sectors de la banca i la consultoria legal, liderant diferents projectes i equips de treball en aquestes àrees.\nL'objectiu és que, a partir del desenvolupament teòric de conceptes bàsics propis de la mediació bancària i hipotecària, s'analitzi a fons un cas pràctic (taller pràctic) per identificar i entendre amb una major profunditat tots els conceptes, emprant una metodologia activa i participativa.\nUs adjuntem el Programa amb la resta de detalls i contingut de les diferents ponències que integren aquest interessant Curs.\nImportant per als/les mediadors/es: El seguiment de les 10 hores d'aquest curs computen com a formació continuada en mediació (homologada pel Centre de Mediació en Dret Privat de Catalunya), un requisit reglamentari (40 hores bianuals) que, recordeu, és indispensable per mantenir-se inscrit com a mediador/a en actiu en els Registres del Centre de Mediació.


Badanotis :: Tret de sortida a la programació de les Nits d'Estiu a Badalona\nTret de sortida a la programació de les Nits d'Estiu a Badalona\nLa nova edició inclou música, cinema, teatre i moltes més activitats\nRedacción - 30/06/2010 04:30\nEl mes de juliol arriba a Badalona el bon temps i les ganes de gaudir de la cultura d'una manera diferent. Les Nits d'Estiu aposten així per una programació de luxe pel que fa al cinema, la música i el teatre entre d'altres coses. Però, aquest any amb motiu de Badalona Capital de la Cultura Catalana 2010, se celebrarà l'anomenada Festa del Foc, en la qual hi participaran les entitats de Badalona relacionades amb el món del foc i participaran colles de diables que formen part de la Coordinadora de Barcelona.\nTambé hi hauran exposicions relacionades amb el mar a Badalona com la que porta per títol Art al Vent, un projecte dissenyat a partir de la importància històrica i cultural; i les benvolgudes programacions de Torre Mena Folk i Jazz al parc, que van haver de ser suspeses per la pluja d'aquest mes de juny.\nEl Club Natació Badalona, el Centre Cívic de Dalt la Vila, el Teatre Zorrilla, la fàbrica de l'Anís del Mono, el parc de Ca l'Arnús, l'Espai Betúlia i la platja seran alguns dels espais de la ciutat que es convertiran en l'escenari on es podrà seguir aquesta variada programació.\nMés informació a la nostra agenda i programa sencer aquí.


La convocatòria de la Mostra d´Art i Cultura Contemporània de Figueres queda deserta - Empordà\nLa convocatòria de la Mostra d'Art i Cultura Contemporània de Figueres queda deserta\nEn la primera edició només s'ha presentat un projecte al que li faltava desenvolupament per a l'execució, segons ha valorat el jurat\n16.09.2016 | 13:13\nLa convocatòria de la Mostra d'Art i Cultura Contemporània de Figueres ha queda desertat deserta en la primera edició. El passat 11 d´agost es va cloure el termini per a la presentació de projectes per a la Mostra d´Art i Cultura Contemporània de Figueres (MACC), iniciat el passat dia 29 de juny.\nMalgrat comptar amb un Comissió Avaluadora excepcional, com eren el director del MACBA, la Directora d´Art de la Fundació Vila Casas i la prestigiosa Crítica d´Art Pilar Parcerisas, només s´ha presentat un sol projecte que no s´ha pogut prendre en consideració atès que li faltava desenvolupament per a l'execució, i la convocatòria precisava que es tractés d´un projecte elaborat, per la qual cosa es considera la convocatòria com a deserta, en aquesta primera edició.\nDes de l´Ajuntament de Figueres, es continua pensant que aquesta aposta per fomentar la professionalització del comissariat d´art és bona. En les properes setmanes, es consultarà amb el sector per determinar si els terminis, la dotació econòmica o la difusió han estat suficients, i segons el resultat s´estudiarà la possibilitat de millorar la convocatòria per a properes edicions.\nA banda d´això, es considera també que la formula de convocatòria pública és la més adequada per vehicular la diversitat de projectes d'art contemporani que puguin donar-se i redunda en la transparència i gestió oberta de les institucions; altrament, és una garantia, segons el regidor de Cultura Alfons Martínez, "d´una major independència per part del teixit cultural i artístic, alhora, assegurar el camí cap a un model obert, participatiu i a l'abast de tothom".\nFinalment, i donat que la convocatòria comptava amb una reserva pressupostària, aquesta es proposarà que passi a les diverses activitats de foment i promoció artística i cultural de la ciutat fins a final d´any, que puguin donar-se.


Abans de l'era cristiana ja consta l'existència de Paithan com a lloc important. Claudi Ptolemeu l'esment com a capital de Pulumayi II, el rei andhra (vers 138-170); després de la caiguda dels andhra al segle III no es tenen notícies certes però se suposa que va passar als chalukyes al segle vi i hi van governar força temps. El segle VII el peregrí xinès Hiuen Tsiang va visitar les coves d'Ajanta, quan era rei Pulikesin II; vers el 760 els rashtrakutes van derrotar els chalukyes; el rei rashtrakuta, Krishna I, va construir el temple tallat a la roca de Kailas a Ellora. Enderrocats els rashtrakutes el 973, els chalukyes foren restaurats; els yadaves o seunes foren els seus feudataris; es coneix el nom de molts sobirans del segle IX però fins al 1187 no es va establir el govern de Bhillama I amb capital a Deogiri. Va morir en lluita amb el sobirà hoysala el 1191 però el seu net Singhana va estendre el regne de Khandesh al nord, fins a Mysore al sud; va envair també Gujarat i reividnidvaca haver conquerit quasi tota l'Índia.\nEl 1294 Ala al-Din Muhammad Shah I Khalji, després emperador (1296-1316) va envair Dècan, va derrotar el rei Ramchandra, el darrer rei yadava independent, prop de Deogiri, i el va opbligar a pagar tribut. Com que el tribut no arribava l'eunuc Malik Kafur fou enviat a la zona el 1307 i Ramchandra es va sotmetre altre cop; el seu fill i successor tampoc pagava i es va enviar una nova expedició: el 1318 el darrer rei Harpal, fou executat i la dinastia yadava suprimida.\nFou part del sultanat de Delhi fins al 1347 quan va quedar en mans de la nova dinastia bahmànida establerta al Dècan; el 1499 va quedar en mans del sultanat d'Ahmednagar. El 1600 Ahmednagar va caure en mans del príncep mogol Daniyal, després de matar a Chand Bibi; Malik Ambar, el ministre del sultanat, va dirigir la resistència durant anys el 1610 va fundar Kharki (que després fou Aurangabad en honor d'Aurangzeb), on va establir la seva residència. Mort Malik Ambar el 1626, Ahmedngar i Aurangabad no van tardar a passar als mongols (1636).\nCoves d'Ajanta, amb 29 figures budistes, jainistes i bramàniques, i exquisides pintures.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Districte_d%27Aurangabad_(Maharashtra)&oldid=28156013»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 31 ago 2021 a les 14:52.


Aquest dissabte va tenir lloc la quarta bicicletada reivindicativa per una mobilitat sostenible i segura a Igualada. Es van triplicar els participants de la darrera edició de gener i es van sumar 150 ciclistes urbans de totes les edats, que van fer visibles les seves reivindicacions, sempre mantenint les distàncies necessàries. El circuit va començar de l'escola Dolors Martí i Badia, va passar per l'avinguda Catalunya i per diferents carrers del polígon i per acabar al Parc Central.\nLes reivindicacions del col·lectiu són "una mobilitat més sostenible i segura a la ciutat d'Igualada: que les escoles tinguin un bon accés per arribar-hi amb bicicleta de manera ràpida i segura, millorar les connexions entre municipis i barris de la ciutat, les interconnexions entre els principals equipaments de la ciutat, millorar i incrementar els carrils bici actuals i incrementar els pàrquings per bicis i fer-los més segurs".\nLes bicicletades les organitza Igualada pel Clima (Fridays for Future Igualada), Ciclistes urbans d'Igualada i Igualada Ciutat Bici, i estan obertes a tots els ciutadans que volen i reclamen un canvi en el model de mobilitat de la ciutat d'Igualada. Les bicicletades reivindicatives tindran lloc cada mes, i la següent serà el dissabte 13 de març a 2/4 de 12. D'aquí a poc temps es farà públic el circuit i el punt de sortida, es podran seguir les convocatòries, a Twitter @igualadapelclima, @CiclistesUrbIGD o bé a Instagram Fridaysforfuture.igualada, o Ciclistesurbansigualada.\n2 Igualada, en números vermells 4072 lectures\n5 Un jove de Calaf mor ofegat al pantà de la Llosa del Cavall 1975 lectures\n8 Més de cent persones confinades a Piera 1556 lectures


[Joan Laporta] En primera persona (article de benvinguda al seu web)\nJaume el 01/03/10, 10:11 pm\nLa posada en marxa d'aquest lloc web té dos reptes principals que confio que començarem a assolir des d'avui mateix. En primer lloc, disposar d'un espai des d'on fer-vos partícips dels meus pensaments com a ciutadà de Catalunya i, en segon lloc, copsar també les vostres opinions i reflexions sobre el nostre país.\nGràcies a les noves eines que ens proporcionen les tecnologies de la comunicació i la informació, tenim l'oportunitat de compartir plegats els neguits que planen sobre el futur de tots nosaltres. En cap cas aquest espai virtual substituirà el contacte personal amb tots i cadascun dels que coincidim que Catalunya necessita assolir la seva plenitud nacional el més aviat possible. Aquest, per tant, és un esgraó més per avançar en la construcció d'una Catalunya plena. En la construcció d'un Estat propi que només amb la decisió i fermesa de tots els que ens estimem aquest país podrem fer possible.\nHa arribat el moment de prendre decisions valentes. De mirar cap al futur amb optimisme. De deixar-nos estar de brindis al sol i de caminar d'una vegada per totes i amb pas ferm cap a la nostra llibertat. Estic convençut que des d'Internet podem començar a teixir el projecte que ens ha de dur als nostres objectius.\nConfio que per mitjà d'aquest lloc web, totes i cadascuna de les vostres aportacions tindran el ressò que es mereixen. Aquest no és un projecte personal, tot i que molts així ho volen vendre. Aquest web, per tant, és un pas més per avançar i fer possible el model que necessitem per al nostre país. Aquest lloc web és, en definitiva, el punt de trobada de tots aquells que compartim el somni d'una nació catalana amb Estat propi.\nDes d'avui amb aquesta nova eina podrem comunicar-nos de forma directa, dient les coses pel seu nom. Amb el respecte que es mereixen totes les persones i totes les nostres institucions, naturalment, però sense renunciar a aixecar la veu quan agredeixin els nostres drets i llibertats. Des del lloc web i des de diverses xarxes socials com Facebook, Twitter o YouTube, ens mantindrem permanentment comunicats. Diuen que parlant la gent s'entén. Doncs som-hi!. Els censors i la caverna mediàtica aquest cop no podran ni tergiversar ni diluir les nostres opinions i els nostres objectius compartits.\nEspero que a partir d'avui tots els que ens estimem Catalunya i creiem que ha arribat l'hora de fer un gest valent ens trobem en aquest web. Tots hi sou benvinguts.\nRe: [Joan Laporta] En primera persona (article de benvinguda al seu web)\nSinuhé el 02/03/10, 10:14 am\nDel Laporta hi ha coses que m'agraden i altres que no. A vegades no m'agraden les seves formes, però sempre m'ha agradat la seva empenta. Suposo que és una barreja d'allò tant català que en diem seny i rauxa, a vegades amb més rauxa que seny, però potser ja ha arribat l'hora de deixar-nos emportar per la rauxa, doncs el seny no ens ha portat enlloc.


Marta Peñarando aconsegueix la medalla de plata i la plaça a l’Estatal ·\nUna nova palista de Ripollet s’ha colat entre els millors d’Espanya aquest cap de setmana. El Club Tenis Taula Ripollet va participar amb set palistes en el Torneig Nacional Classificatori els dies 7 i 8 de desembre, disputat a Boadilla del Monte, Madrid.\nEl millor resultat el va signar Marta Peñarando, que va aconseguir la medalla de plata en categoria juvenil que, a més, li permet guanyar una plaça per al Torneig Estatal que es disputarà a Valladolid del 21 a 23 de febrer. Peñarando serà la vuitena palista que representi al club ripolletenc en el prestigiós torneig nacional després de les classificacions assolides pels seus companys en el zonal.\nEls altres integrants de la comitiva ripolletenca. que va estar capitanejada per l’entrenador Ramón Argenté, van ser Martí Berenguer, Pau Barceló, Joel Gandullo, Pol Moreno, Nurjan Vilallonga i Judith Gutiérrez. Malauradament cap d’ells va poder assolir bitllet pel torneig nacional.\nPrevious: Quatre podis del Gimnàs Gali en un torneig internacional de karate\nNext: Carlos Sánchez debuta amb la selecció espanyola\nFerran Rigat 19 Maig 2020 442


Ajuntament i Generalitat es reuneixen amb Cathay Pacific a Hong Kong – Barcelona al Día\nL’objectiu de la trobada ha estat explorar la possibilitat que el nou vol directe entre Hong Kong i Barcelona, que operarà entre el juliol i l’octubre d’enguany, pugui convertir-se en un vol regular durant tot l’any.\nDesprés de la trobada, el segon tinent d’alcalde de l’Ajuntament de Barcelona, Jaume Collboni, ha assegurat que “una ciutat oberta com Barcelona vol connectar-se al món. Amb Cathay Pacific hem treballat la possibilitat d’un vol regular tot l’any. Una ciutat connectada significa més oportunitats pel nostre ecosistema emprenedor i ocupació de qualitat”.\nDe la seva banda, el conseller Baiget ha assegurat que “un dels principals objectius que tenim com a societat és estar connectats directament amb la major part de capitals del món: Hong Kong ho és, i fins ara no hi havia un vol directe amb Barcelona”. “És una notícia que hem de celebrar”, ha destacat, subratllant que amb aquests mesos que hi haurà el vol directe “els resultats creiem que justificaran una aposta més ferma per Barcelona”.\nCathay Pacific és una de les companyies líders a l’Àsia, en nombre de passatgers i càrrega aèria. La ruta Barcelona-Hong Kong d’aquest estiu (entre el 2 de juliol i el 28 d’octubre) és l’única operació contínua durant la temporada que uneix aquestes dues regions, en aquest cas a través de quatre vols setmanals amb el nou A350-900.\nBarcelona, amb un 44.3% del total de trànsit entre l’Estat espanyol i l’Àsia, és el principal punt d’origen i destinació de l’Estat. Cada any, més de 60.000 passatgers volen de manera indirecta entre Hong Kong i la capital catalana a través d’altres aeroports del món, amb un creixement anual ponderat d’un 15% en els últims 5 anys.


Almenys 20 morts a les Filipines arran d'un enfrontament entre l'Exèrcit i una secta cristiana\nEl tiroteig començà quan la Policia entregava una ordre de detenció a un dels membres per intent d'assassinat\nAlmenys 20 persones moriren en un enfrontament entre les Forces de Seguretat de les Filipines i membres d'una secta cristiana a la província de Bukidnon, a l'illa de Mindanao, a uns 880 quilòmetres al sud de Manila, informaren ahir fonts militars.\nEl tiroteig s'inicià després que la Policia tractàs d'entregar l'horabaixa de divendres passat una ordre de detenció contra un dels integrants de la secta Tadtad per intent d'assassinat i que estava en el poblat de Pangantukan, al costat d'altres fanàtics religiosos armats.\nEn el combat que sorgí després de negar-se el grup a entregar un dels seus integrants, resultaren morts 16 membres de la secta, entre ells el sospitós, identificat com Roberto Madrina, i 4 soldats.\nEls supervivents del grup, que segons la Policia fugiren amb un nombre indeterminat de ferits poc després de l'enfrontament, són perseguits per unitats militars, indicà ahir el portaveu en funcions del Comandament Sud de l'Exèrcit, el capità Charlemagne Batayola.\nL'enfrontament es produeix després que les Forces Armades ordenassin la detenció de membres de grups de «vigilants» que portaven armes sense permís. El Tadtad és un grup de fanàtics religiosos cristians creat en la dècada dels 60 per lluitar contra la guerrilla separatista musulmana a Mindanao i que solen anar armats amb matxets.


Política de galetes - Judith Antolín\nUna galeta o cookie és un fitxer que es descarrega en el teu ordinador a l’accedir a determinades pàginas web. Les galetes permeten a una pàgina web, entre altres coses, emmagatzemar i recuperar informació sobre els hàbits de navegació d’un usuari o del seu equip i, depenent de la informació que continguin i de la forma en què utilitzi el seu equip, poden utilitzar-se per reconèixer a l’usuari o per guardar opcions que l’usuari ha triat (llengua, colors, etc…).\nAquesta pàgina web utilitza diversos tipus de galetes amb l’única finalitat de millorar la navegació de l’usuari en aquest lloc web, sense cap tipus d’objectiu publicitari o similar. Totes les galetes, excepte les fetes servir per Google Analytics, són temporals i desapareixen en tancar la sessió. A continuació s’identifiquen les galetes que estan sent utilitzades en aquest portal així com la seva tipologia i funció:\nSeguir navegant: Pots ignorar aquesta informació i prosseguir amb la navegació normal pel web. En aquest cas, l’avís es tornarà a mostrar la propera vegada que entris al web fins que cliquis al botó d’acceptar.


Gaudeix del Dia Internacional del Petó lluint llavis a tot color - FÒRUM.ad\nGaudeix del Dia Internacional del Petó lluint llavis a tot color\nOn: 14/04/17 8:25\nFeliç Dia Internacional del Petó! Visquin tots els petons del món! Els ràpids, els improvisats, els intensos, els de pel·lícula, els que esperaven fa molt de temps ser donats… Visca l’arxiconeguda cançó de “Bésame mucho” de la compositora mexicana Consuelito Velázquez, i el desig d’El Canto del Loco que “tots els matins li despertin petons”. Si ets una amant d’aquests mims i adores el món beauty, sabràs que els petons saben millor quan presumeixes de llavis a tot color. Gaudeix de les nostres propostes per a aquest dia.\nSi adores el confort d’un bàlsam hidratant, però no vols renunciar ni al color ni a la brillantor, t’encantarà el Dior Addict Lacquer Estic de Dior. Es tracta d’una laca de llavis que aconsegueix un color intens durant hores mentre que aporta la hidratació ideal als teus llavis.\nPer petons radiants, també pots utilitzar el Rouge Coco Gloss de Chanel, de textura gel no enganxosa que aconsegueix uns llavis ultrabrillants tenyits a tot color. Disponible en 23 tons. El seu preu: 31 €\nPetons amb pressa\nCaminem corrent d’un lloc a l’altre, però sempre hi ha temps per als petons i per donar-los amb uns llavis d’infart. No tens excusa!\nDescobreix la rapidesa amb què tenyeix els teus llavis l’Art Estic Liquid Lip, de Bobbi Brown. Només cal prémer suaument i distribuir el líquid pels llavis per lluir un somriure hidratada i perfecta durant tot el dia. A més, la seva textura és cremosa i lleugera per sumar-li vida als teus llavis. Disponible en una gamma de 16 tons (Nudes, brillants i intensos). El seu preu: 28 €\nTambé per fer petons amb presses, et poden interessar els labials Artist Acrylip de Make Up Forever, la fórmula està composta per un 50% d’oli vegetal de ricí, que potencia la intensitat del color. La seva textura fina hidrata i reconforta els llavis mentre aconsegueix un resultat impecable de color. Disponible en 10 colors, que poden barrejar-se, per crear una paleta infinita de tons. [Exclusiu a Sephora, 22 €]\nPetons molt mates\nSi penses que hi ha petons que brillen per si sols, que no els fan falta els centelleigs dels labials, decanta’t pels tons mats, que tant han regnat en les últimes temporades i potser caus rendida als Pure Color Love d’Estée Lauder. Aquesta nova col·lecció de barra de llavis ofereix una infinitat de tons i 4 acabats (Ultramate, Efecte perlat, Metal·litzat i Cremós). Perquè ja saps, no sempre vénen de gust els mateixos petons. El seu preu: 25 €\nAltres opció per a les amants dels labials mates és la col·lecció Velvet Mattes Lipstick de Max Factor, que no recorda que l’absència de brillantors en el nostre somriure no està renyida amb la sensació de suavitat i hidratació que els nostres llavis necessiten. El seu preu: 11,99 €\nI ara… A BESAR!\nPrevious Post: Portuguesos, perjudicis: ¿Exclusió o autoexclusió?\nNext Post: Exposició per conèixer el paper dels senyors de Caboet en els origens d’Andorra i de la llengua catalana


Notícies d'ANC Horta-Guinardó: Opìnió: "Les contradiccions de Podem i CSQP", per Leonci Petit Torner\nJosep M Armengou i Iglésias 30 de juny de 2017 a les 10:18\nPenso que ľerra profundament, Petit. No cal donar cap lliçó de democràcia als Comuns. Cap ni una. Ho demostren dia a dia i ja ho comprovarà vostè mateix a ľhora del referèndum. Quant a ľarrelament de cadascú al propi país, és ofensiu el que diu. I no afavoreix pas la causa alliberadora.\naetrof 30 de juliol de 2017 a les 20:47\nUna cosa remarcable és que els efectes que provoquen les decisions i consignes dels Comuns-Catsqp-ICV-EUiA-Podem... són els mateixos que provocà el lerrouxisme, és a dir que sigui derrotat el progrés social i que triomfi el nacionalisme hispànic. Al cap i a la fi en tots dos casos són pseudoradicals fent bandera de la lluita social per a anular al moviment social transversal que realment sí que implementa les llibertats i sí que canvia les estructures.


Isabel-Clara Simó guanya el 49è Premi d'Honor de les Lletres Catalanes · Tribuna.cat\nDimecres, 18 de de gener del 2017 | 09:53\nIsabel-Clara Simó, Òmnium, Cultura,\ntal com ha manifestat el president d'Òmnium Cultural, Jordi Cuixart. La bibliografia d'Isabel-Clara Simó és extensa i present en narrativa, narrativa juvenil, poesia, teatre, assaig, guions per a la ràdio i la televisió, traduccions i articles a la premsa. Per segon any consecutiu, el premi reconeix una narradora i en aquest sentit Cuixart ha considerat que això "posa de manifest que la literatura catalana gaudeix de bona salut en el camp de la ficció literària, i que les dones hi tenen un paper destacat". El president d'Òmnium també ha afegit que el reconeixement és als referents intel·lectuals en l'àmbit de la cultura: "Són un pilar cultural, referent de país; ells simbolitzen que venim de lluny."\nCarles Solà, membre del jurat, ha justificat la decisió posant en valor la dedicació diària d'Isabel-Clara Simó durant 40 anys. Simó, al seu torn, ha agraït el reconeixement i ha admès que moltes vegades havia manifestat que no sentia com a recíproc el seu amor als Països Catalans i amb el Premi d'Honor "veig que l'amor és mutu". La guanyadora també ha presentat el Premi d'Honor com el Premi Nobel català i ha conclòs considerant la literatura "no com un útil sinó com un art."\nL'acte de lliurament del Premi d'Honor de les Lletres Catalanes -dotat amb 20.000 euros- serà el proper dilluns 20 de febrer al Palau de la Música Catalana en una gala ideada expressament per a l'ocasió.


IES Manacor | Garangola 2015\nHome departament català Garangola 2015\nGUANYADORS DE LA GARANGOLA 2015!!!\nLa Garangola és un concurs adreçat als alumnes de primer de Batxillerat que des de fa tres anys organitza l’Escola Municipal de Mallorquí de Manacor. S’estructura a partir d’una sèrie d’eliminatòries en què competeixen dos equips fins que queden dos finalistes. La dinàmica és clara i senzilla: tres concursants i cinc membres a l’equip de suport (que poden contestar amb l’ajuda de material bibliogràfic). Hi ha un dau i un bon grapat de caselles que diuen de quina temàtica s’hauran de respondre les preguntes (cultura general, literatura, esports, llengua, música, cultura popular). A més, hi ha dues caselles de comodí i dos Perd el torn (aquestes últimes són les preferides d’en Llorenç). Guanya l’equip que aconsegueix completar primer el panell amb totes les respostes correctes i quan un equip no encerta, l’altre agafa el relleu.\nSi deixam de banda les qüestions de forma, podem parlar del que ens interessa:\n1. Enguany hi han participat dotze equips de tot Mallorca.\n2. Els alumnes del nostre IES que ens hi han representat han estat: Tomeu Mascaró, Lluc Servera, Llorenç Torrens, Joan Manuel Rivas, Catalina Febrer, Maria Llull, Maria Magdalena Veny, Xavier Rabanal i Antònia Pascual.\n3. Començàrem a jugar amb l’IES FELANITX com a rival: un equip que havia guanyat la primera edició, molt ben preparat, coordinat i segur. La sort (i els coneixements) ens afavoriren. Per això passarem a la segona fase.\n4. Els nostres segons rivals foren l’IES SINEU (que guanyaren l’edició de l’any passat). Hem de dir que no va ser fàcil. Però amb sort i ciència tot jugà a favor nostre, encara que algunes preguntes ens feren posar una mica nerviosos.\n5. El pròxim encontre foren dos jocs seguits. En aquest cas només havíem de fer mitja casella amb la qual cosa la sort era determinant. Jugàrem contra l’IES ALBUHAIRA (de Muro). Aquest pic guanyaren ells (direm que fou la sort però també foren els sabers i l’energia desbordant dels membres de l’equip). Ens començàrem a engrescar i, fins i tot, donàrem algunes respostes cantant (si en voleu saber més demanau-ho a en Lluc i a en Tomeu). El segon partit, el mateix dia, després de la panada per berenar que ens oferí el patrocinador, fou contra L’IES LLUCMAJOR. En aquest cas tinguérem sort i mitja. Així passàrem a la final juntament amb Muro.\n6. Dia 16 de maig a les 11 al Teatre Municipal de Manacor va tenir lloc la final amb públic i televisió: famílies, professors, polítics, etc. Ah!!! En Joan Manuel (que té una relació molt fluïda amb els llibres) va coordinar l’equip de suport; na Catalina Febrer va organitzar un viatge per poder-se botar la final i la va substituir n’Antònia Pascual (l’especialista en música i en el Castell de Bellver). Na Maria, na Maria Magdalena i en Javi ja sabien tots els llogarets de Mallorca de memòria i també el nom i els llinatges de tots els entrenadors del Reial Mallorca. VÀREM GUANYAR!!!!\n7. I ARA GAUDIM DE L’ÈXIT: tota la setmana anam de festa en festa (no donarem detalls, però estam molt contents de tanta celebració). Divendres tenim les nostres entrades reservades per anar a veure UNA JORNADA PARTICULAR a l’Auditori; a les 22’30 ens esperen a la creperia per sopar, ja que aquesta és la segona part del premi.\nTot junt ha estat molt divertit i estimulant. Ens ho hem passat beníssim i ens hem posat a prova. Ara ja vos podem dir què és un tiberi, una gonella o un aubelló; que la tendència costumista és el costumisme (era així Lluc?), que Joan Alcover va escriure Cap al tard (i que ho diuen el llibres si no es perd el tom, Joan Manuel!), que l’amo de Son Carabassa va morir anegat dins una bassa i que Tiu és … i qui era Guillem Sagrera i,… i,…i… i… que na Marga Fullana va ser campiona de no sé què (demanau-ho a en Llorenç) i nosaltres, campions de LA GARANGOLA.\nNotícies Canal 4 damunt el concurs “La Garangola”\n“Un mes, un llibre”. Maig 2022\nMiniolimpiada Biologia i Física/Química 2022\nConcurs de Poesia. Guanyadors\nConcurs d’Aula. Segon trimestre\nCategories Selecciona la categoria 1r Batxiller (11) 1r ESO (25) 2n Batxiller (13) 2n ESO (5) 3r ESO (5) 4t ESO (13) 50è Aniversari (9) altres (3) anuaris (6) apima (19) associació estudiants (4) audiovisuals (41) automoció (22) Balear Skills (1) Batxiller (31) Batxillerat Internacional (22) biblioteca (18) biologia (45) bocamolla (19) castellà (26) català (24) comerç (15) Comissió Igualtat (9) Comissió Salut (5) concurs (28) Convocatòria (44) departament (1) diari UEECO (10) educacio física (3) educacio plàstica (2) electricitat (11) erasmus (24) ESO (46) experimenta (19) filosofia (2) Fira (2) Fira FP (7) Fira Medi Ambient (10) física i química (26) FOL (5) FP (41) general (137) geografia i història (12) graduació (2) informàtica (16) llengües clàssiques (16) llengües estrangeres (35) llibre (7) matemàtiques (19) Matrícula (6) medi ambient (36) Natura en Acció (6) Normativa (2) orientació (27) portada (5) premi (16) Procés (38) projectes (2) tecnologia (3) Tràmits (30) UEECO (8)


La diputada de Joventut, Igualtat i Esports, Isabel García, ha participat en la inauguració a Sagunt de l’exposició educativa “Veig, Veig”, de l’ONGD Assemblea de Cooperació per la Pau, amb l'assistència de diversos representants del consistori i de la delegada de l’ONGD a València, Trini Blanc.\n“El contingut i la forma en què es presenten temes com la xenofòbia i el racisme ajudaran al fet que els joves coneguen la realitat i, el més important, aprenguen a entendre-la i assimilar-la, perquè les diferències són el que més riquesa dóna a la nostra societat i les actituds discriminatòries són, moltes vegades, causa de desconeixement”, ha assegurat la diputada Isabel García.\n“Veig, Veig”, una iniciativa en la qual ha col·laborat l'Àrea de Joventut, Esports i Igualtat de la Diputació de València, presenta un circuit de jocs a través dels quals els joves podran conèixer els prejudicis, la discriminació i les conductes d'assetjament, a més de reflexionar de forma col·lectiva sobre els estereotips i les actituds discriminatòries, racistes i xenòfobes.\nDurant el viatge per l'exposició, els visitants poden “reflexionar de forma activa i participativa sobre la seua forma de veure el món per a aprendre que la seua visió no és l'única possible”, segons han traslladat des de l'ONGD. Acompanyats d'un passaport-quadernet, els joves aniran anotant les seues impressions, que després els serviran per a concloure el procés d'assimilació de les situacions i les seues actituds davant aquestes.\nL'exposició es podrà visitar fins al 22 de noviembre al Museu Faller (C/ Tirant lo Blanch). Al desembre arribarà a Ontinyent i, finalment, estarà a Requena al febrer de 2017.


Benvinguda al Fòrum Innovació | Fòrum Innovació\nEl Vicerectorat d’Innovació de la UOC posa a disposició de la comunitat educativa aquesta eina amb l’objectiu d’obrir un espai d’intercanvi d’opinions al voltant d’un tema proposat per un expert o experta en l’ús de les TIC per a promoure la innovació en l’àmbit de l’educació.\nCada Fòrum Innovació estarà liderat per un expert en el tema objecte de discussió i s’iniciarà amb una sessió presencial que tindrà lloc a una de les seus de la UOC. A partir d’aquesta trobada s’obrirà un període de participació i intercanvi en xarxa que es realitzarà mitjançat el blog: Fòrum Innovació. La durada d’aquesta segona part serà de dues setmanes.\nA partir dels temes que s’hi vagin proposant podreu afegir-hi comentaris per aportar les vostres opinions, suggeriments, dubtes o crítiques al respecte.\nUs convidem a la participació dins el blog Fòrum Innovació de la UOC.


3 botons i START: Els més difícils: Yo! Noid\nEls més difícils: Yo! Noid\nAvui m'he trobat, tot buscant un videojoc difícil per a la secció, un cas ben curiós. És (o era) habitual a l'època dels 8 i els 16 bits que molts jocs japonesos ens arribessin alterats per problemes amb les llicències.\nSovint es tractava de videojocs basats en sèries animades que a Occident arribaven amb els personatges totalment canviats i una història diferent, i d'altres vegades no tenien res a veure amb cap franquícia animada, però es produïen canvis igualment, potser perquè els seus responsables ho consideraven necessari per tal d'assegurar una millor acollida per part del públic no japonès.\nEl cas que avui ens ocupa és el contrari: el 1990 Capcom va llançar al Japó el Kamen no Ninja Hanamaru, un joc de plataformes per a la NES protagonitzat per un ninja que té la missió de rescatar nens desapareguts en un parc d'atraccions. Uns mesos després el títol apareixia als Estats Units amb el nom de Yo! Noid.\nEn el cas nord-americà (de fet no va arribar a Europa) el que controlàvem era en Noid, la mascota de Domino's Pizza dels anys 80, que havia de lluitar amb unes estranyes criatures que havien conquistat Nova York. Les diferències amb l'original eren moltes, però es mantenia el motor, al seu torn heretat del Wagan Land, primer joc de la saga del mateix nom, i tots els elements s'hi mantenien, només que canviats d'aspecte. Ara veurem com era el Kamen no Ninja Hanamaru:\nAparentment són videojocs que no tenen res a veure a banda del gènere, però fixeu-vos que tot el que hi ha a l'original torna al Yo! Noid maquillat: la música és més o menys la mateixa, el falcó d'en Hanamaru esdevé un io-io per a en Noid, s'han de recollir rotlles de paper en tots dos jocs i els combats finals de cada pantalla són en tots dos casos de cartes, només que al Yo! Noid tenen a veure amb les pizzes, ja que al capdavall es va fer pensant en promoure una marca.\nEl més destacat, però, és el que feia el joc tan difícil com per aparèixer en aquesta secció: tant a la versió japonesa com a la nord-americana el protagonista mor en rebre un sol cop o quan se li acaba el temps, és a dir que no hi ha cap barra d'energia, i a sobre hem de repetir tota la pantalla quan això passa. Potser no és l'únic videojoc amb aquestes característiques, però pel que en diuen els comentaris que trobem a la xarxa queda clar que els que el van comprar el consideren tremendament difícil.\nPublicat per Moroboshi a 12:43\nEtiquetes de comentaris: capcom, Domino's Pizza, Els més difícils, Kamen no Ninja Hanamaru, nes, Yo Noid, Yo! Noid


La base brilla amb llum pròpia - Diari de Girona\nLa base brilla amb llum pròpia\nMentre que el juvenil A ha tancat la lliga a Divisió d'Honor en una meritòria quarta plaça, el Girona C va camí de l'ascens a Primera Catalana i el Peralada-Girona B té cada cop més a prop la salvació\ncarles rosell girona 17.04.2018 | 07:09\nLa base brilla amb llum pròpia girona\nAmb un 4-1, contundent i sense pal·liatius, despatxava el juvenil A del Girona El Olivar, el passat cap de setmana. L'equip que entrena Àlex Marsal posava així el punt i final a una brillant temporada. Tan bo ha estat el curs dels blanc-i-vermells com ho demostra el quart lloc a la classificació de Divisió d'Honor, la màxima categoria. Un reflex de com de bé ha funcionat una plantilla que compta amb futbolistes d'allò més interessants i que, el dia de demà, poden seguir escalant posicions si, qui sap, algun dia debutar amb els grans. El bon any del juvenil és un reflex de l'excels moment que viu la base del Girona FC, un club que no només ha fet un salt qualitatiu al capdamunt de la piràmide, sinó que també ha apostat per reforçar els fonaments. Brillen també amb llum pròpia el cadet A i l'infantil A, tots dos quarts a les seves respectives classificacions. El Girona C és líder en solitari i va embalat cap a Primera Catalana, mentre que el filial, el Peralada-Girona B ha aixecat el vol, i amb força, des que Chicho Pèlach va agafar-ne les regnes. Tot això, una setmana després que Kévin Soni augmentés la nòmina de joves futbolistes que han debutat amb la primera plantilla.\nDe tot això, i més, en parla un dels responsables de fer funcionar l'engranatge. Albert Síria, director del futbol base del Girona FC, aplaudeix el bon moment i aposta per seguir treballant perquè el planter blanc-i-vermell, a curt o mitjà termini, es converteixi en una referència no només a Catalunya, on ja ho és, sinó a Espanya. Síria, que acaba contracte aquest 30 de juny però que té la «total voluntat» de seguir, no dubta que «tots els equips» de la base han «millorat» i que la línia dels últims anys és clarament ascendent. «Hem fet passos per anar creixent. No era difícil, perquè el marge era ben gran. Amb una mica més de recursos i intentant fer les coses bé, ho hem aconseguit. Ara haurem de filar més prim, treballar i ser honrats. Volem marcar el nostre propi camí i som ambiciosos per fer-ho, tot i que tenim l'objectiu d'assemblar-nos a d'altres planters de referència», explica.\nEs felicita també per les «bones classificacions» d'un munt d'equips de la base, encara que no considera això com el que més ha de satisfer el club. «Mirar com es va a la Lliga és un error. Entenc que qualsevol estructura d'un planter professional ha de formar jugadors per al dia de demà. Això és el més important i així ha de seguir sent», diu. S'atura a valorar molt positivament l'any del juvenil, un equip «completament nou amb 14 o 15 jugadors nous» que ha funcionat a les mil meravelles. «La seva evolució ha estat boníssima, ha crescut mental i esportivament». I confessa que la temporada vinent «el 80 per cent de la plantilla acaba etapa» i que, per tant, tocarà de nou renovar-ne el vestidor. Això sí, sense tornar-se bojos ni anar a pescar a fora. «Haurem de construir un nou equip, firmant jugadors però sobretot mirant els més joves que pugen de la base». Relata també que, amb tants «bons futbolistes» és evident que «diversos equips» d'Espanya i també de l'estranger» han trucat a la porta del Girona. Ara bé, està «convençut» que la majoria, si no tots, continuaran. «Volem que creixin amb nosaltres i tenim les eines per fer-ho. Ells perceben, a més, que el nostre és un club en què es pot guanyar i, sobretot, créixer».\nUn dels noms propis del juvenil és Pedro Porro, un extrem hàbil que l'estiu passat va refusar les propostes de Bayern o Reial Madrid, entre d'altres, per venir a terres gironines. «Estem contents perquè ell va apostar per nosaltres i això diu molt de quin és el seu perfil i quina mentalitat té. Ha funcionat i és ambiciós. Té recorregut, sempre que no es relaxi i continuï treballant».\nSíria també parla del Girona C d'Àxel Vizuete, que lidera el seu grup de Segona Catalana i va embalat cap a l'ascens. «No es pot amagar que pujar és el nostre objectiu. Sí o sí. S'ha fet una plantilla per això. Estem en una posició privilegiada, encara que no ens podem relaxar». I si no es puja? «Parlar de fracassos és complicat, a tots ens espanta. Veurem com va tot», respon. I finalment, el Peralada-Girona B i els bons resultats des que hi ha en Chicho. «La seva figura ha ajudat, i molt, l'equip. És una plantilla jove en una categoria complicadíssima. S'ha fet una bona feina, però encara no està fet. L'objectiu queda pendent».


“Sapiens. Una breu història de la humanitat” de Yuval Noah Harari\nAra fa unes setmanes que s’ha publicat “21 lliçons pel segle XXI” de Yuval Noah Harari, que clou una triologia. El primer llibre d’aquesta triologia és Sapiens. Una breu història de la humanitat que ara ha tornat a les llistes dels més venuts. Yuval Noah Harari ha aconseguit captar l’interès del públic. La clau és una llenguatge proper i un afany per explicar de forma … [Read more...] about “Sapiens. Una breu història de la humanitat” de Yuval Noah Harari\nTornaràs a Alaska de Kristin Hannah és la història d’Ernt Allbright, un home transtornat per la guerra del Vietnam que fuig del mon i d’ell mateix i acaba a Alaska amb la seva família. La guerra li ha passat una factura massa elevada i l’ha convertit en un mesquí, amargat i maltractador. Tornaràs a Alaska és una història d’amor no només entre persones sinó també cap a la … [Read more...] about “Tornaràs a Alaska” de Kristin Hannah\nAbans de l’estiu es va traduir al català Fariña, l’excel·lent reportatge periodístic del periodista Nacho Carretero sobre el narcotràfic a Galícia. El llibre hauria pogut passar més o menys desapercebut si no fos que va ser censurat a causa d’un exalcalde de la zona, que al·legava que hi sortia relacionat amb el narcotràfic. Gràcies a ell, Fariña ha tingut una àmplia difusió i … [Read more...] about “Fariña” de Nacho Carretero\n“Germà de gel” d’Alícia Kopf.\nGermà de gel d’Alícia Kopf, guanyador del premi Documenta 2015, és el diari d’una dona jove amb un germà amb autisme i una autèntica passió per les expedicions polars. Dit això s’entén el títol. El llibre és una barreja entre la seva passió, la vida del seu germà i la família, la seva feina, les seves relacions i un viatge a Islàndia. El còctel de tot això és Germà de … [Read more...] about “Germà de gel” d’Alícia Kopf.


revista Mirador | L'Hospitalet de Llobregat\nPosts tagged “revista Mirador”\nPrimer capítol de “Viatge en Transmiserià” de Carles Sentís, 1932-1933\nEl llibre “Viatge en Transmiserià” de Carles Sentís es podria denominar com a indispensable per entendre la història de la nostra ciutat. Està composat de diversos articles publicats entre 1932 i 1933 a la revista Mirador; llavors Sentís tenia poc més de 20 anys, i descriu des del seu punt de vista la Torrassa, uns dels nuclis de la immigració murciana a aquella època.\nAvui transcriurem el primer capítol dels nou dedicats a la Torrassa, i si us agrada (i l’editorial m’ho permet) es podria anar transcrivint cada cert temps.\n“La capital de la Nova Múrcia\nA la Torrassa es manifesten tots els problemes de la immigració murciana, tots hi tenen cabuda: és el compendi de tots ells.\nLa Torrasa és tan murciana i quasi tan gran com a Lorca. En tot i pertot es respira el més autèntic ambient murcià. A la plaça d’Espanya, abans d’arrencar l’autobús que ens ha de dur a la Torrassa, el cobrador, murcià, repeteix amb cantarella:\n<< ¿Quién va a Murcia? Dentro medio minuto va a salir el correo de Murcia, señores.>>\nEl meu acompanyant, pertanyent a la reduïda colònia catalana de la Torrassa, accepta juguesques seriosament sobre un punt: que en tot el trajecte no sentirem ni una paraula en català. Durant tota la llarga conversa que sobre el Port Franc -esperança del murcià- sostingueren tot el camí els veïns de vehicle, no caçàrem ni una mala interjecció en català.\nApuntem unes dades, només les exclusivament imprescindibles, tan explícites que estalvien mitja columna d’explicacions: A la Torrassa hi ha actualment 22.000 habitants, dels quals 20.000 son murcians. Els 2.000 restants provenen de molts llocs; només un miler escàs són catalans. Aquests catalans viuen molt ben avinguts, tots es coneixen, tots van mig esporuguits arrambats a les parets.\nLa Torrassa, per si no ho sabeu, és un torunet que s’alça tocant a l’Hospitalet, a mà esquerra anant de Collblanc a Esplugues. És -millor, seria- un indret deliciós, ben situat i ben orejat. Anys enrrere, s’hi edificaven torretes amb jardinet, que servien a llurs estadants de lloc d’estiueig o de passar-hi les festes. Però aquesta gestació de barri d’esbargiment s’entroncà en decidir alguns propietaris, amb mires lucratives, la construcció d’unes edificacions estrambòtiques, que tributaven al fisc com cases de dos pisos i estatjaven cada una trenta o quaranta families. La construcció no era pas massa sòlida, però com que -sis o set anys enrere- hi havia demanadissa d’habitacions, el propietari, amb els deus duros mensuals de lloguer que treia de cada una amortitzava aviat els envans de maó de cantell“\nText i fotografia: “Viatge en Transmiserià” (1994) Carles Sentís. Edicions La Campana.\nEl peu de la fotografia diu: “La quitxalla podia anar vestida, de vegades, amb parracs, però són alegres i vius, i no semblen desnodrits”\nSusana López Tinc família a la Torrassa, a un bloc de pisos que originàriament tenia 3 plantes (tipus edifici de l’eixample de bcn) tot maco i espaios, sostres alts, etc… i no se en quin any, van decidir allargar l’edifici! A sobre van fer com 4 pisos més, tots més “cutres” (un d’ells on viuen els meus familiars jeje), amb una escala horrible… Vas pujant pisos i veus el canvi i flipes… Per això, sempre que hi vaig sento la història del nostre poble, i m’agrada 🙂\nL’Abans de l’Hospitalet de Llobregat (Pàgina) De 3 a 7 plantes no està malament! Van fer uns fonaments resistents! A veure si puc anar ficant més coses d’aquest llibre, he demanat permís a l’editorial,… Hi ha capítols que jo crec que son una mica, diguem xenòfobs,… però mostra un sentiment de la població catalana en vers l’onada immigratòria d’aquella època\nSusana López Bé, sobre els comentaris xenòfobs… res més lluny de la realitat actual. Pot ser serviria com una cura d’humiltat a aquells que ja no s’enrecorden que L’Hospitalet també els va acollir a ells o als seus avantpassats.\nL’Abans de l’Hospitalet de Llobregat (Pàgina) Totalment d’acord.\nJoan Font Jo he nascut a La Torrassa i els comentaris d’en Sentís sobre el barri estan marcats no només de xenofòbia, sino també del cliche anti anarquista present llavors a la Lliga, identificant CNT amb immigració murciana i analusa. De tota manera, está bé recordar com era realment l barri (de fet només ha canviat la procedència de l’immigració)\nL’Abans de l’Hospitalet de Llobregat (Pàgina) Sí, tens rao,… avui he posat un altre article de 1935 i va encara més en la línia anti anarquista. He de buscar algun text anarquista de l’època per equilibrar una mica,…\nManuel Domínguez López Compte, perquè les paraules del Sentís no només són racistes sinó que són falses. De fet, era fals que dels 22 mil habitants de Collblanc-Torrassa 20 mil eren murcians. Eren immigrants, és clar, però del camp català, del País Valencià, Aragó i també Múrcia i Almeria. Segons els cens del 1930, només el 18,5% del habitants del barri eren de Múrcia.\nManuel Domínguez López Però la manipulació no acaba aquí. Sembla que les fotos que acompanyaven el reportatge al Mirador no eren totes de Collblanc, sinó del Somorrostro o dels nuclis barraquistes que hi havia on ara hi és el Fòrum. Recordem que el senyor Sentís va entrar a Barcelona amb les tropes de Franco anys després. I ara no fem de Sentís nosaltres en la situació actual, si us plau.\nL’Abans de l’Hospitalet de Llobregat (Pàgina) Moltes gràcies pels teus apunts! No faig de Sentís, faig difusió de la visió de Sentís, una visió com dius totalment manipulada i com diu Susana, pot ser que a algú li faci pensar. Fa poc vaig trobar la revista Mirador a la Biblioteca Virtual de Prensa Historica ( http://prensahistorica.mcu.es/es/consulta/busqueda.cmd) Encara estic llegint a estones, però ahir vaig trobar al núm. 212 (23.02.1933) la resposta de Mirador a un míting que van fer els dirigents de la “Casa Regional de Murcia y Albacete” al cinema Alhambra de la Torrassa i on es queixaven del tracte rebut als textos de Sentis. A la Revista satírica “El Be Negre” al seu núm. 88 (21.02.1933) també es parla d’aquest discurs, en la mateixa línia. Fan esment de frases que es van dir, però no sé si són invenció de la revista… inclús s’inventen un “himne dels Murcians” a la pàgina 2. http://mdc.cbuc.cat/cdm4/document.php?CISOROOT=%2Fportalarca&CISOPTR=150716&REC=1 No tindràs més informació d’aquest discurs, no?\nManuel Domínguez López Evidentment que no ho deia per tu. S’ha de parlar de Sentís i del que va escriure. El Joan Camós li va dedicar algunes pàgines en el seu llibre sobre la Repúblca a l’Hospitalet (1986) i la part més important d’un article l’any passat. El que vull dir és que hem d’aprendre de la manipulació i la falsedat que va fer aquest fatxa que va acabar ajudant als franquistes a imposar-nos a tots plegats la dictadura. Ara no hi ha una situació amb algunes semblances?\nManuel Domínguez López Adjunto l’enllaç amb l’article del Joan Camós: http://www.celh.cat/zonaprivada/contenidos/L%60HOSPITALET%20I%20LA%20IMMIGRACIÓ.%20CATALANISTES%20I%20ANARQUISTES%20ALS%20ANYS%20TRENTA.pdf\n25 Mai 2010 | Categories: Anys 30, Barraquisme, II República, Immigració, La Torrassa | Tags: "Casa Regional de Murcia y Albacete", Carles Sentís, cinema Alhambra, CNT, El Be Negre, immigració murciana, Joan Camós, la Lliga, Lorca, Nova Múrcia, Port Franc, revista Mirador, Viatge en Transmiserià | Deixa un comentari


Vi dolç de color ambre. Envelliment tipus solera, mixturant diferents collites amb un 5% de la bóta mare, del 1860.\nDolç solera / 100% Garnatxa roja\nPREU:38,50.-€ / ampolla 50 cl.\nPresentació en caixa de fusta de 3 ampolles de 50cl\nPlantació vinya: Any 1961.\nProducció de la vinya: 23,40 hl / ha.\nProducció ampolles: 1.280\nEl nom d'INO serveix per a denominar aquest vi dolç de qualitat extrema.\nINO, va ser la que va fer de mare al Déu Dionís, així com el contingut de la nostra bóta mare de 120 litres, que conté una solera del 1860.\nUn 5% d'aquesta valuosa solera contribueix a la composició del nostre vi dolç, elaborat amb raïms de la varietat Garnatxa Roja (no Garnatxa negra, varietat autòctona de l'Empordà).\nVerema manual, recollida en caixes petites. Es desrapa el raïm i es posa en dipòsits inoxidables (6-8 hores) a 10ºC de temperatura. Només s’extreu el most en flor i s’inicia la fermentació a 14ºC en un dipòsit inoxidable. A 1060 de densitat, s’hi afegeix alcohol vínic, per tal de parar la fermentació. S’aboca en bótes velles de roure francès (tipus châteaux), on es barreja amb altres vins dolços elaborats de la mateixa manera, però de collites anteriors. Cada vegada que s’omplen les bótes, es nodreix afegint-hi un 5% de la solera de la bóta mare, del 1860.\nVi dolç de color ambre, de considerable complexitat aromàtica. S’hi combinen els aromes de fruita, amb sensacions oxidatives, de ranci i d’espècies, originades per l’envelliment tipus solera, mixturant diferents collites amb un 5% de la bóta mare, del 1860.\nMolt ben estructurat en boca. Sorprèn el seu equilibri i complexitat, que recorda un viatge al passat. L’alcohol vínic és mol ben mixturat, confitat, sobretot a causa de la paciència esmerçada en la cerca per aconseguir la màxima expressió quan el vi es trobi en el paladar.\nIdeal per acompanyar foie, fruits secs i xocolata. Perfecte la combinació amb formatges blaus.\nAmpolla de 50 cl.


EXPERIMENTEM AMB PINTURA I TOVALLONS\nA 2n hem fet un experiment amb pots de pintura de tres colors i tovallons! Què passarà?? Haurem d’esperar uns dies…\nFotos"Experimentem amb pintura i tovallons"\nPublicat per Escola Santa Coloma a 0:39 Cap comentari:\nFEM EDUCACIÓ FÍSICA\nDurant les últimes classes d’educació física, l’alumnat de 2n de primària, han estat treballant el transport a través de la cooperació. Ho hem fet a partir de diferents materials, i en algun cas no ens ha calgut cap material perquè hem fet servir el nostre propi cos.\nLes activitats les hem fet en forma de relleus, i hem treballat la força, l’equilibri, i sobretot la COOPERACIÓ amb el company.\nEn altres jocs, hem treballat a partir de grups reduïts, on l’objectiu era treballar a favor del grup.\nS’ho han passat molt bé i a més, hem pogut veure com molts alumnes es responsabilitzen per l’èxit del seu equip i no l’èxit individual!\nFotos " Fem educació física"\nPublicat per Escola Santa Coloma a 4:10 1 comentari:\nBenvolgudes famílies, recordeu que els dies 8 i 9 de desembre l'escola romandrà tancada.\nPublicat per Escola Santa Coloma a 3:51 Cap comentari:\nPublicat per Escola Santa Coloma a 5:07 Cap comentari:\nPublicat per Escola Santa Coloma a 4:54 Cap comentari:\nPublicat per Escola Santa Coloma a 0:26 Cap comentari:\nTALLLERS 1r TRIMESTRE\nPublicat per Escola Santa Coloma a 1:20 Cap comentari:\nLA CLASSE DEL LEGO\nAquest any el projecte de l’escola és sobre el jocs de taula, d’ordinador, tradicionals... Nosaltres vam decidir ser la classe del Lego i decorar la porta de la nostra aula amb una construcció d’aquest joc que tant ens agrada.\nFotos "Decorem la classe"\nPublicat per Escola Santa Coloma a 1:19 Cap comentari:\nELS ANIVERSARIS DEL MES D'OCTUBRE\nDurant el mes d’octubre hem celebrat l’aniversari d’alguns companys de la classe. Ja tenim set anys! Felicitats!\nPublicat per Escola Santa Coloma a 1:17 Cap comentari:\nLa June i el Lucas ens han portat i ensenyat el que han fet amb la Maleta Viatgera!\nEns va agradar moltíssim! Aquí teniu unes fotos d’allò que van fer.\nTenim moltes ganes de seguir veient les coses que fan els companys i les companyes de la classe amb aquesta maleta…. Fins la propera!\nLa Maria i el Rubén ens van ensenyar tot el que van fer amb la maleta!\nEl llibre de crear manualitats els hi va encantar, mireu quines coses tan boniques han fet!\nEns encanta la maleta, encara queden moltes més sorpreses…\nPublicat per Escola Santa Coloma a 4:15 Cap comentari:\nTal i com es va informar el passat dimecres hi ha un canvi de data, per part de l'Ajuntament, del concert de Nadal. Així doncs, finalment, el concert serà el DIMECRES 21 DE DESEMBRE de 2016.\nPublicat per Escola Santa Coloma a 3:54 Cap comentari:\nSIMULACRE D' EVACUACIÓ\nUs informem que el passat dimecres 19 d'octubre vam fer el simulacre d'evacuació i va sortir molt bé.\nPublicat per Escola Santa Coloma a 3:59 Cap comentari:


Sostre Cívic i l'EMU promouen un edifici d'habitatges en règim cooperatiu - Teleponent\nInici Societat Sostre Cívic i l’EMU promouen un edifici d’habitatges en règim cooperatiu\nSostre Cívic i l’EMU promouen un edifici d’habitatges en règim cooperatiu\nL’Empresa Municipal d’Urbanisme (EMU) i la cooperativa Sostre Cívic han signat aquest dilluns un conveni per promoure un edifici d’habitatges a Lleida en règim cooperatiu al carrer Enric Roca Peralta, al barri de Ciutat Jardí.\nEs tracta d’una iniciativa social pionera a la capital del Segrià mitjançant la qual l’EMU cedirà el dret de superfície del sòl a Sostre Cívic.\nEl tinent d’alcalde i regidor d’Habitatge i Transició Ecològica, Sergi Talamonte, ha explicat que la finalitat és proveir habitatges per cobrir les necessitats no ateses suficientment pel mercat, i perquè els cooperativistes puguin accedir a un habitatge “digne, estable i assequible”, per donar compliment al que estableix la normativa del Dret a l’Habitatge.\nTalamonte ha destacat que és el primer edifici d’habitatges d’aquestes característiques que s’impulsa a la ciutat de Lleida.\nEl tinent d’alcalde i president de l’EMU ha ressaltat que “l’habitatge cooperatiu és una mostra de les diferents accions que l’equip de govern porta a terme per canviar les polítiques públiques d’habitatge” i “implantar un model que realment atengui les necessitats residencials a la ciutat”.\nEn aquest sentit, ha posat de relleu el treball en xarxa que s’està intentat desplegar, amb entitats, col·lectius i empreses del sector de l’habitatge, “per actuar en l’entorn d’una econòmica justa i social”.\nEn aquest model, la titularitat de la propietat és col·lectiva i recau en la cooperativa, i les persones sòcies tenen la cessió d’ús dels habitatges cooperatius indefinidament o per un període molt llarg de temps.\nEls habitatges cooperatius seran qualificats de protecció oficial (HPO). Sostre Cívic farà l’estudi previ de la seva viabilitat i l’EMU constituirà un dret de superfície a favor de la cooperativa per a la promoció, construcció i gestió d’un edifici d’habitatges.\nLes parcel·les preveuen un nombre màxim de 25 habitatges amb un termini de vigència del dret de superfície de 75 anys, a comptar des de l’endemà de l’atorgament de la pertinent escriptura pública de constitució del dret de superfície.\nSostre Cívic és una Cooperativa Integral d’habitages i persones usuàries en règim de cessió d’ús, sense ànim de lucre i d’iniciativa social, que entre altres finalitats té les de millorar l’accés a l’habitatge mitjançant la construcció, rehabilitació, conservació i administració d’habitatges, locals i edificacions per a l’aprofitament i benefici dels seus associats “a partir d’un model més just i assequible d’accés i tinença, no especulatiu, i alineat amb els principis de l’economia social i solidària”.\nAtesa la personalitat de l’adjudicatària, el dret de superfície serà a títol onerós, per un preu inferior a la seva valoració, mitjançant una contraprestació consistent en l’obligació de pagament d’un cànon de 500 euros anuals per part de la superficiària a l’EMU.\nLa cooperativa Sostre Cívic durà a terme la promoció i construcció dels habitatges i a tal efecte es compromet a elaborar estudis previs i de viabilitat econòmica i financera del projecte en el termini de sis mesos a comptar des de la signatura del conveni, i prèviament a la signatura del contracte de constitució del dret de superfície.\nTractant-se d’habitatges de protecció pública, la condició per accedir a un habitatge serà estar inscrit en el registre de sol·licitants d’habitatges de protecció oficial, sense perjudici que les parts, de mutu acord, puguin establir altres condicions d’accés per part dels sol·licitants.\nA més, Sostre Cívic adjudicarà els habitatges entre els seus socis, que hauran d’estar inscrits al Registre de Socis Expectants, d’acord amb procediments que regeixen els estatuts socials de la cooperativa. Els habitatges es destinaran única i exclusivament a residència habitual, i en cap cas es podran destinar a segona residència o a altres usos.\nArticle anteriorTalarn demana al govern espanyol permetre als ajuntaments utilitzar els seus estalvis\nArticle següentCreu Roja desplega 4 agents de salut a Tàrrega per sensibilitzar als joves davant la covid-19


UD Taradell - El club homenatja Jaume Freixas i posa punt i final a la temporada 2014-2015.\nEl passat divendres, el camp de la Roureda, es va omplir de gom a gom per celebrar el final de temporada. Una jornada familiar, organitzada per la junta directiva sortint i l'entrant, pretenia començar a donar peu al nou model de club de la nova junta directiva de fer un club més familiar.\nL’acte va començar a les 7 de la tarda, on els equips de futbol formatiu feien diferents partits entre si mateixos. Seguidament, el club va convidar a un entrepà de botifarra a tots els jugadors, familiars, socis i gent que forma el club. Tots els jugadors dels equips van sopar junts, per taules.\nUn cop acabat el sopar, es va fer l’acte de clausura de la temporada. En primer lloc, es va fer el traspàs de juntes. Primer, va baixar la junta sortint i en nom de tots, Toni Atència, va dedicar unes paraules al públic. Atència va afirmar que “tanquem una porta que vam obrir fa cinc anys, hem intentat fer-ho bé, a vegades ens n’hem sortit, a vegades, no”. Va tenir el record per Jordi Trilla i va agrair a totes les persones que “que han col·laborat en el club" igual que les famílies dels propis components.\nSeguidament, es va presentar la nova junta i va explicar que la formació seria amb quatre àrees. L’àrea de Gestió, formada per l’Albert Pujol i en Josep Galles, l’àrea Esportiva, formada per en Pep Parés, en Santi Fuentes i en Joan Puig, l’àrea Social, formada per l’Anna Rovira i l’Ita Roset, i finalment l’àrea de manteniment, formada per en Lluís Reig, en Pep Rafart, en Pep Casals, en Jordi Font i l’Isidre Sayós. Albert Pujol, nou president de la UD Taradell i en representació de la junta, va dir que “comencem, no ho hem fet mai, us demanem disculpes anticipades i estem oberts a millorar i a parlar per si hi ha qualsevol queixa, perquè parlant la gent s’entén”.\nA continuació, va venir la part més emotiva, un homenatge a Jaume Freixas, ‘en Farines’, una persona que ha estat vinculada a la UD Taradell en els darrers 50 anys. Des del club es va preparar un video amb entrevistes amb exjugadors taradellencs: Francesc Pladevall, Josep Clusellas, Heribert Torres, Jordi Peipoch, Joan Brussosa, Joan Morcillo, Jordi Morató, Ferran Vilaró, Joan Solà, Josep Valverde ‘Karra’, Ito Mercader, Josep Maria Freixas, Dani Prat, Josep Antoni Parres, Joan Vilamitjana, Núria Canó, Arantxa Serra, Laia Miralpeix o Lluís Codina van ser alguns dels jugadors/es que en aquest vídeo van parlar de la figura d’en Jaume Freixas, tant de la seva vessant futbolística com la més humana. També en van parlar la seva família, la Rosa, la seva dona, en Jordi i l’Albert, els seus fills, i l’Oriol, la Lioba i l’Arnau, els seus néts. Fins i tot el mateix protagonista va parlar en aquest emotiu vídeo on va reconèixer que el camp de futbol i el Taradell “havien estat la seva segona casa”.\nDesprés del vídeo, Freixas, acompanyat de les autoritats municipals i dels membres de la junta sortint i l’entrant, van descobrir una placa que posa: “No som un club gran, però entre tots podem ser un gran club”, una de les frases més conegudes dels darrers anys que havia sortit de la boca de Freixas. Emocionat i pràcticament sense paraules, Freixas va destacar que ”la veritat és que els jugadors han dit que s’ho havien passat bé però el que s’ho ha passat més bé he estat jo, he tingut moments molt grans i encara els tinc”. Va afegir que “s’ho mereix molta gent que em va ajudar, el que puc dir és que no n’he sabut mai de jugar a futbol i he disfrutat més jo que tota la gent que he entrenat, he estat molt feliç, la família m’ha acompanyat i he estat en un club que ja és un gran club”. L’alcalde, Lluís Verdaguer, va destacar la figura de Freixas i li va dir que “has fet tots els papers de l’auca, has tingut moltes generacions i de tot tipus a les teves mans i els havies pogut controlar, i amb alguns segur que no va ser gens fàcil”. Va afegir que “quan veia les imatges tenia la sensació que estava escoltant una colla d’alumnes que parlaven del seu gran mestre”.\nEl video, es publicarà a la web d'aquí uns dies.\nCrònica: UD Taradell / Ràdio Taradell.


Pròxima FM » Avís legal\n1.1 Les presents Condicions d'Ús regulen l'accés i utilització per part de qualsevol usuari de les pàgines que integren el domini web proxima.cat accessible a l'adreça, propietat de Pròxima FM, http://www.proxima.cat , així com els continguts i serveis que s'hi s'inclouen.\n1.2 PròximaFM es reserva la facultat de realitzar, en qualsevol moment i sense necessitat de previ avís, qualsevol modificació o actualització dels continguts i serveis del web, de les Condicions d'Ús i, en general, de tots els elements que integren el disseny i configuració del seu web.\n1.3 L'usuari accedeix al web sota la seva exclusiva responsabilitat. Els continguts i serveis tenen com a finalitat exclusiva la difusió d'informació sobre les activitats desenvolupades per PròximaFM.\n1.4 PròximaFM no garanteix l'absència de virus o d'altres elements lesius que puguin causar danys o alteracions al sistema informàtic, als documents electrònics o als fitxers de l'usuari d'aquest lloc web. En conseqüència, PròximaFM no respon pels danys i perjudicis que aquests elements puguin ocasionar a l'usuari o a tercers.\n1.5 Qui utilitza aquest lloc web, ho fa pel seu propi compte i risc. PròximaFM, els seus socis, col·laboradors, empleats i representants no es responsabilitzen dels errors o omissions que puguin tenir els continguts aquest lloc web o altres continguts als que es pugui accedir a través seu. PròximaFM, els seus socis, col·laboradors, empleats i representants tampoc no poden ser considerats responsables de cap tipus de danys derivats de la utilització d'aquest lloc web, ni per qualsevol actuació realitzada sobre la base de la informació que s'hi facilita.\n© 2009-11 PròximaFM. Tots els drets reservats.\n2.1 La totalitat del contingut d'aquest lloc web, ja sigui texts, imatges, so, fitxers, continguts oferts en streaming, marques, logotips, combinacions de colors, o qualsevol altre element, la seva estructura i disseny, la selecció i forma de presentació dels materials que hi són inclosos, i els programes d'ordinador necessaris per al seu funcionament, accés i utilització, estan protegits per drets de propietat industrial i intel·lectual titularitat de PròximaFM o, en el seu cas, dels seus llicenciants, que l'usuari d'aquest lloc web ha de respectar.\n2.2 En particular, però sense limitar la generalitat de l'obligació de l'usuari expressada al paràgraf anterior, queden prohibides la reproducció, excepte per a ús privat, la transformació, distribució, comunicació pública, posada a disposició del públic i, en general, qualsevol altra forma d'explotació, per qualsevol procediment, de tot o part dels continguts d'aquest lloc web, així com del seu disseny i la selecció i forma de presentació dels materials inclosos al mateix. Aquests actes d'explotació només poden ser realitzats si s'obté l'autorització expressa de PròximaFM i sempre que es faci referència explícita a la titularitat de PròximaFM dels drets de propietat intel·lectual indicats.\n3.1 L'accés al web o el seu ús no implica una recollida de dades personals de l'usuari per part de PròximaFM. No obstant això, es comunica que, cas que PròximaFM sol·liciti dades personals, s'informarà degudament l'usuari conforme a l'establert en la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal.\n3.3 Els usuaris poden exercir els drets d'accés, cancel·lació, rectificació i oposició al tractament, ús i cessió de les seves dades, mitjançant comunicació dirigida a PròximaFM a l'adreça web@proxima.cat\n4.1 Tot enllaç, hipertextual, profund, framing, o qualsevol altre tipus de connexió virtual a través de xarxes de telecomunicació des de qualsevol lloc web o direcció URL ("Enllaços") al web, haurà de ser autoritzat per PròximaFM, i s'ha d'establir l'enllaç en tot cas a la seva pàgina inicial.\n4.2 PròximaFM desitja aclarir que els Enllaços a web de tercers que contingui el web tenen únicament una finalitat orientativa, i el seu objecte és posar a disposició de l'usuari altres fonts d'informació que puguin ser del seu interès.\n4.3 Els enllaços o links que conté aquest lloc web poden conduir a l'usuari a altres llocs i pàgines web gestionats per tercers, sobre les que PròximaFM no exerceix cap tipus de control. PròximaFM no respon ni dels continguts ni de l'estat dels esmentats llocs i pàgines web, i l'accés a les mateixes mitjançant aquest lloc web tampoc no implica que PròximaFM recomani o aprovi els seus continguts.\nPròximaFM revisa el contingut que s'ofereix en els Enllaços amb regularitat. No obstant això, és impossible conèixer exactament i en tot moment quin és el contingut concret de tot enllaç. És per això que es prega que, cas de què qualsevol usuari o tercer observi que tals enllaços puguin ser contraris a les lleis, la moral o l'ordre públic, o que siguin susceptibles d'incitar a la violència o a la discriminació per raons sexuals, ideològiques, religioses o racials, el posi en el nostre coneixement mitjançant l'adreça de correu web@proxima.cat .\nAl marge del que està disposat legalment, PròximaFM declina qualsevol responsabilitat en relació amb els continguts dels Enllaços o amb els danys o errors que, per qualsevol virus presenti en accedir als esmentats enllaços o en utilitzar-los, puguin sofrir els sistemes informàtics (maquinari i programari) de l'usuari.\nPer a qualsevol consulta també poden contactar amb nosaltres a l'adreça electrònica: web@proxima.cat


Rafael Gil participa en la 35 Fira Internacional del Llibre de Buenos Aires - Fundacio General - FGUV\nEstàs a: Inici > Arxiu de notícies > Rafael Gil participa en la 35 Fira Internacional del Llibre de Buenos Aires\nRafael Gil participa en la 35 Fira Internacional del Llibre de Buenos Aires\nLa Universitat compta amb un estand on presenta els seus fons editorials\nEl vicerector de Cultura de la Universitat de València i vicepresident executiu de la seua Fundació, Rafael Gil, va estar convidat a la 35 Fira Internacional del Llibre de Buenos Aires, que es va inaugurar, tot coincidint amb el Dia Internacional del Llibre.\nRafael Gil va participar en dues conferències. La Fira Internacional del Llibre de Buenos Aires va desenvolupar una variada oferta d'activitats orientades a diferents camps de l'educació. Rafael Gil va participar en una conferència titulada «La educación en valores. La polémica educación cívica y ciudadanía en España». Aquesta conferència s'emmarca en les XIX Jornades Internacionals d'Educació. Unes jornades que s'inscriuen entre una de les múltiples activitats paral·leles, formatives i adreçades als docents d'ensenyaments bàsics, mitjans i superiors d'Argentina i que desenvolupa la Fira del Llibre de Buenos Aires. L'assistència, després de la inscripció prèvia, va ser d'unes 1.000 persones.\nLa conferència del vicerector va versar sobre la importància que ha adquirit l'educació en valors en el sistema educatiu espanyol, a instàncies del Consell d'Europa, i el desenvolupament i la implantació traumàtica que ha tingut lloc a Espanya al llarg dels dos últims anys. Segons Gil, «el marc legal i el marc territorial han determinat, en gran manera, des de l'estat de les autonomies, una implantació amb diferents percepcions i, sobretot, amb una filosofia completament diferent segons cadascun dels territoris espanyols». Durant la seua intervenció, el vicerector va analitzar les diferents posicions, tant de l'Església com dels diferents grups polítics en matèria d'educació.\nAixí mateix, va defensar, en un discurs cronològic, la importància d'aquesta matèria en la formació del ciutadà. «L'educació en valors es recull en la nostra Constitució, es promulga des de la Unió Europea i, finalment, ha estat el Tribunal Suprem el que ha hagut d'intervenir per a posar-hi ordre, dictant en contra de l'objecció a l'assignatura», va aclarir el responsable de la Universitat. La intervenció va ser seguida per un nombrós grup de docents, que van preguntar sobre moltes qüestions, sobre el model d'avaluació, l'impacte de la matèria a Espanya i la comparació amb el sistema educatiu a Argentina.\nLa conferència que el vicerector va impartir no és l'única que va oferir en aquesta Fira Internacional del Llibre d'Argentina. En el marc del XII Congrés de Promoció de la Lectura i el Llibre, va oferir una conferència titulada «El libro y la lectura en la societat del conocimiento».\nTotes les activitats culturals (conferències, diàlegs, taules rodones, tallers, etc.) que es desenvolupen en el marc de la Fira del Llibre de Buenos Aires compten amb el suport institucional del Ministeri d'Educació de La Nació, la Direcció General de Cultura i Educació de la Província de Buenos Aires i el Ministeri d'Educació del Govern de la ciutat de Buenos Aires.\nLa Universitat de València va instal·lar un estand en aquesta important fira llatinoamericana que celebra enguany el seu 35 aniversari (http://www.el-libro.org.ar) on exhibeix bona part dels seus fons editorials que comparteix amb altres universitats espanyoles i llatinoamericanes.\nData d'actualització: 11 de Maig de 2009\nPublicat en: Imatge i comunicació, Publicacions


Filip Ude - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n3 de juny de 1986 (31 anys)\nGymnastics at the 2008 Summer Olympics – Men's pommel horse (medalla d'argent olímpica)\nGimnàstica als Jocs Olímpics d'estiu de 2016\nPlata Pekín 2008 cavall amb arcs\nPlata Laussana 2008 cavall amb arcs\nFilip Ude (Čakovec, República Federal Socialista de Iugoslàvia 1986) és un gimnasta artístic croata, guanyador d'una medalla olímpica.\nVa néixer el 3 de juny de 1986 a la ciutat de Čakovec, població situada al comtat de Međimurje, que en aquells moments formava part de la República Federal Socialista de Iugoslàvia i que avui dia forma part de Croàcia.\nVa participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova de cavall amb arcs. En aquests mateixos Jocs participà en la prova individual i d'exercici de terra, on no tingué èxit.\nAl llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla de plata en el Campionat d'Europa de gimnàstica artística.\n(anglès) www.olympic.org - Filip Ude\n(anglès) www.sports-reference.com - Filip Ude\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Filip_Ude&oldid=18564912»


La botiga Fil per Randa organitza una conferència-col·loqui sobre el comerç just | Bisbat de Lleida\nEn el col·loqui han participat Ana Sancho i Maria José Nieto, dels serveis generals de Càritas Espanyola.\nAmbdues han realitzat una esplèndida explicació del motiu de la implicació de Càritas en el comerç just i com va sorgir aquesta alternativa. Van explicar que aquesta aposta va començar per la necessitat de millorar la cooperació internacional que es feia cap a les Càritas més pobres del món.\nEn un principi, aquesta ajuda, segons van explicar les ponents, consistia a oferir assistència després de desastres naturals o tragèdies humanitàries, però es van adonar que s'havia de veure tot des de la perspectiva més global i no era sols col·laborar, sinó ajudar a sortir de la pobresa a aquests germans que vivien en la penúria. D'aquesta manera ells, per si mateixos, podrien millorar les seves vides, van explicar Ana Sancho i María José Nieto.\nAixí, es van donar compte què el comerç, ben entès, comporta una sortida digna per totes aquestes persones, ja que poden guanyar-se la vida treballant i venent el seu producte i d'aquesta manera aconseguir una millora personal, familiar i comunitària.\nLa conferència-col·loqui s'emmarca dintre del cicle de ponències sobre el comerç just, que està fent la botiga Fil per Randa. El 14 de maig tindrà lloc una conferència sobre el significat de conceptes, com preu, cost i valor. El 21 de maig el cicle acabarà amb una ponència sobre les motivacions de l'Església per realitzar aquests projectes.


Albarracín, la ciutat medieval més bella d’Espanya | TurMundial\nMarç 24, 2019 10 Per Christian Gutierrez i Priscila Gutierrez\nAlbarracín va ser elegit recentment per votació popular a ciutat medieval més bonica d’Espanya, i som conscients d’aquest premi, hi vam anar a visitar i veure si Albarracín es mereix realment aquest títol tan important.\nAlbarracín es troba al sud de la Comunitat Autònoma d’Aragó a Espanya, molt a prop de València i prop de Barcelona, una atracció turística a Espanya que tothom hauria de visitar, si viatgeu en cotxe entre Madrid i València, o viatjar de Madrid a Barcelona inclou aquesta ciutat medieval al teu itinerari, no et penediràs.\nVam anar a Albarracín en un viatge que vam fer per diversos pobles (pobles), a guió de la província de Terol, vam sortir de Barcelona en cotxe i vam visitar-la 7 ciutats, la ciutat principal era Albarracín.\nLa ciutat va guanyar aquest premi super merescut perquè té les seves parets, torres, esglésies i carrerons molt ben conservats, a més d’estar entre un riu i una muntanya, les parets provenen del riu fins al cim de la muntanya, recorda vagament, la ciutat de Brut dins Montenegro.\nLa ciutat està envoltada per un imponent cinturó de muralles que acaben a la ciutat de Barcelona castell del Caminador, envoltat de la naturalesa generosa de Serra d'Albarracín. Albarración era una antiga capital d'un regne de taifes (Regnes àrabs que van envair Espanya i van dominar la regió durant diversos segles i van deixar una cultura immensa) va conservar el seu sabor islàmic i medieval, una barreja de dos mons amb molt d’estil arquitectònic.\nL’encant d’Albarracín es troba sobretot en la disposició dels seus carrers adaptats a la complicada topografia del terreny, es queda al turó. I el primer que ens sorprèn pel que fa a la ciutat, és la imponent muralla fortificada que es va construir en tres parts. O Alcázar e Torre de l'Andador són del segle X. No século XI, els reis taifes van construir les muralles que envolten el suburbi de la ciutat. finalment, després de la reconquesta espanyola, els reis d 'Aragó van erigir nous trams de muralla i la major part de la fortaleses i torres que es conserven.\nLa ciutat d’Albarracín és un monument nacional des del juny 1961 e, dins 1996 va rebre la medalla d’or al mèrit a les belles arts. Té abundants monuments, com a Església de Santa Maria, a Catedral és el Palau Episcopal. Per no parlar d’això al parc cultural d’Albarracín, hi ha mostres d'art post-paleolític entre 6.000 e 1.000 AC, que també vam visitar i vam veure pintures rupestres.\nA la serra trobem fonts, molles, llacunes i fonts del riu com el Tajo, Guadalaviar, Cabriel i altres rius menors, com a resultat trobem cascades, piscines, llacunes …\nEl riu Guadalaviar, corrent per la ciutat, és un dels millors rius de truites d’Espanya. Gràcies al clima plujós d’aquesta zona, a la tardor hi ha una gran varietat de bolets, però recordeu que és important col·leccionar només bolets comestibles, a l’hotel ens allotjàvem fins i tot teníem una guia escrita sobre com recollir aquests bolets.\nQuè fer a Albarracín i quins són els llocs d'interès?\nArribem a la ciutat i parem el cotxe en un dels aparcaments que hi ha fora de la ciutat, són molts, però trobar un lloc era difícil, perquè el turisme en aquesta ciutat ha augmentat molt.\nTan bon punt vam arribar a la ciutat vam anar a Mur d’Albarracín, això és enorme, vam anar al punt més alt per veure la ciutat des de dalt, és una pujada tranquil·la, des d’allà es pot veure tota la ciutat i els seus monuments.\nUna de les torres més conservades és la Torre Dona Branca, un dels que observaven les ciutats.\nA la ciutat també hi ha el Museu Municipal, un edifici molt medieval i preciós, com tots carrers de la ciutat, perdre’s en ells és una aventura, un és més bell que l’altre.\nA Catedral de Albarracín barrejant estils, àrab, castellà romà i medieval, és un encant.\nO Castell d'Albarracín una gran part està en ruïnes, però ho podem visitar, però la ciutat és més bonica fora de les cases, castells, perquè el bonic són les seves construccions.\nO rio Guadalaviar, és a la base de la ciutat i té un parc per allà, vam viatjar per tota la ciutat, cada racó, diverses vistes de les parets, castell i esglésies, ens encanta la ciutat i ens hi hem quedat tot el dia, de fet, se suposava que ens quedàvem allà, però els preus dels hotels eren molt cars, perquè el busquem a última hora, amb això ens vam quedar a Bezas.\nCom parlem, ens hi vam estar tot el dia, vam dinar en un restaurant que no recordem el nom, però el menjar típic de la regió és el guisat i els bolets, molt bé, i hi ha diversos restaurants que sens dubte són bons a tota la ciutat, simplement no marxeu a dinar massa tard, perquè tanquen d’hora, vam estar a la ciutat fins a la nit per veure el conjunt Albarracín Il·luminada, un espectacle, va valer molt la pena.\nEtiquetesAlbarracín Alcázar Aragó Catedral de Albarracín destinació RBBV Església de Santa Maria Mur d’Albarracín Què fer a Espanya? Terol Torre de l'Andador\nMarç 27, 2019 a 2:01 pm\nMerescut o títol a Albarracín. Imagino que la sensació és retrocedir en el temps amb els paisatges ben conservats d’aquesta ciutat medieval d’Espanya. Bona pista!\nMarç 27, 2019 a 2:26 pm\nÉs cert, com tornar a l’edat mitjana.\nAdriana Magalhães Alves de Melo diu:\nMarç 27, 2019 a 8:43 pm\nEl nostre, la ciutat es mereix el títol, Em va encantar que l’arquitectura estigués entrellaçada amb la geografia del lloc. Dret màgic?\nMarç 28, 2019 a 3:11 pm\nAlbarracín és una màgia, això ens fa retrocedir en el temps\nMarç 28, 2019 a 12:07 pm\nEstic enamorat d’Espanya, i les seves ciutats són boniques. Ja m’havia enamorat quan vaig conèixer Toledo i Girona, ara em veuran obligats a tornar a conèixer Albarracin.\nMarç 28, 2019 a 3:22 pm\nSi t’agrada la ciutat medieval, per tant, la llista d’Espanya creixerà molt, com Tarragona, Tossa de Mar i Ronda, altres milers de ciutats.\nMarç 28, 2019 a 10:09 pm\nM'ha encantat la teva publicació!! Em sentia desconsolat per no poder anar a Albarracin quan era a Espanya\nHaureu de tornar a Espanya\nMarç 30, 2019 a 12:02 sóc\nM’encanten les ciutats medievals! M'encanta Espanya! Tinc moltes ganes de conèixer aquesta part!\nAbril 1, 2019 a 11:54 sóc\nT’encantarà conèixer Espanya\nde novembre 11, 2021 0\nde novembre 9, 2021 0\nde novembre 1, 2021 0


«L'any 1964 vaig fer de partner d'un acròbata al Lido de París»\nManolo de Teba és un cataliner que fa d'actor, cantant i imitador\nÉs petit però té la veu gruixada i potent. No debades a Manolo de Teba García (Palma, 1945) l'anomenen el pequeño Frankie, en al·lusió al seu paper d'imitador de Frank Sinatra. «L'any passat per Sant Sebastià vaig fer de Sinatra a Santa Catalina. Na Catalina Cirer, que llavors era batlessa, va venir a veure'm i jo li vaig fer una cançó a posta per ella. En haver acabat, me va dar dues besades», explica Manolo.\nCom tants d'artistes locals nascuts al puig de Sant Pere o a Santa Catalina, el pequeño Frankie es va iniciar als locals de Gomila i El Terreno. «Els anys seixanta â"explica Manoloâ" jo feia feina de botones a Tito's. Per allà hi venia gent de tot el món. Una nit, l'any 64, va comparèixer un acròbata estranger, en Gino Donati. Em va mirar de dalt a baix i em va dir: «Un com tu és que n'he de menester, jo!'» Em va dir que era acròbata i que feia un número amb un partner tan petit com jo. Però que, justament, feia poc que s'havia mort. I em digué: «Què hi vols venir amb jo, a fer d'home-balancí al Lido de París? I ves, ves... ja som partit».\n«En arribar allà jo no havia vist res mai com allò. Saps que n'hi havia de sarau, al Lido. Allò era el millor cabaret d'Europa!», diu el botones tornat acròbata.\n«El número que jo feia era molt senzill. Però, per fer-lo, havia de ser un home amb les trossades petites com les meves. Aquell acròbata era com un gegant. M'agafava amb els dos braços i m'aixecava a l'aire. Quan me tenia ben amunt m'amollava damunt un piano. La meva feina consistia en saber redolar i engronsar-me sense fer-me mal. Per això aquesta feina es diu fer d'home-balancí», diu aquest actor.\n«Un dia, però, no en vaig saber. No va anar bé. El gegant me va amollar i jo vaig pegar de pla damunt el piano. Pensava que m'hauria romput tot el costellam. Tanta sort que no va ser res. Però de llavors ençà, me fugiren les ganes de tornar a fer d'home-balancí!», diu rient. «Saps que em passava, â"pregunta Manoloâ" a mi? Que volia esser com el meu germà. Ell és un acròbata bo. Li deien Don Tebas. Va començar a fer circ amb els Benny Brothers, que eren dos germans que nomien Bennàssar i que tenien molta anomenada. El meu germà, fins fa poc ha actuat en un local de Santa Ponça que es diu Los Piratas».\nI és que Manolo prové d'una nissaga d'artistes. Va néixer al puig de Sant Pere fill d'immigrants provinents de Granada. La seva mare també fou cantant i actuava a clubs de Palma durant els anys de la postguerra. «La meva mare, baldament fos de Granada, ella havia nascut al Brasil, filla d'immigrants andalusos. Quan va tornar a Espanya devia tenir més de quinze anys. Encara ara li va més bé xerrar en portuguès que no en mallorquí o castellà. I el cantar, sí que no l'ha perduda, la cantera!», s'exclama el pequeño Frankie.\nManolo té un posat xulesc. Es posa el corbatí, fot el morro tort i, alhora, fa l'ullet. S'ha de dir, però, que el seu corbatí és un fals corbatí. No duu nuu, es passa pel coll amb un elàstic. Sempre passeja un maletí ple de fotografies antigues, dels anys vuitanta i començaments dels norant, totes mastegades. A totes hi apareix ell amb Paloma San Basilio, amb Antonio Ozores, amb Emilio Laguna, amb Raphael i altres personatges de la faràndula espanyola. «La setmana passada, que és fresc â"diu ellâ" vaig anar a sentir cantar Raphael a l'Auditòrium. Feia estona que no passava tant de gust de sentir cantar. Me varen posar a una llotja d'on ho veia molt bé. I devora jo hi havia l'exbatlessa, Catalina Cirer. Li vaig donar maneta».


Avui s'ha presentat el núm 1 de la Revista Paradigmes editada pel Departament d'Innovació, Universitats i Empresa, dirigida per Enric Llarch i dedicada monogràficament al Talent http://www.gencat.cat/diue/serveis/publicacions/departament/periodiques/paradigmes/index_es.html\nA la Revista hi trobareu, entre d'altres un article que he escrit amb Roser Salvat sobre Polítiques de Gestió de Talent\nUs presento les notes de la meva intervenció a l'acte de presentació, estructurada en 6 punts:\n1. Caracterització del talent.\n•Parlem de talent com de competència professional\n•Parlem dels que aporten a les seves organitzacions per sobre de la mitjana\n•A les organitzacions hi ha tres tipus de persones:\n–Les brillants (que es mouen i canvien d’organització més sovint)\n–Els ni fu ni fa\n–Els que ningú entendrà mai com van entrar a l’organització (i l’únic segur és que no marxaran mai).\n•El talent es mou i es demostra en resultats.\n•2. Talent i mobilitat\n•La regla “talent atreu talent i mediocritat atreu mediocritat “ falla poques vegades.\n•La gent de talent es valora, rep més oportunitats i es mou (de país o com a mínim d’organització).\n•Les organitzacions sense mobilitat ho tenen difícil per a gestionar talent. Tot és estable, és estanc.\n•A les universitats, per exemple, la principal font de renovació és biològica. Caldria molt més moviment de talent entre empresa i universitat i entre empresa i administració. La immobilitat asfixia el talent.\n•3. Marques que atreuen i retenen talent\n•Hi ha marques que atreuen i que retenen talent i d’altres que el perden i l’allunyen. Marques de ciutats, de països, d’empreses o institucions.\n•Hi ha una nova fornada de polítiques públiques per a gestionar talent, per a atreure’l, per competir pel talent.\n•A Catalunya tenim experiències positives (ICREA) que caldria generalitzar.\n•Caldria ampliar la nostra cultura meritocràtica i incloure en els mèrits, a més del saber en totes les seves dimensions, també la valoració de l'esforç i la capacitat per emprendre projectes de dimensió i la capacitat d’assumir risc. Ens cal a l’empresa i ens cal a l’administració.\n•Catalunya necessita atreure més talent i retenir i desenvolupar més talent (que surti i que torni, si vol).\n•4. Gestionar talent és discriminar\n•Gestionar talent és discriminar. No tothom és igual, no és igual qui faci les coses.\n•Hi ha governances que accepten aquest principi de discriminació i hi ha governances que no l’accepten. Sense capacitat per triar i discriminar no hi ha gestió del talent possible.\n•Tothom té els mateixos drets però no tothom ofereix en el seu àmbit professional els mateixos resultats.\n•Les empreses, les administracions, les universitats que no aprenguin a discriminar en favor del talent no lideraran. Els sistemes de desenvolupament professional sovint semblen dissenyats contra el talent més que a favor del talent.\n•5. La cultura del talent\n•Cal incorporar el talent com una condició a la gestió de projectes.\n•Cal aprendre a mesurar i reconèixer el talent.\n•No es poden continuar fent més infraestructures que no reconeixin el talent com una condició (tenim massa diners per totxo i massa poc per donar sentit al totxo). El darrer exemple són els 8000 M € que tindran els ajuntaments, quants diners destinarem a talent per garantir-ne la qualitat d’execució i d’ús ?\nSi no volem perpetuar una dinàmica exclusivista de reproducció d'èlits, la base per a polítiques de talent basades en la igualtat d'oportunitats és el el sistema educatiu. Per desenvolupar talent, cal pendre's seriosament l'educació.\nXavier, no he trobat l'article que esmentes al web de la revista. On es pot trobar?\n21 diciembre, 2008 14:12\nja ho he trobat, era al número 1.\n21 diciembre, 2008 14:18\nAbsolutament d'acord, Xavier, amb aquesta darrera entrada. S'ha de ser valent per dir en veu alta que gestionar talent és discriminar. Tot i que el punt de partida (el que tu anomenes drets) ha de ser igual per a tothom, l'esforç, el risc i els assoliments o resutlats han de marcar la diferència en les trajectòries professionals. Sense aquesta pinzzellada tot s'hi val i desapareixen els mecanismes de motivació i de reconeixement.\n21 diciembre, 2008 16:41