Trobat 1057 ~ Mateu, Марк, Lluc, Joan, Деяния, Romans, 1 Corintis, 2 Corintis, Gàlates, Efesis, Filipencs, Colossencs, 1 Tessalonicencs, 2 Tessalonicencs, 1 Timoteu, 2 Timoteu, Titus, Filèmon, Hebreus, Иаков, 1 Pere, 2 Pere, 1 Joan, 2 Joan, 3 Joan, Judes, Apocalipsi\nLa verge concebrà i tindrà un fill, i li posaran el nom d’Emmanuel, que vol dir «Déu amb nosaltres».\ni no us refieu pensant que teniu Abraham per pare; us asseguro que Déu pot fer sortir fills a Abraham fins i tot d’aquestes pedres.\nUn cop batejat, Jesús va pujar de l’aigua. Llavors davant d’ell el cel s’obrí, i Jesús veié l’Esperit de Déu que baixava com un colom i venia damunt d’ell.\nEl temptador se li acostà i li digué: — Si ets Fill de Déu, digues que aquestes pedres es tornin pans.\nPerò ell li va respondre: — L’Escriptura diu: L’home no viu només de pa; viu de tota paraula que surt de la boca de Déu.\ni li diu: — Si ets Fill de Déu, tira’t daltabaix. Diu l’Escriptura: Donarà ordre als seus àngels, i et duran a les palmes de les mans perquè els teus peus no ensopeguin amb les pedres.\nJesús li contestà: — També diu l’Escriptura: No temptis el Senyor, el teu Déu.\nLi diu Jesús: — Vés-te’n, Satanàs! Diu l’Escriptura: Adora el Senyor, el teu Déu, serveix-lo només a ell.\n»Feliços els nets de cor, perquè veuran Déu.\n»Feliços els qui treballen per la pau, perquè seran anomenats fills de Déu.\n»Doncs jo us dic: No juris mai; ni pel cel, que és el tron de Déu,\n»Ningú no pot servir dos senyors, perquè si estima l’un, avorrirà l’altre, i si fa cas de l’un, no en farà de l’altre. No podeu servir alhora Déu i el diner.\nI si l’herba del camp, que avui és i demà la tiren al foc, Déu la vesteix així, ¿no farà més per vosaltres, gent de poca fe?\nVosaltres, busqueu primer el Regne de Déu i fer el que ell té per just, i tot això us ho donarà de més a més.\nEls endimoniats es posaren a cridar: — Per què et fiques amb nosaltres, Fill de Déu? ¿Has vingut aquí a turmentar-nos abans d’hora?\nLa gent, en veure-ho, sentí un gran respecte, i glorificava Déu que havia donat als homes un poder tan gran.\ncom va entrar al temple de Déu i va menjar els pans d’ofrena, que no tenien permès de menjar ni ell ni els qui l’acompanyaven, sinó únicament els sacerdots?\nAra bé, si jo trec els dimonis pel poder de l’Esperit de Déu, vol dir que ha arribat a vosaltres el Regne de Déu.\nEls qui eren a la barca es prosternaren davant d’ell i exclamaren: — Realment ets Fill de Déu!\nEll els respongué: — I com és que vosaltres violeu els manaments de Déu en nom de la vostra tradició?\nPerò vosaltres afirmeu: “El qui digui al pare o a la mare: ‘Consagro a Déu els béns amb què us hauria d’ajudar’,\nja no té cap obligació d’honrar els seus pares.” Així, en nom de la vostra tradició, invalideu la paraula de Déu.\nLa gent, en veure que els muts parlaven, que els esguerrats quedaven curats, els coixos caminaven i els cecs hi veien, se’n meravellava i glorificava el Déu d’Israel.\nSimó Pere respongué: — Tu ets el Messies, el Fill del Déu viu.\nLlavors Pere el prengué a part i es posà a renyar-lo: — Déu te’n guard, Senyor! A tu això no et passarà.\nPerò Jesús es girà i digué a Pere: — Vés-te’n d’aquí, Satanàs! Em vols fer caure, perquè no veus les coses com Déu, sinó com els homes.\nPer tant, ja no són dos, sinó una sola carn. Allò que Déu ha unit, que l’home no ho separi.\nMés encara: és més fàcil que un camell passi pel forat d’una agulla que no pas que un ric entri al Regne de Déu.\nJesús se’ls mirà i els digué: — Als homes els és impossible, però Déu ho pot tot.\nEl baptisme de Joan, d’on venia: de Déu o dels homes? Ells van pensar: «Si responem que venia de Déu, ens preguntarà: “Doncs per què no el vau creure?”\n»Quin d’aquests dos va fer la voluntat del pare? Li responen: — El primer. Jesús els diu: — En veritat us dic que els publicans i les prostitutes us passen al davant en el camí cap al Regne de Déu.\n»Per això us dic que el Regne de Déu us serà pres i serà donat a un poble que el faci fructificar.\nI van enviar els seus deixebles i els partidaris d’Herodes a dir-li: — Mestre, sabem que dius la veritat i que ensenyes realment el camí de Déu, sense deixar-te influir per ningú, ja que no fas distinció de persones.\nLi responen: — Del Cèsar. Llavors els diu: — Doncs doneu al Cèsar el que és del Cèsar, i a Déu el que és de Déu.\nJesús els respongué: — Aneu equivocats, perquè no coneixeu les Escriptures ni el poder de Déu.\nJesús li digué: — Estima el Senyor, el teu Déu, amb tot el cor, amb tota l’ànima i amb tot el pensament.\ni qui fa una prometença pel cel, jura pel tron de Déu i per aquell qui hi seu.\nI si Déu no hagués decidit d’escurçar aquells dies, no se salvaria ningú; però, per amor als elegits, els escurçarà.\nque van declarar: — Aquest va dir: “Puc destruir el santuari de Déu i reconstruir-lo en tres dies.”\nPerò Jesús callava. El gran sacerdot li digué: — Et conjuro pel Déu viu que ens diguis si tu ets el Messies, el Fill de Déu.\ni dient: — Tu que havies de destruir el santuari i reconstruir-lo en tres dies, salva’t a tu mateix, si ets Fill de Déu, i baixa de la creu!\nHa confiat en Déu: que l’alliberi ara, si tant se l’estima! Ell, que va dir: “Sóc Fill de Déu”!\nI cap a les tres de la tarda, Jesús va exclamar amb tota la força: — Elí, Elí, ¿lemà sabactani? — que vol dir: « Déu meu, Déu meu, per què m’has abandonat? »\nEl centurió i els qui amb ell custodiaven Jesús, veient el terratrèmol i tot el que havia passat, van agafar molta por i deien: — És veritat: aquest era Fill de Déu.\nPerò tot d’una Jesús els va sortir al pas i els digué: — Déu vos guard. Elles se li acostaren, se li abraçaren als peus i el van adorar.\nTots dos eren justos davant de Déu i irreprensibles en el compliment de tots els manaments i les observances del Senyor.\nUn dia, mentre Zacaries era al temple oficiant davant de Déu amb els del seu torn,\nFarà que molts israelites tornin cap al Senyor, el seu Déu.\nL’àngel li va respondre: — Jo sóc Gabriel i m’estic a la presència de Déu. És ell qui m’ha enviat a parlar-te i a anunciar-te aquestes bones noves.\nEl sisè mes, Déu envià l’àngel Gabriel en un poble de Galilea anomenat Natzaret,\nL’àngel entrà a trobar-la i li digué: — Déu te guard, plena de la gràcia del Senyor! Ell és amb tu.\nL’àngel li digué: — No tinguis por, Maria. Has trobat gràcia davant de Déu.\nSerà gran i l’anomenaran Fill de l’Altíssim. El Senyor Déu li donarà el tron de David, el seu pare.\nL’àngel li respongué: — L’Esperit Sant vindrà sobre teu i el poder de l’Altíssim et cobrirà amb la seva ombra; per això el fruit que naixerà serà sant i l’anomenaran Fill de Déu.\nperquè per a Déu no hi ha res impossible.\nA l’instant se li destravà la llengua i començà a parlar beneint Déu.\n— Beneït sigui el Senyor, Déu d’Israel: ha visitat el seu poble i l’ha redimit;\nPer l’amor entranyable del nostre Déu, ens visitarà el sol naixent que ve del cel,\n— Glòria a Déu a dalt del cel, i a la terra pau als homes que ell estima.\nDesprés els pastors se’n tornaren, glorificant Déu i lloant-lo pel que havien vist i sentit: tot ho van trobar tal com els ho havien anunciat.\nel prengué en braços i beneí Déu dient:\nperò havia quedat viuda, i ara ja tenia vuitanta-quatre anys. Mai no es movia del temple i donava culte a Déu nit i dia amb dejunis i pregàries.\nElla, doncs, es va presentar en aquell mateix moment i donava gràcies a Déu i parlava de l’infant a tots els qui esperaven que Jerusalem seria alliberada.\nL’infant creixia i s’enfortia, ple de saviesa; i Déu li havia donat el seu favor.\ndurant el pontificat d’Annàs i de Caifàs, Déu va comunicar la seva paraula a Joan, el fill de Zacaries, en el desert.\nDoneu els fruits que demana la conversió, i no comenceu a dir-vos que teniu Abraham per pare; us asseguro que Déu pot fer sortir fills a Abraham fins i tot d’aquestes pedres.\nfill d’Enoix, fill de Set, fill d’Adam, fill de Déu.\nEl diable li digué: — Si ets Fill de Déu, digues a aquesta pedra que es torni pa.\nJesús li respongué: — Diu l’Escriptura: Adora el Senyor, el teu Déu, serveix-lo només a ell.\nDesprés el conduí a Jerusalem, el va posar al punt més alt del temple i li digué: — Si ets Fill de Déu, tira’t daltabaix.\nJesús li contestà: — Diu l’Escriptura: No temptis el Senyor, el teu Déu.\n— Ah! Per què et fiques amb nosaltres, Jesús de Natzaret? ¿Has vingut a destruir-nos? Ja sé prou qui ets: el Sant de Déu!\nDe molts en sortien dimonis cridant i dient-li: — Tu ets el Fill de Déu! Però Jesús els increpava i no els deixava parlar, perquè sabien que era el Messies.\nPerò ell els digué: — Cal que també anunciï la bona nova del Regne de Déu a les altres poblacions, que per això he estat enviat.\nEn una ocasió, Jesús es trobava vora el llac de Genesaret, i la gent s’apinyava al seu voltant per escoltar la paraula de Déu.\nEls mestres de la Llei i els fariseus començaren a pensar: «Qui és aquest que diu blasfèmies? Qui pot perdonar els pecats sinó Déu?»\nA l’instant, ell s’aixecà davant d’ells, prengué la llitera on jeia i se’n va anar cap a casa seva donant glòria a Déu.\nTots quedaren esbalaïts i donaven glòria a Déu. Plens de respecte, deien: — Avui hem vist coses extraordinàries.\nVa entrar al temple de Déu, va menjar els pans d’ofrena, que únicament tenen permès de menjar els sacerdots, i en donà també als qui l’acompanyaven.\nPer aquells dies, Jesús se n’anà a la muntanya a pregar, i va passar tota la nit pregant a Déu.\nLlavors alçà els ulls cap als seus deixebles i digué: — Feliços els pobres, perquè és vostre el Regne de Déu.\nTothom va quedar esglaiat i glorificaven Déu dient: — Un gran profeta ha sorgit entre nosaltres. I també: — Déu ha visitat el seu poble.\nUs ho asseguro: entre els nascuts de dona no hi ha ningú més gran que Joan; però el més petit en el Regne de Déu és més gran que ell.\n»Tot el poble, i fins i tot els publicans, van escoltar la predicació de Joan i es feren batejar per ell, i reconegueren així que Déu és just,\nperò els fariseus i els mestres de la Llei no es feren batejar i van rebutjar el designi de Déu sobre ells.\nDesprés d’això, Jesús recorria viles i pobles predicant i anunciant la bona nova del Regne de Déu. L’acompanyaven els Dotze\nEll respongué: — A vosaltres, us és donat de conèixer els misteris del Regne de Déu; als altres, en canvi, se’ls parla en paràboles, per tal que » mirin, però no hi vegin; escoltin, però no comprenguin.\n»La paràbola vol dir això: »La llavor és la paraula de Déu.\nEll els respongué: — La meva mare i els meus germans són els qui escolten la paraula de Déu i la posen en pràctica.\nQuan veié Jesús, es posà a cridar, es prosternà davant d’ell i digué amb veu forta: — Per què et fiques amb mi, Jesús, Fill del Déu altíssim? Et prego que no em turmentis!\n— Torna a casa teva i explica el que Déu t’ha fet. Ell se n’anà per tota la ciutat proclamant el que li havia fet Jesús.\nI els envià a anunciar el Regne de Déu i a curar els malalts.\nPerò la gent ho va saber i el seguiren. Jesús els acollí i els parlava del Regne de Déu, i guaria els qui en tenien necessitat.\nEll els preguntà: — I vosaltres, qui dieu que sóc? Pere li respongué: — El Messies de Déu.\nUs ho asseguro amb tota veritat: alguns dels qui són aquí no moriran sense haver vist el Regne de Déu.\nI tothom quedà meravellat de la grandesa de Déu. Com que tothom s’admirava de tot el que feia, Jesús digué als seus deixebles:\nUn altre li digué: — Et seguiré, Senyor, però primer deixa’m anar a dir adéu als de casa meva.\nJesús li va respondre: — Ningú que mira enrere quan ja té la mà a l’arada no és bo per al Regne de Déu.\ncureu els malalts que hi hagi i digueu a la gent: “El Regne de Déu és a prop vostre.”\n“Fins i tot la pols del vostre poble que se’ns ha encastat als peus, ens l’espolsem i us la deixem. Però sapigueu això: el Regne de Déu és a prop.”\nEll va respondre: — Estima el Senyor, el teu Déu, amb tot el cor, amb tota l’ànima, amb totes les forces i amb tot el pensament, i estima els altres com a tu mateix.\nAra bé, si jo trec els dimonis per la mà de Déu, vol dir que ha arribat a vosaltres el Regne de Déu.\nPerò ell va respondre: — Més aviat sortosos els qui escolten la paraula de Déu i la guarden!\n»Però ai de vosaltres, fariseus, que pagueu el delme de la menta, de la ruda i de qualsevol llegum, però deixeu de banda la justícia i l’amor de Déu! Havíeu de complir això, sense passar per alt allò altre.\n»Per això la mateixa saviesa de Déu ha dit: “Els enviaré profetes i apòstols, i ells en mataran i perseguiran.”\n¿No es venen cinc ocells per dues monedes? Doncs bé, Déu no n’oblida ni un de sol.\n»I jo us dic: A tot aquell qui em reconegui davant els homes, també el Fill de l’home el reconeixerà davant els àngels de Déu.\nPerò el qui em negui davant els homes, serà negat davant els àngels de Déu.\n»Però Déu li digué: » — Insensat! Aquesta mateixa nit et reclamaran la vida, i tot això que has acumulat, de qui serà?\n»Així passa amb el qui reuneix tresors per a ell mateix i no es fa ric davant de Déu.\nFixeu-vos en els corbs: no sembren ni seguen, no tenen rebost ni graner, i Déu els alimenta. I vosaltres valeu molt més que els ocells!\nI si l’herba, que avui és al camp i demà la tiren al foc, Déu la vesteix així, molt més farà per vosaltres, gent de poca fe.\nLi va imposar les mans i a l’instant ella es redreçà i glorificava Déu.\nJesús deia: — A què s’assembla el Regne de Déu? A què el compararé?\nI digué encara: — A què compararé el Regne de Déu?\nAllà hi haurà els plors i el cruixit de dents, quan veureu Abraham, Isaac, Jacob i tots els profetes en el Regne de Déu, mentre que a vosaltres us hauran tret fora.\nI vindrà gent d’orient i d’occident, del nord i del sud, i s’asseuran a taula en el Regne de Déu.\nUn dels qui eren a taula amb Jesús, quan va sentir aquestes paraules, li digué: — Feliç el qui prendrà part en l’àpat del Regne de Déu!\nCap criat no pot servir dos senyors, perquè, si estima l’un, avorrirà l’altre, i si fa cas de l’un, no en farà de l’altre. No podeu servir alhora Déu i el diner.\nEll els digué: — Vosaltres sou els qui davant la gent us feu passar per justos, però Déu coneix els vostres cors: allò que és admirat entre els homes, és detestable als ulls de Déu.\n»La Llei i els Profetes arriben fins a Joan; des d’aleshores és anunciada la bona nova del Regne de Déu, i tothom s’esforça per entrar-hi.\nAixí també vosaltres, quan haureu fet tot allò que Déu us ha manat, digueu: “Som uns servents sense cap mèrit: hem fet només el que havíem de fer.”\nUn d’ells, quan s’adonà que havia estat guarit, va tornar enrere glorificant Déu amb grans crits,\n¿No n’hi ha hagut cap que tornés per donar glòria a Déu fora d’aquest estranger?\nEls fariseus van preguntar a Jesús quan vindria el Regne de Déu. Ell els respongué: — El Regne de Déu no vindrà en un moment previsible,\nni tampoc podran dir: “És aquí” o “És allà”. El Regne de Déu és enmig vostre.\n— En una ciutat hi havia un jutge que no tenia temor de Déu ni consideració pels homes.\n»Durant molts dies el jutge no en feia cas, però finalment va pensar: “Jo no tinc temor de Déu ni consideració pels homes,\n¿I Déu no farà justícia als seus elegits que clamen a ell de nit i de dia? ¿Els tindrà esperant?\n»El fariseu, dret, pregava així en el seu interior: “Déu meu, et dono gràcies perquè no sóc com els altres homes, lladres, injustos, adúlters, ni sóc tampoc com aquest publicà.\n»Però el publicà, de lluny estant, no gosava ni aixecar els ulls al cel, sinó que es donava cops al pit, tot dient: “Déu meu, sigues-me propici, que sóc un pecador.”\nJesús féu acostar els infants i digué: — Deixeu que els infants vinguin a mi: no els ho impediu, perquè el Regne de Déu és dels qui són com ells.\nEn veritat us ho dic: qui no aculli el Regne de Déu com l’acull un infant, no hi entrarà pas.\nJesús li digué: — Per què em dius bo? De bo, només n’hi ha un, que és Déu.\nJesús, en veure’l entristit, digué: — Que n’és, de difícil, per als qui tenen riqueses entrar al Regne de Déu!\nÉs més fàcil que un camell passi pel forat d’una agulla que no pas que un ric entri al Regne de Déu.\nEll respongué: — Allò que és impossible als homes, és possible a Déu.\nJesús els digué: — En veritat us dic que tothom qui pel Regne de Déu hagi deixat casa, muller, germans, pares o fills,\nA l’instant hi veié, i seguia Jesús glorificant Déu. També tot el poble, en veure-ho, donava lloança a Déu.\nMentre escoltaven tot això, Jesús continuà amb una paràbola, perquè eren a prop de Jerusalem i ells es pensaven que el Regne de Déu es manifestaria de manera imminent.\nQuan ja s’acostava a la baixada de la muntanya de les Oliveres, tota la multitud dels deixebles, plens d’alegria, començaren a lloar Déu amb grans crits per tots els miracles que havien vist,\nel baptisme de Joan, ¿venia de Déu o dels homes?\nElls discutien i es deien: — Si responem que venia de Déu, ens preguntarà: “Doncs per què no el vau creure?”\nLi van fer aquesta pregunta: — Mestre, sabem que parles i ensenyes amb rectitud i que no fas distinció de persones, sinó que ensenyes realment el camí de Déu.\nJesús els digué: — Per tant, doneu al Cèsar el que és del Cèsar, i a Déu el que és de Déu.\ncom que són fills de la resurrecció, ja no poden morir: són com els àngels i són fills de Déu.\nIgualment, quan veureu que succeeix tot això, sapigueu que és a prop el Regne de Déu.\nPerquè us asseguro que ja no el menjaré més fins que la Pasqua trobi el seu compliment en el Regne de Déu.\nperquè us asseguro que des d’ara ja no beuré més del fruit de la vinya fins que haurà arribat el Regne de Déu.\nPerò des d’ara el Fill de l’home estarà assegut a la dreta del Déu totpoderós.\nLlavors tots van dir: — Per tant, tu ets el Fill de Déu! Jesús els contestà: — Vosaltres dieu que ho sóc.\nEl poble era allà mirant-ho, però les autoritats se’n reien dient: — Ell que va salvar-ne d’altres, que se salvi a si mateix, si és el Messies de Déu, l’Elegit!\nPerò l’altre, renyant-lo, li respongué: — ¿Tu tampoc no tens temor de Déu, tu que sofreixes la mateixa pena?\nQuan el centurió veié el que havia passat, donava glòria a Déu i deia: — Realment, aquest home era innocent.\nperò no havia donat suport a la seva decisió i actuació. Era natural d’Arimatea, una vila jueva, i esperava l’arribada del Regne de Déu.\nEls preguntà: — Què hi ha passat? Li contestaren: — El cas de Jesús de Natzaret, un profeta poderós en obres i en paraules davant de Déu i de tot el poble:\nI contínuament eren al temple beneint Déu.\nAl principi existia la Paraula. La Paraula estava amb Déu i la Paraula era Déu.\nNo han nascut per descendència de sang, ni per desig carnal, ni per voler humà, sinó de Déu mateix.\nL’endemà, Joan veié Jesús que venia cap a ell, i exclamà: — Mireu l’anyell de Déu, el qui lleva el pecat del món!\nJo ho he vist i dono testimoni que aquest és el Fill de Déu.\ni, fixant la mirada en Jesús que passava, va exclamar: — Mireu l’anyell de Déu!\nLi diu Natanael: — Rabí, tu ets el Fill de Déu, tu ets el Rei d’Israel.\nI afegí: — En veritat, en veritat us ho dic: veureu obert el cel, i els àngels de Déu pujant i baixant sobre el Fill de l’home.\nAquest home va anar de nit a trobar Jesús i li digué: — Rabí, sabem que ets un mestre que ve de Déu, perquè ningú no podria fer aquests senyals que tu fas si Déu no estigués amb ell.\nJesús li respongué: — En veritat, en veritat t’ho dic: ningú no pot veure el Regne de Déu si no neix de dalt.\nJesús respongué: — En veritat, en veritat t’ho dic: ningú no pot entrar al Regne de Déu si no neix de l’aigua i de l’Esperit.\nDéu ha estimat tant el món que ha donat el seu Fill únic perquè no es perdi ningú dels qui creuen en ell, sinó que tinguin vida eterna.\nDéu no ha enviat el seu Fill al món perquè el món fos condemnat, sinó per salvar-lo per mitjà d’ell.\nEls qui creuen en ell no són condemnats, però els qui no creuen ja han estat condemnats, perquè no han cregut en el nom del Fill únic de Déu.\nPerò els qui viuen d’acord amb la veritat s’acosten a la llum perquè es vegin les seves obres, ja que les fan segons Déu.\nEls qui l’accepten, acrediten que Déu diu la veritat,\nperquè l’enviat de Déu comunica les paraules de Déu, ja que ell dóna sense límits l’Esperit.\nJesús li respongué: — Si sabessis quin és el do de Déu i qui és el qui et diu: “Dóna’m aigua”, ets tu qui li n’hauries demanada, i ell t’hauria donat aigua viva.\nEls nostres pares van adorar Déu en aquesta muntanya, però vosaltres dieu que el lloc on cal adorar-lo és Jerusalem.\nDéu és esperit. Per això els qui l’adoren han d’adorar-lo en Esperit i en veritat.\nDavant d’això, els jueus, amb més afany, buscaven de matar-lo, perquè veien que, a més de violar el repòs del dissabte, afirmava que Déu era el seu Pare i es feia així igual a Déu.\nPerò a vosaltres us conec i sé que no teniu dins vostre l’amor de Déu.\n¿Com podeu creure, vosaltres que accepteu honors els uns dels altres però no cerqueu la glòria que ve del Déu únic?\nPerò no us heu d’afanyar tant per l’aliment que es fa malbé, sinó pel que dura i dóna vida eterna. I el Fill de l’home us donarà aquest aliment, perquè Déu, el Pare, l’ha marcat amb el seu segell.\nElls li preguntaren: — Com hem d’actuar per a fer les obres de Déu?\nJesús els respongué: — L’obra que Déu vol és aquesta: que cregueu en aquell que ell ha enviat.\nEl pa de Déu és el que baixa del cel i dóna vida al món.\nEn els Profetes hi ha escrit: Tots seran instruïts per Déu. Tots els qui escolten el Pare i acullen el seu ensenyament vénen a mi.\nNo és pas que algú hagi vist el Pare: només l’ha vist el qui ve de Déu; aquest sí que ha vist el Pare.\nI nosaltres creiem i sabem que tu ets el Sant de Déu.\nSi algú està disposat a fer la voluntat del qui m’ha enviat, sabrà si això que jo ensenyo ve de Déu o si parlo pel meu compte.\nPerò ara busqueu de matar-me, a mi que us he dit la veritat que he sentit de Déu. Això, Abraham no ho va fer.\nVosaltres només feu les obres del vostre pare. Li contesten: — Nosaltres no som pas bastards. No tenim més pare que Déu.\nJesús els replicà: — Si Déu fos el vostre pare m’estimaríeu a mi, perquè jo he sortit de Déu i vinc d’ell. No he vingut pas pel meu compte: és ell qui m’ha enviat.\nEl qui és de Déu, escolta les paraules de Déu; per això vosaltres no les escolteu, perquè no sou de Déu.\nJesús respongué: — Si jo em glorifiqués a mi mateix, la meva glòria no valdria res. Però el qui em glorifica és el meu Pare, aquell que anomeneu “el nostre Déu”.\nJesús respongué: — No ha estat per cap pecat, ni d’ell ni dels seus pares, sinó perquè es manifestin en ell les obres de Déu.\nAlguns dels fariseus començaren a dir: — Aquest home que no guarda el repòs del dissabte, no pot venir de Déu. Però altres replicaven: — Com és possible que un pecador faci uns senyals com aquests? I estaven dividits entre ells.\nLlavors van cridar per segona vegada l’home que havia estat cec i li digueren: — Dóna glòria a Déu reconeixent allò que nosaltres ja sabem: que aquest home és un pecador.\nI de Moisès, sabem que Déu li va parlar, però aquest no sabem d’on és.\nTots sabem que Déu no escolta els pecadors, però sí que escolta els qui el veneren i compleixen la seva voluntat.\nSi aquest no vingués de Déu, no hauria pogut fer res.\nEls jueus li respongueren: — No et volem apedregar per cap obra bona, sinó per blasfèmia, perquè tu, que ets un home, et fas Déu.\nJesús els replicà: — ¿En la vostra Llei no hi ha escrit: Jo declaro que sou déus?\nPer tant, si l’Escriptura, que no es pot anul·lar, anomena déus els qui van rebre la paraula de Déu,\nper què a mi, a qui el Pare ha consagrat i enviat al món, m’acuseu de blasfèmia quan declaro que sóc Fill de Déu?\nPerò, fins i tot ara, jo sé que Déu et concedirà tot el que li demanis.\nElla li respon: — Sí, Senyor: jo crec que tu ets el Messies, el Fill de Déu, el qui havia de venir al món.\nLi respon Jesús: — ¿No t’he dit que, si creus, veuràs la glòria de Déu?\nI no tan sols pel poble, sinó també per reunir els fills de Déu dispersos.\nEntre els qui havien pujat per adorar Déu amb motiu de la festa hi havia alguns grecs.\nPreferien els honors dels homes a la glòria de Déu.\nJesús, sabent que el Pare li ho havia posat tot a les mans, i que havia vingut de Déu i a Déu tornava,\nQuan Judes va ser fora, Jesús digué: — Ara el Fill de l’home és glorificat, i Déu és glorificat en ell.\nSi Déu és glorificat en ell, també Déu mateix el glorificarà, i el glorificarà ben aviat.\n»Que els vostres cors s’asserenin. Creieu en Déu, creieu també en mi.\nUs expulsaran de les sinagogues; més encara, arriba l’hora que els qui us matin es pensaran que donen culte a Déu.\nés el Pare mateix qui us estima, ja que vosaltres m’heu estimat i heu cregut que jo he sortit de Déu.\nAra veiem que ho saps tot i que no necessites que ningú et faci preguntes. Per això creiem que has sortit de Déu.\nEls jueus li contestaren: — Nosaltres tenim una Llei, i segons aquesta Llei ha de morir, perquè s’ha fet Fill de Déu.\nJesús li diu: — Deixa’m, que encara no he pujat al Pare. Vés a trobar els meus germans i digues-los: “Pujo al meu Pare, que és el vostre Pare, al meu Déu, que és el vostre Déu.”\nTomàs li va respondre: — Senyor meu i Déu meu!\nEls que hi ha aquí han estat escrits perquè cregueu que Jesús és el Messies, el Fill de Déu, i, creient, tingueu vida en el seu nom.\nPau, servent de Jesucrist, cridat a ser apòstol, escollit per a anunciar l’evangeli de Déu.\nAquest evangeli, que Déu ja havia promès pels seus profetes en les Escriptures santes,\nA tots els estimats de Déu que viuen a Roma i que ell ha cridat a ser sants, us desitjo la gràcia i la pau de part de Déu, el nostre Pare, i de Jesucrist, el Senyor.\nPrimer de tot, dono gràcies al meu Déu per mitjà de Jesucrist a causa de tots vosaltres: arreu del món parlen admirats de la vostra fe.\nDéu, a qui dono culte en el meu esperit quan anuncio l’evangeli del seu Fill, m’és testimoni de com em recordo constantment de vosaltres\nPerquè no m’avergonyeixo de l’evan-geli, que és poder de Déu per a salvar tots els qui creuen, primer els jueus, i després els dels altres pobles.\nEn l’evangeli es revela la justícia salvadora de Déu, en virtut de la fe i amb vista a la fe. Tal com diu l’Escriptura: Viurà el qui és just per la fe.\nParlo dels qui coneixen allò que podem saber de Déu, perquè Déu mateix els ho ha fet conèixer.\nD’ençà que el món va ser creat, el poder etern de Déu i la seva divinitat, que són invisibles, s’han fet visibles a la intel·ligència a través de les coses creades. Per això no tenen excusa,\nja que, tot i conèixer Déu, no l’han glorificat ni li han donat gràcies tal com es mereix. Ben al contrari, s’han refiat de raonaments inútils, i el seu cor insensat s’ha omplert de foscor.\nPer això Déu ha permès que seguissin les seves pròpies passions i els ha deixat a mercè de les impureses amb què profanen el seu propi cos.\nHan bescanviat la veritat de Déu per la mentida, venerant i adorant les criatures en lloc del Creador. Que ell sigui beneït pels segles. Amén!\nPer això Déu els ha deixat a mercè de passions vergonyoses. Les dones han canviat l’ús natural del sexe per un ús contra natura,\nI encara, com que han refusat de reconèixer Déu, Déu els ha deixat a mercè d’uns criteris rebutjables, que els porten a fer allò que no és correcte:\ncalumniadors, enemics de Déu, insolents, orgullosos, vanitosos, llestos per a fer el mal, rebels als pares,\nTothom sap que el judici de Déu recau justament sobre els qui cometen aquells actes.\nI tu que jutges els qui els cometen, però fas igual que ells, ¿et penses que t’escaparàs del judici de Déu?\n¿O és que menysprees la riquesa de la seva bondat, de la seva generositat i de la seva paciència? ¿No vols reconèixer que la bondat de Déu et convida a la conversió?\nEl teu cor endurit, que no es vol convertir, va acumulant indignació per al dia de la indignació, quan es manifestarà el just judici de Déu.\nDéu donarà tribulacions i angoixa a tothom qui fa el mal, primer als jueus i després als dels altres pobles,\nPerquè davant de Déu no són justos els qui escolten la Llei: només són fets justos els qui la compleixen.\nTot això quedarà al descobert el dia que, d’acord amb l’evangeli que us he anunciat, Déu judicarà, per mitjà de Jesucrist, les accions amagades dels homes.\nTu, en canvi, ostentes el títol de jueu, et sents segur perquè tens la Llei i poses el teu orgull en Déu:\ntu que poses el teu orgull en la Llei, deshonores Déu no complint-la,\ntal com diu l’Escriptura: Per culpa vostra, els pagans menyspreen el nom de Déu.\nEn canvi, si l’incircumcís observa els preceptes de la Llei, Déu el comptarà com un veritable circumcís.\nÉs jueu de veritat el qui ho és per dintre, i la circumcisió veritable és la del cor, la que ve per l’Esperit i no en virtut de la lletra de la Llei. Un home com aquest no és lloat pels homes, sinó per Déu.\nMolta, i sota tots els aspectes! En primer lloc, perquè Déu ha confiat les seves paraules precisament als jueus.\nI encara que alguns d’ells no han cregut, ¿és que la seva infidelitat pot anul-lar la fidelitat de Déu?\nDe cap manera! Déu continua essent veraç, encara que tots els homes siguin mentiders, tal com diu l’Escriptura: Perquè et reconeguin just en les teves paraules i triomfis quan algú et cridi a judici.\nAra bé, si la nostra injustícia fa ressaltar la justícia salvadora de Déu, des d’un punt de vista purament humà ens podem fer aquesta pregunta: Déu, ¿no és injust quan aboca la seva indignació?\nDe cap manera! Si Déu fos injust, com podria judicar el món?\nAlguns diuen: Si la veritat de Déu resplandeix més gloriosament gràcies a la meva mentida, ¿encara hauré de ser jutjat com a pecador?\nNo hi ha ningú assenyat, ningú que cerqui Déu.\nViuen sense cap temor de Déu.\nAra bé, és obvi que tot allò que es troba en la Llei s’adreça als qui estan sota la Llei; per això tothom ha de callar, i el món sencer ha de sotmetre’s al judici de Déu,\nperquè ningú no és just davant de Déu en virtut de les obres manades per la Llei. La Llei, en efecte, només fa conèixer el pecat.\nAra, en canvi, al marge de les obres de la Llei, s’ha manifestat la justícia salvadora de Déu, de la qual donen testimoni els llibres de la Llei i dels Profetes.\nPer la fe en Jesucrist, Déu dóna la seva justícia a tots els qui creuen, sense fer cap distinció,\nDéu ha decidit que Jesucrist, amb la seva sang, fos l’instrument del perdó per mitjà de la fe; ha mostrat així la seva justícia salvadora, perdonant els pecats comesos en el passat\n¿O és que Déu és tan sols Déu dels jueus? ¿No ho és també dels pagans? Sí, també ho és dels pagans,\nja que Déu és un de sol, i ell, per la fe, fa justos els circumcisos i els incircumcisos.\nSi hagués estat fet just en virtut de les seves obres, hauria tingut motius de gloriar-se’n, però no davant de Déu.\nEn efecte, diu l’Escriptura: Abraham va creure en Déu, i Déu li ho comptà com a justícia.\nmentre que al qui no ha fet cap obra, però creu en aquell qui fa justos els qui eren dolents, Déu li compta la seva fe com a justícia.\nTambé David proclama feliç l’home que Déu compta com a just al marge de les obres, i diu:\nTanmateix, les paraules d’aquesta benaurança, ¿s’apliquen només als circumcisos, o també als incircumcisos? Hem dit que Déu va comptar la fe d’Abraham com a justícia.\nPrecisament Abraham va rebre la circumcisió com a signe i segell de la justícia que havia obtingut per la fe ja abans de circumcidar-se. I així ell és pare de tots els qui creuen: dels incircumcisos, a qui Déu ha comptat la fe com a justícia,\nAl contrari, davant la promesa de Déu, no es deixà endur per la incredulitat, sinó que fou enfortit per la fe i donà glòria a Déu.\nEstava del tot convençut que Déu és prou poderós per a complir allò que ha promès.\nPer ell, en virtut de la fe, tenim accés a aquesta gràcia en la qual ens mantenim i ens gloriem, tot esperant la glòria de Déu.\nI l’esperança no enganya, perquè Déu, donant-nos l’Esperit Sant, ha vessat en els nostres cors el seu amor.\nPerquè, quan encara érem febles, Crist, en el temps fixat per Déu, va morir pels injustos.\nPerò Déu ha donat prova de l’amor que ens té, perquè Crist va morir per nosaltres quan encara érem pecadors.\nMés encara: gràcies a nostre Senyor Jesucrist, que ens ha obtingut la reconciliació, trobem motiu de gloriar-nos en Déu.\nQuan ell morí, morí al pecat una vegada per sempre, però ara que viu, viu per a Déu.\nVosaltres éreu esclaus del pecat, però heu obeït de cor la doctrina que us ha estat ensenyada. Donem-ne gràcies a Déu!\nAixí, lliures de l’esclavatge del pecat, heu esdevingut esclaus al servei de la justícia de Déu\n— com que sou febles, us estic parlant amb comparacions humanes. Així com vau posar els vostres membres com a esclaus al servei de la impuresa i de la injustícia i portàveu una vida indigna, poseu-los ara com a esclaus al servei de la justícia de Déu i porteu una vida santa.\nEn canvi, ara, lliures de l’esclavatge del pecat i esdevinguts esclaus al servei de Déu, obtindreu el fruit d’una vida santa, que us portarà a la vida eterna.\nEn el meu interior em deleixo per la llei de Déu,\nDéu, a qui dono gràcies per Jesucrist, Senyor nostre! Em trobo, doncs, que amb la raó serveixo la llei de Déu; però, home feble com sóc, serveixo la llei del pecat.\nDéu ha fet allò que la Llei no tenia forces per a fer a causa de la feblesa humana: enviant el seu propi Fill, esdevingut semblant a un home pecador i ofert en sacrifici pel pecat, Déu ha condemnat el pecat valent-se de la condició humana\nI és que les passions terrenals porten a l’enemistat amb Déu, ja que no volen sotmetre’s a la seva llei ni s’hi podrien sotmetre.\nPer això els qui viuen d’acord amb els desigs terrenals no poden plaure a Déu.\nAra bé, vosaltres no viviu d’acord amb els desigs terrenals, sinó d’acord amb l’Esperit, perquè l’Esperit de Déu habita en vosaltres, i si algú de vosaltres no tingués l’Esperit de Crist, no seria de Crist.\nAixí l’Esperit mateix s’uneix al nostre esperit per donar testimoni que som fills de Déu.\nI si som fills, també som hereus: hereus de Déu i hereus amb Crist, ja que, sofrint amb ell, serem també glorificats amb ell.\nPerquè l’univers creat espera amb impaciència que la glòria dels fills de Déu es reveli plenament:\nque també ell serà alliberat de l’esclavatge de la corrupció i obtindrà la llibertat i la glòria dels fills de Déu.\nI el qui coneix els cors sap quin és el voler de l’Esperit: l’Esperit intercedeix a favor del poble sant tal com Déu vol.\nSabem que Déu ho disposa tot en bé dels qui l’estimen, dels qui ell ha decidit cridar;\nQuè direm, doncs, davant d’això? Si tenim Déu amb nosaltres, qui tindrem en contra?\nQui s’alçarà per acusar els elegits de Déu, si Déu mateix els fa justos?\nni el món de dalt ni el de sota, ni res de l’univers creat no ens podrà separar de l’amor de Déu que s’ha manifestat en Jesucrist, Senyor nostre.\nCom a israelites, els pertanyen la gràcia de ser fills, la glòria de Déu, les aliances, la Llei, el culte i les promeses;\ntambé són d’ells els patriarques, i, com a home, ha sortit d’ells el Crist, que és Déu i està per damunt de tot. Sigui beneït per sempre. Amén.\nI no és pas que la paraula de Déu hagi fallat, ja que no tots els israelites de naixement formen l’Israel veritable,\nÉs a dir, que no tots els descendents d’Abraham són fills de Déu; només compten com a descendència els qui han nascut en virtut de la promesa.\nDoncs bé, quan encara no havien nascut, ni havien fet res de bo o res de dolent, es va confirmar la lliure elecció de Déu,\nQuè direm, doncs? ¿Que en Déu hi ha injustícia? De cap manera!\nPer tant, tot depèn no del voler o dels esforços humans, sinó de la compassió de Déu.\nAra tu em diràs: «Doncs per què Déu es queixa, encara? Qui pot resistir-se a la seva voluntat?»\nPerò qui ets tu, home, per a discutir amb Déu? ¿És que la figura pot dir al qui l’ha modelada: Per què m’has fet així?\nDoncs bé, quan Déu ha volgut abocar el seu càstig i fer conèixer el seu poder, ha suportat amb molta paciència els qui s’havien fet mereixedors d’aquell càstig i que estaven a punt per a la perdició;\nI al lloc on els havien dit: «Vosaltres no sou el meu poble», allà mateix els anomenaran «Fills del Déu viu».\nGermans, desitjo de tot cor i prego a Déu que se salvin.\nUs puc assegurar que són zelosos de Déu, però d’una manera mal entesa;\ndesconeixen la justícia que ve de Déu i busquen de fer-se justos pel seu propi compte, sense sotmetre’s a la justícia salvadora de Déu.\nPerquè Crist és el terme de la Llei, i així tothom qui creu en ell rep la justícia de Déu.\nJo pregunto, doncs: És que Déu ha rebutjat el seu poble? De cap manera! Jo mateix sóc israelita, descendent d’Abraham, de la tribu de Benjamí.\nDéu no ha rebutjat pas el seu poble, que ell coneixia des de sempre. Ja sabeu què diu l’Escriptura, en el passatge on Elies acusa Israel davant de Déu:\nTanmateix, què li respon Déu? M’he reservat set mil homes que no han doblegat els genolls davant de Baal.\nAixí, doncs, també en el temps present, per pura gràcia de Déu, ha quedat una resta d’escollits.\nI si és per gràcia de Déu, no és en virtut de les obres humanes; altrament la gràcia ja no seria gràcia.\ntal com diu l’Escriptura: Déu els ha donat un esperit que els ensopeix, ulls per a no veure-hi i orelles per a no sentir-hi, fins al dia d’avui.\nSi les primícies de la pasta del pa són consagrades a Déu, també ho és tota la pasta; si l’arrel és consagrada, també ho són les branques.\nperquè Déu, que no va plànyer les branques nascudes de l’arbre, tampoc no et planyeria a tu.\nConsidera, doncs, la bondat i el rigor de Déu: el seu rigor amb els qui han caigut i la seva bondat amb tu. Persevera en la seva bondat, ja que ell també et podria arrencar.\nD’altra banda, ells també seran empeltats, si no persisteixen en la seva infidelitat: Déu té poder per a tornar-los a empeltar.\nGermans, no vull que ignoreu aquest designi secret de Déu, no fos cas que us tinguéssiu per més savis que els altres: l’enduriment d’una part d’Israel es mantindrà fins que haurà entrat el conjunt dels pobles pagans,\nElls, doncs, són enemics pel que fa a l’evangeli, tot i que això resulta en benefici vostre; però, pel que fa a l’elecció de Déu, són estimats per ell a causa dels patriarques.\nEls dons i la crida de Déu són irrevocables.\nEn altre temps, vosaltres vau desobeir Déu, però ara, ja que ells han estat desobedients, vosaltres heu rebut la misericòrdia divina.\nIgualment, ara ells han desobeït Déu, però vosaltres heu rebut la seva misericòrdia, a fi que ells també la rebin.\nDéu havia deixat tots els homes captius de la desobediència, per compadir-se finalment de tots.\n— Oh profunditat de la riquesa, de la saviesa i del coneixement de Déu! Que en són, d’insondables, els seus judicis, i d’impenetrables, els seus camins!\nGermans, per la misericòrdia que Déu ens té, us exhorto a oferir-vos vosaltres mateixos com una víctima viva, santa i agradable a Déu: aquest ha de ser el vostre culte veritable.\nNo us emmotlleu al món present; deixeu-vos transformar i renoveu el vostre interior, perquè pugueu reconèixer quina és la voluntat de Déu, allò que és bo, agradable a ell i perfecte.\nEn virtut de la gràcia que he rebut, dic a cada un de vosaltres: no us tingueu per més del que sou; tingueu una idea justa de vosaltres mateixos, assenyadament, cadascú segons la mesura de la fe que Déu li ha concedit.\nQue tothom se sotmeti a les autoritats que exerceixen el poder, perquè tota autoritat ve de Déu, i les que de fet tenim han estat establertes per ell.\nPer tant, el qui s’enfronta a l’autoritat es rebel·la contra l’ordre volgut per Déu, i els rebels es busquen la pròpia condemna.\nja que està al servei de Déu per a conduir-te al bé. En canvi, si fas el mal, tem, perquè no és endebades que porta l’espasa: està al servei de Déu per a fer justícia i castigar els qui fan el mal.\nIgualment per aquesta raó, pagueu els impostos: els qui s’ocupen de recaptar-los són funcionaris al servei de Déu.\nEl qui menja de tot, que no menyspreï el qui no en menja; i el qui no menja de tot, que no jutgi el qui en menja, perquè també aquest ha estat acollit per Déu.\nEl qui observa un dia especial, ho fa pel Senyor; el qui menja de tot, ho fa pel Senyor, ja que dóna gràcies a Déu, i el qui no menja de tot, també ho fa pel Senyor i també dóna gràcies a Déu.\nTu, doncs, per què judiques el teu germà? I tu, per què el menysprees? Tots hem de comparèixer davant el tribunal de Déu.\nTal com diu l’Escriptura: Ho dic jo, el Senyor: Tan cert com visc, afirmo que davant meu s’agenollarà tothom, i tots els llavis donaran glòria a Déu.\nPer tant, cada un de nosaltres haurà de donar compte a Déu de si mateix.\nPerquè el Regne de Déu no és qüestió de tal menjar o tal beguda, sinó de la justícia, la pau i el goig de l’Esperit Sant.\nEl qui serveix el Crist d’aquesta manera, agrada a Déu i és reconegut pels homes.\nPer culpa d’un menjar, no destrueixis l’obra de Déu! És cert que tots els aliments són purs, però està malament que mengis una cosa si amb això provoques l’escàndol:\nTu guarda’t, per a tu mateix i davant de Déu, la convicció que prové de la fe. Feliç el qui no s’acusa a si mateix quan ha discernit el que ha de fer!\nQue Déu, de qui provenen la constància i el consol, us concedeixi de viure unànimement i d’acord els uns amb els altres, a exemple de Jesucrist;\naixí, amb un sol cor i a una sola veu, glorificareu el Déu i Pare de Jesucrist, Senyor nostre.\nPer això, acolliu-vos els uns als altres, tal com el Crist us ha acollit, per a glòria de Déu.\nVull dir que Crist, per raó de la fidelitat de Déu, s’ha posat al servei dels circumcisos, per tal de confirmar les promeses fetes als patriarques,\nmentre que els altres pobles arriben a glorificar Déu en virtut de l’amor que ell els té. Tal com diu l’Escriptura: Per això et lloaré entre les nacions i cantaré al teu nom.\nQue el Déu de l’esperança ompli la vostra fe d’alegria i de pau perquè vesseu d’esperança gràcies a la força de l’Esperit Sant.\nTanmateix, us he escrit en algun punt amb un cert atreviment com per refrescar-vos la memòria. He rebut de Déu el do\nde ser servidor de Jesucrist entre els pagans, exercint-hi la funció sagrada d’anunciar l’evangeli de Déu, perquè així ells es converteixin en una ofrena que li sigui agradable, santificada per l’Esperit Sant.\nPer això, puc gloriar-me en Jesucrist del meu servei a Déu;\nacompanyades del poder d’obrar senyals i prodigis i de la força de l’Esperit de Déu. D’aquesta manera he anunciat plenament l’evangeli de Crist des de Jerusalem i pertot arreu fins a Il·líria.\nGermans, us demano per nostre Senyor Jesucrist i per l’amor de l’Esperit, que lluiteu al costat meu, pregant a Déu per mi,\nD’aquesta manera, gràcies al voler de Déu, podré venir a visitar-vos amb goig i reposar en la vostra companyia.\nQue el Déu de la pau sigui amb tots vosaltres. Amén.\nI el Déu de la pau esclafarà ben aviat Satanàs sota els vostres peus! Que la gràcia de Jesús, nostre Senyor, sigui amb vosaltres.\nGlòria a aquell qui té el poder d’enfortir-vos en l’evangeli que jo anuncio quan proclamo Jesucrist, el qual és la revelació del designi de Déu, amagat en el silenci dels segles,\nperò que ara s’ha manifestat i s’ha donat a conèixer a tots els pobles perquè siguin obedients a la fe, mitjançant els escrits profètics, per decisió del Déu etern.\nA Déu, l’únic ple de saviesa, glòria eternament per Jesucrist. Amén.\n1 Corintis 1:1\nPau, cridat per voler de Déu a ser apòstol de Jesucrist, i el germà Sòstenes,\n1 Corintis 1:2\na l’església de Déu que és a Corint, als santificats en Jesucrist, cridats a ser sants, juntament amb tots els qui pertot arreu invoquen el nom de nostre Senyor Jesucrist, Senyor d’ells i nostre.\n1 Corintis 1:3\n1 Corintis 1:4\nSempre dono gràcies al meu Déu per vosaltres, pensant en la gràcia que ell us ha concedit en Jesucrist,\n1 Corintis 1:8\nDéu també us mantindrà ferms fins a la fi, perquè el dia que vindrà nostre Senyor Jesucrist sigueu trobats irreprensibles.\n1 Corintis 1:9\nDéu és fidel, i és ell qui us ha cridat a viure en comunió amb el seu Fill Jesucrist, Senyor nostre.\n1 Corintis 1:14\nDono gràcies a Déu de no haver-ne batejat cap de vosaltres, fora de Crisp i Gaius;\nEls qui van a la perdició tenen per una insensatesa la doctrina de la creu; però per a nosaltres, els qui som salvats, és poder de Déu.\n1 Corintis 1:20\nOn són els savis d’aquest món? On són els mestres de la Llei? On són els qui saben discutir? Déu ha convertit en insensata la saviesa d’aquest món!\n1 Corintis 1:21\nEl món comptava amb la saviesa de Déu, però malgrat aquella saviesa no va arribar a reconèixer-lo; per això Déu ha volgut salvar els creients per aquesta insensatesa que prediquem.\n1 Corintis 1:24\nPerò és poder i saviesa de Déu per a tots els qui són cridats, tant jueus com pagans.\nPerquè allò que sembla insensat en l’obra de Déu és més savi que la saviesa dels homes, i allò que sembla feble en l’obra de Déu és més fort que no pas els homes.\n1 Corintis 1:27\nBen al contrari, Déu ha escollit els insensats d’aquest món per confondre els savis; i ha escollit els febles d’aquest món per confondre els forts.\n1 Corintis 1:28\nDéu ha escollit gent que no compta, els menyspreats d’aquest món; ha escollit els qui no són res per anul·lar els qui són alguna cosa.\n1 Corintis 1:29\nAixí ningú no es pot gloriar davant de Déu.\nÉs gràcies a ell que vosaltres viviu en Jesucrist, ja que Déu ha fet d’ell la nostra saviesa, la nostra justícia, la nostra santificació i la nostra redempció,\n1 Corintis 2:1\nPer això, germans, quan vaig venir a vosaltres us vaig anunciar el designi de Déu sense cap ostentació d’eloqüència o de saviesa.\n1 Corintis 2:5\nperquè la vostra fe no es fonamentés en la saviesa dels homes, sinó en el poder de Déu.\n1 Corintis 2:7\nsinó la saviesa de Déu, amagada en el seu designi: des d’abans dels temps ell l’havia destinada a ser la nostra glòria.\n1 Corintis 2:9\nPerò, tal com diu l’Escriptura: Cap ull no ha vist mai, ni cap orella ha sentit, ni el cor de l’home somia allò que Déu té preparat per als qui l’estimen.\n1 Corintis 2:10\nA nosaltres, però, Déu ens ho ha revelat per mitjà de l’Esperit, ja que l’Esperit tot ho penetra, fins el més profund de Déu.\n1 Corintis 2:11\n¿Qui coneix allò que hi ha en l’home, fora del seu propi esperit? Igualment, ningú no coneix allò que hi ha en Déu fora de l’Esperit de Déu.\n1 Corintis 2:12\nI nosaltres no hem rebut l’esperit del món, sinó l’Esperit que ve de Déu, perquè coneguem els dons que Déu ens ha concedit.\n1 Corintis 2:14\nL’home terrenal no admet res que vingui de l’Esperit de Déu; li sembla insensat. No és capaç de comprendre-ho, perquè això només es pot jutjar espiritualment.\n1 Corintis 3:6\nJo vaig plantar, Apol·ló va regar, però és Déu qui feia créixer.\n1 Corintis 3:7\nPer això no són res ni el qui planta ni el qui rega; només compta Déu, que fa créixer.\n1 Corintis 3:9\n1 Corintis 3:10\nJo, com a bon arquitecte, amb la gràcia que Déu m’ha donat, he posat el fonament, i uns altres hi construeixen al damunt. Però que cadascú miri bé com construeix!\n1 Corintis 3:16\n¿No sabeu que sou temple de Déu i que l’Esperit de Déu habita en vosaltres?\n1 Corintis 3:17\nSi algú destrueix el temple de Déu, Déu el destruirà a ell, perquè el temple de Déu és sagrat, i aquest temple sou vosaltres.\n1 Corintis 3:19\nPerquè, als ulls de Déu, la saviesa d’aquest món és una insensatesa, tal com diu l’Escriptura: Atrapa els savis en la seva pròpia astúcia.\n1 Corintis 3:23\nperò vosaltres sou de Crist, i Crist és de Déu.\n1 Corintis 4:1\nAixí, doncs, tothom ens ha de considerar com a servidors de Crist i administradors dels misteris de Déu.\n1 Corintis 4:5\nPer tant, no judiqueu abans d’hora. Espereu que vingui el Senyor: ell farà llum sobre allò que s’amaga en les tenebres i posarà en evidència les intencions dels cors. Llavors l’elogi que es mereix cadascú vindrà de Déu.\n1 Corintis 4:19\nPerò, si Déu vol, tornaré ben aviat i aleshores sabré què valen aquests orgullosos no pel que diuen, sinó pel que poden fer:\n1 Corintis 4:20\nel Regne de Déu no consisteix en paraules, sinó en poder.\n1 Corintis 5:13\nAls de fora, ja els judicarà Déu. Extirpeu el malvat d’enmig vostre.\n1 Corintis 6:9\n¿No sabeu que els injustos no rebran en herència el Regne de Déu? No us feu il·lusions! Ni els qui porten una vida libidinosa, ni els idòlatres, ni els adúlters, ni els pervertits, ni els qui tenen relacions sexuals amb altres homes,\n1 Corintis 6:10\nni els qui roben, ni els usurers, ni els embriacs, ni els calumniadors, ni els lladres no rebran en herència el Regne de Déu.\n1 Corintis 6:11\nAlguns de vosaltres éreu d’aquests, però ara heu estat rentats, heu estat santificats i heu estat fets justos en el nom de Jesucrist, el Senyor, i gràcies a l’Esperit del nostre Déu.\n1 Corintis 6:13\n«Els aliments són per al ventre, i el ventre per als aliments», però Déu destruirà una cosa i l’altra. El cos no és per a una vida libidinosa, sinó per al Senyor, i el Senyor per al cos.\n1 Corintis 6:14\nI Déu, que va ressuscitar el Senyor, també ens ressuscitarà a nosaltres amb el seu poder.\n1 Corintis 6:19\n¿No sabeu que el vostre cos és temple de l’Esperit Sant que heu rebut de Déu i que habita en vosaltres? ¿No sabeu que no sou vostres?\n1 Corintis 6:20\nHeu estat comprats pagant un preu: glorifiqueu Déu en el vostre cos!\n1 Corintis 7:7\nProu voldria que tothom fos com jo, però cadascú ha rebut de Déu el seu propi do: els uns, aquest; els altres, l’altre.\n1 Corintis 7:15\nAra bé, si el no creient es vol separar, que se separi; en aquest cas, el creient, ja sigui el marit o la muller, no queda lligat: Déu us ha cridat a viure en pau.\n1 Corintis 7:17\nD’altra banda, que cadascú continuï vivint en la mateixa condició que el Senyor li havia assignat, aquella en què es trobava quan Déu el va cridar. Aquesta és la norma que dono a totes les esglésies.\n1 Corintis 7:18\nSi quan Déu el va cridar era circumcís, que no dissimuli que va ser circumcidat; si era incircumcís quan Déu el va cridar, que no se circumcidi.\n1 Corintis 7:19\nLa circumcisió no té cap valor, ni tampoc la incircumcisió: el que val és complir els manaments de Déu.\n1 Corintis 7:24\nGermans, que cadascú continuï davant de Déu en la mateixa condició en què es trobava quan va ser cridat.\n1 Corintis 7:40\nTanmateix, serà més feliç si no ho fa. Aquest és el meu parer, i crec que jo també tinc l’Esperit de Déu.\n1 Corintis 8:3\nEn canvi, els qui estimen Déu són reconeguts per ell.\n1 Corintis 8:4\nPel que fa, doncs, a la qüestió de si és permès de menjar la carn sacrificada als ídols, ja sabem que un ídol del món no és res, i que de Déu només n’hi ha un.\n1 Corintis 8:5\nÉs cert que n’hi ha que són considerats déus al cel i a la terra, com si de fet existissin molts déus i molts senyors.\n1 Corintis 8:6\nPerò per a nosaltres hi ha un sol Déu, el Pare, de qui tot prové i cap al qual caminem, i hi ha un sol Senyor, Jesucrist, pel qual tot existeix i també nosaltres existim.\n1 Corintis 8:8\nPerò un menjar no ens fa ser millors o pitjors davant de Déu: ni ens faltarà res si no en mengem ni ens sobrarà res si en mengem.\n1 Corintis 9:9\nEn efecte, en la Llei de Moisès hi ha escrit: No posis morrió al bou mentre trilla. ¿Ho diu perquè Déu es preocupa dels bous?\n1 Corintis 9:21\nI per guanyar els qui no tenen Llei he viscut amb ells com si jo tampoc no en tingués, encara que no estic pas sense Llei de Déu, ja que Crist és la meva llei.\n1 Corintis 10:5\nPerò la majoria no foren agradables a Déu, com ho demostra el fet que van quedar estesos pel desert.\n1 Corintis 10:20\nMés aviat vull dir que aquests sacrificis no són oferts a Déu, sinó als dimonis, i jo no voldria que entréssiu en comunió amb els dimonis.\n1 Corintis 10:30\nSi jo dono gràcies a Déu pel que menjo, per què he de ser criticat pel menjar del qual dono gràcies?\nAixí, doncs, tant si mengeu com si beveu, com si feu una altra cosa, feu-ho tot a glòria de Déu.\n1 Corintis 10:32\nPerò no sigueu mai ocasió d’escàndol, ni per als jueus, ni per als grecs, ni per a l’Església de Déu.\n1 Corintis 11:3\nPerò vull que comprengueu que Crist és cap de tot home, l’home és cap de la dona, i Déu és cap de Crist.\n1 Corintis 11:7\nPel que fa a l’home, no s’ha de cobrir el cap, perquè és imatge i glòria de Déu, mentre que la dona és la glòria de l’home.\n1 Corintis 11:12\nperquè si bé la dona va ser treta de l’home, també és cert que l’home neix de la dona, i tot ve finalment de Déu.\n1 Corintis 11:13\nJudiqueu-ho vosaltres mateixos: ¿és correcte que una dona pregui a Déu amb el cap descobert?\n1 Corintis 11:16\nI si algú encara vol discutir-ho, sàpiga que nosaltres no tenim aquest costum, ni tampoc les esglésies de Déu.\n1 Corintis 11:22\n¿Que no teniu les vostres cases, si voleu menjar i beure? ¿O bé menyspreeu l’Església de Déu i voleu avergonyir els qui no tenen res? Què us haig de dir? Que us en felicito? En això no us puc pas felicitar!\n1 Corintis 12:3\nPer això us faig saber que ningú que parli mogut per l’Esperit de Déu no diu: «Maleït sigui Jesús», i que tampoc ningú no pot dir: «Jesús és el Senyor» si no el mou l’Esperit Sant.\n1 Corintis 12:6\nEls miracles són diversos, però Déu és un de sol, i és ell qui ho obra tot en tots.\n1 Corintis 12:18\nPerò Déu ha distribuït en el cos cada un dels membres de la manera que li ha semblat.\n1 Corintis 12:24\ncosa que no necessiten els membres més decents. Déu ha disposat el cos de tal manera que ha donat més honor als membres que més en necessiten,\n1 Corintis 12:28\nEn l’Església, Déu ha posat, en primer lloc, apòstols; en segon lloc, profetes; en tercer lloc, mestres; després, els qui tenen poder d’obrar miracles; després, els qui tenen el do de guarir, d’ajudar els altres, de guiar-los, de parlar en llengües.\n1 Corintis 13:2\nSi tingués el do de profecia i penetrés tots els misteris amagats de Déu i tot el coneixement, si tingués tanta fe que fos capaç de moure les muntanyes, però no estimés, no seria res.\n1 Corintis 13:12\nAra hi veiem de manera fosca, com en un mirall poc clar; després hi veurem cara a cara. Ara el meu coneixement és limitat; després coneixeré del tot, tal com Déu em coneix.\n1 Corintis 14:2\nEl qui té el do de parlar en llengües, no parla als homes, sinó a Déu. Ningú no el pot entendre: mogut per l’Esperit, diu coses misterioses.\n1 Corintis 14:16\nSi beneeixes Déu només amb l’esperit, el qui no ha estat iniciat no podrà respondre «Amén» a la teva pregària, ja que no entén el que dius.\n1 Corintis 14:18\nGràcies a Déu, tinc el do de parlar en llengües més que tots vosaltres;\n1 Corintis 14:25\ni seran descoberts els secrets del seu cor. Llavors es prosternarà amb el front a terra, adorarà Déu i proclamarà que realment Déu és enmig de vosaltres.\n1 Corintis 14:28\nPerò si no hi ha ningú per a interpretar-les, que el qui parla en llengües calli en la reunió i que parli amb ell mateix i amb Déu.\n1 Corintis 14:33\nja que Déu no és un Déu de desordre, sinó de pau. Com és costum en totes les esglésies del poble sant,\n1 Corintis 14:36\n¿És que la paraula de Déu ha sortit tan sols de vosaltres? ¿O és que sou els únics que l’heu rebuda?\n1 Corintis 15:9\nPerquè jo sóc el més petit dels apòstols i ni tan sols mereixo que em diguin apòstol, ja que vaig perseguir l’Església de Déu.\n1 Corintis 15:10\nPerò per gràcia de Déu sóc el que sóc, i la gràcia que ell m’ha donat no ha estat infructuosa. Al contrari, he treballat més que tots ells; no jo, sinó la gràcia de Déu en mi.\n1 Corintis 15:24\nLlavors arribarà la fi, quan ell destituirà tota mena de potència, d’autoritat i de poder i posarà el Regne en mans de Déu, el Pare.\n1 Corintis 15:25\nPerquè Crist ha de regnar fins que Déu haurà posat tots els enemics sota els seus peus.\n1 Corintis 15:27\nperquè, segons l’Escriptura, Déu ho ha posat tot sota els seus peus. Quan el Crist dirà: «Tot està sotmès», és obvi que no hi inclourà Déu, que és justament qui li haurà sotmès tota cosa.\n1 Corintis 15:28\nI quan tot li haurà estat sotmès, el Fill mateix se sotmetrà al qui li ho haurà sotmès tot. Així Déu serà tot en tots.\n1 Corintis 15:34\nTorneu al bon seny i no pequeu més. Perquè n’hi ha alguns que desconeixen Déu. Ho dic per a vergonya vostra!\n1 Corintis 15:38\ni Déu li dóna el cos que més li plau, un cos divers per a cada mena de llavor.\n1 Corintis 15:50\nNoteu-ho bé, germans: la carn i la sang no són capaces de rebre en herència el Regne de Déu, Allò que és corruptible no pot heretar la vida incorruptible.\n1 Corintis 15:57\nPerò donem gràcies a Déu, que ens concedeix la victòria per mitjà de Jesucrist, Senyor nostre.\n2 Corintis 1:1\nPau, apòstol de Jesucrist per voler de Déu, i el germà Timoteu, a l’església de Déu que és a Corint i a tot el poble sant que viu arreu d’Acaia.\n2 Corintis 1:2\n2 Corintis 1:3\nBeneït sigui el Déu i Pare de nostre Senyor Jesucrist, Pare entranyable i Déu de tot consol.\n2 Corintis 1:4\nEll ens conforta en totes les nostres adversitats, perquè nosaltres mateixos, gràcies al consol que rebem de Déu, sapiguem confortar els qui passen alguna pena.\n2 Corintis 1:12\nSi d’alguna cosa ens podem gloriar, és d’allò que assegura la nostra consciència: que ens hem comportat enmig del món, i especialment entre vosaltres, amb la simplicitat i la sinceritat que vénen de Déu; ens guiava la gràcia divina i no una saviesa humana.\n2 Corintis 1:18\nDéu n’és testimoni fidel: la paraula que us adrecem no és ara sí, ara no.\n2 Corintis 1:19\nEl Fill de Déu, Jesucrist, que hem anunciat entre vosaltres, tant jo com Siles i Timoteu, no ha estat mai ara sí, ara no: en ell només hi ha el sí!\n2 Corintis 1:20\nEn Jesucrist, totes les promeses de Déu han trobat un «Sí», i per això, gràcies a ell, diem «Amén» a Déu i li donem glòria.\n2 Corintis 1:21\nÉs Déu mateix qui ens ha ungit i ens referma en Crist, juntament amb vosaltres.\n2 Corintis 1:23\nJo us asseguro per la meva vida, i poso Déu per testimoni, que, si encara no he vingut a Corint, ha estat per consideració a vosaltres.\n2 Corintis 2:14\nDonem gràcies a Déu, que, en el Crist, sempre ens porta en el seu seguici triomfal i, per mitjà nostre, escampa a tot arreu la bona olor del seu coneixement.\n2 Corintis 2:15\nPerquè nosaltres som el perfum que Crist ofereix a Déu i que s’escampa entre els qui se salven i entre els qui es perden:\nNosaltres, de tota manera, no fem com molts que mercadegen amb la paraula de Déu, sinó que, units a Crist, parlem amb sinceritat, de part de Déu i a la seva presència.\n2 Corintis 3:3\nÉs evident que vosaltres sou una carta que ve de Crist i que ens ha estat confiada. No ha estat escrita amb tinta, sinó amb l’Esperit del Déu viu, i no en taules de pedra, sinó en taules de carn, en els nostres cors.\n2 Corintis 3:4\nAquesta és la confiança que, gràcies al Crist, nosaltres tenim davant de Déu.\n2 Corintis 3:5\nNo és que ens refiem de nosaltres mateixos, com si fóssim capaços de fer res pel nostre compte: tot el que podem fer ve de Déu;\n2 Corintis 4:1\nPer això, sabent que la misericòrdia de Déu ens ha confiat aquest servei, no ens acovardim.\n2 Corintis 4:2\nMés aviat evitem d’obrar d’amagat, com qui se n’avergonyeix; ens comportem sense astúcies i no adulterem la paraula de Déu. Ben al contrari, sentint-nos en presència de Déu, procurem de guanyar-nos la confiança de tothom dient obertament la veritat.\n2 Corintis 4:4\nA ells, els incrèduls, el déu d’aquest món els ha encegat l’enteniment per tal que no els il·lumini l’evangeli del Crist gloriós, que és imatge de Déu.\n2 Corintis 4:6\nEl mateix Déu que digué: Que la llum resplendeixi enmig de les tenebres, és el qui ara ha resplendit en els nostres cors; així som il·luminats amb el coneixement de la glòria de Déu, que brilla en el rostre de Jesucrist.\n2 Corintis 4:7\nPerò portem aquest tresor en gerres de terrissa, perquè quedi ben clar que aquest poder incomparable ve de Déu, i no pas de nosaltres.\n2 Corintis 4:15\nTot això és en bé vostre; així la gràcia de Déu, que es multiplica a mesura que s’estén a molta gent, farà que sigui desbordant l’acció de gràcies feta a la seva glòria.\n2 Corintis 5:1\nSabem que, quan es desfà aquesta casa terrenal, que és tan sols una tenda, tenim al cel un altre edifici, que és obra de Déu, una casa no feta per mans d’home, eterna.\n2 Corintis 5:5\nÉs Déu el qui ens ha destinat a la vida i ens ha donat l’Esperit com a penyora.\n2 Corintis 5:11\nSabent què vol dir venerar el Senyor, intentem de convèncer els homes. Déu prou que ens coneix, i espero que en la vostra consciència també vosaltres ens coneixeu.\n2 Corintis 5:13\nPerquè, si havíem perdut el seny, era per Déu, i si ara tenim seny, és per vosaltres.\n2 Corintis 5:18\n2 Corintis 5:19\nEfectivament, Déu, en Crist, reconciliava el món amb ell mateix, no tenint-li més en compte els seus pecats, i a nosaltres ens ha encomanat l’anunci de la reconciliació.\n2 Corintis 5:20\nPer tant, som ambaixadors de Crist, i Déu mateix us exhorta a través nostre. Us ho demanem en nom de Crist: reconcilieu-vos amb Déu!\n2 Corintis 5:21\nAl qui no havia experimentat el pecat, Déu, per nosaltres, li va carregar el pecat, perquè gràcies a ell experimentéssim la seva justícia salvadora.\nCom a col·laboradors de Déu, us exhortem a no deixar perdre la gràcia que n’heu rebut.\nBen al contrari, ens hem de manifestar en tot com a servidors de Déu, mantenint-nos constants enmig de les tribulacions, les contrarietats, les angoixes,\nla veritat que anunciem i el poder de Déu; constants també quan brandem a dreta i esquerra les armes de la justícia,\n2 Corintis 6:16\nQuin acord es faria entre el temple de Déu i els ídols? I aquest temple del Déu viu som nosaltres, tal com Déu mateix va dir: Habitaré en ells i els acompanyaré. Jo seré el seu Déu i ells seran el meu poble.\n2 Corintis 7:1\nTenint, doncs, aquestes promeses, estimats meus, purifiquem-nos de tot el que pot tacar el cos i l’esperit i arribem a ser plenament sants, reverenciant Déu.\n2 Corintis 7:6\nPerò Déu, que consola els humils, ens va confortar amb l’arribada de Titus;\n2 Corintis 7:9\nperò ara estic content, no del vostre disgust, sinó del penediment que va néixer d’aquell disgust. En efecte, la vostra tristesa venia de Déu; nosaltres no us havíem perjudicat en res.\n2 Corintis 7:11\nFixeu-vos en tot el que ha produït en vosaltres la tristesa que ve de Déu! Quin interès, quines disculpes, quina indignació, quin temor, quina enyorança, quin desig, quin escarment! En tot heu demostrat que éreu innocents d’aquell cas.\n2 Corintis 7:12\nAixí, doncs, si us vaig escriure, no va ser tant per resoldre el cas del qui va ofendre i del qui va ser ofès, sinó sobretot perquè us convencéssiu de l’interès que davant de Déu mostreu per nosaltres.\n2 Corintis 8:1\nVolem que conegueu, germans, la gràcia que Déu ha concedit a les esglésies de Macedònia.\n2 Corintis 8:5\nComplint el voler de Déu, i més enllà del que podíem esperar, s’han donat ells mateixos, primerament al Senyor i després a nosaltres.\n2 Corintis 8:16\nDonem gràcies a Déu, que ha posat en el cor de Titus el mateix interès que jo tinc per vosaltres.\n2 Corintis 8:21\nhem de procurar fer el bé no solament davant de Déu, sinó també davant els homes.\n2 Corintis 9:7\nQue cadascú doni allò que de cor ha decidit, no de mala gana ni per força, perquè Déu estima el qui dóna amb alegria.\nDéu és prou poderós per a omplir-vos de gràcies de tota mena i fer que tingueu sempre tot el que necessiteu amb prou abundància per a practicar tota mena d’obres bones.\n2 Corintis 9:11\nEnriquits en tot, podreu ser del tot generosos; així, en virtut de la nostra intervenció, molts donaran gràcies a Déu.\n2 Corintis 9:12\nEn efecte, aquest servei d’ajuda no tan sols satisfarà les necessitats del poble sant, sinó que també serà una font abundant d’accions de gràcies a Déu.\n2 Corintis 9:13\nApreciant el vostre servei en allò que val, ells glorificaran Déu per l’obediència que professeu a l’evangeli del Crist i per la generositat que us fa solidaris amb ells i amb tothom.\n2 Corintis 9:14\nI quan preguin per vosaltres demostraran l’afecte que us tenen recordant la gràcia incomparable que Déu us ha concedit.\n2 Corintis 9:15\nDonem gràcies a Déu pel seu do inefable!\n2 Corintis 10:4\nLes armes del nostre combat no són d’origen humà, i reben de Déu la força per a destruir fortaleses; amb elles destruïm raonaments fal·laços\n2 Corintis 10:5\ni altiveses de tota mena que s’alcen contra el coneixement de Déu, fem presoneres les intel·ligències per portar-les a obeir el Crist,\n2 Corintis 10:13\nNosaltres, en canvi, no ens gloriarem fora mida, perquè prou coneixem la mesura i el límit que Déu ens ha assignat, i que són els d’haver arribat fins a vosaltres.\n2 Corintis 11:2\nEstic gelós per vosaltres amb la mateixa gelosia de Déu. Us he promès a un sol espòs, vull presentar-vos al Crist com una verge pura.\n2 Corintis 11:7\nJa sabeu que us vaig anunciar gratuïtament l’evangeli de Déu. ¿Creieu que feia mal fet d’abaixar-me jo per enaltir-vos a vosaltres?\n2 Corintis 11:11\nPer què ho dic? És que no us estimo? Déu sap prou com us estimo!\n2 Corintis 11:31\nEl Déu i Pare de Jesús, el Senyor, beneït sigui pels segles, sap que no menteixo.\n2 Corintis 12:2\nConec un home unit a Crist que, ara fa catorze anys, va ser endut fins al tercer cel. No em pregunteu si va ser en el cos o fora del cos; sols Déu ho sap.\n2 Corintis 12:3\nNo sé, doncs, si aquest home va ser endut amb el cos o sense el cos, perquè tan sols ho sap Déu.\n2 Corintis 12:19\nUs semblarà que ja fa estona que ens defensem davant vostre, però de fet, germans estimats, parlem en Crist davant de Déu, pensant només en la vostra edificació.\n2 Corintis 12:21\nque, quan arribaré, el meu Déu m’humiliarà davant vostre. Llavors m’hauré de doldre per molts que han pecat i encara no s’han penedit de la seva impuresa, de la seva vida libidinosa i del seu llibertinatge.\n2 Corintis 13:4\nEll, en efecte, quan va ser crucificat estava voltat de feblesa, però ara viu pel poder de Déu. Així també nosaltres som febles en ell; però, pel poder de Déu, viurem juntament amb ell, en bé vostre.\n2 Corintis 13:7\nI demanem a Déu que no feu res de mal. Nosaltres no cerquem l’aprovació dels homes; només volem que vosaltres feu el bé, encara que passem per la desaprovació de tothom.\n2 Corintis 13:11\nFinalment, germans, estigueu contents, enrobustiu-vos, exhorteu-vos, tingueu uns mateixos sentiments, viviu en pau, i el Déu de l’amor i de la pau serà amb vosaltres.\n2 Corintis 13:13\nQue la gràcia de Jesucrist, el Senyor, l’amor de Déu i la comunió de l’Esperit Sant siguin amb tots vosaltres.\nEll, per voluntat de Déu, el nostre Pare, es va entregar pels nostres pecats i així ens alliberà del món present, que és pervers.\nA Déu sigui donada la glòria pels segles dels segles. Amén.\nQuè us sembla: ¿em vull guanyar el favor dels homes, o el favor de Déu? ¿Direu que busco de plaure als homes? Si encara busqués de plaure als homes, ja no seria servent de Crist.\nVosaltres ja heu sentit parlar de com em comportava quan era en el judaisme: perseguia amb fúria l’Església de Déu i la volia destruir;\nI això que us escric és veritat: Déu sap que no menteixo.\nI donaven glòria a Déu per causa meva.\nPel que fa als qui eren considerats dirigents (poc m’importa el que eren, Déu no fa distinció de persones), no em van imposar res.\nBen al contrari, van veure que Déu m’havia confiat l’evangelització dels incircumcisos, igual com havia confiat a Pere la dels circumcisos.\nSabem que ningú no és fet just davant de Déu en virtut de les obres de la Llei, sinó que ho és per la fe en Jesucrist. Per això nosaltres hem cregut en Jesucrist i així som justos, no per les obres de la Llei, sinó per la fe en Crist, ja que ningú no és just en virtut de les obres que mana la Llei.\nJo, en virtut de la Llei, vaig morir a la Llei a fi de viure per a Déu. Estic crucificat amb Crist.\nJa no sóc jo qui visc; és Crist qui viu en mi. La vida que ara visc en el cos, la visc gràcies a la fe en el Fill de Déu, que em va estimar i es va entregar ell mateix per mi.\nD’Abraham es diu que va creure en Déu, i Déu li ho comptà com a justícia.\nL’Escriptura preveia que Déu, en virtut de la fe, faria justos els qui no són jueus, i va anunciar a Abraham aquesta bona notícia: En tu seran beneïts tots els pobles.\nAra bé, és evident que ningú no és just davant de Déu en virtut de la Llei, perquè viurà el qui és just per la fe;\nAixí la benedicció d’Abraham, destinada a tots els pobles, s’ha complert per Jesucrist, i hem rebut per la fe l’Esperit que Déu havia promès.\nPer això jo dic: Déu havia fet un pacte vàlid, i la Llei, que va arribar quatre-cents trenta anys després, no podia invalidar-lo ni podia anul·lar la promesa.\nPerquè si l’herència ve de la Llei, ja no ve de la promesa; i és en virtut d’una promesa que Déu va fer a Abraham el do de l’herència.\nTanmateix, un mitjancer no és mai intermediari d’una sola persona, i Déu és un de sol.\n¿Deduïm d’això que la Llei va contra les promeses de Déu? De cap manera, perquè si haguéssim rebut una Llei capaç de donar vida hauríem estat certament justos en virtut de la Llei.\nTots vosaltres, per la fe, sou fills de Déu en Jesucrist:\nPerò quan va arribar la plenitud del temps, Déu envià el seu Fill, nascut d’una dona, nascut sota la Llei,\nI sabem que som fills perquè Déu ha enviat als nostres cors l’Esperit del seu Fill, que crida: « Abbà, Pare!»\nPer tant, ja no sou esclaus, sinó fills, i si sou fills, també sou hereus, per obra de Déu.\nEn altre temps, vosaltres no coneixíeu Déu i servíeu uns déus que, en realitat, no existeixen.\nPerò ara heu conegut Déu; més ben dit, heu estat reconeguts per ell. Com és, doncs, que us gireu altra vegada cap als poders dèbils i miserables d’aquest món i voleu tornar a servir-los?\ni no em vau menysprear ni vau mostrar cap repugnància, tot i que el meu estat físic era una prova per a vosaltres. Ben al contrari, em vau acollir com si fos un àngel de Déu o Jesucrist mateix.\nNosaltres, en canvi, gràcies a l’Esperit, confiem, en virtut de la fe, que es compleixi l’esperança que Déu dóna als qui ha fet justos.\nenveges, borratxeres, orgies i coses semblants. Ja us vaig advertir, i us adverteixo encara, que els qui obren així no rebran en herència el Regne de Déu.\nEl qui és instruït en la paraula de Déu ha de compartir tots els seus béns amb aquell qui l’instrueix.\nNo us enganyeu: de Déu no se’n burla ningú. Allò que un sembra és allò que recull.\nQuant a mi, Déu me’n guard de gloriar-me en res si no és en la creu de nostre Senyor Jesucrist; en la creu, el món està crucificat per a mi, i jo, per al món.\nQue la pau i la misericòrdia davallin sobre tots els qui segueixen aquesta norma i sobre l’Israel de Déu.\nPau, apòstol de Jesucrist per voler de Déu, al poble sant que viu a Efes i que és fidel a Jesucrist.\nBeneït sigui el Déu i Pare de nostre Senyor Jesucrist, que ens ha beneït en Crist amb tota mena de benediccions espirituals dalt al cel.\n— En ell, per la seva sang, hem obtingut la redempció, el perdó dels nostres pecats. La riquesa de la gràcia de Déu\nI l’Esperit és la penyora de l’heretat que Déu ens té reservada, quan ens redimirà com a possessió seva, a lloança de la seva glòria.\nDemano al Déu de nostre Senyor Jesucrist, el Pare gloriós, que us concedeixi el do espiritual de comprendre la seva revelació, perquè el conegueu de veritat.\nDéu ho ha posat tot sota els seus peus, i a ell, l’ha posat al capdamunt de tot com a cap de l’Església,\nvivíeu sotmesos al déu d’aquest món, al sobirà que domina entre el cel i la terra, l’esperit que ara actua en els qui són rebels.\nPerò Déu, que és ric en misericòrdia, ens ha estimat amb un amor tan gran\nPer mitjà de Jesucrist, Déu ens ha ressuscitat amb ell i ens ha entronitzat dalt al cel juntament amb ell;\nÉs per la gràcia que heu estat salvats per mitjà de la fe! I això no ve de vosaltres: és un do de Déu.\nSom obra seva: Déu ens ha creat en Jesucrist, i ens ha destinat a realitzar les bones obres que ell mateix havia preparat perquè visquéssim practicant-les.\nEn aquell temps vivíeu separats de Crist, privats de la ciutadania d’Israel, forasters a la promesa i a les aliances. Vivíeu en el món sense esperança i sense Déu;\nHa fet morir en ell l’enemistat i, per mitjà de la creu, els ha reconciliat tots dos amb Déu i els ha unit en un sol cos.\nAra, doncs, ja no sou estrangers o forasters, sinó ciutadans del poble sant i membres de la família de Déu.\nPer ell, també vosaltres heu entrat a formar part de l’edifici, fins a ser, gràcies a l’Esperit, el lloc on Déu resideix.\nSegurament heu sentit parlar del do que Déu m’ha confiat a favor vostre, perquè el seu pla es realitzi:\nque Déu no havia fet conèixer a les generacions passades tal com ara l’ha revelat per l’Esperit als seus sants apòstols i profetes:\nI jo sóc servidor d’aquest evangeli pel do de la gràcia que Déu m’ha concedit amb la seva acció poderosa.\ni de mostrar a plena llum davant tothom com Déu realitza el seu misteri des de sempre en ell mateix, que és el creador de totes les coses.\nGràcies a ell, tenim plena llibertat d’acostar-nos a Déu amb la confiança que ens dóna la nostra fe en Crist.\nde l’amor de Crist; que arribeu a conèixer aquest amor que sobrepassa tot coneixement i, així, entreu del tot a la plenitud de Déu.\nGlòria a Déu, que amb la força que actua en nosaltres pot fer infinitament més de tot el que som capaços de demanar o entendre.\nun sol Déu i Pare de tots, que està per damunt de tots, actua en tots i és present en tots.\nfins que tots plegats arribem a la unitat en la fe i en el coneixement del Fill de Déu, a formar l’home perfecte, a la talla pròpia de la plenitud del Crist.\nLa seva intel·ligència és plena de tenebra i estan allunyats de la vida de Déu, ja que l’enduriment del seu cor els manté en la ignorància.\ni revestiu-vos de l’home nou, creat a imatge de Déu en la justícia i la santedat que neixen de la veritat.\nI no entristiu l’Esperit Sant de Déu, que us ha marcat amb el seu segell per al dia que sereu redimits.\nSigueu bondadosos i afectuosos els uns amb els altres, i perdoneu-vos tal com Déu us ha perdonat en Crist.\nSigueu imitadors de Déu, com a fills seus estimats;\nviviu estimant, tal com Crist ens va estimar i s’entregà a si mateix per nosaltres, oferint-se a Déu com a víctima d’olor agradable.\nPerquè, sapigueu-ho bé: cap libidinós, cap impur o cap amic del diner, que és igual que ser idòlatra, no tindrà part en l’herència del Regne de Crist i de Déu.\nDoneu sempre gràcies per tot a Déu Pare en nom de nostre Senyor Jesucrist.\ni no tan sols per acontentar-los quan us vigilen, sinó com esclaus del Crist que fan de tot cor la voluntat de Déu.\nRevestiu-vos amb l’armadura que Déu us dóna per a poder fer front als atacs astuts del diable.\nPoseu-vos l’armadura que Déu us dóna i així, en aquell dia dolent, sereu capaços de resistir i de mantenir-vos ferms fins a la fi.\nPreneu el casc de la salvació, i l’espasa de l’Esperit, que és la paraula de Déu.\nDesitgem als germans pau, amor i fe de part de Déu, el Pare, i de Jesucrist, el Senyor.\nDono gràcies al meu Déu cada vegada que faig memòria de vosaltres.\nTrobo ben just de tenir aquests sentiments per tots vosaltres, ja que us porto dins el cor. I vosaltres compartiu amb mi aquesta gràcia de Déu, ara que estic encadenat i haig de defensar i confirmar l’evangeli davant el tribunal.\nDéu és testimoni de com us enyoro a tots, per l’amor entranyable que us té Jesucrist.\nplens del fruit de justícia que rebem per Jesucrist, a glòria i lloança de Déu.\nsense deixar-vos intimidar en res pels adversaris. D’aquesta manera, ells tindran un signe de la seva perdició, i vosaltres, en canvi, el tindreu de la salvació. I això ve de Déu,\nEll, que era de condició divina, no es volgué guardar gelosament la seva igualtat amb Déu,\nPer això Déu l’ha exaltat i li ha concedit aquell nom que està per damunt de tot altre nom,\ni tots els llavis reconeguin que Jesucrist és Senyor, a glòria de Déu Pare.\nés Déu qui, per la seva benvolença actua en vosaltres impulsant la vostra voluntat i les vostres accions.\ni sereu irreprensibles i irreprotxables, fills de Déu sense cap defecte enmig d’una gent esgarriada i rebel, entre els quals resplendiu com estrelles en el món,\nDe fet, els qui portem la circumcisió som nosaltres, i no ells, perquè donem culte a Déu conduïts pel seu Esperit i ens gloriem en Jesucrist, en comptes de refiar-nos d’un títol humà.\ni de viure unit a ell; no tinc, doncs, una justícia pròpia, la que prové de la Llei, sinó la justícia que arriba per la fe en Crist, la que prové de Déu i es fonamenta en aquesta fe.\nCorro cap a la meta per aconseguir el premi que Déu ha convocat allà dalt per mitjà de Jesucrist.\nEls qui volem ser perfectes hem de tenir aquests sentiments! I si algú de vosaltres veu les coses d’una altra manera, Déu ja li revelarà això que us dic!\nLa seva fi serà la perdició, el seu déu és el ventre, i posen la seva glòria en les parts vergonyoses. Allò que els mou són coses terrenals.\nNo us inquieteu per res. En tota ocasió acudiu a la pregària i a la súplica i presenteu a Déu les vostres peticions acompanyades d’acció de gràcies.\nI la pau de Déu, que sobrepassa tot el que podem entendre, guardarà els vostres cors i els vostres pensaments en Jesucrist.\nPoseu en pràctica allò que de mi heu après i rebut, vist i sentit. I el Déu de la pau serà amb vosaltres.\nAcuso, doncs, recepció de tot el que m’heu enviat, i és més que suficient. Visc sense dificultats després que Epafrodit m’ha fet arribar la vostra aportació, que és un perfum suau, un sacrifici agradable i acceptable a Déu.\nEl meu Déu satisfarà totes les vostres necessitats segons la mesura de la seva riquesa, omplint-vos de glòria en Jesucrist.\nA Déu, Pare nostre, sigui donada la glòria pels segles dels segles. Amén.\nPau, apòstol de Jesucrist per voler de Déu, i el germà Timoteu,\nals germans en Crist, sants i fidels, que viuen a Colosses. Us desitgem la gràcia i la pau de part de Déu, el nostre Pare.\nDonem gràcies a Déu, Pare de nostre Senyor Jesucrist, i preguem constantment per vosaltres\nque ha arribat fins a vosaltres. I així com creix i dóna fruit en tot el món, és present entre vosaltres des del dia que el vau sentir i que vau reconèixer la gràcia de Déu en tota la seva veritat.\nAixí, doncs, també nosaltres, d’ençà que hem sentit a dir tot això, no ens cansem de pregar a favor vostre demanant a Déu que arribeu al ple coneixement de la seva voluntat, a tota mena de saviesa i a la intel·ligència que ve de l’Esperit.\nAixí portareu una vida digna del Senyor, que el complagui en tot, fructificareu en tota mena d’obres bones i creixereu en el coneixement de Déu;\n— Ell és la imatge del Déu invisible, engendrat abans de tota la creació,\nja que Déu ha creat per ell totes les coses, tant les del cel com les de la terra, tant les visibles com les invisibles, trons i sobiranies, potències i autoritats. Tot ha estat creat per ell i destinat a ell.\nDéu volgué que residís en ell tota la plenitud.\nVosaltres, en altre temps, estàveu allunyats, i amb les vostres obres us mostràveu contraris a Déu.\nJo sóc servidor d’aquesta Església en virtut de la missió que Déu m’ha confiat a favor vostre: anunciar plenament la paraula de Déu,\nDéu els ha volgut fer conèixer la riquesa i la glòria d’aquest seu misteri a favor dels pagans, és a dir, que Crist, l’esperança de la glòria, estigui en vosaltres.\nDesitjo que els seus cors siguin confortats i que, estretament units en l’amor, arribin a la riquesa d’una comprensió plena, al coneixement del misteri de Déu, que és el Crist.\nA més, no s’adhereixen al qui és el cap, aquell gràcies al qual tot el cos se sosté i es manté unit per mitjà de les juntures i els lligaments, i va creixent per obra de Déu.\nJa que heu ressuscitat amb Crist, cerqueu allò que és de dalt, on hi ha el Crist assegut a la dreta de Déu.\nAixí, doncs, com a escollits de Déu, sants i estimats, revestiu-vos de sentiments de compassió entranyable, de bondat, d’humilitat, de dolcesa, de paciència;\nQue la paraula de Crist habiti en vosaltres amb tota la seva riquesa; instruïu-vos i encamineu-vos els uns als altres en tota mena de saviesa; moguts per la gràcia de Déu, canteu-li en els vostres cors amb salms, himnes i càntics de l’Esperit.\nTot allò que feu, sigui de paraula, sigui d’obra, feu-ho en nom de Jesús, el Senyor, donant gràcies per mitjà d’ell a Déu Pare.\nEl qui actuï injustament rebrà el que li correspon per la seva injustícia, perquè Déu no fa distinció de persones.\ni pregueu també per nosaltres, perquè Déu obri una porta a la nostra predicació i puguem anunciar el misteri del Crist. És per aquest misteri que estic empresonat.\nUs saluda també Jesús, l’anomenat Just. Entre els jueus, aquests són els únics col·laboradors meus en la causa del Regne de Déu; per a mi han estat un consol.\nUs saluda Èpafres, servidor de Jesucrist, que també és compatriota vostre; ell sempre lluita per vosaltres amb la pregària, perquè us mantingueu ferms i en tot compliu de manera perfecta allò que Déu vol.\n1 Tessalonicencs 1:1\nPau, Siles i Timoteu, a l’església dels tessalonicencs, que viu en Déu Pare i en Jesucrist, el Senyor. Us desitgem la gràcia i la pau.\n1 Tessalonicencs 1:2\nSempre donem gràcies a Déu per tots vosaltres i us tenim presents en les nostres pregàries. Contínuament\n1 Tessalonicencs 1:3\nrecordem davant de Déu, el nostre Pare, la vostra fe activa, el vostre amor incansable i la vostra esperança constant en nostre Senyor Jesucrist.\n1 Tessalonicencs 1:4\nSabem, germans estimats de Déu, que ell us ha escollit,\n1 Tessalonicencs 1:8\nja que gràcies a vosaltres ha ressonat la paraula del Senyor; i no solament a Macedònia i Acaia, sinó que la fama de la vostra fe en Déu ha arribat a tot arreu, de manera que no cal que en diguem res més.\n1 Tessalonicencs 1:9\nTots ells expliquen com va ser la nostra estada entre vosaltres i com us apartàreu dels ídols i us convertíreu a Déu, per servir només el Déu viu i veritable\n1 Tessalonicencs 2:2\nDe fet, com sabeu, acabàvem de sofrir maltractaments i injúries a Filips, però el nostre Déu ens va donar valentia per a anunciar-vos el seu evangeli enmig d’una forta oposició.\n1 Tessalonicencs 2:4\nDéu ens ha provat i considerat aptes per a anunciar l’evangeli que ens ha confiat; per això prediquem no pas mirant de complaure els homes, sinó mirant de complaure Déu, que posa a prova els nostres cors.\n1 Tessalonicencs 2:5\nCom ja sabeu, mai no vam adular ningú, ni ens inventàvem pretextos per a guanyar diners: Déu n’és testimoni.\n1 Tessalonicencs 2:8\nel nostre afecte per vosaltres era tan gran, que estàvem decidits a donar-vos, no tan sols l’evangeli de Déu, sinó fins i tot les nostres pròpies vides. Tant us havíeu fet estimar!\n1 Tessalonicencs 2:9\nJa recordeu, germans, les nostres penes i fatigues: per no ser una càrrega a ningú, vam treballar nit i dia, mentre us anunciàvem l’evangeli de Déu.\n1 Tessalonicencs 2:10\nVosaltres sou testimonis, i Déu també ho és, que ens vam comportar amb vosaltres, els creients, de manera santa, justa i irreprensible.\n1 Tessalonicencs 2:12\nus exhortàvem, us encoratjàvem i us empenyíem a viure d’una manera digna de Déu, que us crida al seu Regne i a la seva glòria.\n1 Tessalonicencs 2:13\nPer això, donem contínuament gràcies a Déu, perquè quan vau rebre la paraula de Déu que vau escoltar de nosaltres, l’acollíreu no com a paraula humana, sinó com allò que és en realitat: paraula de Déu, que actua eficaçment en vosaltres, els qui creieu.\n1 Tessalonicencs 2:14\nFins i tot, germans, heu imitat les esglésies de Déu que són a Judea i viuen en Jesucrist, ja que també vosaltres heu sofert, de part dels vostres compatriotes, allò que elles van sofrir de part dels jueus,\n1 Tessalonicencs 2:15\naquells mateixos que van matar Jesús, el Senyor, i els profetes, i ens han perseguit a nosaltres. Desagraden a Déu i es posen en contra de tothom\ni us vam enviar Timoteu, germà nostre i col·laborador de Déu en l’anunci de l’evangeli del Crist. El vam enviar perquè us enfortís i us encoratgés en la fe\nQuina acció de gràcies podríem elevar al nostre Déu per tota l’alegria que de vosaltres hem rebut davant d’ell?\nQue Déu mateix, el nostre Pare, i Jesús, nostre Senyor, ens encaminin fins a vosaltres.\nQue ell enforteixi els vostres cors i els mantingui sants i irreprensibles davant de Déu, el nostre Pare, el dia que Jesús, nostre Senyor, vindrà amb tots els seus sants. Amén.\n1 Tessalonicencs 4:1\nFinalment, germans, volem fer-vos una exhortació i un prec en Jesús, el Senyor. Vosaltres vau rebre el nostre ensenyament sobre com heu de comportar-vos per a agradar a Déu. És cert que ja ho feu, però us demanem que avanceu encara més.\n1 Tessalonicencs 4:3\nAquesta és la voluntat de Déu: que visqueu santament. Absteniu-vos de comportaments libidinosos;\n1 Tessalonicencs 4:5\nsense deixar-se endur per la passió del desig com fan els pagans que no coneixen Déu.\n1 Tessalonicencs 4:7\nEn efecte, Déu ens ha cridat a viure santament i no de manera impura.\n1 Tessalonicencs 4:8\nPer tant, el qui rebutja el nostre ensenyament no rebutja un home, sinó Déu mateix, que us dóna el seu Esperit Sant.\n1 Tessalonicencs 4:9\nNo cal que us escriguem sobre l’a-mor fratern, ja que vosaltres mateixos heu après de Déu a estimar-vos els uns als altres,\n1 Tessalonicencs 5:9\nDéu no ens ha destinat a sofrir la seva indignació, sinó a obtenir la salvació per mitjà de nostre Senyor Jesucrist,\n1 Tessalonicencs 5:18\ndoneu gràcies en tota ocasió. Això és el que Déu vol de vosaltres en Jesucrist.\n1 Tessalonicencs 5:23\nQue el mateix Déu de la pau us santifiqui plenament i conservi totalment irreprensibles el vostre esperit, la vostra ànima i el vostre cos per al dia de la vinguda de nostre Senyor Jesucrist.\n2 Tessalonicencs 1:1\nPau, Siles i Timoteu, a l’església dels tessalonicencs, que viu en Déu, el nostre Pare, i en Jesucrist, el Senyor.\n2 Tessalonicencs 1:2\n2 Tessalonicencs 1:3\nSempre hem de donar gràcies a Déu per vosaltres, germans. És just que ho fem, perquè la vostra fe va creixent i l’amor que us teniu augmenta en tots i cadascú.\n2 Tessalonicencs 1:4\nDavant les altres esglésies de Déu, ens sentim orgullosos de vosaltres per la perseverança i la fe amb què suporteu totes les persecucions i tribulacions.\n2 Tessalonicencs 1:5\nAixò és senyal del just judici de Déu, per tal que sigueu trobats dignes del Regne de Déu pel qual ara sofriu.\n2 Tessalonicencs 1:6\nPerquè és just que Déu faci passar tribulacions als qui ara us atribolen,\n2 Tessalonicencs 1:8\ni enmig d’una flama de foc, per demanar comptes als qui no coneixen Déu i no obeeixen l’evangeli de Jesús, nostre Senyor.\n2 Tessalonicencs 1:11\nPer tot això, sempre preguem per vosaltres, perquè el nostre Déu us faci dignes de la vocació que heu rebut; que amb el seu poder dugui a terme la vostra voluntat d’obrar el bé i faci activa la vostra fe.\n2 Tessalonicencs 1:12\nAixí el nom de Jesús, nostre Senyor, serà glorificat en vosaltres, i vosaltres en ell, per la gràcia del nostre Déu i de Jesucrist, el Senyor.\n2 Tessalonicencs 2:4\nel qui s’oposa i s’enfronta a tot allò que és tingut per diví o per sagrat: aquest anirà a asseure’s al santuari de Déu i es proclamarà Déu ell mateix.\n2 Tessalonicencs 2:11\nPer aquest motiu, Déu els enviarà un poder que els extraviarà i els farà creure la mentida.\nGermans estimats del Senyor, sempre hem de donar gràcies a Déu per vosaltres, ja que ell us ha escollit com a primícies perquè obtingueu la salvació per l’Esperit que santifica i per la fe en la veritat.\n2 Tessalonicencs 2:14\nDéu, per mitjà de l’evangeli que us vam anunciar, us ha cridat a posseir la glòria de nostre Senyor Jesucrist.\n2 Tessalonicencs 2:16\nI que el mateix Jesucrist, Senyor nostre, i Déu, el nostre Pare, que ens ha estimat i ens ha concedit per la seva gràcia un consol etern i una bona esperança,\n2 Tessalonicencs 3:5\nQue el Senyor encamini els vostres cors cap a l’amor a Déu i cap a la perseverança que ens ve del Crist.\n1 Timoteu 1:1\nPau, apòstol de Jesucrist per decisió de Déu, el nostre salvador, i de Jesucrist, que és la nostra esperança,\n1 Timoteu 1:2\na Timoteu, veritable fill en la fe. Et desitjo la gràcia, la misericòrdia i la pau de part de Déu Pare i de Jesucrist, Senyor nostre.\n1 Timoteu 1:4\ni a no dedicar-se a faules i a genealogies inacabables que fomenten discussions en comptes de servir el pla salvador de Déu que es manifesta en la fe.\n1 Timoteu 1:11\nAquesta doctrina, que m’ha estat confiada, és el gloriós evangeli del Déu benaurat.\n1 Timoteu 1:13\ntot i que que primer jo blasfemava contra ell, el perseguia i l’injuriava. Però Déu es va apiadar de mi perquè obrava amb ignorància, ja que encara no tenia fe.\n1 Timoteu 1:16\nPerò Déu s’apiadà de mi perquè Jesucrist demostrés primerament en mi tota la seva paciència, convertint-me en un exemple dels qui creurien en ell i tindrien així vida eterna.\n1 Timoteu 2:3\nAixò és bo i agradable a Déu, salvador nostre,\n1 Timoteu 2:5\nHi ha un sol Déu; hi ha també un sol mitjancer entre Déu i els homes, l’home Jesucrist,\n1 Timoteu 2:6\nque es donà a si mateix en rescat per tothom: aquest és el testimoni donat en els temps fixats per Déu.\n1 Timoteu 2:10\nsinó amb bones obres, com escau a dones que s’han compromès a adorar Déu.\n1 Timoteu 3:5\nPerquè si algú no sap portar la pròpia casa, com podria tenir cura d’una església de Déu?\n1 Timoteu 3:15\nperò si trigava, vull que sàpigues com t’has de comportar a la casa de Déu, que és l’Església del Déu viu, columna i fonament de la veritat.\n1 Timoteu 4:3\nprohibiran de contraure matrimoni i de menjar certs aliments, que Déu ha creat perquè els fidels, els qui han conegut la veritat, els prenguin tot donant gràcies.\n1 Timoteu 4:4\nTot el que Déu ha creat és bo, i no s’ha de rebutjar res si es menja donant gràcies:\n1 Timoteu 4:5\nho santifiquen la paraula de Déu i la pregària.\nsi lluitem i treballem, és perquè tenim posada l’esperança en el Déu viu, que és el salvador de tots els homes, sobretot dels qui són creients.\n1 Timoteu 4:14\nNo negligeixis el do que Déu et va concedir en virtut de les paraules profètiques i de la imposició de mans feta pel col·legi dels qui presideixen la comunitat.\n1 Timoteu 5:4\nSi una viuda té fills o néts, ells són els primers que han d’aprendre a comportar-se piadosament amb la pròpia família i satisfer el deute que tenen amb qui els ha donat la vida. Això és agradable a Déu.\n1 Timoteu 5:5\nLa viuda que realment ha quedat sola, té posada l’esperança en Déu i persevera nit i dia en les pregàries i oracions.\n1 Timoteu 5:21\nEt conjuro davant de Déu, de Jesucrist i dels àngels escollits, que guardis aquestes normes, sense deixar-te portar per prejudicis ni favoritismes.\n1 Timoteu 6:1\nEls qui estan sotmesos al jou de l’esclavitud han de considerar que els seus amos es mereixen tot el respecte, per tal que el nom de Déu i la doctrina no rebin cap injúria.\n1 Timoteu 6:11\nPerò tu, home de Déu, defuig tot això. Cerca el bé, la pietat, la fe, l’amor, la paciència, la dolcesa.\n1 Timoteu 6:13\nDavant de Déu, que dóna vida a tota cosa, i davant de Jesucrist, que en presència de Ponç Pilat va fer la seva noble confessió, et recomano\n1 Timoteu 6:17\nRecomana als rics d’aquest món que no siguin altius i que no confiïn en riqueses fugisseres, sinó en Déu, que ens proveeix de tot amb abundància perquè en fruïm.\n2 Timoteu 1:1\nPau, apòstol de Jesucrist per voler de Déu, enviat a anunciar la promesa de la vida que hi ha en Jesucrist,\n2 Timoteu 1:2\na Timoteu, fill estimat. Et desitjo la gràcia, la misericòrdia i la pau de part de Déu Pare i de Jesucrist, Senyor nostre.\n2 Timoteu 1:3\nDono gràcies a Déu, a qui reto culte amb consciència neta com els meus avantpassats, i et recordo constantment, nit i dia, en les meves oracions.\n2 Timoteu 1:6\nPer això et recomano que procuris de revifar el do de Déu que has rebut per la imposició de les meves mans.\n2 Timoteu 1:7\nDéu no ens ha donat un esperit de covardia, sinó un esperit de fortalesa, d’amor i de seny.\n2 Timoteu 1:8\nPer tant, no t’avergonyeixis de donar testimoni de nostre Senyor ni t’avergonyeixis de mi, presoner per causa d’ell. Suporta juntament amb mi els sofriments a favor de l’evangeli, amb la fortalesa que ve de Déu.\n2 Timoteu 2:9\ni per ell haig de sofrir fins al punt de trobar-me encadenat com si fos un malfactor. Però la paraula de Déu no està pas encadenada!\n2 Timoteu 2:14\nRecorda’ls tot això, conjurant-los davant de Déu que no s’embranquin en discussions sobre paraules, que només serveixen per a fer mal als qui escolten.\n2 Timoteu 2:15\nEsforça’t per presentar-te davant de Déu com un home que mereix la seva aprovació, com un treballador que no té de què avergonyir-se, perquè exposa correctament la paraula de la veritat.\n2 Timoteu 2:19\nTanmateix, Déu ha posat un sòlid fonament que es manté ferm i que porta gravades aquestes paraules: El Senyor coneix els qui són seus. I també: Que s’allunyin del mal tots els qui invoquen el nom del Senyor.\n2 Timoteu 2:25\napte per a corregir amb dolcesa aquells qui el contradiuen. Qui sap si Déu els concedirà que es converteixin, reconeixeran la veritat\n2 Timoteu 3:4\ntraïdors, impulsius, encegats, amics del plaer més que de Déu.\n2 Timoteu 3:16\nTota l’Escriptura és inspirada per Déu i útil per a ensenyar, refutar, corregir i educar en el bé,\n2 Timoteu 3:17\nperquè el qui és home de Déu arribi a la maduresa i estigui equipat per a tota obra bona.\nPau, servent de Déu, apòstol de Jesu-crist, enviat per a conduir els elegits de Déu a la fe i al coneixement de la veritat manifestada en la pietat,\nen virtut de l’esperança de la vida eterna, promesa des d’abans dels segles per Déu, que no menteix.\nEn els temps fixats, ell ha fet conèixer la seva paraula per la predicació que m’ha estat confiada; així ho ha disposat Déu, salvador nostre.\nA tu, Titus, fill veritable en la fe que tenim en comú, et desitjo la gràcia i la pau de part de Déu Pare i de Jesucrist, el nostre salvador.\nCal, en efecte, que el pastor d’una església sigui irreprensible, ja que és administrador de la casa de Déu: no ha de ser presumptuós, ni irascible, ni donat al vi, ni violent, ni amic de negocis bruts;\nProclamen que coneixen Déu, però el neguen amb les obres, ja que són reprovables i rebels, incapaços de fer cap obra bona.\na ser assenyades, castes, diligents en la feina de casa, bones, submises al propi marit. Així la paraula de Déu no rebrà cap injúria de ningú.\ni d’estafar-los; que demostrin contínuament la seva fidelitat. Així faran honor en tot a la doctrina de Déu, el nostre salvador.\nDéu ha manifestat la seva gràcia, que és font de salvació per a tothom\nmentre esperem que es compleixi la benaurada esperança, que es manifesti la glòria del gran Déu i salvador nostre Jesucrist.\nPerò ara Déu, salvador nostre, ha manifestat la seva bondat i el seu amor als homes.\nAixò que ara et dic és digne de fe, i vull que ho remarquis amb fermesa, perquè els qui han cregut en Déu s’esforcin a ser els primers en la pràctica de les bones obres. Això és bo i útil a tothom.\nDono gràcies al meu Déu i sempre faig memòria de tu en les meves pregàries,\nEn moltes ocasions i de moltes maneres, Déu antigament havia parlat als pares per boca dels profetes;\nEll és esplendor de la glòria de Déu i empremta del seu mateix ésser, ell sosté l’univers amb el poder de la seva paraula i ara, acabada l’obra de purificació dels pecats, s’ha assegut a les altures, a la dreta de la majestat divina;\nPerquè, a quin dels àngels Déu ha dit mai: Tu ets el meu Fill; avui jo t’he engendrat? I encara: Jo li seré pare, i ell serà per a mi un fill?\nD’altra banda, quan fa entrar al món el seu primogènit, diu: Que l’adorin tots els àngels de Déu.\nEn canvi, del Fill diu: El teu tron, oh Déu, es manté pels segles, i el ceptre just és el ceptre del teu Regne.\nHas estimat la justícia i has detestat la maldat; per això el teu Déu t’ha preferit als teus companys i t’ha ungit, oh Déu, amb olis i perfums de festa.\nDe quin dels àngels Déu ha dit mai: Seu a la meva dreta, mentre faig dels enemics l’escambell dels teus peus?\nDéu l’avala amb senyals i prodigis, amb tota mena de miracles, i amb dons de l’Esperit Sant, que distribueix com vol.\nPerquè no és pas als àngels que Déu ha sotmès el món renovat de què ara parlem.\ntot ho has sotmès sota els seus peus. Per tant, si Déu ho ha sotmès tot a ell, vol dir que no ha deixat res fora del seu domini. De fet, encara no veiem que tot li estigui sotmès,\nDéu, que ho ha creat tot i ho ha destinat tot a ell mateix, volia portar molts fills a la glòria, i va decidir que el capdavanter de la salvació arribés a la plenitud per mitjà dels sofriments.\nI encara: En ell tinc posada la meva confiança. I també: Aquí ens teniu, a mi i els fills que Déu m’ha donat.\nPer això calia que es fes en tot semblant als germans i així fos davant de Déu un gran sacerdot compassiu i digne de confiança que expiés els pecats del poble.\nVosaltres, doncs, germans, poble sant que compartiu una vocació celestial, fixeu la vostra mirada en Jesús, enviat de Déu i gran sacerdot de la fe que professem.\nEll té tota la confiança d’aquell qui el va designar, tal com Moisès era digne de confiança en tota la casa de Déu.\nEfectivament, tota casa té el seu constructor, però el constructor de tot és Déu.\nI Moisès era digne de confiança en tota la casa de Déu tan sols com a servent, amb la missió de donar testimoni d’allò que es revelaria després.\nGermans, mireu que cap de vosaltres no tingui un cor dolent i sense fe, que l’aparti del Déu viu.\nTan sols els qui hem cregut entrem al lloc de repòs, segons allò que ha estat dit: Llavors, indignat, vaig jurar: «No entraran al meu lloc de repòs.» I és cert que Déu havia realitzat les seves obres des del moment de la creació del món,\nja que, parlant del dia setè, l’Escriptura diu: Déu, el setè dia, reposà de totes les seves obres.\nDéu torna a fixar un dia, aquell «avui», quan, molt de temps més tard, diu per boca de David allò que hem citat: Avui, quan escolteu la seva veu, no enduriu els cors.\nAixò vol dir que encara hi ha reservat un lloc de descans per al poble de Déu.\nNomés aquell qui ha entrat al seu lloc de repòs descansa ara ja de les seves obres, tal com Déu descansa de les seves.\nLa paraula de Déu és viva i eficaç. És més penetrant que una espasa de dos talls: arriba a destriar l’ànima i l’esperit, les articulacions i el moll dels ossos; discerneix les intencions i els pensaments del cor.\nEn tot el món creat no hi ha res que Déu no vegi clarament: tot és nu i descobert davant els ulls d’aquell a qui hem de donar comptes.\nAixí, doncs, mantinguem ferma la fe que professem, ja que en Jesús, el Fill de Déu, tenim el gran sacerdot que ha travessat els cels.\nPer tant, acostem-nos confiadament al tron de la gràcia de Déu, perquè es compadeixi de nosaltres i ens concedeixi, quan sigui l’hora, la gràcia i l’ajuda que necessitem.\nTot gran sacerdot, pres d’entre els homes, està destinat a oficiar a favor dels homes davant de Déu, oferint dons i sacrificis pels pecats.\nI ningú no es pot apropiar l’honor de ser gran sacerdot: és Déu qui el crida, tal com va cridar Aaron.\nDéu l’ha proclamat gran sacerdot segons l’ordre de Melquisedec.\nDesprés de tant de temps, ja hauríeu de ser mestres i, en canvi, encara necessiteu que us tornin a ensenyar les primeres nocions de la revelació de Déu; heu arribat fins al punt que necessiteu llet en comptes d’aliment sòlid.\nAvancem, doncs, amb l’ajuda de Déu.\ni van assaborir la bona paraula de Déu i els prodigis del món renovat,\nperò després han caigut i abandonen la fe. És impossible que aquests es renovin amb una segona conversió, ja que tornen a crucificar el Fill de Déu i l’exposen a la ignomínia.\nQuan una terra beu la pluja que la rega sovint i dóna plantes bones als qui la conreen, vol dir que té part en la benedicció de Déu;\nDéu no és injust i per això no oblidarà tot el que heu fet, és a dir, l’amor que heu mostrat per causa del seu nom, posant-vos al servei del poble sant, en el passat i en el present.\nQuan Déu va fer la seva promesa a Abraham, no podent jurar per ningú de més gran, va jurar per ell mateix\nDéu, doncs, garantí amb un jurament la seva promesa, perquè volia mostrar clarament als qui havien d’heretar-la que la seva decisió era irrevocable.\nAixí Déu va fer dues accions irrevocables, la promesa i el jurament, que ell de cap manera no pot desmentir. Gràcies a elles ens sentim fortament encoratjats els qui ho hem deixat tot per aferrarnos a l’esperança que ell ens ofereix.\nAquest Melquisedec, rei de Salem, sacerdot del Déu altíssim, anà a trobar Abraham, que tornava del combat victoriós contra els reis, i el va beneir;\nL’Escriptura no diu que tingués pare, ni mare, ni genealogia; no parla tam-poc ni del començament ni del terme de la seva vida. Així, fet semblant al Fill de Déu, resta sacerdot per sempre.\nja que la Llei no ha portat res a la plenitud; d’altra banda, és introduïda una esperança millor per la qual ens acostem a Déu.\nPer això té el poder de salvar definitivament els qui per ell s’acosten a Déu, ja que viu per sempre intercedint a favor d’ells.\nell és el ministre que oficia en el santuari, en el veritable tabernacle, aquell que no van erigir els homes, sinó Déu mateix.\nAquesta és l’aliança que jo pactaré amb el casal d’Israel després d’aquells dies, diu el Senyor: Posaré les meves lleis en el seu interior, les escriuré en el seu cor. Llavors jo seré el seu Déu i ells seran el meu poble.\nDes del moment que Déu parla d’una aliança nova, declara vella la primera; i tot allò que es torna vell i antic aviat desapareix.\nDamunt l’arca hi havia els querubins que assenyalaven la presència gloriosa de Déu i que amb les ales feien ombra sobre la coberta del perdó. Però ara no és el moment de parlar-ne en detall.\ndient: Això és la sang de l’aliança que Déu ha prescrit per a vosaltres;\nCrist no ha entrat en un santuari fet per mans d’home, que és còpia del santuari veritable, sinó que ha entrat dins el cel, i ara es presenta davant de Déu intercedint per nosaltres.\nPer això t’he dit: Aquí em tens. En el llibre hi ha escrit de mi que vull fer, Déu meu, la teva voluntat.\nI precisament perquè ell ha complert la voluntat de Déu, nosaltres hem estat santificats mitjançant l’ofrena del cos de Jesucrist, feta una vegada per sempre.\nPerò Jesucrist, després d’oferir un únic sacrifici pels pecats, s’ha assegut per sempre a la dreta de Déu,\nEn ell tenim un gran sacerdot posat al capdavant de la casa de Déu.\nMantinguem indefectible l’esperança que professem: Déu compleix fidelment les seves promeses.\npenseu, doncs, de quin gravíssim càstig es farà mereixedor el qui haurà trepitjat el Fill de Déu, haurà profanat la sang de l’aliança que l’havia santificat i haurà ultratjat l’Esperit de la gràcia.\nÉs terrible caure en mans del Déu viu!\nUs cal molta constància per a complir la voluntat de Déu i obtenir així el que ell ha promès.\nGràcies a la fe, comprenem que tot l’univers va ser creat per la paraula de Déu i que, per tant, allò que veiem prové d’allò que no es visible.\nGràcies a la fe, Abel va oferir a Déu un sacrifici millor que el de Caín. Per aquesta fe, Abel va rebre el testimoni que era just, ja que Déu va acceptar els dons que li oferia. Ell va morir, però la seva fe encara parla.\nAra bé, sense la fe és impossible de ser-li agradable, perquè el qui s’acosta a Déu ha de creure que existeix i que recompensa els qui el cerquen.\nGràcies a la fe, Abraham, cridat per Déu, va obeir i se n’anà cap al lloc que havia de rebre en herència. Abraham sortí sense saber on anava.\nÉs que esperava aquella ciutat ben fonamentada que té Déu mateix com a arquitecte i constructor.\nTots aquests moriren en la fe, sense haver obtingut allò que Déu els prometia, sinó veient-ho i saludant-ho de lluny, i reconeixent que eren estrangers i forasters a la terra.\nAspiren, per tant, a trobar-ne una de millor, la pàtria celestial. Per això Déu no s’avergonyeix d’anomenar-se el seu Déu, ja que els ha preparat una ciutat.\nPreferí de ser maltractat amb el poble de Déu que fruir per un cert temps d’una vida de pecat.\nperquè Déu, que ens tenia prevista una sort millor, no volia que arribessin a la plenitud sense nosaltres.\nTinguem la mirada fixa en Jesús, el capdavanter de la fe i el qui la porta a la plenitud. Ell, per arribar al goig que li era proposat, va suportar el suplici de la creu, sense fer cas de la vergonya que havia de passar, i està assegut a la dreta del tron de Déu.\ni per això heu oblidat les paraules d’encoratjament que Déu us adreça com a fills: Fill meu, no refusis la correcció del Senyor, no et cansis quan ell et reprèn,\nVosaltres sofriu, doncs, per tal de rebre una correcció: Déu us tracta com a fills. Perquè, quin fill hi ha a qui el seu pare no corregeixi?\nVetlleu perquè ningú de vosaltres no quedi privat de la gràcia de Déu: que no broti cap arrel amargant que porti malestar, i la majoria en resulti infectada.\nPerò vosaltres us heu acostat a la muntanya de Sió, a la ciutat del Déu viu, la Jerusalem celestial, a miríades d’àngels, a l’aplec festiu,\na l’assemblea dels primogènits que tenen el nom inscrit en el cel; us heu acostat a Déu, jutge de tots, als esperits dels justos que ja han arribat a la plenitud,\nPer això, ja que rebem la possessió d’un Regne incommovible, no deixem perdre aquesta gràcia i donem així a Déu un culte que li sigui agradable, amb temor i submissió.\nPerquè el nostre Déu és un foc que devora.\nQue tothom honori el matrimoni i guardi immaculada la vida conjugal: Déu judicarà els libidinosos i els adúlters.\nQue l’amor al diner no inspiri la vostra conducta; acontenteu-vos amb el que teniu, ja que Déu mateix ha dit: No et deixaré, no t’abandonaré.\nFeu memòria dels vostres dirigents, que us van anunciar la paraula de Déu; considereu el resultat de la seva vida i imiteu la seva fe.\nNo us deixeu arrossegar per doctrines complicades i estranyes: el cor ha de trobar la força en la gràcia de Déu i no en observances de menjars que no fan cap profit als qui les practiquen.\nPer Jesucrist, oferim contínuament a Déu un sacrifici d’acció de gràcies, és a dir, el fruit d’uns llavis que lloen el seu nom.\nNo us oblideu de fer el bé i de compartir allò que teniu: aquests són els sacrificis que agraden a Déu.\n1 Pere 1:1\nPere, apòstol de Jesucrist, als escollits de Déu que viuen com a forasters a la diàspora: al Pont, a Galàcia, a Capadòcia, a l’Àsia i a Bitínia, escollits\n1 Pere 1:2\ndes de sempre per decisió de Déu Pare i santificats per l’Esperit, destinats a obeir Jesucrist i a ser aspergits amb la seva sang. Us desitjo que rebeu ben abundoses la gràcia i la pau.\n1 Pere 1:5\nque ara, en virtut de la fe, sou defensats pel poder de Déu; i també us ha destinat a la salvació, preparada per a revelar-se a la fi dels temps.\n1 Pere 1:20\nDes d’abans de crear el món, Déu ja l’havia predestinat, i ara, a la fi dels temps, l’ha manifestat a favor vostre:\n1 Pere 1:23\nja que heu estat engendrats de nou, no d’una llavor corruptible, sinó d’una que és incorruptible: la paraula de Déu viva i eterna.\n1 Pere 2:4\n1 Pere 2:5\nTambé vosaltres, com pedres vives, sou edificats com a temple de l’Esperit perquè formeu una santa comunitat sacerdotal que ofereixi víctimes espirituals agradables a Déu per Jesucrist.\n1 Pere 2:9\nPerò vosaltres sou llinatge escollit, casa reial, comunitat sacerdotal, nació santa, poble que Déu s’ha reservat, perquè proclameu les gestes d’aquell qui us ha cridat de les tenebres a la seva llum admirable.\n1 Pere 2:10\nVosaltres que en altre temps no éreu poble, ara sou poble de Déu; no éreu compadits, però ara ell s’ha compadit de vosaltres.\n1 Pere 2:12\nQue la vostra manera de viure enmig dels pagans sigui del tot correcta. Així, els qui ara us calumnien acusant-vos de malfactors es fixaran en les vostres bones obres i glorificaran Déu el dia que vingui a visitar-nos.\n1 Pere 2:15\nPerquè és voler de Déu que, obrant el bé, feu callar la gent insensata i la seva ignorància;\n1 Pere 2:16\nsou lliures, però no utilitzeu la llibertat com un vel per a encobrir la dolenteria: comporteu-vos com a servents de Déu.\n1 Pere 2:17\nRespecteu tothom, estimeu la comunitat, reverencieu Déu, respecteu l’emperador.\n1 Pere 2:19\nPerquè és un do suportar penes sofertes injustament quan es fa per amor a Déu.\n1 Pere 2:20\nEn efecte, què té de gloriós aguantar un càstig corporal si heu comès una falta? En canvi, si després d’obrar bé heu de sofrir i ho suporteu amb paciència, això és agradable als ulls de Déu.\ncerqueu més aviat aquella disposició amagada en el cor que és l’ornament incorruptible d’un esperit dolç i serè. Això sí que té valor als ulls de Déu.\nAixí s’adornaven en altre temps les dones santes, que confiaven en Déu i vivien sotmeses als seus marits,\nno torneu mal per mal, ni injúria per injúria; ben al contrari, beneïu, ja que Déu us ha cridat a rebre en herència una benedicció.\nPerquè val més sofrir, si aquest és el voler de Déu, per haver fet el bé que no pas per haver fet el mal.\naquells que havien refusat de creure en altre temps, quan s’allargava la paciència de Déu, en els dies que Noè construïa l’arca. En aquella arca, uns pocs, és a dir, vuit persones, se salvaren gràcies a l’aigua.\nI l’aigua prefigurava el baptisme que ara us salva i que no és una neteja de la brutícia del cos, sinó un compromís amb Déu de viure amb rectitud de consciència, gràcies a la resurrecció de Jesucrist.\nEll se’n va anar al cel i és a la dreta de Déu. A ell estan sotmesos àngels, autoritats i poders.\n1 Pere 4:2\ni vol viure el temps que encara ha de passar en el cos, no d’acord amb les passions humanes, sinó fent la voluntat de Déu.\nPoseu-vos els uns al servei dels altres, cadascú segons els dons que ha rebut, com a bons administradors de la múltiple i variada gràcia de Déu.\n1 Pere 4:11\nSi algú parla, que sigui per comunicar paraules de Déu; si algú presta un servei, que sigui amb les forces que Déu concedeix. Així Déu serà glorificat en tot per Jesucrist. D’ell són la glòria i el poder pels segles dels segles. Amén.\n1 Pere 4:14\nI si ara rebeu insults perquè porteu el nom de Crist, feliços de vosaltres! L’Esperit de la glòria, que és l’Esperit de Déu, reposa damunt vostre.\n1 Pere 4:16\nPerò si algú ha de sofrir pel fet de ser cristià, que no se n’avergonyeixi, sinó que glorifiqui Déu perquè porta aquest nom.\n1 Pere 4:17\nJa arriba el temps del judici, i començarà pels qui són de la família de Déu; ara bé, si comença per nosaltres, quina serà la fi dels qui refusen de creure en l’evangeli de Déu?\n1 Pere 4:19\nPer tant, que tots els qui sofreixen d’acord amb la voluntat de Déu continuïn fent el bé i posin la seva ànima en mans del Creador, que és fidel.\n1 Pere 5:2\npastureu el ramat de Déu que teniu confiat; vetlleu per ell no pas per obligació, sinó de bon grat, per amor a Déu; no amb afany de lucre, sinó generosament;\n1 Pere 5:5\nI vosaltres, joves, sotmeteu-vos als ancians. Revestiu-vos tots d’humilitat els uns envers els altres, perquè Déu resisteix als orgullosos, però concedeix als humils la seva gràcia.\n1 Pere 5:6\nPer tant, humilieu-vos i sotmeteu-vos a la mà poderosa de Déu, i ell us enaltirà en el temps que té fixat.\n1 Pere 5:10\nI, després que haureu sofert per poc temps, el Déu de tota gràcia, que en Jesucrist us ha cridat a la seva glòria eterna, us refarà les forces, us enfortirà, us refermarà i us donarà un fonament segur.\n1 Pere 5:12\nValent-me de Silvà, que conside-ro un germà fidel, us he escrit breument per exhortar-vos i donar testimoni que aquesta és la veritable gràcia de Déu, en la qual us heu de mantenir.\n2 Pere 1:1\n2 Pere 1:2\nUs desitjo que rebeu ben abundoses la gràcia i la pau per mitjà del coneixement de Déu i de Jesús, nostre Senyor.\n2 Pere 1:17\nEn efecte, ell va rebre de Déu Pare honor i glòria, i la glòria majestuosa va fer sorgir damunt d’ell una veu que parlava així: «Aquest és el meu Fill, el meu estimat, en qui jo m’he complagut.»\n2 Pere 1:21\nEn efecte, no hi ha hagut mai cap profecia que sorgís d’un voler humà; més aviat alguns homes, enduts per l’Esperit Sant, han parlat de part de Déu.\n2 Pere 2:4\nPerquè Déu no va perdonar els àngels que havien pecat, sinó que els enfonsà en els abismes tenebrosos de l’infern, on els té reservats per al dia del judici.\n2 Pere 3:5\nAfirmant això, ignoren que des d’antic existia el cel, i també la terra, sorgida de l’aigua i sostinguda per l’aigua gràcies a la paraula de Déu,\n2 Pere 3:12\nEspereu la vinguda del dia de Déu i feu tot el possible perquè arribi aviat. Aquell dia el cel, inflamat, es dissoldrà, i els elements del món, abrandats, es fondran.\n1 Joan 1:5\nEl missatge que hem sentit de Jesucrist i que us anunciem és aquest: Déu és llum, i en ell no hi ha foscor de cap mena.\n1 Joan 2:3\nSabem que coneixem Déu si guardem els seus manaments.\nPerò en el qui guarda la seva paraula, l’amor que ve de Déu ha arribat realment a la plenitud. D’aquesta manera sabem que estem en ell.\n1 Joan 2:14\nFills, us escric a vosaltres: Heu conegut el Pare. Pares, us escric a vosaltres: Heu conegut aquell qui existeix des del principi. Joves, us escric a vosaltres: Sou forts. La paraula de Déu està en vosaltres i heu vençut el Maligne.\n1 Joan 2:17\nEl món i els seus desigs passen, però els qui fan la voluntat de Déu viuen per sempre.\n1 Joan 3:1\nMireu quina prova d’amor ens ha donat el Pare: ser anomenats fills de Déu. I ho som! Però el món no ens reconeix, perquè no l’ha reconegut a ell.\nEstimats, ara som fills de Déu, però encara no s’ha manifestat allò que serem. Sabem que, quan es manifestarà, serem semblants a ell, perquè el veurem tal com és.\n1 Joan 3:8\nEls qui pequen són del diable, perquè des del principi el diable no deixa de pecar. Per això s’ha manifestat el Fill de Déu: per desfer les obres del diable.\nEls qui han nascut de Déu no pequen, perquè la llavor de Déu es manté dintre d’ells: no poden pecar, perquè han nascut de Déu.\n1 Joan 3:10\nEls fills de Déu i els fills del diable es coneixen per això: el qui no actua justament no és de Déu, i tampoc no ho és el qui no estima el seu germà.\n1 Joan 3:17\nSi algú que posseeix béns en aquest món veu el seu germà que passa necessitat i li tanca les entranyes, com pot habitar dintre d’ell l’amor de Déu?\n1 Joan 3:19\nD’aquesta manera coneixerem que som de la veritat i davant de Déu mantindrem en pau la nostra consciència.\nPerquè, encara que la consciència ens acusi, Déu és més gran que la nostra consciència i ell ho sap tot.\n1 Joan 3:21\nAra bé, estimats, si la consciència no ens acusa, podem estar plens de confiança davant de Déu\n1 Joan 3:24\nEls qui guarden els seus manaments estan en Déu, i Déu en ells. I coneixem que està en nosaltres per l’Esperit que ens ha donat.\n1 Joan 4:1\nEstimats, no us refieu de qualsevol que sembli inspirat; més aviat poseu-lo a prova per veure si és de Déu, perquè corren pel món molts falsos profetes.\n1 Joan 4:2\nReconeixereu l’Esperit de Déu d’aquesta manera: l’esperit que confessa que Jesucrist ha vingut realment en la carn, és de Déu,\n1 Joan 4:3\nperò l’esperit que nega Jesús, no és de Déu; aquest és l’esperit de l’Anticrist. Heu sentit a dir que arribava, i ara ja és al món.\n1 Joan 4:4\nVosaltres, fills meus, sou de Déu i heu vençut els falsos profetes, perquè el qui està en vosaltres és més poderós que el qui està en el món.\n1 Joan 4:6\nNosaltres som de Déu: els qui coneixen Déu ens escolten, però els qui no són de Déu no ens volen escoltar. D’aquesta manera distingireu l’esperit de la veritat i l’esperit de l’error.\n1 Joan 4:7\nEstimats meus, estimem-nos els uns als altres, perquè l’amor ve de Déu; tothom qui estima ha nascut de Déu i coneix Déu.\n1 Joan 4:8\nEl qui no estima no coneix Déu, perquè Déu és amor.\n1 Joan 4:9\nL’amor de Déu s’ha manifestat enmig nostre quan ha enviat al món el seu Fill únic perquè visquem gràcies a ell.\n1 Joan 4:10\nL’amor consisteix en això: no som nosaltres qui ens hem avançat a estimar Déu; ell ens ha estimat primer i ha enviat el seu Fill com a víctima que expia els nostres pecats.\n1 Joan 4:11\nEstimats meus, si Déu ens ha estimat així, també nosaltres ens hem d’estimar els uns als altres.\n1 Joan 4:12\nA Déu, ningú no l’ha vist mai; però si ens estimem, ell està en nosaltres i, dins nostre, el seu amor ha arribat a la plenitud.\n1 Joan 4:15\nPer això tothom qui confessa que Jesús és el Fill de Déu, està en Déu, i Déu en ell.\n1 Joan 4:16\nNosaltres hem conegut l’amor que Déu ens té i hi hem cregut. Déu és amor, i el qui està en l’amor està en Déu, i Déu està en ell.\n1 Joan 4:19\nJa que Déu ens ha estimat primer, estimem també nosaltres.\n1 Joan 4:20\nSi algú afirmava: «Jo estimo Déu», però detestava el seu germà, seria un mentider, perquè el qui no estima el seu germà, que veu, no pot estimar Déu, que no veu.\n1 Joan 4:21\nAquest és el manament que hem rebut de Jesús: qui estima Déu, també ha d’estimar el seu germà.\nTothom qui creu que Jesús és el Messies, ha nascut de Déu, i qui estima Déu que l’ha engendrat, també estima aquells a qui Déu ha engendrat.\nSabem que estimem els fills de Déu quan estimem Déu i complim els seus manaments,\nja que estimar Déu vol dir guardar els seus manaments. I els seus manaments no són feixucs,\nperquè tots els qui han nascut de Déu vencen el món. La victòria que ha vençut el món és la nostra fe.\nPerò, ¿qui venç el món sinó el qui creu que Jesús és el Fill de Déu?\nI si acceptem el testimoni dels homes, pensem que el testimoni de Déu és més gran: Déu ha testificat a favor del seu Fill.\nEls qui creuen en el Fill de Déu porten aquest testimoni dintre d’ells; els qui no creuen Déu, el tenen per mentider, ja que no han cregut allò que Déu ha testificat a favor del seu Fill.\nEl testimoni és aquest: Déu ens ha donat la vida eterna, i aquesta vida està en el seu Fill.\nUs he escrit tot això a vosaltres, que creieu en el nom del Fill de Déu, perquè sapigueu que teniu vida eterna.\nI aquesta és la confiança que mantenim davant de Déu: sempre que li demanem alguna cosa d’acord amb la seva voluntat, ell ens escolta.\nSabem que tots els qui han nascut de Déu no pequen, perquè els guarda l’Unigènit de Déu, i el Maligne no els pot tocar.\nTambé sabem que nosaltres som de Déu, i que el món sencer està sotmès al Maligne.\nPerò també sabem que el Fill de Déu ha vingut i ens ha fet penetrar en el coneixement del Déu veritable, i nosaltres estem en el Déu veritable, ja que estem en el seu Fill Jesucrist. Ell és el Déu veritable i la vida eterna.\n2 Joan 1:3\nAmb nosaltres hi haurà gràcia, misericòrdia i pau, plenes de veritat i d’amor de part de Déu Pare i del seu Fill Jesucrist.\n2 Joan 1:9\nTothom qui va massa enllà i no es manté en la doctrina del Crist, no posseeix Déu. Però aquell qui s’hi manté, posseeix tant el Pare com el Fill.\n3 Joan 1:6\nDavant la comunitat, ells han donat testimoni del teu amor. Faràs bé de proveir-los per al viatge tal com escau a homes de Déu\n3 Joan 1:11\nEstimat, no imitis el mal, sinó el bé. Qui obra el bé, és de Déu, però qui obra el mal, mai no ha vist Déu.\nJudes, servent de Jesucrist i germà de Jaume, als cridats i estimats per Déu Pare, i reservats per a Jesucrist.\nPerquè s’ha infiltrat entre nosaltres certa gent que de fa temps té escrita la sentència, homes impius que transformen la gràcia del nostre Déu en llibertinatge i neguen l’únic sobirà i Senyor nostre, Jesucrist.\nmanteniu-vos en l’amor de Déu, mentre espereu que la misericòrdia de nostre Senyor Jesucrist us porti a la vida eterna.\nal Déu únic que ens salva per mitjà de Jesucrist, Senyor nostre, glòria, majestat, poder i autoritat abans de tots els temps, ara i per tots els segles. Amén.\nRevelació de Jesucrist, que Déu li donà perquè fes conèixer als seus servents allò que aviat s’ha de complir. Jesucrist envià el seu àngel per comunicar-la a Joan, el seu servent,\ni Joan ha donat testimoni de tot el que ha vist, que és paraula de Déu i ha estat confirmat pel mateix Jesucrist.\nJoan, a les set esglésies que hi ha a la província de l’Àsia. Us desitjo la gràcia i la pau de part de Déu, el qui és, el qui era i el qui ve, de part dels set esperits que estan davant el seu tron,\ni ha fet de nosaltres una casa reial, uns sacerdots dedicats a Déu, el seu Pare. A ell sigui donada la glòria i el poder pels segles dels segles. Amén.\nJo sóc l’alfa i l’omega, diu el Senyor Déu, el qui és, el qui era i el qui ve, el Déu de l’univers.\nJo, Joan, germà i company vostre en la tribulació, la reialesa i la constància que compartim amb Jesús, em trobava a l’illa de Patmos per haver anunciat la paraula de Déu i per haver donat testimoni de Jesús.\n»Qui tingui orelles, que escolti què diu l’Esperit a les esglésies. Al qui surti vencedor, li concediré de menjar de l’arbre de la vida que hi ha en el paradís de Déu.”\n»A l’àngel de l’església que hi ha a Tiatira, escriu-li: »“Això diu el Fill de Déu, el qui té els ulls com una flama de foc i els peus semblants a bronze brunyit:\nEstigues en vetlla i enforteix tot allò que és a punt de morir. Les teves obres no les he trobades perfectes als ulls del meu Déu.\n»Al qui surti vencedor, jo el faré columna en el temple del meu Déu, i ja no se’n mourà mai més. Gravaré en ell el nom del meu Déu i el nom de la ciutat del meu Déu, la nova Jerusalem que baixa del cel venint del meu Déu, i també el meu nom nou.\n»A l’àngel de l’església que hi ha a Laodicea, escriu-li: »“Això diu l’Amén, el testimoni fidel i veraç, el principi de tot el que Déu ha creat:\nDel tron sortien llampecs, veus i tronades. Davant el tron cremaven set torxes enceses, que són els set esperits de Déu,\nCada un dels quatre vivents tenia sis ales, i estaven plens d’ulls que miraven tot al voltant i cap al tron. Nit i dia no paraven de repetir: « Sant, sant, sant és el Senyor, Déu de l’univers, el qui era, el qui és i el qui ve.»\n— Ets digne, Senyor i Déu nostre, de rebre la glòria, l’honor i el poder, perquè has creat totes les coses: has volgut que existissin, i les has creades.\nAleshores vaig veure al mig, en el tron, envoltat dels quatre vivents i dels vint-i-quatre ancians, un anyell dret, com degollat; tenia set banyes i set ulls, que són els set esperits de Déu, enviats per tota la terra.\nI entonaven un càntic nou que deia: — Ets digne de prendre el llibre i d’obrir-ne els segells, perquè has estat degollat i has comprat per a Déu amb la teva sang gent de tota tribu, llengua, poble i nació,\ni n’has fet una casa reial i uns sacerdots dedicats al nostre Déu, que regnaran a la terra.\nDesprés, quan l’Anyell va obrir el cinquè segell, vaig veure sota l’altar les ànimes dels qui havien estat immolats per causa de la paraula de Déu i del testimoni que n’havien donat.\nVaig veure també un altre àngel que pujava de sol ixent i portava el segell del Déu viu, i va cridar amb veu forta als quatre àngels que havien rebut poder de fer mal a la terra i al mar:\n— No feu cap mal a la terra ni al mar ni als arbres, fins que no haurem marcat al front els servents del nostre Déu.\nI proclamaven amb veu forta: — La salvació és del nostre Déu, que seu al tron, i de l’Anyell.\nI tots els àngels que s’estaven drets al voltant del tron, dels ancians i dels quatre vivents es van prosternar davant el tron amb el front fins a terra i adoraven Déu\ndient: — Amén. Lloança, glòria, saviesa, acció de gràcies, honor, poder i força al nostre Déu pels segles dels segles. Amén.\nPer això estan davant el tron de Déu donant-li culte nit i dia dins el seu temple. El qui seu al tron plantarà damunt d’ells el seu tabernacle.\nperquè l’Anyell que és al mig del tron els pasturarà i els conduirà a les fonts d’aigua viva. I Déu eixugarà totes les llàgrimes dels seus ulls.\nDesprés vaig veure que els set àngels que estan drets davant de Déu rebien set trompetes.\nI el fum de l’encens, junt amb les pregàries del poble sant, va pujar de mans de l’àngel fins a la presència de Déu.\nperò els van ordenar que no fessin mal ni a l’herba ni a la vegetació ni als arbres, sinó tan sols als homes que no portessin al front el segell de Déu.\nVa tocar el sisè àngel i vaig sentir una veu que sortia dels quatre angles de l’altar d’or que hi ha al davant de Déu,\nQuan se sentirà el setè àngel que comença a tocar la trompeta, aquells dies es complirà el misteri de Déu, tal com ell l’havia anunciat als seus servents, els profetes.\nDesprés van donar-me una mida semblant a una vara i em digueren: — Vés a amidar el temple de Déu i l’altar i compta els qui hi adoren,\nPerò després dels tres dies i mig vaig veure un esperit de vida que venia de Déu i que entrava dintre d’ells. Llavors es van posar drets, i un gran pànic s’apoderà dels qui ho contemplaven.\nEn aquella mateixa hora hi hagué un gran terratrèmol. La desena part de la ciutat es va enfonsar i, per culpa del terratrèmol, set mil persones van morir. Els supervivents, esglaiats, donaren glòria al Déu del cel.\nAleshores els vint-i-quatre ancians que seuen davant de Déu en els seus trons es van prosternar amb el front fins a terra i adoraven Déu\ndient: — Et donem gràcies, Senyor, Déu de l’univers, el qui és i el qui era, perquè ja has pres el teu gran poder i has instaurat el teu Regne.\nAleshores es va obrir el temple de Déu que hi ha al cel, i dins el temple va aparèixer l’arca de l’aliança de Déu, mentre esclataven llamps, tronades i veus, la terra tremolava i queia una gran pedregada.\nLa dona va posar al món un fill, un noi que ha de governar tots els pobles amb una vara de ferro. El fill de la dona va ser endut cap a Déu i cap al seu tron,\ni ella va fugir al desert, on Déu li havia preparat un lloc, perquè l’alimentessin allà mil dos-cents seixanta dies.\nLlavors vaig sentir al cel una veu forta que proclamava: — Ara és l’hora de la salvació, la força i el regnat del nostre Déu, l’hora del poder del seu Messies, perquè l’acusador dels nostres germans, el qui els acusava nit i dia davant el nostre Déu, ha estat expulsat.\nEl drac, ple de ràbia contra la dona, se n’anà a fer la guerra contra la resta de la seva descendència, contra els qui guarden els manaments de Déu i mantenen ferm el testimoni de Jesús.\nDe la boca de la bèstia brollaven blasfèmies contra Déu: contra el seu nom i contra el tabernacle del cel i els qui hi habiten.\nAquests són els qui no s’han tacat amb cap dona: són verges. Han estat recatats d’entre els homes com a primícies per a Déu i per a l’Anyell, i segueixen l’Anyell arreu on va.\nI deia amb veu forta: — Venereu Déu i doneu-li glòria, perquè ha arribat l’hora del seu judici. Adoreu el creador del cel i de la terra, del mar i de les fonts d’aigua.\nhauran de beure el vi de la fúria de Déu, abocat sense barreges a la copa de la seva indignació. Seran turmentats amb foc atiat amb sofre davant els àngels sants i davant l’Anyell,\nAquí mostrarà la seva perseverança el poble sant, els qui guarden els manaments de Déu i la fe en Jesús!\nL’àngel va passar el seu falçó per la terra, veremà la vinya i abocà els raïms al gran cup de la fúria de Déu.\nDesprés vaig veure en el cel un altre senyal, gran i admirable: set àngels que duien set plagues, que són les darreres, perquè amb elles acabarà de complir-se la fúria de Déu.\nVaig veure també com un mar de vidre barrejat amb foc. Tots els qui havien sortit vencedors de la bèstia, de la seva estàtua i de la xifra del seu nom, estaven drets vora aquell mar, amb cítares de Déu a les mans,\ni cantaven el càntic de Moisès, el servent de Déu, i el càntic de l’Anyell: — Senyor, Déu de l’univers, les teves obres són grans i admirables. Rei de les nacions, els teus camins són justos i veritables.\nUn dels quatre vivents lliurà als set àngels set copes d’or plenes de la fúria del Déu que viu pels segles dels segles,\ni la glòria de Déu i el seu poder van omplir el temple d’un núvol de fum. Ningú no hi podia entrar fins que no s’haguessin acabat les set plagues dels set àngels.\nAleshores vaig sentir una veu forta que, del temple estant, deia als set àngels: — Aneu i aboqueu per la terra les set copes de la fúria de Déu.\nTambé vaig sentir que l’altar deia: — Ben cert, Senyor, Déu de l’univers, les teves sentències són justes i veritables.\nEls homes s’abrusaven per la gran xardor i blasfemaven contra el nom de Déu, que té poder sobre aquestes plagues, però no es van convertir ni li donaren glòria.\ni blasfemava contra el Déu del cel a causa del sofriment i de les úlceres, però no es van convertir de la seva manera de viure.\neren tres esperits diabòlics capaços de fer miracles i anaren a trobar els reis del món sencer per convocar-los a la batalla del gran dia del Déu de l’univers.\nEl setè àngel va abocar la seva copa per l’espai. Llavors, de dintre el temple, del tron de Déu, va sortir una veu forta que deia: — Ja s’ha complert!\nLa gran ciutat va quedar partida en tres trossos, i totes les ciutats dels pagans es van esfondrar. Déu es recordà de la gran Babilònia i li passà la copa del vi de la seva fúria.\ni una gran calamarsada de pedres de quintar va caure del cel sobre els homes. Però els homes encara blasfemaven contra Déu per la plaga de la pedregada, que havia estat gran i terrible.\nperquè Déu ha infós en els seus cors el desig de complir el seu designi: tots posaran el seu poder reial al servei de la bèstia fins que s’hagin complert les paraules de Déu.\nperquè la muntanya dels seus pecats arriba fins al cel, i Déu s’ha recordat les seves injustícies.\nAlegra-te’n, cel, i també vosaltres, el poble sant, els apòstols i els profetes: Déu l’ha condemnada i us ha fet justícia.\nDesprés d’això, vaig sentir al cel la veu forta d’una gran gentada que proclamava: — Al·leluia! La salvació, la glòria i el poder són del nostre Déu.\nAleshores els vint-i-quatre ancians amb els quatre vivents es van prosternar i adoraven Déu, que seu al tron, dient: — Amén! Al·leluia!\nDesprés va sortir del tron una veu que exclamava: — Lloeu el nostre Déu, tots els seus servents, tots els qui el venereu, petits i grans.\nLlavors vaig sentir la veu d’una gran gentada, que era com el bramul de les onades, com el retruny d’una tronada potent. I deien: — Al·leluia! El Senyor, el Déu de l’univers, ha instaurat el seu Regne.\nDesprés un àngel em va dir: — Escriu: “Feliços els convidats al banquet de les noces de l’Anyell!” Em digué encara: — Aquestes paraules són veritables paraules de Déu.\nLlavors em vaig prosternar als seus peus per adorar-lo, però ell em digué: — No ho facis pas! Jo no sóc més que un servent de Déu, com tu i com els teus germans que mantenen ferm el testimoni de Jesús. A Déu, has d’adorar, perquè ser testimoni de Jesús vol dir tenir l’esperit de profecia.\nPortava el mantell xop de sang. El seu nom és «la paraula de Déu».\nDe la seva boca sortia una espasa esmolada que ha de derrotar els pobles. Ell és qui els governarà amb una vara de ferro i qui trepitjarà el cup de la fúria del Déu de l’univers.\nDesprés vaig veure dret dalt al sol un àngel que cridava amb veu forta a tots els ocellots que volaven altíssims pel cel: — Veniu, aplegueu-vos per al gran banquet que Déu prepara,\nAleshores vaig veure uns trons, on es van asseure tots aquells qui han rebut el poder de judicar. Vaig veure les ànimes dels qui havien estat decapitats per haver donat testimoni de Jesús i per haver anunciat la paraula de Déu; tots aquests s’havien negat a adorar la bèstia i la seva estàtua, i a portar la seva marca al front o a la mà. Van tornar a la vida i regnaren amb el Crist durant mil anys.\nLlavors vaig veure baixar del cel, venint de Déu, la ciutat santa, la nova Jerusalem, abillada com una núvia que s’engalana per al seu espòs.\nI vaig sentir una veu forta que proclamava des del tron: — Aquest és el tabernacle on Déu habitarà amb els homes. Ells seran el seu poble i el seu Déu serà “Déu que és amb ells”.\nEl qui surti vencedor rebrà tot això en herència. Jo seré el seu Déu, i ell serà fill meu.\nEm va transportar en esperit dalt d’una muntanya gran i alta i em féu veure la ciutat santa de Jerusalem, que baixava del cel, venint de Déu\nDe temple no n’hi vaig veure, perquè el seu temple és el Senyor, Déu de l’univers, junt amb l’Anyell.\nLa ciutat no necessita que la il·luminin el sol o la lluna, perquè la glòria de Déu l’omple de claror, i l’Anyell és el gresol que la il·lumina.\nL’àngel em va mostrar també el riu de l’aigua de la vida, transparent com el cristall, que naixia del tron de Déu i de l’Anyell.\nA la ciutat no hi haurà res de maleït. Hi tindran el seu tron Déu i l’Anyell. Els seus servents l’adoraran,\nLa nit ja no existirà, no caldrà la llum dels gresols ni la llum del sol: el Senyor Déu els il·luminarà, i regnaran pels segles dels segles.\nDesprés l’àngel em va dir: — Les paraules que has sentit són certes i veritables. El Senyor Déu, que inspira els profetes, ha enviat el seu àngel per fer conèixer als seus servents allò que aviat s’ha de complir.\nPerò ell em digué: — No ho facis pas! Jo no sóc més que un servent de Déu, com tu i com els teus germans els profetes, i com tots els qui fan cas de les paraules que hi ha en aquest llibre. A Déu, has d’adorar.\nAdverteixo solemnement a tothom qui escolti les paraules de la profecia que hi ha en aquest llibre que, si algú hi posa res més, Déu posarà damunt d’ell les plagues escrites en aquest llibre,\ni si algú treu cap paraula del llibre d’aquesta profecia, Déu li traurà la seva part de l’arbre de la vida i de la ciutat santa que aquest llibre ha descrit.