Maple Leaf Guest House Bristol Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n221 Gloucester Road, Patchway, Bristol, Regne Unit, BS34 6ND - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Maple Leaf Guest House\nDissenyat tant per oci com per negoci, Maple Leaf Guest House està situat idealment a Almondsbury; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Maple Leaf Guest House asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, àrea de fumadors, àrea de TV/saló compartit.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera, forn microones, plat de dutxa a cada habitació. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com jardí. Maple Leaf Guest House és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Almondsbury.


Working Title: Public Spirit. Terence Gower | Roulotte\n······································································· JAMAC. Mônica Nador\n······································································· Atlantida / Instant City. José Miguel de Prada Poole\n······································································· Working Title: Public Spirit. Terence Gower\n······································································· Urban Fiction. Pia Rönicke\n······································································· Loop Feedback Loop: The Big Picture of Traffic Control In Los Angeles. CLUI\n······································································· Les petjades de la història. Francesc Abad\n······································································· baggage roulotte:03. Rirkrit Tiravanija\nTítol provisional: Esperit Públic. Terence Gower\nEl Programa Smithsonian d’Investigació per a Artistes és un nou programa que ha posat en marxa la Smithsonian Institution a Washington D.C. (EE.UU.). El programa es va concebre per donar suport als artistes durant la seva recerca als extensos arxius de l’Smithsonian. Quan em van convidar a participar en aquest programa, vaig decidir emprendre una investigació sobre l’arquitectura del Museu d’Art de Hirshhorn. El museu va ser dissenyat per Gordon Bunshaft i es va obrir al públic al Washington National Mall l’any 1974.\nEl que em va atraure de la construcció del museu va ser la seva audàcia. Tot i que encaixa de manera lògica dins de l’obra de Bunshaft (en aquella època l’arquitecte estava explorant les noves formes que feien possibles els avenços en tecnologia de la construcció, especialment els voladissos i els arcs de ciment pretensats), el cilindre de ciment flotant de l’edifici sobresurt dramàticament del seu context. Quan es va planificar l’edifici, a finals dels anys 60, l’estil arquitectònic imperant a la capital nord-americana era el de l’estàndard governamental internacional del simbolisme classicista, compartit pels governs soviètics, feixistes i capitalistes per igual. El “donut de ciment” del Hirshhorn va trencar de forma extravagant amb aquest estàndard.\nVolia saber si aquest trencament era indicatiu d’algun tipus de canvi ideològic en el govern nord-americà. Aquesta és una preocupació present en bona part de la meva obra en els últims cinc anys: la possibilitat que la forma sigui el significant de la ideologia. Un exemple: una instal·lació museística que exhibeixo actualment (La Paret Vermella) pren mostra de la policromia arquitectònica de les primeres avantguardes (De Stijl, Constructivisme, Bauhaus) mitjançant la instal·lació d’una sola paret vermella. La meva observació ha estat que aquesta juxtaposició de plans de colors sòlids també conjura la ideologia compartida d’aquells moviments, especialment una clara ruptura amb el passat i la creença en un futur ordenat (un sentiment promogut en certs condominis mitjançant l’ús del mateix dispositiu formal: la paret d’un sol color).\nA continuació ve un resum de la meva investigació a l’Smithsonian. Aquesta investigació constitueix la narrativa d’un vídeo documental que està en fase de producció a Nova York.\nLa planificació del Museu Hirshhorn se situa en el context del llegat de la construcció pública iniciada pel New Deal que va posar en marxa F.D. Roosevelt als anys 30. Considerats originalment com a projectes de construcció a fi de mantenir la gent ocupada durant la depressió, els programes finançats públicament per a la construcció d’escoles, hospitals, habitatges i institucions culturals aviat foren reconeguts pels seus beneficis socials i econòmics. L’atmosfera de suport a les obres públiques creada pel New Deal va continuar amb el model de “Great Society” del president L.B. Johnson a mitjans dels anys 60. L’embranzida pública va començar a decaure després dels anys 60, fins que ens vam quedar amb la situació amb la qual vivim actualment als EE.UU., on els governs locals no poden obtenir prou finançament públic perquè l’educació pública assoleixi uns estàndards no gaire més alts que els del Tercer Món.\nPer tant, en termes molt reduïts, el període dels anys 30 als 60 va suposar un prolongat parèntesi en la tradició de conservadorisme econòmic al govern nord-americà. La intersecció d’aquest període amb un lapse semblant en el conservadorisme estètic del govern és el que va fer possible el Museu Hirshhorn. El projecte va començar amb un pacte entre cavallers: un intercanvi de cartes entre el President Johnson i el donant de la col·lecció del museu, Joseph Hirshhorn. El president, aconsellat estèticament per la seva dona, va posar en marxa una ràpida seqüència d’esdeveniments. Es va aprovar una llei al congrés, es van aconseguir finançament, es va trobar un arquitecte, es va dissenyar l’edifici i va començar la construcció. Però en arribar l’any 1970 (amb el museu a mig fer), es va anar posant de ma-nifest un nou clima polític, amb veus que demanaven la cancel·lació del projecte, argumentant motius tant econòmics com estètics. Gairebé sense pressupost, i després d’una infructuosa caça de bruixes al Congrés per part de la dreta, miraculosament l’obra es va acabar. L’edifici de Bunshaft, relíquia d’una era anterior (probablement més oberta) havia prevalgut. I Joseph Hirshhorn, que s’auto-denominava el “Petit Hebe de Brooklyn”, va trobar el seu lloc al National Mall, al costat d’Abraham Lincoln (amb les consegüents expressions d’horror dels conservadors).\nEl rol de Joseph Hirshhorn en aquesta història és un rol peculiarment americà. El regal de Hirshhorn (més de 6.000 obres d’art) va arribar al museu amb el nom del col·leccionista, i el curador de la col·lecció, Abraham Lerner, va ser nomenat director del museu. Aquest tipus de barreja d’interessos públics i privats era habitual a la capital nord-americana (James Smithson i la Smithsonian Institution, Charles Lang Freer i la Galeria Freer, Andrew Mellon i la Galeria Nacional d’Art). A més, aquest model de col·laboració va proporcionar un lloc eficient i elegant per albergar la col·lecció de Hirshhorn. No obstant, els plans que tenia originalment el col·leccionista per a la col·lecció eren molt més grandiloqüents.\nDesprés de migrar als Estats Units des de Letònia quan era petit, Joseph Hirshhorn va passar dels barris baixos de Brooklyn a la Borsa de Curbside de Nova York. Amb vint-i-vuit anys ja havia guanyat el seu primer milió de dòlars, però va aconseguir retirar-se de la borsa unes setmanes abans del Crack del 1929. A continuació, Hirshhorn es va interessar per la mineria en una zona remota del Canadà. Les seves accions en mineria van finançar la prospecció i explotació d’or i coure per tot el país. L’any 1953, Hirshhorn es va fer ric a l’oest d’Ontàrio amb una de les troballes d’urani més grans del nord d’Amèrica, i va passar a ser conegut com el Rei de l’Urani.\nLes bombes atòmiques llançades sobre Hiroshima i Nagasaki van anunciar el començament de la Guerra Freda. L’oportuna troballa d’urani per part de Hirshhorn va ser vital en la participació dels EE.UU. en la cursa armamentista de la Guerra Freda, essent l’urani l’ingredient essencial per a la fissió nuclear. Per raons de control de seguretat i de beneficis, el govern del Canadà es va erigir en l’únic client de l’operació de Hirshhorn, actuant de corredor de borsa i alhora de cambra de compensació pel Pentàgon. Hirshhorn va guanyar més de 150 milions de dòlars.\nL’any 1955, Hirshhorn va decidir recompensar la regió que l’havia fet tan ric. Va concebre una utòpica ciutat de la cultura. A la ciutat de Hirshhorn, Ontàrio, hi hauria milers de nous treballadors de la indústria minera. Un museu albergaria la creixent col·lecció d’art de Hirshhorn i al centre de la comunitat s’hi establiria un parc d’escultures, a més d’un teatre, una sala de concerts i una biblioteca. Hi hauria altres instal·lacions públiques i comercials concentrades en un centre urbà dominat per una torre dedicada a les oficines de l’administració minera: un símbol de l’empresa privada que hi havia darrera d’aquest impressionant desplegament d’esperit públic.\nL’arquitecte d’aquesta trama, Philip Johnson, va arribar a la vida de Hirshhorn a través de la seva dona, la pintora Lilian Harmon. L’any 1952 Johnson va oferir gratuïtament els seus serveis de disseny a la sinagoga de Harmon. Però hi havia la sospita que la proposta de Johnson fos un intent de recuperar la confiança dels jueus, després d’un període protagonitzat per una imatge pública pro-nazi als anys 30. Finalment Johnson es va encarregar del projecte de la sinagoga, que a través de Harmon el va dur a aconseguir quatre encàrrecs (només en va completar un) per part de Hirshhorn, un jueu recelós de l’antisemitisme.\nAls anys 50, Philip Johnson encara imitava l’arquitectura del seu “Mestre” Mies van der Rohe. Es podria afirmar que l’interès de Johnson en Mies era essencial-ment formal, desvinculat de la filosofia arquitectònica subjacent de l’obra. Al llarg de la seva carrera, Johnson va realitzar els seus dissenys seguint una sèrie d’estils, començant per l’Estil Internacional (un terme seu), passant a l’Historicisme i acabant amb la “Deconstrucció”. En el seu pla de Hirshhorn, Ontàrio, Johnson feia referència al disseny del campus IIT de Mies, que en aquells moments s’estava finalitzant a Chicago. Un pla de la ciutat més aviat insípid es va fer més interessant gràcies a la concepció de l’arquitecte i els clients d’una “Torre a la Natura”, la torre d’oficines de la companyia minera que sobresortia per sobre de l’entorn natural.\nTradicionalment, les comunitats mineres havien tingut una qualitat efímera, passatgera, a causa del caire limitat dels recursos naturals. Normalment els mi-ners preferien viure amb la seva família en un remolc per poder recollir ràpidament i traslladar-se a la següent destinació. Hirshhorn i els seus associats creien que el volum d’urani al nord d’Ontàrio era prou gran com per poder establir un assentament amb una veritable infrastructura. La primera resposta pràctica a aquesta necessitat va ser la creació d’Elliot Lake, Ontàrio, una modesta ciutat planificada, que gradualment ha anat ampliant la seva indústria al turisme i a l’explotació dels boscos a mida que ha anat disminuint el boom de la mineria.\nLa ciutat de Hirshhorn havia de ser diferent. Era una població dedicada a la bellesa, la cultura i l’educació. Era un ideal personal d’infrastructura de progrés social, imposada sobre el paisatge i habitada per gent de veritat. El projecte tenia punts en comú amb els experiments de col·lectivitats creades artificialment per companyies, com ara els Familistères de Godin a la França del segle XIX. Però el que el feia únic era el seu èmfasi en la cultura.\nJoseph Hirshhorn era un col·leccionista com-pulsiu d’obres d’artistes vius. Lilian Harmon va fer una bona definició del seu estil: “Hirshhorn comprava art com si estigués davant d’una ruleta”. Però Hirshhorn mai com-prava art per obtenir-ne benefici. Segons el col·leccionista, comprava per amor i comprava per a la posteritat, amb la idea que les obres romandrien perquè en gaudís el públic.\nL’essència del projecte de Hirshhorn tenia el mateix esperit públic. Era una visió de vida pública reforçada per l’art i la cultura, ideada i planejada per un sol individu. Però a Hirshhorn, Ontàrio, l’esperit públic expansiu del gegant de la mineria va caure derrotat pels temors proteccionistes de les comunitats veïnes, i la ciutat mai va arribar a construir-se. És possible que el projecte no tingués un gran mèrit arquitectònic, però tenia valor com a experiment sòcio-cultural, i per la peculiaritat del concepte en què es basava: el Museu Hirshhorn a una zona remota del Canadà.\nJoseph Hirshhorn va deixar tres rastres amb el seu segell: dos a Hirshhorn, Ontàrio, i un al National Mall de Washing-ton D.C.\nEl primer, la Hirshhorn Guesthouse, dissenya-da per Philip Johnson com un rectangle Miesià de sostre pla i parets de vidre, rodejada per boscos i amb vistes del llac Huron. La casa es basava en un model especulatiu dissenyat el 1954 per a un altre client de Johnson. L’ar-quitecte en va vendre una còpia a Hirshhorn, que la va construir ràpidament prop del que havia de ser la ciutat a la primavera del 1955. La casa expressava la mateixa fricció deliberada de modernitat tecnològica en un entorn natural immaculat del pla de la ciutat original de Johnson.\nEn segon lloc hi ha l’impacte mediambiental que va causar l’urani. L’explotació minera i el processament de l’urani han deixat nivells elevats de residus radioactius a les rodalies de l’emplaçament de Hirshhorn. Aquests paisatges lunars són el llegat de la indústria de la Guerra Freda, el revers distòpic dels esquemes públics utòpics de Hirshhorn.\nPer últim tenim el Museu Hirshhorn, dissenyat per Gordon Bunshaft a Washington D.C. L’impressionant cilindre que alberga el museu és un testament de la investigació de l’arquitecte sobre els límits de la forma a partir de les noves tecnologies de la construcció.


D’estius i primaveres - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nPresentació de la Plataforma per a l'Educació Mediàtica, el 2 de juliol a Barcelona, amb Carles Barba, Josep Carles Rius, Salvador Alsius i Francina Martí. Foto: CAC.\nSom a l’estiu, és evident. Però hi ha qui diu que portem uns anys que són una ‘primavera’; una ‘primavera pedagògica’, concretament. Acaba el curs escolar i sembla que ja no es pot parlar d’educació fins al setembre, com si en temps de calor no es mantingués un fort caliu educatiu.\nEntre els mitjans de comunicació, sí, n’hi ha que mostren un creixent interès per la cosa. Molt satisfactori, força satisfactori, satisfactori o poc satisfactori, diria l’informe escolar en funció de cada cas. Encara és habitual veure qui destaca més accions de màrqueting que projectes edificants i, sobretot, sobretot, encara costa d’entendre que hi ha una repercussió comunitària.\nNo sempre el més nou és el més nou sinó que a vegades és ben vell i beu de temps de Mancomunitat, de República i d’idees llibertàries del segle passat, posem per cas. Això sí, passat per la cuina del moment: bons ingredients ben combinats i elaborats. Pensant-hi es repeteix el vell mantra: i si el franquisme no ho hagués arrasat tot? És ben poètic que el vell sigui nou i que el nou sigui vell. Més encara en un món on els joves es riuen dels vells, potser sent més conservadors que no pas ells; i on els vells voldrien aparentar ser eternament joves, fotent-se’n i criticant-los des d’una falsa superioritat.\nÉs dels anys 70 la conceptualització dels tres grans àmbits educatius: formal, no formal i informal. Al formal hi tenim mestres des de fa segles, el no formal no té professionals titulats fins l’entrada de l’Educació Social a la universitat als anys 90. L’informal ve a dir que tots, vulguem o no, eduquem. A finals de la primera dècada del segle XXI, en un informe escolar, seria una assignatura tot sovint suspesa des del periodisme i des dels mitjans de comunicació. També cal dir que més d’un i de dos tampoc ho tenen prou clar entre el sector educatiu. Ara, però, parlaríem més de connectar moments, espais, agents. S’ha vist que unint esforços és com millor es pot donar resposta a les adversitats de cada moment. Res nou. O de tan vell que és nou.\n«De la mateixa manera que quan emetem informació hem d’assumir certa responsabilitat, tots eduquem. El món de la comunicació i el de l’educació no poden viure d’esquena sinó que els hem d’acostar». Paraules de Carles Barba, que aviat es jubila i deixarà el seu lloc de director de l’Aliança Educació 360 en mans de Fathia Benhammou. Ho deia a principis de mes, el 2 de juliol, a la presentació de la Plataforma per a l’Educació Mediàtica, iniciativa del Consell de l’Audiovisual de Catalunya (CAC) amb una cinquantena d’adherits. Així mateix: dos mons tot sovint d’esquena un de l’altre. Quan un té un perfil professional a cavall de l’educació i el periodisme, són ben gracioses algunes de les entrevistes de feina viscudes mentre l’ocupador es posa les mans al cap de la combinació.\n«L’educació mediàtica no ha de ser un extra sinó una part de l’educació del segle XXI integrada i transversal en el currículum, en totes les àrees. La lectura audiovisual ha estat una part oblidada», va dir durant el mateix acte Francina Martí, presidenta de l’Associació Rosa Sensat. Salvador Alsius, l’impulsor de la Plataforma, va focalitzar cap amunt: «Les autoritats educatives d’aquest país mostren un cert interès per l’educació mediàtica, però no han acabat de jugar fort i s’han centrat més en ensenyar com funcionen els estris de la digitalització, però sense arribar a impulsar un veritable esperit crític».\nUna cuca no fa estiu ni una flor fa primavera, entesos. Però visca la biodiversitat i les iniciatives ben regades, si pot ser, per la pròpia natura del lloc.\neducacióalfabetització mediàticaPlataforma per a l'Educació MediàticaConsell de l'Audiovisual de Catalunya (CAC)Salvador Alsius


La legislatura dels canvis - Diari de Girona\nLa legislatura dels canvis\ndaniel capó 27.09.2015 | 09:03\na mesura que s'acostava el 27 de setembre s'accelerava el xoc de trens entre Catalunya i la resta d'Espanya. Els altaveus mimètics de la propaganda exercien la seva missió subratllant els motius de conflicte i encoratjant una intensa escenografia electoral. El discurs sentimental substituïa el debat raonat, els arguments donaven pas a una notable exaltació emocional. Als uns i als altres els ha interessat que fos així. En primer lloc, pretenien activar al màxim el vot de les seves corresponents parròquies. En segon, asfixiar els neutrals, que passen per tebis -o, pitjor encara, per traïdors- als ulls de tots dos. Finalment, l'exhibició de les masses pretén ennuvolar el discerniment dels pocs -o molts- indecisos que encara queden. Hi ha alguna cosa, per descomptat, molt operística en aquestes eleccions que hauria de disgustar qualsevol persona sensata. Els problemes no es resolen amb una èpica de redempció ni amb apel·lacions contínues a la por, encara que el mal -i les conseqüències- conformen una part substancial del misteri de la Història. Però aquesta és l'opció que Mas ha triat: tensar la corda fins al punt que un accident podria trencar-la. Apostar el futur d'una societat a tot o res comporta un risc suïcida que potser posi remei, però que pot acabar malament. Aquest tipus de desafiaments hauria de formar part del passiu d'un polític i mai dels seus actius.\nEn tot cas, passi el que passi després d'avui, el mal ja està fet i requerirà una fina tasca d'orfebreria reconstruir la confiança social i recuperar el sentit de realitat. Existeixen fórmules i vies que permeten activar solucions, tot i que, de moment, s'hagi optat per la confrontació maniquea. No hi ha dubte que Rajoy es va sentir enganyat repetides vegades per Mas; l'última el passat 9-N quan, segons algunes fonts, li va oferir en secret un nou finançament per a Catalunya, a més del blindatge constitucional per al català. A Mas, en canvi, li convenia -i li ha convingut de cara a les eleccions- mantenir un estat d'exaltació permanent amb l'objecte de tapar l'autofagocitació del seu partit. Però Rajoy ha fallat en no liderar una resposta política a la crisi catalana que evités la seva deriva en problema estructural. Confiar exclusivament en la pressió de l'empresariat va ser un error, sobretot perquè la iniciativa política no els correspon a ells, sinó al govern. Pensar que el pas del temps seria suficient per llimar les arestes va ser una ingenuïtat més, malgrat que una incipient recuperació econòmica ha començat a jugar al seu favor. El caràcter dels pobles prima per sobre de les seves institucions, sentenciava Alexis de Tocqueville a mitjan segle XIX. Per desgràcia, el caràcter del nostre país recau cíclicament en el caïnisme. Canalitzar aquesta temptació hauria de formar part del bagatge adquirit en l'experiència democràtica d'aquests últims quaranta anys.\nL'escenari post 27-S depèn també en gran manera del que succeeixi en les pròximes generals del desembre. Caldran pactes múltiples de govern, on els partits nacionalistes -penso ara en el PNB, per exemple- poden representar un paper determinant. Cal pensar en una aliança àmplia entre el PP o el PSOE, Ciutadans i el PNB, o potser Podem. En qualsevol d'aquests supòsits, s'iniciarà un ampli període de reformes polítiques, que potser inclogui un procés constitucional i l'actualització de l'estructura territorial de l'Estat. ¿Entraran les institucions catalanes en la negociació parlamentària o seguiran immerses en la retòrica del tot o res? La lògica indica que el primer. Fins i tot en el supòsit d'una DUI, Catalunya romandria subjecta al dret vigent a Espanya. La declaració no tindria cap validesa jurídica, nacional o internacional. El principi de realitat és així de potent i els estats democràtics no es trenquen saltant-se les lleis i sense suports internacionals creïbles. La qual cosa tampoc soluciona un problema que es troba molt enquistat.\nNo sembla que hi hagi una altra alternativa a mitjà termini sinó obrir un potent procés de reforma política que acabi modernitzant les institucions del país. I això segurament arribarà a partir del 2016, amb un equilibri parlamentari diferent. Apuntin aquesta data: 2016. Llavors començarà la legislatura dels canvis.


QUATRE MUNICIPIS S’UNEIXEN PER A LA GESTIÓ CONJUNTA DE LA MARJAL DE LA SAFOR\nRepresentants institucionals de Xeraco, Gandia, Xeresa i Tavernes s’han reunit este divendres amb Pep Nebot, subdirector de medi natural de la Generalitat Valenciana, en el marc d’una bateria de propostes en comú elaborades amb objecte de la preservació sostenible de la marjal de la Safor-Valldigna.\nEl grup, conformat pels regidors de medi ambient Iván de los Ángeles, de Xeraco, Tomás Daviu, de Xeresa, Josep Llàcer, de Tavernes, i Xavi Ròdenas, de Gandia, juntament amb l’alcalde de Xeresa Tomás Ferrandis a més de tècnics i assessors, ha manifestat la seua preocupació per la degradació ambiental d’este espai d’altíssim valor ecològic, tradicionalment molt oblidat o descuidat; tal com tots manifesten al document elaborat de forma conjunta que motiva la reunió, “ens preocupa l’abandonament de l’agricultura, la degradació de l’espai natural i el deteriorament progressiu d’infraestructures agràries centenàries que asseguraven una circulació de l’aigua vital per a la fauna i flora. Conscients que el nostre paper és fonamental, hem decidit fer un pas avant de forma conjunta i, des de l’assumpció de responsabilitat, exigir al govern autonòmic la seua implicació en treballar per un futur millor per a la marjal i els nostres municipis”.\nEntre els punts essencials pels que ha discorregut la reunió, es troba el repensament de les Normes de Gestió de la marjal, una eina que pot ser molt potent i servir de bona base per assolir els objectius proposats, les quals seran sotmeses a escrutini conjunt pels quatre municipis. Un altre tema recurrent han sigut les intervencions sobre el territori per afavorir el medi natural, les quals es facilitaran en gran mesura gràcies a la unitat dels municipis de cara a sol·licitar finançament europeu. Per últim, s’ha debatut entorn de la qüestió de donar forma jurídica a la unitat dels quatre municipis envers la protecció de la marjal, amb objecte de dotar-la d’una figura dedicada essencialment a la gestió i enfocada al llarg termini.\nLa reunió finalitzà amb la reiteració del compromís del nou Govern autonòmic per a fer més ambientals les polítiques actuals de territori, i convidant a obrir un període de reflexió entre els municipis envers a la constitució de la figura jurídica més apropiada per assolir els objectius marcats.


Mig segle de vida d'un gran club | Esportiu Maresme\nFesta del 50è aniversari del CA Masnou\nEl passat i el present es van tornar a trobar en el club de l’Avinguda John F. Kennedy del Masnou per gaudir dels actes centrals d’un aniversari molt especial i inoblidable, organitzats amb molta professionalitat i passió\nEl dissabte 5 de maig, el Club Atlètic Masnou va celebrar el seu cinquantè aniversari amb presència de tota la família de l’Atlètic. L’acte va repassar la història del Club i va comptar amb la presència dels fundadors, presidents, coordinadors i jugadors que han format part de l’entitat al llarg d’aquests 50 anys d’història.\nLa festa va comptar amb diverses personalitats vinculades al món del futbol i associatiu, així com una gran representació del consistori masnoví: Jaume Oliveras, alcalde del Masnou, Joaquim Fàbregas, regidor d’Esports de l’Ajuntament del Masnou, Antonio Jiménez, directiu i delegat de la Federació Catalana de Futbol del Maresme i Ángel Lázaro, coordinador de Clubs amb Cor Càritas Barcelona.\nDurant la primera part de l’acte es van lliurar els reconeixements institucionals a aquelles persones vinculades al Club que amb el seu suport i implicació han fet possible que l’entitat pugui celebrar el seu 50è aniversari. També es van premiar els equips de la història de l’Atlètic Masnou que han destacat per assolir alguna fita esportiva.\nLa festa que es va allargar fins ben entrada la nit, va comptar amb les actuacions de la Colla Bastonera Ple de Cops i del grup de Batucada del Masnou, i va finalitzar amb un sopar de germanor, música i ball i uns focs artificials per commemorar aquest dia tan especial per a la família de l’Atlètic. A l’acte hi van assistir més de 500 persones entre jugadors, persones vinculades a la història del club, membres actuals i familiars i amics.\nMés de 500 persones van viure una jornada històrica per commemorar les noces d’or\nDavid Fornies, president de l’Atlètic, diu que “aquest aniversari és la constatació que els èxits esportius es poden assolir treballant a partir dels valors socials, solidaris i educatius del futbol. Aquests 50 anys d’història del Club són la prova que amb la implicació, la constància i el treball en equip els èxits tant socials com esportius arriben. Vull donar les gràcies a tots per fer-ho possible”.\nPer la seva part, l’alcalde del Masnou, Jaume Oliveras, afegeix que “és un exemple de club esportiu i social implicat al Masnou, donat que hi participen molts dels nostres joves i infants. La seva història dels 50 anys forma part de la nostra història local, de tot un seguit de persones que van començar-ne a teixir les passes, i moltes d’altres que ha vingut després i que fan possible que l’Atlètic avui sigui una realitat de present i de futur”.\nAvui dia el club té 32 equips, 406 jugadors, 56 entrenadors i seccions de Futbol 7 i 11 masculí, Futbol Femení, Futbol Sala i Futbol adaptat i ha rebut per segon any consecutiu el reconeixement en els Premis Solidaris de la Fundació Catalana de Futbol en la promoció de l’ètica esportiva, així com de la Diputació de Barcelona pel suport i contribució al programa Clubs amb Cor de Càritas. Va ser finalista dels Premis Nit de l’Esport que atorga l’Ajuntament del Masnou en la categoria Entitat amb millor tasca de promoció per la promoció del futbol adaptat i la tasca amb el treball de valors dins l’esport. •


Raspallat de les dents – IO\nEtiqueta: Raspallat de les dents\nLa higiene bucal és la base per aconseguir una boca saludable. Els experts recomanen tres raspallats durant el dia, un després de cada àpat, però no sempre és possible.\nEl raspallat nocturn és el més important.\nPer què és important el raspallat nocturn?\nDurant les hores de son, les glàndules segreguen menys saliva del que és habitual i augmenta el nombre de bacteris que s’acumulen a la boca. Aquests bacteris, en no ser eliminats, es van acumulant, la qual cosa provoca malalties a les genives, com, per exemple, càries, gingivitis, etc.\nEl raspallat nocturn ens permet evitar el deteriorament del nostre esmalt, produït per l’acumulació de placa a la boca.\nÉs bo raspallar-se les dents immediatament després de sopar o abans d’anar-se’n al llit?\nSi hem ingerit un aliment que conté molt sucre, és recomanable netejar-les tan aviat com sigui possible. En el cas dels àcids, netegen la placa bacteriana, per tant, el raspallat no urgeix, es pot endarrerir una hora més.\nEt fas un raspallat correcte?\nPer poder fer-nos un bon raspallat bucal, hem de moure el raspall de dalt a baix a la part superior de la boca i de forma contrària a la part inferior. Per tenir una higiene bucal perfecta cal evitar deixar zones sense netejar, incloent-hi tant la zona interior de les dents com la llengua. I sobretot canviar el raspall de dents cada tres mesos, afavorint així la higiene dental també als estris de la boca.\nCom sempre, per a les revisions mensuals o anuals ens tens a nosaltres 🙂\nPosted in CuriositatsTagged Consells de salut dental, Higiene bucodental, Raspallat de les dentsLeave a Comment on La importància de raspallar-se les dents a la nit Quines són les conseqüències de no raspallar-se les dents a la nit?\nPosted on 28/10/2021 29/10/2021 by Carla Franco\nEls raspalls elèctrics han experimentat una popularització exponencial els últims anys, però són més efectius que els raspalls tradicionals?\nCada cop són més els estudis que demostren que l’elecció del raspall de dents és secundària, però avui us volem explicar els avantatges i els inconvenients de cadascun comparant-los.\n– L’esforç amb aquests raspalls és mínim. Aconseguiràs bons resultats en poc temps. La neteja bucal i la cura de les genives són més profundes amb els raspalls elèctrics.\n– El model elèctric més efectiu és el que alterna una direcció i l’altra, ja que elimina més quantitat de placa bacteriana i aconsegueix una neteja profunda i efectiva.\n– Un altre avantatge és la resistència que ofereixen a l’abrasió de les peces dentals, gràcies al seu mecanisme regulador de la intensitat.\n– Els inconvenients principals són el preu, la incomoditat a l’hora de dur-los de viatge i que cal recordar-se de carregar la bateria.\n– No requereixen piles ni bateries, per la qual cosa són l’opció més còmoda i fàcil de transportar. Mai te’n faltaran opcions. Hi ha una gran varietat de models amb diferents tipus de fibres, colors i mides.\n– La recomanació per a aquests raspalls és la mateixa que per als capçals dels elèctrics: canviar-los al cap de 3 mesos.\n– Són l’opció més adequada si hi ha o hi ha hagut recentment alguna afecció bucodental.\n– L’inconvenient principal és el temps que invertim en la nostra higiene bucal. Fer-ho de pressa i malament no és suficient. Cal dedicar-hi el temps necessari, mai menys de dos minuts, després de cada àpat.\n– Un altre inconvenient dels raspalls manuals és el risc d’erosió, ja que la intensitat amb què ens raspallem les dents, generalment, és més gran.\nSi tens qualsevol dubte a l’hora de decidir-te per un raspall elèctric o un de tradicional, et recomanem que consultis el teu dentista. Ell t’aconsellarà sobre l’opció que s’adapti més bé a les teves necessitats.\nPosted in Diagnòstic i prevencióTagged Raspallat de les dentsLeave a Comment on Raspall de dents elèctric o tradicional?


Dolors Marta Inge: Tastet de musclo amb salsa al cava\nTastet de musclo amb salsa al cava\n1 musclo per cullera\n½ ceba tendre\nel suc dels musclos\nCoure els musclos al vapor fins que s’obrin, separar-los de les closques i repartir-los en les culleretes.\nSofregir la ceba i l’all picat amb la mantega a foc lent. Quan estigui transparent, afegir-hi la farina sense deixar de remenar i quan puja fent una escuma afegir-hi el suc dels musclos, el cava i la nata. Continuar remenant fins que espesseixi. En el cas de que quedi massa espès afegir-hi una mica d’aigua. Condimentar amb nou moscada i pebre blanc. Repartir la salsa sobre els musclos i servir-ho.


Notícia: Una delegació de Blanes i Ardales es reuneix amb el president de la Diputació de Màlaga.\nUna delegació de Blanes i Ardales es reuneix amb el president de la Diputació de Màlaga.\nNoticia publicada a la web el 02/03/2012\nLa delegació de Blanes, formada per l’alcalde, Josep Marigó, i membres de l’Associació d’Ardaleños y Amigos de Ardales, i representants de l’Ajuntament d’Ardales, encapçalats per l’alcalde, Juan Calderón, van reunir-se a amb el president de la Diputació de Màlaga.\nL’objectiu de la trobada era explicar al nou president de la Diputació de Màlaga, Elías Bendodo, els antecedents de l’agermanament que hi ha entre Blanes i Ardales des de fa molts anys. D’altra banda, també van informar-lo sobre les activitats que periòdicament s’organitzen entre els dos municipis per mantenir i arrelar encara més cultural i socialment el què implica aquest agermanament.\nL’alcalde de Blanes s’ha mostrat satisfet del resultat de la trobada, que va tenir lloc aquest passat 1 de febrer: “Vam trobar molt bona recepció per part del president de la Diputació de Màlaga, que es va comprometre a seguir ajudant a l’Associació d’Ardaleños y Amigos de Ardales, de Blanes”.\nEn aquest sentit, Josep Marigó també remarca que “Més enllà de la col·laboració econòmica de la Diputació, també feia falta que el president sapigués que hi ha un arrelament molt profund entre Blanes i Ardales, a banda de les relacions institucionals que hi ha entre els dos municipis”. Aquest objectiu, segons l’alcalde de Blanes, s’ha complert plenament, sobretot pel fet que la reunió estava encapçalada pels batlles dels dos municipis agermanats.\nPer últim, l’alcalde de Blanes també va aprofitar la ocasió per convidar el president de la Diputació de Màlaga a visitar Blanes quan s’organitzi alguna de les activitats que promogui l’Associació d’Ardaleños y Amigos de Ardales, o bé quan la seva agenda li ho permeti.\nPer la seva banda, l’Associació d’Ardaleños y Amigos de Ardales de Blanes també ha valorat molt positivament el resultat de la trobada, per la bona disposició mostrada pel president de la Diputació. L’entitat va estar representada a la visita a Màlaga pel seu secretari, Salvador Gutiérrez; el seu vice-president, Cristóbal Gutiérrez, i el seu tresorer, Francisco Mora.\nL’Associació té previst organitzar entre el 31 de març i l’1 d’abril diverses activitats a Blanes en motiu del Dia d’Andalusia, que inclouran un dinar de germanor, un espectacle al Teatre, i una actuació de flamenc al Centre Cultural Els Padrets, entre d’altres.\nData de realització: 02/03/2012 | Data de la darrera actualització: 02/22/2012


PUIG D’ARQUES I DOLMENS DE ROMANYÀ (SORTIDA SUAU) - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nPUIG D’ARQUES I DOLMENS DE ROMANYÀ (SORTIDA SUAU)\n13 de febrer 2022 - 8.00h - 17.00h\nLa temperatura ambient a l’hivern ens convida a visitar les comarques litorals. Per això aquest mes de febrer ens anem al massís Gavarres per a fer el cim del Puig d’Arques, el segon cim més alt de la comarca de Baix Empordà (tant sols 2 m d’altitud el separen de ser el cim comarcal, títol que ostenta el proper cim de les Gavarres).\nDes del cim podrem gaudir de molt bones vistes: cap al Nord abastem tots els Pirineus, des del Puigmal fins el Canigó i l’Albera.\nA ponent resta de les Gavarres, el Massís de les Cadiretes i el Montseny, cap al sud les serralades prelitorals i La Selva. A llevant, la desembocadura del Ter, el Massís del Montgrí, les Illes Medes i és clar, la Mar Mediterrània.\nEn resum, un paisatge esplèndid i de contrast entre la neu dels Pirineus i el blau del Mediterrani.\nIniciarem la ruta a prop del bonic poblet de Romanyà de la Selva i durant el recorregut podrem visitar el dolmen de Puigsesarques, molt proper al cim.\nTambé trobarem menhirs i altres vestigis neolítics. De fet, l’área de Romanyà constitueix una de les zones més importants amb restes millor conservades del nostre país, això i l’entorn natural, son un valor afegit, que fan d’aquesta que excursió sigui una agradable i interessant caminada.\nSocis 30″: 15€\nSocis 60”: 14€\n*Socis 30 o 60=Socis que porten 30 o 60 dies d’activitat com a socis de Cordada.\nTransport: aprox. 12€


La UdG atorga un dels premis CRACS a Mariona Brusi, de l'Institut Montilivi\nLa UdG atorga un dels premis CRACS a Mariona Brusi, de l’Institut Montilivi\nEn la novena edició del Congrés de Recerca d’Alumnes de Centres de Secundària (CRACS) de la Universitat de Girona, Mariona Brusi de l’Institut Montilivi ha sigut la guanyadora de la categoria de tecnologia que impulsem des del Patronat Politècnica. Ha guanyat amb el treball «Neuroarquitectura i robòtica a l’aula». Se l’ha premiat en 500€ per a la matrícula de la universitat. L’esperem l’any vinent a la Politècnica.\nTambé volem felicitar a Aida Benítez, de l’institut Santiago Sobrequés de Girona, ha estat la guanyadora absoluta amb el projecte «Rooby, el millor amic per la logística», que també és de l’àmbit tecnològic. Així doncs, també l’esperem l’any vinent a la Politècnica.\nMés informació sobre els premis CRACS


Set marcador de guix per teixits\nMARCADOR DE TEIXITS AMB GUIX\nFantàstic i pràctic establert de Marcador per Teixits de guix. El ajustat inclou 4 colors que podràs utilitzar depenent del color del Teixit.\nEl marcador per a teixits de guix té (com podeu veure a la foto), un petit engranatge lo qual fa que vagi sortint el guix gradualment i poder així marcar perfectament els teixits de patchwork\npatchwork, marcador, teixit, teles, guix\nMARCADOR DE TEIXITS PER PATCHWORK\nAquest fantàstic marcador de tela especial per Patchwork i altres manualitats que necessites marcar els teixits per tallar. Aquest kit inclou 4 colors diferents per poder utilitzar segons el color de fonde que tinguis.\nÉs molt pràctic ja que queda perfectament marcat el teixit i sense embrutar.


Support | Congrés “Towards Inclusion conference”. De la institucionalització a la comunitat\nCongrés “Towards Inclusion conference”. De la institucionalització a la comunitat\nDijous 16 de gener de 2020. Congrés “Towards Inclusion conference” (Brussel·les), organitzat pel grup europeu d’experts sobre la transició de l’atenció basada en institucions a la comunitat (EEG). La conferència marcarà el desè aniversari de la publicació de l’informe Špidla sobre la reforma assistencial institucional. L’esdeveniment compta amb el suport de la Direcció General d’Ocupació de la Comissió Europea. Hi participaran el director de Support, Josep Maria Solé, i Ferran Blanco, coordinador de projectes europeus de Support. Es presentarà l’experiència singular de Support a comarques gironines.


Carmen Saliare - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEls sacerdots salii entonaven el Carmen saliare\nEl Carmen Saliare és un himne de la religió de l'antiga Roma que es conserva de forma fragmentària.El nom està relacionat amb els sacerdots del déu Mart, al qual anava adreçat aquest càntic. També anava adreçat al déu Quirí, tots dos déus protectors de Roma. Es tracta d'un dels textos més antics de la cultura de l'Antiga Roma i això fa que el seu text fos difícil d'entendre ja en l'antiguitat.\n2 Els altres carmen\n3 Interpretació antropològica\nEl Carmen saliare porta el mateix nom que els sacerdots que els cantaven, els salii. L'objectiu d'aquests cants era lloar els déus Mart i Quirí. Era un himne que s'entonava durant les processons relacionades amb la guerra, als mesos de març i octubre. La tradició de recitar aquests cants era molt antiga, sembla que va ser introduïda pel rei Numa al mateix temps que va crear el cos sacerdotal. El text estava escrit en llatí arcaic, que resultava difícil d'entendre uns segles després, segons va dir Ovidi al segle i aC. Durant el primer període de l'imperi, per decret del senat, es va inserir el nom de l'emperador August dins la lletra d'aquest himne.\nMarc Terenci Varró en va incloure 35 fragments en la seva obra De Lingua Latina i un altre fragment s'ha conservat en l'obra de Quint Terenci Escaure, De orthographia.\nNomés una part del text s'ha pogut traduir, ja que hi són presents moltes paraules desconegudes. De la part traduïda estan els següents versos, els quals semblen relacionar Mart amb altres déus: Ceres, Janus i el tro:\nCantem-li, al pare dels déus! Cridem al pare dels désu (Janus)!\nQuan el teu llamp, oh déu del tro (Júpiter), tremola davant teu!\nTots els déus per baix teu han sentit el tro!\nperò han adquirit tot el que hi ha escampat\nAra la bondat ... de Ceres ... o Janus\nEls altres carmenModifica\nUns altres sacerdots, els fratres arvales, cantaven també uns himnes en llatí arcaic anomenats carmen arvales.\nDes de l'antiguitat s'ha cregut en el poder de la paraula com a instrument per expressar desitjos i intervenir en el futur modificant fets. Per exemple si una persona expressava oralment la seva ira recitant un malefici, l'estat havia de respondre usant també la paraula per contrarestar i evitar el mal. No era estrany que si un pagès havia tingut una mala collita i el seu veí no, l'acusés d'haver emprat un carmen («versos amb intenció, invocacions») per maleir-lo. Tibul, en un poema es queixava que una dona vella havia maleït a un tal Marathus i després narra altres històries sobre versos emprats com encanteris que havien servit per fer que la collita d'un home aparegués misteriosament a la finca d'un altre. De forma semblant Plini el Vell  explicava que un llibert anomenat Furius, el qual havia aplicat millors tècniques agrícoles que el seu veí n'havia obtingut una millor collita tot i tenir una parcel·la menor. Llavors l'altre el va acusar davant els tribunals d'haver emprat versos per encantar les seves terres i fer que no produïssin tant com les de Furius. Per sort els jutges van veure que les seves eines de treball eren efectivament millors i el van absoldre.\nA més del poder de la paraula, existeix des d'antic la creença en el poder del cant per obtenir desitjos. Per exemple, els antics sanadors acostumaven a fer un càntic esperant que ajudés a soldar un os trencat. Els versos que Cató recomana dir en la seva obra "De agricultura" per allunyar el mal dels llamps sobre els conreus, encara que no diu que hagin de ser cantats, tenen una prosòdia d'espondeu, que més aviat semblen un cant. La repetició de paraules i sons és una altra tècnica que es troba lligada als encanteris. Tots aquests elements es troben en tant en els carmina saliares com en els carmina arvales, fet que ajuda a interpretar la intencionalitat d'aquests versos invocant els déus.\nAlguns autors creuen que els poemes anomenats carmina (per exemple els que va escriure Horaci) deriven de la paraula carmen, ja que també eren versos. Altres, al contrari, creuen que són els carmen els que deriven dels carmina. L'expert en criptografia Blaise de Vigenère creia que la paraula carmen derivava de Carmenta, perquè era una profetessa que feia les seves prediccions en versos. També n'hi ha que opinen que a aquesta profetessa se la coneix amb el nom de Carmenta, en derivació dels carmen que recitava.\nPaul-Yves Pezron va proposar una arrel celta [carm-], amb el significat «crit de joia», present en els versos dels antics bards per encoratjar els soldats abans del combat. A més va fer notar que el terme grec χαρμη (Kharme) vol dir «combat» i també «joia». No obstant el terme grec no deriva del celta sinó del verb χαρω, (Kharo,«gaudir»).\n↑ Titus Livi "Ab urbe condita", p. 1:20\n↑ Ovidi "Fasti", p. 3.259-392\n↑ Res Gestae Divi Augusti, 10\n↑ Marc Terenci Varró "De Lingua Latina", 7.26, 27\n↑ Pomponi Laeci va proposar en "Opera Pomponii Laeti varia", 1521, que aquesta paraula devia ser una deformació d'una frase que devia ser osculo dolori ero («seré un petó de dol»)\n↑ Relació notada entre altres per: G.Dumézil, "Archaic Roman religion", Baltimore, 1977, ed: Johns Hopkins University Press, ISBN 0-8018-5481-4, p.168\n↑ Plini el Vell "Naturalis Historia" XVIII. 8\n↑ 8,0 8,1 Eli Edward Burriss, "Taboo, Magic, Spirits: A Study of Primitive Elements in Roman Religion", Nova York, 1931, ed Macmillan Company\n↑ 9,0 9,1 Chambers, Ephraim, "Cyclopædia, or an Universal Dictionary of Arts and Sciences", article:«carmen», edició del 1728\nText complet Carmen Saliare\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Carmen_Saliare&oldid=23346944»\nDarrera modificació: 28 abr 2020 a les 06:12\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 abr 2020 a les 06:12.


Les joves promeses tornen a l’escenari amb Andén 0 | Notícies TGN - Notícies de Tarragona Diari Digital\nLes joves promeses tornen a l’escenari amb Andén 0\nCinc grups de música i un DJ participaran en aquesta edició del festival\nUn any més, el dia després de les Nits Daurades, Salou organitza el Festival Andén nº ZERO. Es tracta d’un festival creat per Joves i per a joves, impulsat per la Regidoria de Joventut de l’Ajuntament de Salou conjuntament amb la col·laboració de l’Associació MAS (Músics Associats de Salou) que representa als joves músics del municipi que assagen en major mesura a les dependències municipals del Centre Jove Masia Tous. El Festival tindrà lloc el diumenge dia 16 d’agost a la Plaça de les Comunitats Autònomes de Salou a partir de les set de la tarda.\nAquesta edició té com a novetat, que s’inclouran unes torres de llums dalt de l’escenari i uns aparells que expulsen fum blanc refrescant i ninots sky dancer. Tornaran grups musicals joves que ja han participat en anteriors edicions del Festival així com altres de nou que s’incorporen a la novena edició.\nLa regidora de Joventut, Júlia Gómez, ha destacat que “estem molt satisfets de que els joves aprofitin aquesta oportunitat per mostrar el seu treball en el marc incomparable de les Nits Daurades i a més que s’ho passin bé i gaudeixin”, a més de donar les gràcies per la implicació dels grups i la seva participació en aquesta nova edició.\nAquest any el festival compta amb les actuacions dels grups Poker’s, Zhentralia, Tycho Brahe, No Words, Tales of Nova i Dj Monty. Recordar que es podrà gaudir del treballs d’aquests grups diumenge dia 16 a partir de les 19h a la plaça de les Comunitats Autònomes de Salou.


els aiguamolls de l'empordà – Altre lloc Formació XTECBLOCS\nPer tal de poder fer pràctiques en l’edició de vídeos, la nostra mestra: la Carme, ens en va gravar algún amb el seu mòvil, per tal de poder tenir material per poder treballar. Vam escollir, entre els tres o quatre que ens va gravar, en vam triar dos. Amb l’ajuda de les nostres mestres vam fer el següent video. Ens ho hem passat molt bé fent aquesta activitat!!.\nAuthor comunicacioguisabencPosted on 25 de gener de 2018 5 de febrer de 2018 Leave a comment on Video\nHem realitzat una revista amb el programa: MadMagz. I aquest és el resultat:\nAuthor cclaram3Posted on 12 de gener de 2018 12 de gener de 2018 Leave a comment on Revista Escolar\nAuthor cclaram3Posted on 12 de desembre de 2017 Leave a comment on Free Speech\nHem gravat un registre d’àudio.\nAuthor cclaram3Posted on 12 de desembre de 2017 12 de desembre de 2017 Leave a comment on Hem gravat un registre d’àudio.\nHem publicat fotografies a una xarxa social: pinterest\nAvui en dia es pot fer difusió de les nostres experiències a les xarxes socials i compartir el que vam veure en l’excursió als Aiguamolls de l’Empordà amb altres persones. Aquest és el resultat:\ndifusió al pinterest\nAuthor cclaram3Posted on 25 de novembre de 2017 25 de novembre de 2017 Leave a comment on Hem publicat fotografies a una xarxa social: pinterest\nHem practicat amb un programa d’edició de imatges\nAmb l’ajuda de les nostres mestres hem treballat amb algunes fotografies. Hem fet una selecció de les millors, i la que més ens ha agradat és aquesta:\nAuthor cclaram3Posted on 23 de novembre de 2017 23 de novembre de 2017 Leave a comment on Hem practicat amb un programa d’edició de imatges\nEls miradors dels Aiguamolls\nEls alumnes de tercer de primària durant el recorregut pels Aiguamolls de l’Empordà, vam anar trobant uns miradors on podíem entrar per a gaudir d’una visió panoràmica de llacunes i de llocs estratègics d’especial atenció.\nÉs des d’aquests miradors on vam observar una gran varietat d’ocells i altres animals.. Per això és molt aconsellable l’ús de prismàtics, càmeres de fotos amb teleobjectiu per a contemplar a plaer el regal visual que ens ofereix aquest paratge.\nAuthor cclaram3Posted on 22 de novembre de 2017 Leave a comment on Els miradors dels Aiguamolls\nEls alumnes de tercer de primària hem visitat els aiguamolls de l’Empordà !! alguns dels animals que hem pogut veure són aquests.\nAuthor cclaram3Posted on 16 de novembre de 2017 16 de novembre de 2017 Leave a comment on Visita als aiguamolls\nLa meva proposta didàctica té per objectiu treballar la competència digital i aprendre a aprendre amb els alumnes de cicle mitjà.\nAprofitant l’avinentesa que anar als : Aiguamolls de l’Empordà forma part de les sortides del curs, i que és un espai natural amb un gran ventall de possibilitats; aprofitarem aquesta sortida per obtenir : informació de la flora, la fauna, fotografies , videos, tot un material que utilitzarem per aprendre a treballar en aquest blog.\nAuthor cclaram3Posted on 1 de novembre de 2017 Leave a comment on Proposta didàctica\nAuthor cclaram3Posted on 27 d'octubre de 2017 Leave a comment on Hola, món!\nVideo 25 de gener de 2018\nRevista Escolar 12 de gener de 2018\nFree Speech 12 de desembre de 2017\nHem gravat un registre d’àudio. 12 de desembre de 2017\nHem publicat fotografies a una xarxa social: pinterest 25 de novembre de 2017\nArxius Selecciona el mes gener 2018 (2) desembre 2017 (2) novembre 2017 (5) octubre 2017 (1)\nSóc mestra d'educació primària i penso que la motivació és un ingredient clau en el procés d'aprenentatge.\nels aiguamolls de l'empordà Proudly powered by WordPress


Exemples de passius no corrents | Llista completa de passius no corrents\nEls passius no corrents són les obligacions de l’empresa que s’espera que es paguin després del període d’un any i els exemples dels quals inclouen préstecs i avenços a llarg termini, obligacions d’arrendament a llarg termini, ingressos diferits, bons a pagar i altres passius no corrents. .\nLlista de passius no corrents amb exemples\nEls passius no corrents són aquells conjunts de passius que es prenen amb la intenció d’emprendre capex, i el seu venciment és superior a 12 mesos des de la data de presentació de l’informe\nVegem la llista completa de passius no corrents amb exemples.\n# 1 - Préstecs a llarg termini\nEls préstecs a llarg termini són l’acceptació dels fons per a la necessitat de satisfer les despeses de capital i prendre decisions estratègiques. Aquests fons s'han d'utilitzar amb criteri i només per al propòsit per al qual es van demanar prestat, a més, aquests fons es revelaran al cost amortitzat segons el requisit de la NIIF 9.\n# 2 - Préstecs garantits / no garantits\nLa diferència bàsica entre els préstecs a llarg termini i els préstecs segurs / no garantits és que els préstecs poden ser de qualsevol persona, inversor minorista fins a NBFC. Tot i que la majoria dels préstecs procediran d’institucions financeres contra les quals s’actuaran hipotecats en funció de l’estructura establerta segons els termes i condicions acordats.\n# 3 - Obligacions d'arrendament a llarg termini\nEls pagaments per arrendament són les despeses més essencials i habituals que ha de suportar l’empresa per complir el seu requisit d’actiu. Aquests pagaments d’arrendament havien d’estar estructurats i emmarcats segons les NIIF i les pràctiques comptables generalment acceptables a nivell local. A més, la divulgació també s'ha de verificar en funció de la normativa aplicable.\n# 4 - Passius per impostos diferits\nCal crear passius per impostos diferits per equilibrar les diferències temporals sorgides entre els llibres de comptes i el càlcul de l'impost sobre la renda. La intenció bàsica és que no es pugui reclamar més guanys en el càlcul dels impostos adoptant diferents mètodes de comptabilitat i prenent menys beneficis per divulgar al departament interessat. Passius per impostos diferits mostra que s’ha presentat menys ingressos en el present exercici, en comparació amb els llibres de comptes, i que, en el futur, els passius fiscals derivats es compensaran amb els mateixos.\n# 5 - Disposicions\nSegons el concepte de concordança dels principis comptables, totes les despeses i ingressos s'han de reconèixer en l'exercici al qual s'atribueixen. Tot i que les despeses del primer any s’incrementen el segon any, cal que les despeses del primer any arribin adequadament al compte de pèrdues i guanys objectiu. Per tant, per complir aquesta directriu, s’accepta un concepte anomenat provisió segons el qual l’import equivalent a la despesa es transferirà al compte de compensació, que es revertirà l’any vinent quan i quan s’incorrerà realment. Les provisions poden ser per a 1 any, 5 anys o poden ser fins i tot per més períodes.\n# 6 - Passius derivats\nLes dades modernes del mercat de valors són molt flexibles. Es poden crear i organitzar les transaccions en funció de les seves necessitats i obtenir els guanys en funció de les estadístiques de qualsevol actiu subjacent específic. L’objectiu principal d’aquest instrument derivat és protegir-se de l’exposició a les transaccions que afrontaran en el futur. En un instrument derivat, hi ha moltes possibilitats d’obtenir pèrdues o beneficis. Cal que els instruments derivats es valorin al seu valor raonable en cada data de presentació de l'informe. Per tant, si es fa una valoració justa, si s’obté una nota negativa al mercat, es consideraran passius derivats i, en conseqüència, s’hauran de revelar en un balanç.\n# 7 - Altres passius vençuts després de 12 mesos\nEn els negocis, pot haver-hi diversos tipus d’obligacions que cada empresa ha de complir a mesura que es venci. A més, aquestes obligacions havien de ser estructurades i registrades als llibres de comptes segons la regulació financera aplicable.\nDe la llista anterior de passius no corrents, podem concloure que.\nPassius no corrents = Obligacions d’arrendament a llarg termini + Deutes a llarg termini + Préstecs garantits / no garantits + Provisions + Passius per impostos diferits + Passius derivats + Altres passius vençuts després de 12 mesos.\nExemple de passiu no corrent: Alphabet Inc.\nComprenem el càlcul de passius no corrents de les empreses existents:\nAlphabet Inc. té un deute a llarg termini de 3969 milions de dòlars, ingressos diferits de 340 milions de dòlars, impost sobre la renda a pagar per 12812 milions de dòlars, passius per impostos diferits de 430 milions de dòlars, altres passius a llarg termini de 3059 milions de dòlars.\nCàlcul de passius no corrents Exemple:\nPassius no corrents = 3969 milions de dòlars + 340 milions de dòlars + 12812 milions de dòlars + 430 milions de dòlars 3059 milions d’euros\n= 20610 milions de dòlars\nPer tant, Alphabet Inc. té un passiu no corrent de 20610 milions de dòlars el 31 de desembre de 2018.\nExemple de passiu no corrent: Amazon.com\nAmazon.com, Inc. té un deute a llarg termini de 24743 milions de dòlars, i altres passius a llarg termini de 20975 milions de dòlars el 31 de desembre de 2018.\nPassius no corrents = 24743 $ Mn + 20975 $\n= 45718 milions de dòlars\nPer tant, Amazon.com, Inc té un passiu no corrent de 45718 milions de dòlars al 31 de desembre de 2018.\nExemple de passiu no corrent - BP Plc\nBP (empresa del grup del Regne Unit), té passius derivats de 5513 milions de dòlars + passius acumulats però no complerts de 469 milions de dòlars + deutes financers de 51666 milions de dòlars + impostos diferits passius de 7238 milions de dòlars + provisions de 20412 milions de dòlars, plans d’obligació de beneficis definits de 8875 milions de dòlars + Altres deutes de 13946 milions de dòlars el 31 de desembre de 2017.\nPassius no corrents = 5513 milions de dòlars + 469 milions de dòlars + 51666 milions d’euros + 7238 milions d’euros + 20412 milions d’euros + 8875 milions d’euros + 13946 milions d’euros\n= 108119 milions de dòlars\nPer tant, BP té un passiu no corrent de 108119 milions de dòlars al 31 de desembre de 2017.\nEls passius no corrents mostren la càrrega real de l’empresa i el seu incompliment pot comportar el tancament del negoci. Per tant, sempre és necessari verificar els factors amb què poden complir aquestes obligacions i protegir-se de la fallida. A més, la divulgació de tots els passius no corrents és molt necessària en el format prescrit i la norma dóna valoració segons les directrius.


Acte posposat al març. L’accés a l’habitatge. Nou acte d’Espai de Reflexió per a sòcis/es i amics/gues. Dijous 28 de febrer a les 19h. – LH Espai de Debat\namb José Castro Borallo\nDijous 22 de febrer del 2019 a les 19h al local de l’entitat, al carrer Josep Maria de Sagarra, 29, Baixos\nAquest acte ha quedat posposat al març i s’ha anul·lat la data antiga.\nRespecte a la nostra ciutat, també ens preguntem: Cal construir nous habitatges? Es té que potenciar la rehabilitació? Com assegurar l’accessibilitat al jovent? …\n!!! Per raons d’espai i organització, preguem ens confirmeu assistència enviant un correu electrònic a espaidebat@gmail.com, anant al local de l’entitat al carrer Josep Maria de Sagarra, 29 o bé trucant al telèfon de l’entitat 93 338 89 25 els dilluns, dimarts i dijous de 10-14h o els dimarts i divendres de 16-20h.\nPer llegir el text complet, clica en aquest enllaç.\najuntament, espai de reflexió, especulació, habitatge, hipoteca, jovent, L'H, l'hospitalet, llar, lloguer, regulació, socimis, urbanisme, vivenda


AQUEST ESTIU MANTEN-LO FRESC I SENSE PARÀSITS!\nSi la calor us arriba, com creieu que se sent el vostre amic pelut? A continuació, et mostrem una foto de Bella, amb la seva nova estora de refrigeració. És increïble i li encanta! No necessita electricitat, càrrega ni nevera. Sempre està a punt per refrigerar i amb una màgia científica, molt intel•ligent, es refreda…\nRESULTATS DE LOTERIA JUNY\nDijous passat, en Rafa i en Thor van venir a la botiga per ajudar a la Mireia amb el sorteig. Van recollir els números guanyadors del sorteig del mes de juny 2020 de Princeps de Casa i, per a tothom, va ser una sorpresa, no van treure el seu propi número! Això vol dir que,…\nSt Joan: Calma el teu Príncep\nEls focs artificials i els sorolls forts poden causar molèsties a la teva mascota. Les celebracions per Sant Joan poden ser un moment molt estressant per al teu gos, gat, conill o qualsevol amic pelut. Tenim dos fantàstics productes naturals, que ajuden a mantenir el teu Príncep en calma i sense estrès, a la nostra…\n4+1 EN L’ AUTORENTAT CANÍ\nQuina fantàstica oferta! Si voleu mantenir el vostre gos net i polit, feu la vostra 5a visita al nostre autorentat caní, a Barcelona, de forma totalment gratuïta. Només has de venir amb una tovallola (oh! I el teu gos!) I diverteix-te! Podeu fer tanta bruticia com vulgueu i no haureu de preocupar-vos de que els…\nGuanyadors Maig 2020\nAmb el confinament que impossibilitava que un membre més jove de la nostra clientela realitzés el sorteig, la tasca va recaure en la Mireia, amb la supervisió del López, aquí teniu els resultats del nostre sorteig de Maig. 1r premi, guanya un val de 20€, és el número 125 Blau 2n premi, guanya un val…\nCOM TENIR CURA DE LA SALUT DE LA TEVA MASCOTA\nBy Princeps de Casa | 30/04/2020 | 0\nPINSO SUPERS VS ESPECIALISTES Som nosaltres els que assumim la responsabilitat de triar l’alimentació de la nostra mascota al llarg de la seva vida i, amb ella, les conseqüències que tindrà en la salut i el benestar del nostre millor amic. Sabem que la dieta té un paper fonamental en la vida de l’animal i…\nLICKIMAT BOLS ANTISTRES\nA la nostra botiga d’animals, a Barcelona, tenim una alternativa divertida per a una alimentació lenta i saludable. Disponible en diversos colors i formats. REDUEIX L’AVORRIMENT, L’ANSIETAT I EL COMPORTAMENT DESTRUCTIU: Calma a la teva mascota mentre gaudeix del seu premi favorit. LickiMat està dissenyat per reduir l’ansietat i promoure un comportament tranquil a la…\nBARRES DE LLET DE YAK PEL TEU GOS\nINFORMACIÓ NUTRICIONAL DE LES BARRES DE LLET YAK DE HIMÀLAIA PEL TEU GOS Les barres dures de llet de vaca Yak, de Himàlaia, són una de les nostres llaminadures emblemàtiques, per ser tan naturals i beneficioses per als nostres gossos. Extremadament dures i plenes de proteïnes naturals, calci i omega 3. Sabies que al mastegar,…\n© 2021 Princeps De Casa. Tots els Drets Reservats.


El tracista carmelità fra Josep de la Concepció, protagonista de l’arquitectura del Barroc català – Castell Interior\nEl tracista carmelità fra Josep de la Concepció, protagonista de l’arquitectura del Barroc català\nPublicat el 4 Desembre 2014 21 Març 2017 per Castell Interior\nEn el context de l’arquitectura hispànica dels segles XVI i XVII, la figura de l’arquitecte eclesiàstic va aparèixer amb relativa freqüència. Es tractava d’artífexs ben preparats en el vessant teòric de la construcció, sovint amb una formació feta en base a la lectura dels tractats d’arquitectura més emblemàtics publicats a Itàlia al llarg dels segles XV i XVI, però que, al mateix temps, i seguint l’exigència de Vitruvi, demostraven els seus coneixements pràctics en matèria edificatòria a través de la direcció personal del procés de construcció de nombroses obres.\nLa campanya constructiva que havien dut a terme moltes congregacions a partir del segle XVI havia comportat l’obligada presència entre els membres d’aquestes comunitats d’experts en matèria arquitectònica que poguessin dur a terme la supervisió de les edificacions empreses pels instituts als quals pertanyien. I no només la supervisió; les autoritats d’aquests instituts religiosos van fomentar la presència entre les seves files de membres qualificats per a la dedicació a la resta d’oficis relacionats amb la construcció i posterior adequació dels nous convents (paletes, fusters, dauradors, pintors). Ho podem certificar, per exemple, en el cas de la congregació dels carmelites descalços; en una carta pastoral datada en 1698, el general de l’orde, fra Juan de la Anunciación, es dirigia a tots els convents apuntant la conveniència que els frares llecs acceptats com a nous membres de les diverses comunitats tinguessin oficis útils a la religió, en els quals ja estiguessin ben formats, de manera que fossin aptes per entrar a exercir la seva activitat de manera immediata.\nÉs en el conjunt del clergat regular on trobem un major nombre de religiosos dedicats a l’arquitectura, tant en el plànol projectístic com en el pràctic, concentració que es justificaria senzillament a través de la utilitat que això reportava a les respectives congregacions. Aquesta circumstància era avantatjosa per als ordes, perquè els permetia no només disposar d’una persona pertanyent a la mateixa religió que els assessorés en les noves obres que emprenien i que sabés dotar els edificis dels elements necessaris per l’especificitat del culte requerit en cada cas, sinó també estalviar-se els diners que haurien de pagar per la traça i pel servei d’un mestre d’obres.\nLa Catalunya del Barroc compta amb un cas ben emblemàtic d’arquitecte eclesiàstic; es tracta de la figura del carmelità descalç fra Josep de la Concepció, que s’erigeix com el professional més destacat de la construcció del Set-cents, tant per l’extraordinari volum d’obres realitzades –que permet poques comparacions amb altres artífexs de la seva època– com pel caràcter innovador que presenten algunes d’aquestes produccions. Fra Josep de la Concepció –al segle Josep Fuster– va néixer a Valls l’any 1626. La seva acta de baptisme permet constatar que el cognom Fuster era, a més, indicatiu de la professió paterna. Aquesta dada és altament rellevant, atès que en el context de la formació gremial del moment era molt habitual que els oficis es transmetessin de pares a fills i es perpetuessin durant generacions. En el cas dels fusters, a més, aquesta pràctica anava acompanyada sovint d’un coneixement notable de la traça i el dibuix artístic, cosa que facultava a aquests professionals a exercir com a dissenyadors d’estructures molt diverses, entre les quals es trobaven, és clar, les estructures constructives. Tot ens porta a concloure, doncs, que la formació bàsica de fra Josep de la Concepció en matèria dibuixística es devia produir sota la tutela paterna.\nEn tot cas, encara hi ha aspectes de l’etapa de formació i de joventut de fra Josep que ens són desconeguts, i que resultarien altament rellevants per poder determinar com es produí aquesta inclinació professional vers la traça arquitectònica i també per entreveure de quina manera es va materialitzar la seva vocació religiosa. Tot el que sabem és que fra Josep va prendre els hàbits com a frare carmelità descalç el 25 de juliol de l’any 1651, amb vint-i-cinc anys d’edat, al convent de Sant Josep de Mataró, i que un any més tard, el 30 de setembre del 1652, professava en religió. Entre aquesta última data i la de la seva primera intervenció documentada com a arquitecte, l’any 1655, al convent de descalços de Sant Josep i Santa Anna d’Énguera, a la província de València, existeix un parèntesi de tres anys, durant els quals no tenim cap notícia de fra Josep, exceptuant la que assenyala l’historiador fra Joan de Sant Josep sobre el títol de tracista de la província que li va ser atorgat “después de pocos años [de professar]”. Aquesta fulgurant projecció professional només pot ser entesa a través de dos factors; en primer lloc, a partir d’un sòlid aprenentatge en el terreny de la traça arquitectònica (entenem que dut a terme al costat del seu pare), que estaria reforçat, probablement, per una formació autodidacta feta en base al coneixement dels tractats d’arquitectura més rellevants del Renaixement italià (Serlio, Vignola), qui sap si realitzada gràcies a les nodrides biblioteques d’alguns convents carmelitans. I, en segon lloc, resulta evident que el talent de fra Josep devia quedar evidenciat a ulls del seus superiors, prou com per confiar-li el disseny dels futurs convents i per atorgar-li el títol de tracista oficial de la província de Sant Josep de l’orde carmelità descalç, que en aquells anys comprenia no només Catalunya, sinó també Aragó i València.\nA partir d’aquesta primera actuació a Énguera com a tracista oficial, la carrera de fra Josep de la Concepció esdevingué la imatge de l’èxit professional; al llarg dels trenta anys següents el religiós actuà a bona part del Principat, dissenyant les seus dels nous establiments descalços plantejades al llarg de la segona meitat del XVII –La Selva del Camp, Gràcia, Balaguer– o remodelant les antigues construccions –Barcelona, Tortosa–, però, sobretot, començà a excel·lir com a arquitecte en àmbits aliens als de l’arquitectura conventual i, fins i tot, en àmbits aliens als de l’arquitectura religiosa. El 1663, el marquès de Castelrodrigo, virrei de Catalunya, li encarregava la reconversió de l’antiga Halla de Draps de Barcelona en el nou Palau del Virrei, empresa que contribuí de manera considerable a estendre la fama de l’arquitecte.\nEls mèrits de fra Josep de la Concepció com a autor de traces arquitectòniques no van passar desapercebuts als seus propis contemporanis, i d’aquí que, ja en vida, se’l comencés a anomenar com “el tracista”, apel·latiu que acostumava a acompanyar el seu nom, tal com demostra la documentació de l’època. Quan els consellers de la ciutat de Vic li encarreguen la remodelació de la casa de la vila, l’esmenten com a “gran architector y home de trassa”, i els jurats de la vila d’Esparreguera parlen d’ell com “un dels majors oficials no sols del Principat de Catalunya, pero de tota España, com ho demostren ses obres tan insignes i alabades traces que continuament fa”. Va ser aquesta merescuda fama la que va fer de fra Josep l’arquitecte més conegut del seu moment a Catalunya i un dels més sol·licitats arreu, tant per emprendre nous projectes arquitectònics com per realitzar visures o remodelacions d’edificis preexistents.\nAnalitzant, per una banda, el seu catàleg d’obres i la documentació conservada, i intentant, per l’altra banda, fer una lectura atenta de la seva aportació al context de l’art barroc català, podem arribar a apuntar una sèrie de factors que fan de fra Josep el gran protagonista de l’arquitectura del XVII al Principat:\nLa singularitat de la seva naturalesa de religiós, que, lluny d’encasellar-lo i especialitzar-lo en les tipologies constructives conventuals, va facilitar la seva mobilitat i, per tant, va enriquir els seus coneixements i va eixamplar el conjunt dels seus referents.\nÉs el principal representant del vessant arquitectònic classicista a la Catalunya del Barroc i el principal difusor dels models que havien establert els arquitectes de l’Escola del Camp de Tarragona, caracteritzats per la gran senzillesa estructural de les seves composicions i per la utilització monumental de l’ordre clàssic.\nLa seva obra presenta una clara voluntat innovadora en l’àmbit de les tipologies constructives que desenvolupà en l’exercici de la seva professió: l’ús de les cúpules a les capelles laterals dels temples, i, a l’ensems, la dessacralització d’aquest element quan l’aplica a la sala del Consell de l’ajuntament de Vic; la renovació de l’esquema de campanar plantejat a la parroquial de Vilanova i la Geltrú, i l’aplicació de nous models provinents de l’àmbit conventual en façanes (Hospital de Reus) o espais interiors (disseny de nau única per a la nova catedral de Vic). Aquesta capacitat de fra Josep era conciliada al mateix temps amb un alt esperit conservacionista mostrat en les seves intervencions en construccions preexistents –la façana del Palau del Virrei, la capella de Sant Oleguer a la catedral de Barcelona, l’ajuntament de Vic–, que lliga perfectament amb el rigor posat en la utilització de l’ordre arquitectònic. Ambdós són fills d’un mateix afany purista i del coneixement del valor històric dels estils artístics, així com de la importància que aquests estils juguen en la configuració de la personalitat pròpia amb què compta tota edificació.\nLa seva alta qualificació en el disseny arquitectònic. La qualitat dels seus dissenys era extraordinària, i valorada, com hem vist, pels seus contemporanis. A aquesta circumstància cal afegir l’excepcionalitat que es produeix per la ventura d’haver-se conservat alguns dels seus dissenys arquitectònics més destacats, fet, com sabem, gens freqüent en les traces elaborades en aquella època, atès que no s’apreciava en elles cap valor artístic. Precisament, aquesta singularitat és ja de per si demostrativa dels mèrits que adornen aquest frare arquitecte: que hagi arribat fins a nosaltres un conjunt considerable d’aquestes traces indica que els clients que les encarregaren van tenir un especial interès en conservar-les perquè hi apreciaven certes qualitats creatives.\nEl volum de l’obra realitzada: fra Josep de la Concepció va esdevenir el professional de la construcció de la seva època amb un major nombre d’obres dissenyades, sense comparació possible amb cap dels arquitectes catalans de la seva generació.\nL’obra del tracista carmelità destaca per la senzillesa estructural de les seves composicions –Cèsar Martinell atribuïa a fra Josep una pràctica arquitectònica severa i majestuosa, caracteritzada per “la facilidad de composición, monumentalidad y acertada proporción de los elementos”. Aquest efecte és produït pel rigor que fra Josep posava en la utilització dels elements clàssics, gens frívola. Tot el contrari; l’austeritat que el religiós emprava en algunes de les seves obres destaca enmig del panorama general de l’època, més basat en els excessos. Aquesta senzillesa, a més, produeix una sensació de lleugeresa molt intensa en els paraments, que atorguen als edificis un especial aire d’elegància.\nLa mort de fra Josep de la Concepció es produí a la tornada del seu segon viatge a Madrid. Cridat pels superiors de la província de Castella per tal de dur a terme una completa remodelació del convent de San Hermenegildo de la capital, fra Josep s’hi havia desplaçat la tardor de l’any 1689. La cruesa de l’hivern el sorprengué de retorn i emmalaltí greument a Nules, on morí al convent carmelità descalç –hi va ser enterrat– el 12 de febrer del 1690, a l’edat de seixanta-quatre anys. La seva fama com a arquitecte estava ja consolidada.\nMADURELL i MARIMON, Josep M., “El tracista Fray José de la Concepción”, Analecta Sacra Tarraconensia (1954), pp. 59-99.\nMARTINELL, Cèsar, “Un arquitecto eminente del siglo XVII, Fray Josep de la Concepció ‘El Tracista’”, Cuadernos de Arquitectura, 63 (1966), pp. 9-14.\nNARVÁEZ CASES, Carme, El tracista fra Josep de la Concepció (1626-1690), Barcelona: Publicacions de l’Abadia de Montserrat, 2004.\nPublicat a Art, Carme Narváez, Carmel descalçEtiquetat Josep de la Concepció1 comentari\n← El bàcul de santa Teresa: del mantell d’Elies al convent salvat de les bombes\nIndependència de les monges (CP [V] 5,6-7) →\nUn pensament sobre “El tracista carmelità fra Josep de la Concepció, protagonista de l’arquitectura del Barroc català”\n4 Desembre 2014 a les 1:23\nUn molt bon -boníssim- resum de l’obra de Fra Josep de la Concepció a qui li devem bona part del nostre barroc característic pel de classicisme.\nNo coneixia ni la traça ni el retrat d’ell, potser el primer retrat d’artista català.


TELENOTÍCIES MIGDIA DE TV3: PERJUDICI AL SECTOR CULTURAL DE CATALUNYA\nHome Noticias TELENOTÍCIES MIGDIA DE TV3: PERJUDICI AL SECTOR CULTURAL DE CATALUNYA\nAvui el Telenotícies Migdia de TV3 ha parlat del pla de desconfinament i del perjudici ocasionat amb el confinament al sector cultural de Catalunya.\nHa parlat de cinemes, teatres, llibreries, auditoris, concerts, espectacles a l'aire lliure i museus.\nA BCNArt (www.BCNArt.net) tenim catalogades 173 galeries d'art a Catalunya, de les que 130 són a Barcelona i l'Hospitalet de Llobregat. També més de 100 museus i espais d'art a Barcelona i més de 170 a Catalunya\nLes galeries estan cancel.lant inauguracions d'exposicions. Aixó significará un important decrement de les seves vendes. Són una de les bases de la cultura artística i no es paga per entrar a una galeria d'art.\nEm sap greu dir-ho, però crec que TV3 avui havia d'haver parlat dels galeristes.


Anem de colònies. : RODAmons RODAmons: Anem de colònies.\nTot va començar quan un grup de joves, no es volien conformar amb la realitat que els envoltava, davant la manca de recursos a la zona, van constituir una entitat de lleure per atendre a infants i adolescents, i oferir-los activitats i suport: El grup d’esplai La Fabrica de Can Tusell.\nVàrem començar fent activitats al carrer, començant ja, en aquells moments a fabricar somnis. No teníem local, ni administració que ens dónes suport.\nVàrem començar a treballar i a cercar recursos, suports, credibilitat.......\nCom entitat que treballa amb infants joves i famílies en l’àmbit de l’educació en el lleure, la nostra activitat estrella són les colònies i sortides de cap de setmana i de convivència. Un somni que ha tingut des de sempre la nostra entitat ha estat el fet de tenir un lloc propi on anar i que els infants i joves se’l sentin seu, a més del fet que el preu sigui econòmic.\nLA COMANGLORA és un espai natural, situat al terme de Castelldans a la comarca de les Garrigues. Amb 48.000 metres quadrats de llibertat, equipaments per realitzar activitats i poder barrejar comoditat i aventura. Tot allà esta construït amb material reciclat i es fomenta la cultura de l'estalvi de l'aigua i la sostenibilitat.\nVolem mantenir un espai actiu i en condicions per poder gaudir de colònies, sortides i viure experiències úniques. Com que no som rics i tampoc en volem fer-nos hem pensat a compartir aquest espai amb tothom que vulgui a preus que mai seran un impediment per poder fer-ho.\nPasseu i mireu:\nCorreu electrònic lafabrica@mev.cat\nPepa Alarcon Rey\nResponsable dels Campaments


Educació musical: El piano, estructura, parts i construcció.\nEl piano, estructura, parts i construcció.\nApunts dels temes tractats les dues primeres classes.\nPer Joan Josep Gutiérrez\n1. El piano. Estructura i parts de l’instrument. La seva construcció.\nMartellets i apagadors\nÉs l’element ressonador. La seva missió és amplificar les vibracions procedents de les cordes.\nEstà fabricada amb làmines acoblades de fusta d’avet i reforçada amb costelles. Encara que sembla plana, té una forma lleugerament convexa per tenir més resistència i recollir millor les vibracions de les cordes.\nÉs una de les parts més importants del piano per obtenir una bona qualitat sonora.\nÉs la peça de fusta sobre la qual es recolzen les cordes. Transmet les vibracions a la taula harmònica. Degut a la posició creuada de les cordes, està dividit en dues seccions, una per els aguts i una altra per els greus.\nConstitueixen l’element generador del so. Estan disposades paral·lelament a la taula harmònica a la qual es connecten a través del pont.\nPer tal de repartir millor la tensió i aprofitar la longitud, estan dividides en dues seccions creuades entre si.\nLes més agudes estan triplicades per a cada nota. A la zona greu són dobles i la darrera zona més greu només en té una per a cada nota. Totes les greus estan recobertes d’un espiral de coure que aporta més densitat. S’anomenen bordons.\nEn total hi ha més de 200 cordes, que suporten una tensió total d’entre 15 i 20 tones.\nÉs la part de fusta on s’insereixen les clavilles que serveixen per l’afinació del piano.\nÉs una armadura o marc de ferro que serveix per suportar la tensió longitudinal de les cordes i la tensió d’aquestes sobre el pont. Està fabricat d’una sola peça de ferro colat (feta a partir d’un motlle) que té molta resistència i molt poca dilatació, la qual cosa dóna una gran estabilitat a l’afinació.\nLa caixa és la part exterior que conforma el moble. Té un barratge que li atorga la resistència global i sobre el qual es recolza el conjunt de taula harmònica, marc de ferro i claviller.\nÉs el conjunt de tecles, 88 en un piano estàndard actual. Les tecles són palanques de primer gènere que pivoten lliurement sobre un punt central. Els dits actuen com a força sobre un extrem, mentre que a l’altre extrem s’hi troba la resistència del mecanisme. Aquesta resistència, que ha de ser uniforme en tot el teclat, es troba sobre els 50 grams aproximadament.\nEl mecanisme està construït amb peces de fusta que es mouen pivotant sobre eixos de llautó i que van encoixinats amb materials orgànics, com pells i feltres, per tal d’aconseguir un moviment de les seves parts silenciós i precís.\nLa missió del mecanisme és transformar l’energia dels dits del pianista en un impuls del martellet que colpeja les cordes.\nEls elements més importants del mecanisme són l’escapament i l’atrape. L’escapament és la peça que connecta l’impuls des de la tecla al martellet i s’escapa per deixar-lo lliure immediatament després de l’atac. L’atrape és la peça que reté el martellet immediatament després que aquest ha tocat de la corda, impedint així que reboti i la torni a tocar. Tot el sistema està calibrat per facilitar la repetició d’un nou atac per part del pianista.\n1. martellet; 2. nou del martell; 3. escapament; 4. palanca de repetició o doble escapament; 5. tecla; 6. balancí; 7. pilotí; 8. atrape; 9. cullera de l’apagador; 10. apagador; 11. barra del pedal dret; 12. retenció del pedal tonal\nEls martellets són les peces encarregades de percudir les cordes. Estan formats per un cap de llana premsada muntat sobre un mànec de fusta que pivota lliurement impulsat per l’escapament a través de la nou del martell.\nEls apagadors són les peces de feltre que tenen la missió de mantenir les cordes en silenci mentre no hi hagi una acció sobre elles. Alliberen la corda quan s’acciona la tecla o el pedal de ressonància.\nEls més importants, compartits per pianos de cua i verticals, són el pedal de ressonància i el pedal celeste o una corda.\nEl pedal de ressonància actua sobre el conjunt dels apagadors, separant-los de les cordes i permeten que aquestes vibrin lliurement.\nEl pedal celeste serveix per facilitar la dinàmica suau i modificar una mica el timbre. Aquest pedal actua de manera diferent en els pianos de cua i els verticals. En aquests últims ho fa acostant els martellets a les cordes, de manera que disminueix el temps d’acceleració i, en conseqüència la velocitat de l’impacte. En els pianos de cua, el pedal desplaça tots els martellets cap a la dreta, fent que toquin dues cordes, en el cas de les notes que en tenen tres, i ho facin amb una part de diferent duresa del cap del martellet en el conjunt de tot el piano. Això li confereix una sonoritat més suau.\nTambé pot haver-hi un tercer pedal que habitualment difereix en els pianos de cua i en els verticals. En els pianos de cua és el pedal tonal, que serveix per sostenir només les notes que agafem amb els dits, deixant les altres tapades.\nConstrucció del piano\nHistòricament, el disseny del piano neix a principis del segle XVIII partir del clavicèmbal, amb la intenció d’aconseguir un instrument que pugui fer dinàmiques, és a dir, tocar fort i fluix. Així sorgeix el fortepiano. Per aquest motiu, la forma original del piano parteix de les cordes disposades horitzontalment, com en el seu antecessor. La caiguda del martell es basa en la força de la gravetat. El piano vertical o de paret, tal i com el coneixem avui, és un invent posterior, de principis del segle XIX. És també en aquest mateix segle quan comença la fabricació de pianos en sèrie, a partir d’invents i de multitud de noves patents que introdueixen millores en un instrument que es difon de manera preponderant entre la burgesia, que reclama nous instruments adequats als costums socials de salons i a activitats privades. Apareixen centenars de marques, algunes de les quals encara existeixen, i es distribueixen per tot el món. Paral·lelament, el repertori de música per a piano augmenta d’una forma exponencial i el virtuosisme arriba a límits extraordinaris. El piano es converteix en el gran actor dels esdeveniments musicals públics i, al mateix temps, en l’instrument d’ús habitual per la música domèstica.\nDes que el piano entra en els sistemes de producció en cadena, sorgeix una indústria que alimenta la demanda creixent i que, simultàniament, genera nova tecnologia que millora les seves possibilitats i la seva acústica. Aquesta tradició, iniciada el segon quart del segle XIX, arriba fins als nostres dies sense abandonar mai la part més artesanal de la construcció. La diferència de qualitat entre un piano senzill i un piano de qualitat depèn dels materials i de la mà d’obra especialitzada.\nEn la fabricació d’un bon piano es té en compte en primer lloc el seu disseny i l’elecció de les fustes, que requereixen característiques adequades per a cada funció. La taula harmònica és la part més delicada d’un piano. Es fabrica amb fusta d’avet curosament seleccionada i assecada. Després cal triar les millors peces amb les fibres i les vetes ben distribuïdes i fer un encadellat perfecte. Cal polir, tallar donar la forma adequada, distribuir les costelles perpendicularment als taulons i envernissar. Aquesta taula equival a la tapa d’un violí o d’una guitarra. La resta de peces de fusta tenen més en compte la necessitat de més o menys resistència, però no són importants per la bellesa del so. Fins i tot el moble, llevat d’algunes marques, té poc a veure amb el resultat acústic final.\nUn altre element que té importància és la qualitat de les cordes i dels martellets. La qualitat i el tractament d’aquests últims és cabdal per un resultat final òptim.\nFent un resum de quines són les qüestions que tenen a veure amb la qualitat d’un piano podríem esmentar les següents:\nDisseny. El piano és un instrument que té tensions molt importants. Segons com estan distribuïdes pot variar molt la resposta dels harmònics o dels sons indesitjables.\nQualitat de la tapa harmònica. La fusta utilitzada, el seu acoblament, la curvatura i el repartiment de les costelles constitueixen la base del so.\nLongitud de les cordes. Un piano gran s’acosta més a les proporcions òptimes per a la vibració completa i harmònica de les cordes, per tant, la mida és important.\nQualitat i tractament dels martellets. La seva duresa, el pes, la posició i l’harmonització són fonamentals per despertar les vibracions de les cordes. També és important el punt d’atac del martellet a les cordes.\nResposta del mecanisme. El piano ha de ser sensible a l’acció del pianista. Tota la cadena d’eixos i palanques ha de ser, per dir-ho d’alguna manera, pràcticament invisible. El pianista ha de tenir la sensació de poder actuar directament sobre el so.\nPàgines web i vídeos interessants per ampliar informació:\nSobre les parts del piano\nReportatge de la construcció de un piano Yamaha, parts 1 i 2 (vistos a classe):\nNaixement d’un piano Bösendorfer en 4 minuts\nAcció del mecanisme d’un piano vertical:\nPublicat per Joan Josep Gutiérrez Yzquierdo a 22:37\nEtiquetes de comentaris: construcció, indústria, piano


1 de cada 3 egarencs canviarà el lloc de votació a les properes eleccions Diari de Terrassa | MónTerrassa.cat\n1 de cada 3 egarencs canviarà el lloc de votació a les properes eleccions\nLes restriccions derivades de la crisi sanitària fa replantejar el mapa electoral de la ciutat, amb la incorporació d'equipaments, alguns dels quals ja es quedaran per ocasions posteriors\nper Lluïsa Tarrida 15/01/2021 20:03h\nAmb blau els nous col·legis electorals, en verd, els ja existents | Aj. Terrassa\nEl 14 de febrer havien de tenir lloc les eleccions al Parlament de Catalunya. Tanmateix, aquest divendres, el Govern ha decidit que davant la situació sanitària actual, derivada de la Covid, era millor ajornar-les. La data que s'ha posat sobre la taula és el pròxim 30 de maig. Tanmateix, la maquinària electoral ja s'havia posat en marxa.\nDes de l'Ajuntament de Terrassa ja es tenia a punt tot l'operatiu per garantir el dret a vot amb total seguretat i seguint les indicacions pautades des de la Generalitat. Així ho ha assegurat el primer tinent d'alcalde Isaac Albert a Món Terrassa, que ha explicat que des de feia prop de tres mesos que govern local i català mantenien reunions per donar resposta a les necessitats derivades de la pandèmia.\nLa principal novetat és la incorporació de nous col·legis electorals a la ciutat. "Un 36% dels ciutadans anirà a votar a un equipament diferent en les pròximes eleccions, això representa que un de cada tres egarencs, una dada prou rellevant", ha manifestat. I és que Terrassa passarà de tenir 46 col·legis a 60. Hi haurà doncs 14 col·legis electorals més, dels quals 19 seran nous espais de votació (hi ha alguns col·legis que fins ara acollien els comicis que deixaran de ser-ho).\nAquesta ampliació ve derivada de la necessitat que tots els col·legis fossin aptes per poder votar en circumstàncies Covid, és a dir, que es pogués garantir la distància entre meses, ventilació, entrades i sortides diferenciades, etc. I també, el requisit que les meses tinguessin com a màxim 850 electors cadascuna. Per tant, s'han ampliat tant el nombre de col·legis com de meses.\nEl tinent d'alcalde anuncia que "alguns d'aquests canvis, la gran majoria, seran definitius. Un cop marxi la pandèmia, aquests col·legis es quedaran, per exemple, l'Escola Pia que fa temps que ja s'havia ofert per acollir comicis i que ens va molt bé per descongestionar el Casal Vapor Gran, molt més petit". També s'han incorporat tots els equipaments cívics de la Generalitat (abans casals de gent gran). A aquí, destaca el de Sant Pere Nord que servirà per alleugerir la càrrega del Casal Cívic Sant Pere Nord. Així mateix, s'hi sumen els instituts de secundària que tenen gimnàs separat de l'edifici principal, un bon exemple, Les Aimerigues que aplegarà els votants fins ara de l'escola Ponent i de l'escola Salesians. Entre aquells recintes que un cop passada la pandèmia deixaran aquesta funció n'hi ha tres de remarcables: la sala Muncunill (que actua de suport a Lanaspa), el Recinte Firal (per descongestionar França, Vallès i Casal de Sant Pere) i el Vapor Universitari.\nImportància de la targeta censal\nEl responsable de l'àrea de Serveis Generals ha anunciat que una altra de les principals diferències que viurem en les pròximes eleccions és que "les cues es faran a fora dels recintes. A dins de l'equipament, només hi podran ser els membres de les meses, de l'administració, i apoderats (no interventors". Així, només es deixarà entrar a 4 persones per mesa, la resta els tocarà esperar.\nPer aquest motiu, Albert demana a la ciutadania que el dia d'anar a votar es porti la targeta censal, perquè facilitarà la distribució de les cues als voluntaris que estiguin a les portes de l'equipament. Una targeta que adquirirà importància perquè també serà recordatori d'on tocarà anar a votar, no només per aquells que canvien de col·legi electoral sinó també per aquells que és possible que canvien d'ubicació de mesa.\nL'objectiu d'aquestes mesures és "garantir la salut dels treballadors, dels membres de les meses i dels electors. I també garantir el dret a vot, perquè aquest dret també es fonamenta en sentir-se segur a l'hora d'anar a votar". Aquelles persones que ja es vulguin anar preparant per saber on els tocarà votar poden entrar al padró, que ja es troba actualitzat.\nClica aquí per veure el mapa amb els nous col·legis electorals\nRull demana al Suprem que acceleri l'informe sobre el seu indult


Els dies 15 i 16 de juny ha tingut lloc al recinte Ifema de Madrid la primera edició de la fira Spain Legal Expo, un punt de trobada entre empreses i proveïdors de serveis jurídics, destinat al networking i a impulsar la visibilitat, la marca, les aliances i el desenvolupament de negoci. Un esdeveniment d'excepció adreçat a emprenedors, treballadors autònoms, alts directius de pimes i micropimes, així com a directius de grans empreses.\nEls 5.000 m2 de zona expositiva, s'han acompanyat de taules rodones de primer nivell, comptant amb el Legal Tech Corner com a esdeveniment dedicat a startups del sector. Donant suport a la innovació s'ha organitzat una competició de startups del sector LegalTech i s'ha gestionat un espai de ponències d'innovació.\nArquia Banca ha estat present amb un estand, comptant amb la col·laboració de les oficines de Madrid, que han ofert suport per informar els professionals del sector jurídic sobre el ventall de productes i serveis específics que ofereix, destinats a l'exercici de la seva professió.\nEl Director General Adjunt d'Arquia Banca, Jordi Nadal, i el Director Comercial, Francisco Guirado, han presentat la ponència “Les 10 regles d'or per a una bona gestió financera del teu despatx”, oferint eines per millorar els recursos dels despatxos i bufets.\nA la fira han acudit advocats, procuradors, notaris, economistes, gestors, consultors, auditors, administradors de finques, agències de patents i marques, assessors fiscals, agents de la propietat, col·legis professionals, empreses de formació jurídica, corredories d'assegurances, entre altres. En total hi han participat 78 empreses diferents i s'han celebrat 48 esdeveniments, entre taules rodones i conferències.


patrò - De paraules per Context\nDins de l'ermita que el gloriós Sant Antoni té dedicada sobre la riera del Biern, disposava's a celebrar la missa de l'alba, que, segons costum immemorial, devien oir els pastors i veïns del comú de Vall de Pedres, abans de tirar les ramades a l'empriu, en la diada d'aquest Sant Patró.\n-Potser no- vaig dir. -Els nois d'aquests indrets parlen alemany, i el nostre patró i la seva dona el coneixen també fins a cert punt; però la gent vella, a tota l'Alsàcia i la Lorena, encara parlen francès. -Però ¡si he parlat francès, també, i amb tot i això no m'entenien! -És estrany, certament...\nEls pescadors boguen de pressa, a posta, per a fer cansar en Perot, aquell vell de l'art que sempre botzina i el patró entre tant, dret a popa va llençant al mar una corda que s'enfonza en la foscor de l'aigua fent una munior de bombolles petites que pugen tot seguit i es fonen.\n-Això!... era una noa que ho volia i tots li tenien voluntat i volem quedar-hi bé... ja que no podem treure-la d'es catau, al mencos que vostè hi posi unes bones solfes cantades per l'animeta... El patró mus ha donat quitr


La Consellera de Cultura ha signat un nou conveni amb les vint-i-quatre entitats que conformen la Xarxa de l’Observatori del Patrimoni Etnològic i Immaterial | Museu de les Terres de l´Ebre\nLa Consellera de Cultura ha signat un nou conveni amb les vint-i-quatre entitats que conformen la Xarxa de l’Observatori del Patrimoni Etnològic i Immaterial\nEl Consorci del Museu de les Terres de l’Ebre forma part d’aquesta Xarxa des del 2000\nDivendres passat, 22 de juny, el Departament de Cultura i les vint-i-quatre entitats, d’arreu de Catalunya, que conformen la Xarxa de l’Observatori del Patrimoni Etnològic i Immaterial (OPEI), entre les quals es troba el Museu de les Terres de l’Ebre, van signar el conveni que renova el seu compromís i col·laboració de la Generalitat de Catalunya amb aquestes entitats, entorn de la recerca i la gestió dl Patrimoni Etnològic, per al trienni 2018-2020, amb l’objectiu potenciar el treball en xarxa, la proximitat amb el territori i l’impuls d’actuacions pel que fa a la recerca, la conservació, la difusió i la restitució del Patrimoni Etnològic de Catalunya.\nLa signatura va tenir lloc al Departament de Cultura, i hi van participar la consellera de Cultura, sra. Laura Borràs, alcaldes, presidents i representants de museus, entitats, centres d’estudis i del món acadèmic de caire etnogràfic, d’un total de vint-i-un municipis, amb un abast territorial que arriba a tots els Països Catalans.\nLa consellera de Cultura va posar en valor la importància “que hi estiguem tots compromesos, des del món local, des de la universitat, des dels instituts de recerca, i des de la Generalitat de Catalunya” per treballar en xarxa arreu del territori, en la recerca i la difusió del patrimoni etnològic i immaterial; i va destacar que “A Catalunya, des de les Valls d’Àneu fins a les Terres de l’Ebre, tenim un patrimoni riquíssim i és fonamental fer xarxa” per tal de posar “a l’abast de la ciutadania tota la valuosíssima feina que s’està fent arreu de la geografia catalana”. En aquest sentit, la consellera va posar en valor tota la feina que s’ha vingut fent en els darrers anys i, que el món acadèmic també s’adhereixi.\nDesprés de la signatura d’aquest conveni, les diferents entitats elaboraran un programa anual amb les activitats i actuacions que duran a terme, coordinaran les iniciatives d’interès etnològic del seu àmbit territorials i també assessoraran altres entitats que pugin participar en projectes de recerca patrimonial, amb el suport de les aportacions del Departament de Cultura.\nLa Xarxa de l’OPEI gestiona diversos programes anuals en comú: l’agenda d’activitats Etnologia en xarxa, la Mostra Internacional de Cinema Etnogràfic, les exposicions temporals Col·leccionant passions, els Tallers i jornades de memòria oral, i els cicles de conferències Cultura viva.\nEn l’apartat de difusió, les entitats aporten continguts al bloc etnologia.cat que coordina la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural i proporcionaran informació sobre el desenvolupament de la recerca a través de publicacions, jornades, exposicions i espais de reflexió. D’igual manera també es comprometen a fer difusió a través dels seus propis mitjans i dels de l’Inventari de Patrimoni Etnològic de Catalunya i aportaran els seus estudis a la biblioteca especialitzada de la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural.