Data publicació 16 febrer 2017 26 febrer 2017 per redacció\nReunió: Sessió ordinària del Consell de Govern\nData reunió: Dimecres, 22 de febrer de 2017\nHora Inici: 9:00 h.\n1. Lectura i aprovació, si escau, de l’acta de la sessió ordinària de 12 de desembre de 2016.\n4. Informe de la matricula del curs acadèmic 2016-2017.\n5. Proposta i aprovació, si escau, de la composició de la Comissió de Protocol de Convivència, Mediació i Resolució de Conflictes.\n6. Proposta i aprovació, si escau, de la modificació de les comissions delegades, no delegades del Consell de Govern, i/o institucions amb participació de la Universitat de Lleida.\n7. Proposta i aprovació, si escau, de la designació del representant de l’estudiantat del Consell de Govern al Consell Social.\n8. Proposta i aprovació, si escau, de la modificació del Reglament de la Facultat de Dret, Economia i Turisme.\n9. Proposta i aprovació, si escau, de la modificació i actualització del Reglament del Departament de Filologia Clàssica, Francesa i Hispànica.\n10. Proposta i aprovació, si escau, del nomenament del Sr. Joan Manuel Serrat com a Doctor Honoris Causa per la Universitat de Lleida.\n11. Proposta i aprovació, si escau, de l’adhesió de la Universitat de Lleida a l’Acord Marc d’homologació de proveïdors d’equips audiovisuals del Consorci de Serveis Universitaris de Catalunya (CSUC).\n12. Proposta i aprovació, si escau, de l’acord de deixar els edificis de la UdL en serveis mínims durant la setmana santa.\n13. Proposta i aprovació, si escau, dels plecs del concurs per a la contractació del servei de manteniment de la jardineria de la Universitat de Lleida.\n14. Proposta i aprovació, si escau, dels plecs del concurs per a la contractació de diverses cobertures d’assegurances de la Universitat de Lleida.\n15. Proposta i aprovació, si escau, de l’adscripció de la recerca de personal docent investigador de la Universitat de Lleida a la Fundació Centre Agrotecnio.\n16. Proposta i aprovació, si escau, del Protocol de distribució de finançament de la Universitat de Lleida als Centres de recerca.\n17. Proposta i aprovació, si escau, del finançament basal de l’any 2017, a centres de recerca.\n18. Proposta i aprovació, si escau, de l’aportació de l’any 2017 al Centre Tecnològic Forestal de Catalunya.\n19. Proposta i aprovació, si escau, de la creació d’un nou Servei cientificotècnic tipus II (Anàlisi de sòls, aigües, material vegetal i residus orgànics).\n20. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria d’ajuts per a borses de viatge per assistir a congressos. Any 2017.\n21. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria d’ajuts per estades en altres centres per desenvolupar tasques de recerca. Anys 2017-2018.\n22. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria d’ajuts pont per a projectes de recerca. Any 2017.\n23. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria d’ajuts de la Universitat de Lleida i Jade Plus per a personal predoctoral en formació per a l’any 2017.\n24. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria d’ajuts per a estades a la Universitat de Lleida d’investigadors visitants finançats per la Fundació Bancària la Caixa 2017-2018.\n25. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria d’ajuts per a la preparació de propostes de projectes internacionals de recerca. Any 2017.\n26. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria del Programa de promoció de la recerca. Any 2017.\n27. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria d’ajuts per a la publicació de treballs d’investigació en format llibre. Any 2017.\n28. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria d’ajuts per a l’organització de congressos i jornades científiques. Anys 2017-2018.\n29. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria per a la priorització d’infraestructures científiques. Any 2017.\n30. Proposta i aprovació, si escau, de les renovacions d’ajuts per a personal predoctoral de la Universitat de Lleida en formació, convocatòria 2015.\n31. Proposta i aprovació, si escau, dels trams addicionals de recerca de l’AQU-Catalunya, 2ª convocatòria del Personal Docent Investigador del 2016.\n32. Proposta i aprovació, si escau, d’una sol·licitud de la condició de professorat emèrit de la Universitat de Lleida.\n33. Proposta i aprovació, si escau, de les normatives de concursos de professorat de la Universitat de Lleida.\n34. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria pel complement addicional per mèrits de gestió del Personal Docent Investigador del 2016.\n35. Proposta i aprovació, si escau, del permís d’un professor per més de tres mesos.\n36. Proposta i aprovació, si escau, de l’oferta de títols propis de Formació Contínua de la Universitat de Lleida.\n37. Proposta i aprovació, si escau, del calendari acadèmic general de la Universitat de Lleida. Curs 2017-2018.\n38. Proposta i aprovació, si escau, del calendari acadèmic de Graus de la Facultat de Dret Economia i Turisme. Curs 2017-2018.\n39. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria 2017 del Programa d’Accions per a l’Impuls del prestigi acadèmic i social dels estudis oficials de la Universitat de Lleida.\n40. Proposta i aprovació, si escau del programa per al Desenvolupament de la Docència Online de la Universitat de Lleida. Curs 2017-2020.\n41. Proposta i aprovació, si escau, de les modificacions substancials i no substancials de títols universitaris.\n42. Proposta i aprovació, si escau, dels nous títols universitaris per al curs 2017-2018 i de la reverificació de títols per al curs 2017-2018.\n43. Proposta i aprovació, si escau, de l’actualització de la programació universitària de la Universitat de Lleida. Curs 2016-17.\n44. Proposta i aprovació, si escau, de l’actualització de la programació universitària de la Universitat de Lleida.\n45. Proposta i aprovació, si escau, del Minor en Dret Europeu.\n46. Proposta i aprovació, si escau, de les Normes addicionals de la Facultat d’Educació, Psicologia i Treball Social a la Normativa de l’avaluació i la qualificació en els Graus i Màsters de la Universitat de Lleida.\n47. Proposta i aprovació, si escau, de la reforma del Reglament del Treball de Final de Grau de la Facultat de Dret, Economia i Turisme.\n48. Proposta i aprovació, si escau, de les modificacions d’unes activitats de Matèria Transversal Bàsica aprovades en Consell de Govern de 30 de juny de 2015, de 29 de juny de 2016 i de 25 d’octubre de 2016.\n49. Proposta i aprovació, si escau, de les propostes de Matèria Transversal Bàsica de la Universitat d’Estiu del curs 2016-17.\n50. Proposta i aprovació, si escau, del termini de sol·licituds de trasllat d’expedient a la Universitat de Lleida per al curs acadèmic 2017-18.\n51. Proposta i aprovació, si escau, de la Convocatòria ordinària de les beques de col·laboració en serveis i unitats de la Universitat de Lleida, per al curs 2017-2018.\n52. Proposta i aprovació, si escau, de la convocatòria d’ajuts per activitats culturals 2017.\n53. Proposta i aprovació, si escau, de cursos de la Universitat d’Estiu 2017.\n54. Proposta i aprovació, si escau, del Programa d’Ajuts de la Universitat de Lleida per a estudiants de Màster procedents de sistemes universitaris estrangers. Curs 2017/18.\n55. Proposta i aprovació, si escau, de la Convocatòria d’ajuts per a estades de docència a la Universitat de Lleida de professorat visitant estranger. Curs 2017/2018.\n56. Proposta i aprovació, si escau, de la Convocatòria d’ajuts per a estades de docència i formació de personal de la Universitat de Lleida en institucions estrangeres. Curs 2017/2018.\n57. Proposta i aprovació, si escau, de la resolució de la subvenció del curs 2016-2017: “A un treball final de Grau per implementar la idea guanyadora del tercer concurs d’idees sostenibles de la Universitat de Lleida”.\n58. Proposta i aprovació, si escau, de la Universitat de Lleida per prestar el seu consentiment en constituir l’associació “Red Española de Universidades Saludables (REUS)”.\n59. Autorització, si escau, de la signatura de convenis entre la Universitat de Lleida i diverses universitats, altres entitats o institucions següents:\nConveni del doble Grau entre Institut Teknologi Bandung (ITB)i l’Escola Politècnica Superior.\nConveni marc de col·laboració entre l’Ajuntament de Soses i la Universitat de Lleida pel projecte de recerca i recuperació patrimonial del poblat ibèric de Gebut (Soses, Segrià).\nConveni de col·laboració entre la Universitat de Lleida i l’Associació Promotora de la Fundació d’Ajut a Nens i Joves d’Altes Capacitats (FANJAC).\nConveni de col·laboració entre la Universitat de Lleida i la Fundació Institut Confuci de Barcelona.\nAddenda al Conveni específic de col·laboració entre la Universitat de Lleida i el Centro Internacional de Altos Estudios Agronómicos Mediterráneos-Instituto Agronómico Mediterráneo de Zaragoza para la impartició del Máster Internacional de Mejora Genética Vegetal\nAddenda al Conveni específic de col·laboració entre la Universitat de Lleida i el Centro Internacional de Altos Estudios Agronómicos Mediterráneos-Instituto Agronómico Mediterráneo de Zaragoza para la impartició del Máster Internacional de Planificación Integrada para el Desarrollo Rural y la Gestión del Medio Ambiente.\n60. Afers de tràmit.\n61. Torn obert de paraules.♦\nProfessors de la Universitat Autònoma de Barcelona han signat un manifest contra la retirada de simb...


72 BLOCS CONSTRUCCIO SILICONA - Artijoc, S.C.C.L\n> Tots els productes>Llums i ombres>Accessoris per la taula de llum>72 BLOCS CONSTRUCCIO SILICONA\nDissenyades perquè els infants les puguin manipular. Son peces ideals per a les primers construccions.\nEs poden utilitzar sobre qualsevol superfície seca o humida, poden submergir-se en aigua i com que són translúcides, són fantàstiques per experimentar sobre la taula de llum.\nSón de silicona, un material suau i flexible al tacte però al mateix temps fort, estable, resistent, segur i apte per a rentaplats.\nAquest conjunt inclou 72 peces iguals, 18 de cada color: vermell, blau, verd i groc.


La Casa di Mary Marina di Ragusa Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nLa Casa di MaryApartamentLungomare Amerigo Vespucci S/n, Punta Secca, Marina di Ragusa, Itàlia, 97017 - Veure al mapaExcel·lent8,8Basada en10comentarisLa Casa di MaryVeure més fotos"Owner very friendly and helpful. Location and view is amazin..."EndaUnited KingdomVeure més fotosVeure totes les 40 fotos\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Punta Braccetto, no busqui més enllà de La Casa di Mary. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El La Casa di Mary, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos habitació familiar, servei de llançadora. L'ambient de La Casa di Mary es reflexa en cada habitació. aire condicionat, escriptori, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a La Casa di Mary.


ariadna al laberint grotesc: Històries de la dolça terra\nper sempre digue'm ariadna en 9:35\nl'altre dia llegia en un article que Doctorow basava les seves novel.les en un intent de recuperar la història col.lectiva oculta dels americans o la memòria absent...\nva semblar-me molt interessant i vaig quedar-me amb el nom de la novel.la, i ara tu l'esmentes.\nun altre a la llista.\n3 de març de 2008, a les 12:31\nAssumpta... Tens raó, les entrevistes a l'autor són força interessants (per exemple: una , dues i tres ). Els seus relats breus (desconec la novel.la, de moment) retraten unes realitats allunyades de perfeccions irreals de to postís, amb una prosa clara i neta. La traducció de les Històries de la dolça terra, està feta per Julià de Jòdar. Si el llegeixes, en parlem un dia d'aquests...\n5 de març de 2008, a les 9:00\nTot i que no he llegit res, i salvant les distàncies autòctones d'infància, no seria un escriptor molt similar, en fons, al Bashevis Singer?\n6 de març de 2008, a les 0:18\nAntitot... Només he llegit aquest llibre de Doctorow, i no he llegit res de Bashevis Singer (haver vist Yentl no ajuda gaire ja que distorsiona el conte original Yentl The Yeshiva Boy), però pel que sé (que no és massa), diria que no: em sembla, que el retrat de la població jueva d'Amèrica de Singeren té un tarannà més crític i irònic (hi ha qui diu, inclús, que amb un cert ressentiment), en la trama realista de les seves històries (no entro en les de trama fantàstica, tant en contes per adults com per nens); mentre que, en aquests contes que he llegit de Doctorow, hi ha una certa crítica social, però tractada amb "carinyo" i curosament explicada (però no s'acosta a la idea que tinc de crítica irònica que em dóna la sensació que en Singer deu tenir, però són sensacions). Hauria de llegir molt més per poder afirmar amb seguretat si hi ha o no similitud...\n6 de març de 2008, a les 8:24\nI no. No s'assembla gens a Isaac Bashevis Singer del qual n'he llegit molts contes i els llibres de memòries. En Singer, a qui aprecio molt, escrivia des de l'amargor i de l'ironia. El seu talent és brillant, entre d'altres coses, per la gran capacitat que té que de canviar de registre. Quan vol sap ser càndit i dolç.\nEls contes explicat a Històries de la dolça terra m'han semblat encantadors.\n26 d’agost de 2008, a les 0:06\n... Moltes gràcies Glòria, no he llegit res de Bashevis Singer i després del teu comentari buscaré algun recull de contes seu, recomanes algun en concret?... Benvinguda al laberint...\nMira, jo vaig començar amb Amor i Exilio que és clara i obertamenet una autobiografia. Després vaig llegir Sombras sobre el Hudson, una bona novela sobre els jueus que vivien a Nova York a l'època de l'holocaust. Ambdues les pots trobar fàcilment en nou o en vell.\nPerò, el que a m i em va seduir més va ser el llibre Collected Stories on hi ha contes i contes molt bonics escrits en llengua anglesa que suposo llegeixes.Encara que l'Usaac Bashevis Songer, ho deus saber, escribia en jidís, comptava amb molt bons traductors a l'anglès i ell donava a les versions un darrer cop d'ull perquè era un home molt meticulós. Això fa que aquets contes es considerin com un segon original. Els pots trobar a través d'Iberlibro per menus d'un Euro. Sím sí, ho has entés bé. Hi ha despeses d'enviament, és clar.\nPerdona aquesta conferència i espero haver-te estat útil.\n26 d’agost de 2008, a les 22:51\nRectifico: Isaac per Usaac i menys per menus. No es pot escriure sense mirar gens el teclat.\n26 d’agost de 2008, a les 22:53\nGlòria... en prenc bona nota, moltes gràcies...\n27 d’agost de 2008, a les 10:53


El català convertit en una arma política, per Laura Rosel - Catalunya Ràdio\nEl català convertit en una arma política\n09/06/2022 - 07.59 Actualitzat 09/06/2022 - 08.07\nNo hi ha cap llei, ni catalana ni espanyola, que fixi un percentatge, una quota del castellà a les escoles. De fet, l'Estatut de Catalunya, després de passar pel ribot del Constitucional, reconeix el català com a "llengua normalment emprada com a vehicular i d'aprenentatge de l'ensenyament".\nEl mateix Tribunal va avalar que "tothom té dret a rebre l'ensenyament en català", que tothom té "el dret i el deure de conèixer amb suficiència oral i escrita el català i el castellà" al final de l'ensenyament obligatori, que "l'ensenyament del català i el castellà ha de tenir una presència adequada en els plans d'estudis" i que els alumnes "tenen dret a no ser separats en centres ni en grups classe diferents per raó de llengua".\nSi saltem de les lleis a les notes, als resultats acadèmics, tant les proves oficials de la Generalitat com les del Ministeri d'Educació confirmen que els alumnes catalans tenen el mateix nivell de castellà que els de la resta de l'estat, fins i tot per sobre d'altres comunitats, i alguns anys, per sobre la mitjana espanyola. Per tant, el model d'immersió lingüística no passa factura als resultats acadèmics.\nTot i així, el català l'han convertit en una arma política. Ens hauria de fer rics com a societat, hauria de servir per créixer i per construir... i entre polítics i jutges sovint queda reduïda a un joc de ganivetades.\nL'any 83 el Parlament va aprovar la primera llei del català, sense cap vot en contra. El consens era total al voltant d'una qüestió tan nuclear com aquesta. Una qüestió transversal. Una qüestió clau, més enllà d'ideologies. El Parlament va convenir ja aleshores que el català no fos un obstacle per a ningú, en cap sentit.\nEl PP d'aleshores va fer una demostració de talla política i de compromís amb la ciutadania, comprometent-se a respectar la llei, tot i estar-hi en desacord... és a dir, des de la crítica i la discrepància, però al costat dels catalans. Una altura de mires política i social, un compromís polític i social que ara es troba a faltar.\n40 anys després, el Parlament ha aprovat una altra llei, amb un consens més esprimatxat, però igual d'imprescindible. Vital per salvaguardar la llengua, per reivindicar-la com a element comú, però insuficient per allunyar-la de l'arena política i judicial. La fotografia d'ahir, a l'escala del Parlament, amb els representants del PSC, ERC, JXC i Comuns és molt important. Era imprescindible recuperar el consens sobre la llengua. Llàstima que sigui una foto innòcua per a la batalla política... perquè ni així, ni amb el suport del 80% del Parlament, s'evitarà que el català torni a anar a parar als tribunals.


Nou mesos per a la transposició de la directiva sobre protecció de persones alertadores: tenim alguna feina feta? | Oficina Antifraude de Catalunya\nNou mesos per a la transposició de la directiva sobre protecció de persones alertadores: tenim alguna feina feta?\nUna qüestió que hem d'abordar des de diferents perspectives jurídiques\nDurant els darrers anys les persones al servei dels diferents ens públics hem incorporat al nostre dia a dia una reflexió profunda sobre l’aplicació de la nova normativa sobre transparència i accés a la informació pública; potser un dels reptes a què ens hem hagut d’enfrontar és com harmonitzar-la adequadament amb les previsions de la normativa sobre protecció de dades personals.\nL’objecte d’aquest breu article no és escriure específicament sobre dret de protecció de dades personals i dret d’accés a la informació pública, qüestió sobre la qual ja disposem de molta i molt bona doctrina, sinó afegir a aquell inicial binomi un altre element, el dret que tenen les persones alertadores de ser protegides de qualsevol forma de represàlia, incloses les amenaces i les temptatives de represàlia. I això perquè haurem de començar a reflexionar seriosament també sobre aquest dret, i específicament a partir de la Directiva (UE) 2019/1937, del Parlament Europeu i del Consell, de 23 d’octubre de 2019, relativa a la protecció de les persones que informen sobre infraccions del Dret de la Unió que s’haurà de transposar al Dret intern com a molt tard el 17 de desembre, tret de les excepcions previstes en la mateixa Norma. Tot i que aquesta Directiva té un àmbit d’aplicació molt determinat, possiblement no ens equivocarem si intuïm que el Dret intern ampliarà la protecció que s’hi preveu.\nHem començat aquest article parlant de protecció de dades personals perquè, amb independència dels treballs de transposició de la Directiva en curs i al marge de l’evident connexió dels drets de les persones alertadores amb alguns drets fonamentals, potser pot ser útil aprofundir sobre el que ja tenim incorporat al nostre ordenament jurídic a nivell legal directament relacionat amb la Directiva esmentada. En relació amb això, en aquest article volem plantejar quatre punts de reflexió i concretament a partir de diverses previsions de la Llei orgànica 3/2018, de 5 de desembre, de protecció de dades personals i garantia dels drets digitals.\nLes previsions d’aquesta Llei orgànica són al nostre judici indicatives que en la protecció de les persones alertadores estan implicades diferents perspectives jurídiques i que, al marge del resultat dels treballs actuals de transposició de la Directiva, en aquest moment ja hi ha dret vigent i aplicable que protegeix de manera directa qui alerta de la comissió en el si dels ens públics d’infraccions de la normativa general o sectorial aplicable.\nPrimera reflexió: L’article 24 de la Llei orgànica de protecció de dades personals protegeix qui alerta de la comissió d’infraccions en el si dels ens públics i prohibeix específicament la revelació de la seva identitat, excepció feta de supòsits específicament previstos. Efectivament, aquest precepte, amb el nom sistemes d’informació de denúncies internes, i des de la perspectiva de la protecció de dades personals, és absolutament rellevant en relació amb aquesta qüestió.\nEl precepte que ara s’analitza es refereix a la creació i al manteniment, tant a les entitats privades com a les administracions públiques (ex art. 24.5) de sistemes d’informació mitjançant els quals es pugui posar en coneixement d’aquests ens, fins i tot anònimament, que s’hi han produït actes o conductes que puguin esdevenir contraris a la normativa general o sectorial que fos aplicable. Constatarem que s’està fent referència als canals de denúncia interna que la Directiva obliga que es creïn en un gran nombre d’entitats dels sectors privat i públic (específicament art. 8 de la Directiva).\nL’article 24.3 estableix de manera taxativa que s’hauran d’adoptar les mesures necessàries per preservar la identitat i garantir la confidencialitat de les dades corresponents a les persones afectades per la informació subministrada, especialment la de la persona que hagués posat els fets en coneixement de l’entitat, en el cas que s’hagués identificat.\nAquest article que, insistim, ja constitueix dret vigent, estableix, doncs, dues obligacions de protecció de les persones que alertin una entitat pública o privada que s’hi han comès determines actuacions contràries a dret i els correlatius drets de la persona alertadora:\nse n’ha de preservar la identitat\ni, de manera més general, se n’ha de garantir la confidencialitat de les dades.\nSegona reflexió. La Llei orgànica de protecció de dades personals preserva especialment les dades en el cas que no es dugui a terme cap investigació com a conseqüència de la denúncia.\nEn coherència amb el mandat de l’article 5 del Reglament (UE) 2016/679, del Parlament Europeu i del Consell, relatiu a la protecció de les persones físiques pel que fa al tractament de dades personals i a la lliure circulació d’aquestes dades (RGPD), la Llei de protecció de dades personals és especialment rigorosa pel que fa al període temporal en què es poden conservar les dades de les persones alertadores; segons el que determina l’article 24.4 de la Llei:\nles dades de qui formuli la comunicació (i també dels empleats i tercers) s’han de conservar en el sistema de denúncies únicament durant el temps imprescindible per decidir sobre la procedència d’iniciar una investigació sobre els fets denunciants.\nun cop transcorreguts tres mesos des de la introducció de les dades s’han de suprimir del sistema de denúncies, tret que la finalitat de la conservació sigui deixar evidència del funcionament del model de prevenció de la comissió de delictes per la persona jurídica.\nles denúncies a què no s’hagi donat curs només podran constar de manera anonimitzada.\nun cop transcorregut aquest termini de tres mesos, si s’hagués iniciat una investigació, l’òrgan a què correspongui la investigació dels fets denunciants pot continuar tractant les dades, però no es poden conservar en el sistema d’informació de denúncies internes.\nTercera reflexió. Les previsions de la Llei orgànica de protecció de dades personals enllacen directament amb la Directiva: la revelació de la identitat de la persona alertadora està prevista com a excepció i l’ha de fer “l’autoritat competent”.\nEfectivament, s’ha de constatar que la Directiva conté previsions sobre les denúncies internes i externes i els canals corresponents, i també conté determinades disposicions comunes aplicables a totes les denúncies; la primera d’aquestes disposicions comunes és relativa al deure de confidencialitat (art. 16 de la Directiva).\nLa regla general que estableix l’art. 16.1 de la Directiva és determinant: els estats membres tenen l’obligació de vetllar perquè la identitat de la persona denunciant no es reveli sense el seu consentiment exprés a cap persona que no sigui un membre autoritzat del personal competent per rebre o seguir denúncies; aquesta obligació també s’aplica a qualsevol altra informació de la que es pugui deduir, directament o indirecta, la identitat de la persona denunciant.\nD’altra banda, tot i que es preveu la revelació en circumstàncies específicament taxades per la Directiva (art. 16.2), l’art. 16.3 determina que:\nles revelacions fetes en virtut d’aquesta excepció han d’estar subjectes a salvaguardes adequades;\nen particular, abans de revelar-ne la identitat, se n’haurà d’informar la persona alertadora (tret que aquesta informació pogués comprometre la investigació o el procediment judicial);\nés més, quan s’informi la persona alertadora, se li ha de trametre una explicació escrita dels motius de la revelació de les dades confidencials en qüestió.\nFinalment, quant a aquestes circumstàncies que permeten excepcionar l’obligació general de reserva, la revelació de la identitat només es preveu quan constitueixi una obligació necessària i proporcionada imposada pel Dret de la Unió i en el context de dos procediments també específicament previstos: la revelació només és possible, en particular per salvaguardar el dret de defensa de la persona afectada:\nen el context d’una investigació que duguin a terme les autoritats nacionals,\no en el marc d’un procés judicial.\nLes previsions de la Llei orgànica de protecció de dades són coherents, doncs, amb les de la Directiva: les denúncies a què no s’hagi donat curs (i que, per tant, no han desembocat en procediments posteriors) només poden constar en el sistema de denúncies internes de manera anonimitzada.\nQuarta i darrera reflexió. Les previsions de la Llei orgànica de protecció de dades personals ja són aplicables als sistemes de denúncies internes de què disposen els ens del sector públic.\nEls ens públics ja disposen de canals mitjançant els quals reben denúncies sobre il·lícits o males pràctiques produïts en el si de l’ens públic en qüestió, canals a partir dels quals es tracten dades personals. L’activitat de tractament corresponent haurà de constar en el registre d’activitats de tractament de l’ens (art. 30 de l’RGPD).\nA data d’avui ja s’haurien d’aplicar a l’activitat de tractament corresponent les previsions de l’art. 24 de la Llei orgànica de protecció de dades personals i específicament les relatives a la preservació de la identitat i la més general de garantia de la confidencialitat de les dades de la persona alertadora.\nL’aplicació simultània de la normativa sobre transparència i accés a la informació pública, la de protecció de dades personals i també la que regula el procediment administratiu pot esdevenir una tasca no exempta de complexitat i obligarà en molts casos a fer una rigorosa tasca d’anàlisi jurídica. Entenem que quan el que estigui en joc siguin les dades de les persones alertadores, esdevé absolutament necessari incloure en aquesta anàlisi jurídica la perspectiva de la protecció d’aquesta persona.\nI aquesta perspectiva ni es pot ni s’ha d’ajornar a la transposició de la Directiva, entre d’altres perquè ja s’ha incorporat al Dret vigent; concretament, quant a les denúncies internes a què no s’hagi donat curs, d’acord amb les previsions de l’art. 24.4 de la Llei de protecció de dades personals, les dades personals únicament es podran conservar en el sistema de denúncies en els termes de l’article analitzat.\nA partir d’aquesta constatació, com a element per a una posterior reflexió més detallada es podria concloure que, en aquest context, semblaria que no s’haurien de produir situacions de revelació de la identitat de determinades persones com l’analitzada per la Sentència dictada per la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya en data 21.12.2020 en el recurs contenciós administratiu núm. 186/2018, sentència a què es pot accedir en el web de la Comissió de Garantia del Dret d’Accés a la Informació Pública (GAIP) i en la qual, en contra del criteri de la GAIP, es reconeix el dret de l’actora d’accedir a un full annex a una queixa presentada davant de determinat ens públic, annex en què constaven les dades i signatures de les 81 persones que l’havien presentat.


Un verger humit entre el Vinalopó i el Segura: així ha canviat Santa Pola, Crevillent i el Camp d'Elx - Alicanteplaza\nUn verger humit entre el Vinalopó i el Segura\nEntre colònies romanes i l’expansió industrial, el Baix Vinalopó és testimoni de milers d’anys d’evolució.\n1.Clot de Galvany\nEscala aprox.: 1/9000 714.878,76 m,4.235.375,93 m\nEl Clot de Galvany és una conca endorreica, un espai deprimit per davall delnivell de la mar que acumula aigua, en este cas salada per la seua proximitat al litoral. Als últims anys, la làmina d’aigua es manté tot l’any gràcies a la depuradora dels Arenals del Sol. La preocupant pressió urbanística a l’espai natural -a pocs metres també de Gran Alacant- ha provocat alhora el seu manteniment.\n2. Cap de Santa Pola - Gran Alacant\nEscala aprox.: 1/36.000 713.476,94 m,4.229.504,67 m\nEl Cap de Santa Pola és un enorme fòssil submarí. Durant segles ha sigut un escull de roques baix la Mediterrània i ara passejar per la seua superfície és comfer-ho bussejant. En concret, el de Santa Pola és un atol, un tipus d’escull decorall -com la Gran Barrera de Corall d’Austràlia- que encerclava una llacuna interior. Per això, des de les platges es pot distingir les distintes etapes geològiques. A partir dels anys 80 s’urbanitza Gran Alacant al nord de l’atol.\n3. Santa Pola\nEscala aprox.: 1/5000 713.187,93 m,4.229.677,35 m\nTots els indicis apunten que ací es trobava Portus Ilicitanus, el port que feiaservir la colònia romana d’Ilici i pel qual també passaren ibers i visigots. Prova de l’esplendor romana són les últimes troballes de necròpolis i mansionsal voltant del parc del Palmerar. Per ací va fugir el veïnat del Raval d’Elx després de l’expulsió dels moriscos decretada per Felip II el 1609. Amb distintes ubicacions, el port de Santa Pola es va consolidar per la pesca i el comerç de la sal.\n4. Vila Murada d’Elx\nEscalaaprox.: 1/2000 701.209,67 m,4.237.743,47 m\nEl segon emplaçament de la ciutat després d’Ilici, la Vila Murada va tindre durant segles una aparença inexpugnable gràcies a la muralla i les huit torrasses que la rodejaven. Palaus senyorials, arcs imponents i carrers tortuosos han desaparegut des del Desarrollismo franquista. A la imatge s’aprecia undels canvis més importants: encara no s’havia construït la plaça del Congrés Eucarístic i la Diagonal del Palau.\n5. Sant Josep\nEscala aprox.: 1/9000 699.558,35 m,4.236.144,01 m\nAmb l’expansió industrial dels anys 50, la ciutat es menjà trossos de camp i v acolonitzar amb edificacions el Palmerar històric, com s’aprecia a la imatge. L’Escorxador ja s’havia construït al final del carrer Curtidors mentres l’entorn del convent de Sant Josep es mantenia intacte: una joia desconeguda del barroc que hui ha perdut l’esplendor dels seus jardins.\n6. La Foia\nEscala aprox.: 1/5000 702.565,21 m,4.231.616,22 m\nTrenta-una pedanies completen el trencaclosques del terme municipal d’Elx, un dels més grans del país -i el tercer més poblat- si se sumen “el poble” i “defora”, comse sol reconèixer la Ciutat i el Camp d’Elx. La Foia ha sigut una de les pedanies que més s’ha expandit a les últimes dècades i el cor agrícola del Camp: des que els romans traçaren les parcel·les rectangulars –“les centúrie sromanes”-, les de la Foia van ser les més fèrtils, com recull Baltasar Brotons a Les Pedanies del Camp d’Elx.\n7. El Realenc\nEscalaaprox.: 1/5000 691.553,09 m,4.230.040,74 m\nEntre 1940 i 1975, l’Institut Nacional de Colonització va fundar tres-cents pobles com el Realenc a Crevillent. Cada família de colons rebia una casa i una parcel·la que pagaria amb el seu propi treball, un dels intents de repoblació especialment del que hui es coneix com l’Espanya buidada. Dissenyada per José Luís Fernández del Amo Moreno, les obres del poblat van començar només un any després de la presa d’esta fotografia.\n8. Pantà – Polígon Crevillent\nEscala aprox.: 1/9000 693.279,87 m,4.235.987,95 m\nAprofitant la topografia del barranc del Boch que baixa de la serra de Crevillent, l’embassament de Crevillent es va construir el 1985 per a regular part delcabdal del trasvassament Tajo-Segura. Ben prop, als polígons industrials de Crevillent emergeixen magatzems i majoristes del tèxtil i el basar.\nEscala aprox.: 1/2000 691.465,66 m,4.235.345,06 m\nAls anys 50 encara era una verda cicatriu al cor de Crevillent, però amb la urbanització de la Rambla del Castellar ara ja no hi ha pèrdua. Un obelisc de trenta-set metres d’alçada -l’ex alcalde i egiptòleg César Augusto Asencio va presumir de la seua semblança amb l’obelisc de la plaça Concorde de París- assenyala l’epicentre del barranc. Dissenyat per Miguel Ruiz Guerrero amb vidreblau esmaltat, es defineix com un homenatge al sol i a l’aigua.\n10. La Vella de la Serra\nEscala aprox.: 1/18.000 686.232,72 m,4.237.319,46 m\nDesde la Vella o des de Sant Gaietà, dos dels pics de la serra de Crevillent, s’albira la millor panoràmica de les comarques del Baix Vinalopó i el Baix Segura. Especialment a primera hora del matí, quan els rajos del sol dibuixen el reflex del Fondo o les Salines i les ombres tracen els relleus de la serra de Callosa i d’Oriola.\nLabora destinará 2,76 millones de euros para facilitar la contratación de 142 jóvenes en el Vinalopó


Artimaña Avís Legal » Artimaña\nARTIMAÑA DISSENY I COMUNICACIÓ, S.L\nDomicili: C/ Casp, 40- Pral.2a 08010 Barcelona (Barcelona)\nDirecció de correu electrònic: artinet@artinet.net\nEn ARTIMAÑA DISSENY I COMUNICACIÓ, S.L, reconeixem la importància de protegir la seva informació personal i estem compromesos a tractar-la amb responsabilitat i de conformitat amb les lleis de protecció de dades.\nSi l’usuari facilita dades de terceres persones per a qualsevol finalitat a ARTIMAÑA DISSENY I COMUNICACIÓ, S.L, garanteix que ha obtingut aquestes dades de forma lícita, que ha informat prèviament els afectats, obtenint el seu consentiment per a comunicar-les i que la informació facilitada és exacta i veraç.\nTé dret a accedir a les seves dades i a obtenir confirmació sobre el seu tractament, així com una còpia de les dades personals objecte de tractament. Té dret a actualitzar-les i a sol·licitar la rectificació de les dades que siguin inexactes o sol·licitar la supressió quan les dades no siguin necessàries per a les finalitats per les quals van ser recaptades. Pot sol·licitar la limitació en el tractament de les seves dades i oposar-se al tractament d’aquestes revocant el seu consentiment, així com exercir el dret a la portabilitat de les dades. De la mateixa manera, té dret a no ser objecte de decisions basades únicament en el tractament automatitzat de les seves dades personals. Pot exercir els seus drets contactant amb nosaltres C/ Casp, 40, pral. 2a – 08010 Barcelona (Barcelona). Email: artinet@artinet.net\nQui facilita les dades a través dels formularis d’aquesta web i accepta el seu tractament declara ser major de 14 anys, quedant prohibit l’accés i ús del portal a menors d’aquesta edat. Si en algun moment, el Responsable detecta que un menor de 14 anys ha proporcionat dades de caràcter personal, procedirem a la cancel·lació d’aquestes. Així mateix, els pares o tutors podran en qualsevol cas dirigir-se a ARTIMAÑA DISSENY I COMUNICACIÓ, S.L per a bloquejar el compte d’accés dels menors al seu càrrec que s’haguessin registrat falsejant la seva identitat.


Cal Seixanta: Trompes d'Eustaqui\nBeethoven va compondre la Novena Simfonia, declarada Patrimoni de la Humanitat per la Unesco, quan estava ja completament sord. En el moment de l'estrena, una solista va haver-lo d'avisar perquè és girés per rebre les grans ovacions que públic li dedicava. És increíble com algú que no hi sent pot emocionar els cors dels que encara tenen la capacitat de fer-ho. De la mateixa manera que només algunes persones que ja estàn ermes de tants sentiments que han viscut són les úniques que poden fer-los arribar.\nNomés el desgast ens fa capaços de traspassar el que millor sabem fer,\nencara que al final un mateix no pugui gaudir-ho.\nPublicat per Agnès a 12:06


Anell verd (1). Torredembarra-Creixell - senderisme autoguiat\nEl tram d’arribada a Creixell circula per carrers transitats, precaució.\nExistència de fonts només en les poblacions de Torredembarra i Creixell.\nEn el punt que es creua la carretera, fer-ho pel pont subterrani.\nEvitar les hores de màxima insolació. No hi ha ombres !!!\nCamí planer sense gaires dificultats.\nHi ha algun plafó informatiu que es pot escoltar en els arxius d’àudio.\nQuè veure a: Anell verd (1). Torredembarra-Creixell\nEn aquest punt, trobem garrofers de més de 2 m de diàmetre, possiblement arbres centenaris encara en plena producció.\nEl garrofer (Ceratonia siliqua) és un arbre d’aspecte tortuós molt ben adaptat a...\nDurant tot el camí, ens acompanyen els murs de pedra seca, aquestes construccions tan representatives de la zona de Tarragona, conservades durant anys per la climatologia amb domini de la sequera i la...\nCentre d’Interpretació de Creixell.\nÉs una casa benestant, típica de pagesia, situada al nucli antic de Creixell, construïda l’any 1783 (s.XVIII). En la seva rehabilitació que va finalitzar l’any 2011...\nEl topònim de Creixell apareix per primera vegada l’any 1083 quan, Felip de França, nomenà Castlà de Creixell a Artal Gilmundo i els seus.\nLa Carta Pobla (carta de població) fou concedida l’any 1190 p...\nDel segle XVI i d’estil gòtic amb elements del barroc i renaixentistes. Destaca la cúpula modernista del campanar dissenyada per l’arquitecte Josep M. Jujol i Gibert.\nEs pot apreciar la barreja dels...\nMagradaria saber com puc descarregar tota la ruta sencera. Aixi per parts no men faig una idea.\nSi voleu veure la ruta sencera, heu de descarregar els diferents tracks i després unirlos amb un programa de gestió de tracks. A l'ordinador de taula, es clar.\nQuè fer: Anell verd (1). Torredembarra-Creixell


RURALCAT | 10/04/2019 Ruralcat\nL’oficina virtual de RuralCat s’ha redissenyat amb una portada més visual per facilitar la navegació i la cerca d’informació. Les diferents seccions temàtiques també s’han reordenat amb un disseny més atractiu.\nL’Oficina de fertilització i tractament de dejeccions ramaderes s’ha reestructurat de forma integral amb un disseny més visual atractiu que optimitza la navegació. A la portada es visualitzen ara les darreres novetats, l’agenda d’activitats i jornades relacionades amb el sector de la fertilització i les últimes notícies temàtiques. A més, disposa d’un apartat final per accedir a més informació sobre explotacions ramaderes, fertilització dels cultius i aspectes administratius. També s’inclou una pestanya superior amb les seccions més destacades: Plans, Conques, Tractaments, Agriclose, Eines, Publicacions, Futur Agrari i Normativa, que permeten accedir més ràpidament a la informació més visitada pels usuaris.\nL’Oficina de fertilització va ser l’oficina més visitada de RuralCat al 2018, amb 27.659 visites úniques. Les seccions més visitades van ser la de Conques, una aposta de treball conjunt entre el DARP, l’ACA i la Fundació Mas Badia per posar en ús els mètodes, les eines i les tècniques ja provades en diverses conques hidrogràfiques arreu del territori català, el grup d’experts en tractament de dejeccions ramaderes, creats per analitzar les diferents opcions i donar suport a les actuacions en sistemes de tractament actuals o futurs amb l’objectiu d’assolir una bona qualitat dels sòls i de les aigües, tant a nivell individual com en sistemes conjunts; i els Fulls informatius de la Xarxa de plans per a la millora de la fertilització agrària a Catalunya. Al llarg de l’any passat es van enviar 12 butlletins amb el recull de les novetats dins d’aquest àmbit.


El Manchester City vol fitxar a can Barça i ja negocia amb Semedo\nPep Guardiola vol fitxar a can Barça i ja negocia amb un titular\nBarcelona, Catalunya. Dimecres, 29 de Abril 2020. 20:45\nActualitzat: Dijous, 30 de Abril 2020. 08:39\nAquesta temporada hi va haver canvis al Barça: Ernesto Valverde volia seguir guanyant, però també donant relleus al seu equip. I per aquest motiu va prescindir d'Ivan Rakitic, per fer espai a Frenkie de Jong, i va començar confiant en Arthur Melo i Nélson Semedo com a titulars, tot i que les lesions i el canvi a la banqueta no han permès aquesta continuïtat.\nUn d'ells, el lateral portuguès, va arribar a l'estiu del 2017 per convertir-se en el futur lateral dret del Barça, però passen els anys i Sergi Roberto li segueix passant la mà per la cara. I aquest fet ha obligat el Barça a replantejar-se el seu futur, i més sabent que necessiten ingressar diners per la crisi generada pel coronavirus. I ja hi ha un club interessat en ell: el Manchester City.\nA Pep Guardiola, tècnic del club anglès, li agrada el portuguès, que ofereix velocitat i una capacitat molt alta de correcció en defensa, aspectes que falten al City. Segons informa l'Sport, el club de Manchester i el Barça tindrien molt encarrilada l'operació, que es podria tancar en les properes setmanes, i només faltaria negociar el preu de la sortida. El seu agent, Jorge Mendes, ja té via lliure per negociar.\nA més, el City voldria incloure en l'operació Joao Cancelo, lateral suplent i que fa uns anys, quan estava al València, ja va sonar per aterrar al Camp Nou.\nEl preu del fitxatge podria rondar (sense intercanvis) els 45 milions d'euros, una xifra que el Barça acceptaria de bon grat perquè fa tres anys va costar al voltant dels 30 milions. Però sembla que no arribaria a tant perquè Cancelo té molts números d'entrar en l'operació.\nCoronavirus a l'esport Aquesta és la milionada que el Barça s'ha estalviat amb la rebaixa salarial El Nacional\nBarça El Barça traspassa fronteres i arriba a un acord amb Netflix El Nacional\nCoronavirus a l'esport L'agraït missatge de Cesc Fàbregas als sanitaris que han salvat la seva besàvia El Nacional


Dues canonades, finalment (Xavier Bosch)\nDues canonades, finalment\nXAVIER BOSCH 17/02/2013 00:00\n260x366 Alexis, el davanter xilè del Barça, surt d'un regat a Los Cármenes, on ni tan sols va poder xutar a Toño. / REUTERS Alexis, el davanter xilè del Barça, surt d'un regat a Los Cármenes, on ni tan sols va poder xutar a Toño. / REUTERS\nDiego Simeone, l'entrenador de l'Atlético de Madrid, va ser a Barcelona a la gala del Mundo Deportivo dilluns passat. A la taula del sopar, amb Julio Maldonado i Michael Robinson, lògicament es va parlar molt de futbol. De fet, no es va tocar cap altre tema. Simeone, que va resultar ser un tipus agradable, res a veure amb aquell migcampista al límit de la llei, va explicar que no hi ha manera possible de frenar el Barça actual. Va confessar que pots mirar d'endarrerir la derrota tants minuts com sigui possible però que, si el Barça està centrat, per desgast, te l'acaba fent. Els gols acaben caient, com a fruita madura. El rival tan sols aguanta mentre li funcionen les cames, el cor i el cervell.\nNormalment, si l'equip contrari -com el cas d'ahir del Granada- té la sort d'avançar-te al marcador, les cuixes no pesen tant, els pulmons tiren i la moral et dóna un plus per allargar l'heroïcitat. Però si el Granada va resistir al Camp Nou fins que Xavi els va fer un estrip al minut 88, ahir van aguantar 70 minuts. La combinació del Barça, tot i les absències de Xavi i d'Iniesta, els feia anar de corcoll, feia estona que perseguien ombres i el camp se'ls feia massa ample. Però la remuntada i els gols del Barça, ahir, no van arribar en combinació.\nLa novetat de la nit\nDe fet, la novetat de la nit és que Alexis no va fallar les rematades perquè estava tan barroer en els controls que no arribava ni tan sols a poder xutar-li a Toño, per desesperació d'aficionats i per alegria dels tuitares que porten setmanes mofant-se del xilè. A la primera part, va semblar fins i tot que encomanava un Messi que davant de porteria feia dos mistos estranys, sorprenents. A la segona, en canvi, com si la trucada de Tito Vilanova des de Nova York hagués apostat per alguna variant, l'equip va decidir xutar de lluny. És un recurs del futbol que el Barça sol menystenir però que ahir, davant l'embús de cara a barraca, va decidir utilitzar. I el roc a la faixa va funcionar. Canonada de Cesc, mal refús de Toño, i gol de Messi. Gardela de Pedro al pal que, incomprensiblement, l'escup a fora. I, finalment, quan més el necessitàvem, Messi marca de falta. El seu gol número 301.\nAl partit d'Anoeta vam estar contents durant gairebé tot el partit i vam acabar de molt mal humor. Ahir va ser al revés. Vam maleir el resultat durant una hora i vam acabar, contents, posant el teletext i veient el Madrid a 19 punts.\nRemuntar un partit que es perdia contra el Granada deixa un bon regust però ahir, a Los Cármenes, el Barça va jugar per obtenir un millor resultat, per no patir tant i per no dependre tant dels dos de sempre: Leo Messi i Víctor Valdés.


Un intent de segrest del cristianisme per part de la dreta radical? | Catalunya Religió\n(Ignasi Escudero -CR) Fa uns dies Trump proclamava davant de 5.000 neopentecostals que “realment crec que tenim Déu del nostre costat”. Bolsonaro va utilitzar com a lema de campanya “Brasil per sobre de tot i Déu per sobre de tots”. Jeanine Áñez, autoproclamada presidenta de Bolívia, exhibia una Bíblia de grans dimensions després de jurar el càrrec el passat novembre. Amb aquest tres exemples el periodista Joan Carles Peris ha donat inici, en una sala plena, a la sessió 'Fonamentalismes cristians i autoritarismes', dins el cicle els Dilluns dels Drets Humans, organitzada per Justícia i Pau, Cristianisme i Justícia, Mans Unides i Càritas.\nEl tema és de gran actualitat i el periodista ha volgut centrar el debat des del primer moment: “haurien arribat a la presidència sense el suport de grups fonamentalistes conservadors?”, i ha afegit “estem vivint un intent de segrest del cristianisme per part de la dreta?”. Compartint taula amb Peris, dues persones expertes en el tema: Mar Griera, sociòloga de la religió, i Víctor Codina, jesuïta i teòleg.\nDe grups arreplegats a la “creació d’una majoria moral”\n“Vivim en societats altament secularitzades però amb Déu més present a l’esfera pública que als anys 90”, explica la professora, puntualitzant que a l’Europa de l’est les generacions joves es declaren més religioses que abans. La secularització no era irreversible, tampoc era previsible que passés.\nEl fonamentalisme cristià apareix als anys 10 del segle passat als Estats Units, en grups reduïts que es repleguen en si mateixos i en una interpretació literal de la Bíblia. Uns grups que tenen poc a veure amb la seva realitat actual. Hi ha dos elements claus per comprendre la seva expansió. Un és l’objectiu de crear una “majoria moral” enunciada per el primer lobby evangèlic a l’era Reagan. L’altra és l’enviament sistemàtic de grups de fidels nord-americans a l’Amèrica Llatina per tal de confrontar les comunitats de base i la teologia de l’alliberament, ha explicat el jesuïta.\nConservador i carismàtic\nLes esglésies evangèliques centren la seva influència en el que la sociòloga denomina “polítiques del cos”, aquelles que tenen a veure amb l’avortament, l’eutanàsia i la moral sexual. Un pensament conservador que ho comunica d’una manera innovadora i diferent: els elements catàrtics són fonamentals en la vinculació emocional i afectiva amb la comunitat. Una catarsi que portaria a cantar i cridar enmig del culte fins i tot a algú que no estigués adherit a aquesta confessió.\nUn altre element clau en la ràpida expansió d’aquesta confessió és la seva adaptabilitat. Per Griera, “mentre l’Església catòlica està molt més burocratitzada, les esglésies evangèliques és poden obrir amb molta més facilitat”.\nAutoritarisme cristià a Europa\nMentre al continent americà l’autoritarisme polític ha fet tàndem amb les esglésies evangèliques, en especial amb les neopentecostals, a Europa l’aproximació és amb una part del catolicisme.\nSegons els darrers estudis, la implicació en comunitats cristianes és una vacuna contra l’extrema dreta. No obstant, Griera apunta que el vot a la dreta radical “va lligat a un cristianisme identitari i cultural, que no és practicant però que expressa rebuig cap a l’immigrant”. En el cas espanyol és molt recent, però en una Europa amb situacions molt similars, des de Salvini a la família Le Pen, la majoria dels moviments de dreta radical no tenen més de 10 anys. Aquests s’han anat apropant a la religió progressivament, defensant una civilització judeocristiana, segons l’anàlisi de la sociòloga. El mateix fet que “va portar a les dictadures llatinoamericanes a matar a Ellacuria o Espinal”, hi afegeix Codina.\nUn moviment que ha arribat per quedar-se?\nLa primera explicació que es dona a aquest auge és la por. A un món que canvia, al relativisme o a la diversitat. Però no en exclusiva. Peris es qüestiona si aquestes esglésies tenen un programa propi, un model social i econòmic conservador i liberal. Griera assenyala com algunes aportacions de la sociologia de la religió mostren que hi ha una relació entre la oferta i la demanda. La demanda religiosa ha augmentat en els darrers anys i amb ella la presència de noves confessions.\nCal defugir de lectures simplistes pel que fa a la relació entre religió i política. Els líders conservadors llatinoamericans han utilitzat els moviments religiosos per fer-se amb el poder o viceversa? La simplificació en cap cas ajudarà a comprendre ni confrontar aquest fenomen. La paraula més repetida al llarg de la tarda? Complex.


El culebró del testament de Raffaella Carrà\nNingú sap qui es quedarà amb la milionària herència que la diva italiana ha deixat després de la seva mort per un càncer de pulmó a principis d’aquest juny\n20 de de juliol del 2021. 22:58\nAixò del testament milionari de Raffaella Carrà ja és culebró declarat. Ningú sap qui es quedarà amb la milionària herència de la diva italiana, i l’assumpte probablement es debatrà fins que ‘el misteri’, com l’han qualificat a Itàlia i ara també diu la premsa del cor internacional, no s’aclareixi. Sobretot perquè s’apunta al fet que l’artista, morta el 5 de juliol, tenia un patrimoni sucós.\nEs tracta del luxós apartament del barri romà de Vigna Clara, on vivia fins que va morir. A més, hi ha una mansió de cala Piccola, a la Monte Argentario, a prop del selecta localitat balneària de Porto Santo Stefano, un dels pobles costaners més ‘in’ i cobejats per la burgesia romana. I també hi ha una altra casa al burg medieval de Montalcino (cèlebre pel vi homònim) i situada també a la Toscana, així com comptes corrents, i altres béns que Raffaella Maria Roberta Pelloni, ‘la Carrà’, havia col·leccionat en vida.\nMolt donada a la beneficència\nLa qüestió és que Raffaella mai es va casar, no va poder tenir fills, i, dues setmanes abans de la mort, encara no és públic si va redactar o no un testament. Per això es va desencadenar una espècie de carrera a l’elucubració. Alguns han suposat que l’herència acabarà en mans dels seus dos nebots, Matteo i Federica Pelloni, a què estava molt unida des de la mort del seu germà Renzo, o a les filles de la seva anterior parella, el mort Gianni Boncompagni. D’altres han especulat que un beneficiari podria ser el director de cine Sergio Japino, antic company sentimental de Raffaella durant 15 anys.\nPerò també hi ha hagut hipòtesis més fantasioses. Una: que Raffaella hauria donat tota la seva fortuna a les desenes de nens que fa anys van ser beneficiaris de les seves iniciatives a favor de l’adopció a distància, o a alguna altra organització especialitzada en projectes d’inclusió social. El millor indici que recolza aquesta eventualitat procedeix d’una revelació que s’ha sabut després de la seva mort: poques setmanes abans de morir, Raffaella va donar el gimnàs gegant –de 160 metres quadrats i cinc metres d’altura– en què solia entrenar-se al poble de Porto Santo Stefano.\nLa beneficiària ha sigut la Confraternitat de la Misericòrdia, un ens benèfic que realitza tasques de protecció social. «Fa poques setmanes em va portar davant un notari de Roma. M’havia trucat uns dies abans per dir-me que volia donar un immoble de Porto Santo Stefano. Un regal de grandíssim valor immobiliari», ha explicat el delegat de l’organització, Roberto Cerulli, a l’afegir que ja mesos abans Carrà li havia demanat informacions «en detall» sobre l’organització, incloent-hi «les dificultats que enfrontem per la Covid».\nEl precedent de Maradona\nEl precedent de MaradonaEl que resulta curiós és que, pel que sembla, Raffaella detestava les discussions que provocaven les herències dels famosos. Així ho va deixar clar l’any passat, al comentar la mort del seu amic Diego Armando Maradona. «Ara, lamentablement, arrencarà la telenovel·la sobre l’herència. I dic jo, beneït home: ¿no podies utilitzar condó? Li continuen sortint fills il·legítims. Quin cavall més boig el Diego, però de soca-rel», deia el novembre passat.\nUn altre front del debat és que tampoc està clar en concret a quant ascendeix el patrimoni de l’estrella hipereservada en la seva vida privada, i que, en el seu moment, va arribar a ser una de les presentadores més ben pagades de la RAI, el canal públic italià. Tant que s’ha recordat que el 1984 fins i tot el líder socialista Bettino Craxi va arribar a demanar que li abaixessin el sou, quan es discutia d’un contracte de 6.000 milions de lires (la moneda italiana abans de l’euro), la finalitat del qual era que el magnat Silvio Berlusconi no aconseguís contractar-la per a Mediaset.\nPerò, d’això, han passat tres dècades. «De moment el patrimoni total no ha sigut calculat, però no només està compost per les seves propietats, sinó també pels seus ingressos derivats dels seus drets de les seves cançons», ha remarcat el mitjà digital ‘Il Sussidiario’ que ha especulat que és probable que hi hagi un testament, ja que la diva va lluitar contra la malaltia que l’afligia, un càncer de pulmó, durant molt temps. El misteri encara no s’ha resolt.


Crida a comunicacions. El canvi climàtic: una mirada des de Catalunya\nLa nova llei catalana sobre el canvi climàtic: anàlisis i perspectives.\nCriteris i terminis per la presentació de comunicacions i pòsters\nAquelles persones interessades a presentar comunicacions o pòsters hauran d'enviar un resum de l'objecte (a través de la Intranet de la web del congrés) i abast de la presentació d’entre 400 i 600 paraules abans del 20 de novembre 8 de desembre de 2017, en el que consti el títol, indicant si es tracta de presentació oral o pòster.\nAquest resum s’ha d’acompanyar amb el nom de qui fa la presentació, la institució a la que pertany, l’adreça de correu electrònic i l'eix temàtic al qual s'adscriu la comunicació o pòster. Les llengües de les presentacions poden ser el català, el castellà i l’anglès.\nEs triaran només 3 comunicacions, de cada un dels eixos temàtics, per realitzar la presentació oral. La selecció de les comunicacions es farà per part d’un Comitè Científic amb participació de professors de les universitats públiques catalanes.\nEl 15 de desembre de 2017 es notificarà als interessats les comunicacions que han estat acceptades per a la seva presentació oral, acceptades sense presentació oral o acceptades en format de pòster. Els resums acceptats es penjaran a la pàgina web del Congrés. El format dels pòsters ha de seguir aquest model.\nEls qui, a més d'efectuar la defensa oral, desitgin optar a que la seva comunicació sigui publicada a la Revista Catalana de Dret Ambiental (www.rcda.cat) hauran de presentar el text complet de la comunicació abans del 31 de març de 2018, respectant els criteris, format i les normes d’estil de la Revista http://revistes.urv.cat/index.php/rcda/about/submissions#authorGuidelines


El ple municipal insisteix a la Generalitat en la construcció del quart institut - Mollet a mà\nEl ple municipal insisteix a la Generalitat en la construcció del quart institut\n
L'oposició titlla de "fracàs" el projecte que augura "marxarà de la ciutat".
\nDimecres, 2 de març de 2011 | 01:00h\nL'Ajuntament de Mollet continua en la seva lluita per aconseguir la construcció del quart institut a la ciutat. L'última acció ha estat l'aprovació per unanimitat de tots els grups polítics d'una proposta que reafirma la cessió dels terrenys de la Vinyota per al nou centre escolar durant el ple ordinari del passat dilluns.\nPer contra, els grups municipals a l'oposició han retret al govern actual la decisió de renunciar als barracons acordats i acceptar l'edifici del GIRO provisionalment. L'última paraula la tindrà la Generalitat.\n"En cap cas es pot culpar a l'Ajuntament. Les actes reflecteixen que des del 2005 s'ha estat reclamant reiteradament la construcció del quart institut. Però l'encarregada de construir-lo és la Generalitat, no nosaltres", va explicar l'alcalde de la ciutat, Josep Monràs.\nDavant la necessitat imminent d'aquest nou institut per la incorporació de tres grups de 3r d'ESO pel proper curs, l'Ajuntament ha decidit utilitzar l'edifici del GIRO i el Pavelló de Riera Seca. Segons l'equip de govern, aquest espai reuneix totes les característiques necessàries per impartir classe. "És incomparable la qualitat de donar classe en un espai ampli com l'edifici del GIRO amb els espais justos que hauria posat en barracons la Generalitat", va afirmar la regidora d'Educació, Alícia Domínguez.\nPer contra, aquesta alternativa no agrada a alguns grups de l'oposició. "És un fracàs de projecte que marxa de la ciutat", va assegurar la regidora ICV-EUiA, Noemí Fernández. "Als pares dels alumnes no se'ls ha informat com cal", va manifestar la regidora del PP, Susana Calvo. Davant la proposta d'ERC de posar barracons a la Vinyota per pressionar a la Generalitat, Domínguez va assegurar que l'Institut Català de Finances, de qui depèn l'obra, exigeix que els terrenys no tinguin càrregues.\nA més, va afirmar que "les alternatives proposades han estat per evitar els barracons. Nosaltres també volem que es construeixi el quart institut". Al final, el govern va reconèixer que havia fallat en la informació a els pares, ja que només van ser informats quatre dies abans de que comencés la preinscripció.


iOS 11 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n/ 24 abril 2018; fa 16 mesos (2018-04-24)\niOS 11 és l'onzè llançament principal del sistema operatiu iOS dissenyat per Apple com a successor de iOS 10. Es va anunciar en la Worldwide Developers Conference (WWDC) el 5 de juny de 2017 i va ser publicat oficialment el 19 de setembre de 2017.\n2.1 Pantalla de bloqueig\n2.2 Centre de control\n2.7 iPad i iPad Pro\n4 Dispositius compatibles\nDesprés de la seva presentació el 5 de juny de 2017, Apple va llançar la primera versió beta de iOS 11 disponible per a desenvolupadors. A més es va anunciar que aquesta beta seria posada a disposició del públic general a finals del mes de juny i que la versió final seria llançada oficialment el 19 de setembre d'aquest mateix any.\nPantalla de bloqueig[modifica]\nEs combinen la pantalla de bloqueig i el centre de notificacions. Es permet als usuaris veure totes les notificacions directament des de la pantalla de bloqueig, lliscant amb el dit cap amunt per mostrar-les i cap avall per ocultar-les.\nEs redissenya completament el centre de control, el qual, amb aquesta versió ocupa tota la pantalla, eliminant les múltiples pàgines introduïdes amb iOS 10. S'habilita la possibilitat d'utilitzar el 3D Touch sobre les icones per mostrar opcions addicionals, es redissenyen també els variadors de volum i lluentor, i s'afegeix la possibilitat de personalitzar el centre de control des de la configuració del dispositiu per afegir o eliminar opcions.\nL'assistent personal adquireix una veu més natural i humana, i guanya intel·ligència. És possible sol·licitar-li traduccions, inicialment d'anglès a xinès, francès, alemany, italià i espanyol. També se li pot escriure manualment en lloc d'usar la veu. Siri és capaç d'aprendre de l'ús que cada usuari li dóna al dispositiu, com per exemple, les apps més usades, interessos i suggeriments, per oferir-li una resposta més propera a allò desitjat.\nLa nova aplicació 'Arxius' (Files, en anglès), substituirà a iCloud Drive i s'encarregarà de gestionar tots es arxius. Aquesta aplicació integra serveis a tercers com Dropbox.\niOS 11 presenta una App Store totalment re-dissenyada, mitjançant agrupacions de targetes amb la informació més important de cada app, així com articles sobre les apps de la setmana o possibles especialitzacions.\nAmb iOS 11 és possible escanejar documents dins l'aplicació de notes.\niPad i iPad Pro[modifica]\niOS 11 també ha portat notables millores per als dispositius iPad i iPad Pro (degut a la seva pantalla més gran, les millores són específiques d'aquests dispositius i no estan incloses en l'iPhone):\nUn dock re-dissenyat amb espai per a més aplicacions.\nMillores en el funcionament simultani de diferents aplicacions: ara se'n poden tenir 11 funcionant simultàniament en el mode picture in picture i slide over.\nL'aparició de la funció d'arrossegar i deixar anar, Drag & Drop.\nMés funcions per a l'Apple Pencil en l'iPad Pro, incloent-hi la signatura de documents escanejats ni un nou mètode per a realitzar captures de pantalla.\n15A5278f 5 de juny de 2017 (Beta 1) - 31 d'agost de 2017 (Beta 9) Primera beta per a desenvolupadors de la versió inicial. Actualment en Beta 9.\n15A372 19 de setembre de 2017 Versió final.\n15A402 26 de setembre de 2017 Correcció d'errors i millora d'estabilitat.\niOS 11 no està disponible per dispositius amb processadors de 32 bits i és exclusiu pels processadors de 64 bits, la qual cosa significa que són compatibles tots els dispositius que acceptaven iOS 10 a excepció de l'iPhone 5 (presentat en 2012), iPhone 5c (de 2013) i l'iPad de quarta generació (de 2012). La llista completa de dispositius que suporten aquesta versió és la següent:\niPad (4t generació)\niPad Pro 12,9 (1ra generació)\niPad Pro 12,9 (2na generació)\niPod Touch (6na generació)\n↑ Dillet, Romain «iOS 11 is coming out on September 19» (en en). [Consulta: 12 setembre 2017].\n↑ Archanco, Eduardo «Las 11 cosas que podrás hacer con iOS 11 y que cambiarán tu día a día» (en es). Falta indicar la publicació, 06-09-2017.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=IOS_11&oldid=20084804»


Els metalls El conjunt d'elements qu�mics que presenten una s�rie de caracter�stiques comunes (anomenades, precisament, caracter�stiques met�l�liques) reben el nom de\nmetalls . N'hi ha uns setanta, i s�n utilitzats no nom�s en forma de subst�ncies pures sin� molt sovint en forma d'unions entre metalls anomenades\naliatges . El descobriment i utilitzaci� d'aquests elements per part de l'home ha servit per a definir certs per�odes hist�rics: edat del bronze, edat del ferro, etc. At�s que els primers usos d'aquests materials era en forma d'eines, la construcci� els va utilitzar paral�lelament en forma d'utensilis o accessoris dels edificis: frontisses, claus, puntes, etc. El segle XIX vei� el naixement de la metal�l�rgia i amb ella la fabricaci� d'elements estructurals per a la edificaci�.\nEl ferro i\nEl metall m�s utilitzat en la construcci� �s sens dubte el\nferro . No s'utilitza normalment en forma pura sin� amb forma d'aliatge amb el\ncarboni , format el\nferro colat , (tamb� anomenat ferro fos o simplement fosa\n) si el contingut de carboni �s superior a 1'9 % i l'acer  quan n'�s inferior.La fosa fou emprada des de temps immemorials en la construcci� en forma de claus, ferramentes per a portes i finestres, reixes, baranes, etc. Posteriorment, ja en la �poca de la construcci� met�l�lica\ncontempor�nia, encara va utilitzar-se com a material a compressi�: pilars, trams d'arc, etc.\nNo obstant aix�, actualment �s l'acer (en totes les seves varietats) qui ha pres el paper principal de la construcci�\nmet�l�lica . D'acord amb la seva resist�ncia o el seu l�mit el�stic (i tamb� de la seva soldabilitat) el trobem sota denominacions com aquestes: S275, S355, S450, etc. La forma que la ind�stria el presenta sol ser en forma de\nperfils laminats o xapes laminades en calent, �s a dir, quan encara est� l'acer en el proc�s de solidificaci�. Entre els perfils m�s comuns hi ha els estructurals: IPN, IPE, HEB (vulgarment "grey" ), UPN, L, LD, T, etc., que s�n perfils oberts. Els perfils tancats, rodons, quadrats o rectangulars es troben en forma d'element estructural (parets gruixudes > 4 mm) o en forma d'elements secundaris (parets m�s primes < 4 mm). Tamb� existeixen perfils que s'obtenen plegant longitudinalment una xapa d'acer (gruix inferior als 3 mm) i que s'anomenen perfils conformats (en fred): L, LD, U, C, W, Z, etc. Se solen utilitzar en forma de corretges en cobertes lleugeres.\nExisteixen, d'altra banda, els acers especials fets a base d'aliatges amb molts altres metalls. D'aquesta forma s'obtenen acer de caracter�stiques determinades: alta resist�ncia, alta deformabilitat, resist�ncia al xoc, resist�ncia a les vibracions, etc. Entre aquests acers cal citar els\nacers inoxidables . Es tracta d'un grup d'aliatges de ferro i carboni amb crom, n�quel, molibd� i titani, principalment, la propietat m�s important dels quals �s la de tenir una gran resist�ncia a l'oxidaci� i, per tant, a la\ncorrosi� . Ni ha una gran gamma (AISI-301, AISI-316, etc.) i cal con�ixer b� les seves qualitats per tal d'escollir-ne l'adequat.\nEl fet que tant el ferro com l'acer siguin metalls altament oxidables i corrosibles �s la causa que molts vegades les peces fetes amb aquests metalls es presentin\ngalvanitzades . La\ngalvanitzaci� consisteix a disposar, sobre una pe�a de ferro o acer, una capa molt fina (mesurada en microns) de\nzinc , que �s un metall que no es corroeix, mitjan�ant la immersi� de la pe�a en un bany de zinc fos o mitjan�ant un proc�s electrol�tic, on la pe�a fa de c�tode i una barra de zinc d'�node que va desfent-se i dipositant-se sobre la pe�a d'acer. Cal tenir present que la galvanitzaci� �s un tractament superficial i que desapareix si es produeixen cops forts o friccions importants i, sobretot, si es realitza una soldadura.\nEl coure  �s un metall que com a integrant del bronze\n es coneix des de la prehist�ria. En construcci� s'han apreciat sempre les seves propietats de ductilitat, mal�leabilitat i no corrosibilitat. La seva utilitzaci�, en forma pura, en la construcci� �s diversa per� es pot resumir amb els seg�ents casos:\nfils i xapes de conductors el�ctrics.\ntubs per conduccions d'aigua (freda o calenta), gas, gas-oil, etc.\nxapes per a aplacats de coberta o fa�anes.\nperfils de desgu�s: canalons, baixants, etc.\nEl llaut� , aliatge de coure i zinc, �s un metall que suma a les caracter�stiques del coure la de tenir un color daurat semblant a l'or (color que cal mantenir amb una neteja molt acurada), la qual cosa el fa desitjable sobretot en temes de decoraci�: baranes, poms, manetes, marcs, etc. Tanmateix tamb� t� altres aplicacions molt menys vistoses com pot ser la de la fabricaci� de panys, aixetes, mecanismes, etc.\nEl bronze Quant al bronze , aliatge de coure i\nestany , cal dir que es tracta d'un metall molt noble, d'un excel�lent comportament a la intemp�rie, envellint i formant amb els �xids de coure una capa verdosa t�pica. En construcci� podem trobar aquest metall en elements conformats per a exteriors: fusteries, ferramentes, baranes, cobertes, etc. Existeixen altres aliatges de coure que tamb� s'anomenen bronze entre els quals podem citar el de coure i alumini, si b� no s�n tan utilitzats en construcci�. (No s'ha de confondre amb certs tractaments superficials, com per exemple un anoditzat en bronze) El zinc Anomenat tamb� zenc (especialment en l�mines) �s tamb� un metall conegut i utilitzat des de l'antiguitat. Es tracta d'un material mitjanament abundant, de caracter�stiques interessants des del punt de vista de la tecnologia, sobretot perqu� no es corroeix. A part de la seva utilitzaci� com a component del llaut�, tamb� el trobem en construcci� sovint en forma de xapes o perfils plegats: canals de desgu�s, baixants, plaques de coberta de xapa plegada o ondulada, etc.\nL'estany Esmentat des de l'antiguitat fou molt utilitzat com a element de recobriment d'objectes de coure o llaut�, com a substitutiu m�s econ�mic de l'argent . De color brillant, no es corroeix, i �s altament mal�leable. En construcci� s'utilitza poc de forma directa per� no hem d'oblidar que �s un component b�sic del bronze.\nPer altra banda la xapa d'acer recoberta d'estany, per una o les dues bandes, rep el nom de\nllauna . Aquesta �s la major utilitzaci� de l'estany, b� que no ho �s precisament en la construcci�. En aquest camp es troba molt m�s com a component d'aliatges utilitzats en la soldadura d'altres metalls.\nEl plom Metall molt pesant (densitat relativa 11'3), de color gris blav�s, �s extremadament d�ctil i mal�leable. Aquestes propietats l'han fet realment �til en la construcci�. Fins no fa gaires anys era el metalls m�s utilitzat com a canonada d'aigua potable. El coneixement de la seva toxicitat (i acumulaci� en els teixits) han provocat la prohibici� d'aquest �s.\nLes aplicacions m�s t�piques del plom  en construcci� s�n:\nXapes mal�leables in situ com a barrera impermeable en cobertes de pissarra o similars.\nAliat amb l'estany com a material de soldadura.\nBarreres impermeables en murs.\nDesguassos (peces que cal adaptar in situ).\nL'alumini L'alumini  �s el darrer dels metalls utilitzats a la construcci�, cronol�gicament parlant. �s tamb� el m�s lleuger (densitat relativa 2'7, amb molta difer�ncia amb els altres metalls usats en construcci� que superen el valor de 7).\nL'alumini, com passa amb els altres metalls no f�rrics, no es corroeix. L'oxidaci� natural del metall protegeix l'interior. Per tal que aquesta oxidaci� es produeixi de forma uniforme i homog�nia, l'alumini se sotmet a un proc�s anomenat\nanoditzat  que garanteix una textura i coloraci� uniforme. Normalment el color de l'anoditzat �s gris (el color normal de l'alumini) per� se li poden donar tons metal�lizats. Una altra cosa �s l'alumini lacat amb pintures (laques) de qualsevol color. No �s un tractament de l'alumini sin� un revestiment amb un altre material.\n hierro colado, fundici�n


El procediment per realitzar la reforma de la Torre de la Serra d’en Camaró fa un nou pas endavant.\nLes inscripcions estan obertes per seguir la conferència “Com financio la meva start-up” i conèixer en directe 10 empreses emergents i 5 idees de negoci que opten als premis 2020.\nFormen part del pla d’activitats excepcionals i extraordinàries com a conseqüència de la situació de crisi generada per la pandèmia COVID-19.\nCom és habitual, el servei interromp el funcionament durant les dues setmanes centrals del mes d’agost.\nSalut s’ha reunit aquest dilluns conjuntament amb vigilància epidemiològica, atenció primària i diversos tècnics de salut dels ajuntaments esmentats per tal d’emmarcar una estratègia conjunta que permeti detectar i controlar la transmissió del virus.\nEl 40% de les transmissions tenen lloc abans dels símptomes\nEstiu sense virus\nFes servir crema solar\nNo comparteixis estris de menjar


Desenvolupament cognitiu: Càlcul mental | El Blog de la Residència Les Oliveres\nHome / Teràpies / Desenvolupament cognitiu: Càlcul mental\nDesenvolupament cognitiu: Càlcul mental\nA la residència de gent gran Les Oliveres de Girona hem fet una primera activitat de càlcul mental dins de un grup amb un nivell molt baix de desenvolupament cognitiu. Costa que segueixin les indicacions, en alguns casos també afecta que la visió sigui escassa.\nL’habilitat que mantenen més és el càlcul mental. Sumes, restes, i fins i tot, alguna multiplicació. També poden mantenir l’atenció en un dibuix fet amb pals i alguns recordar-ho i posar-los més o menys tal com estaven. Al grup li va bé canviar d’espai i tenir nous estímuls, estan més actius i desperts.\nPersones que estan que està força afectades a nivell cognitiu, però que mantenen molt bé la capacitat de càlcul, gaudeixen amb l’activitat i són capaços de resoldre els exercicis proposats.\nAlguns residents que no volen participar mai a cap activitat, s’aconsegueix que interaccionen amb el grup i\ni s’evadeixin dels problemes personals, una activitat molt interessant i beneficiosa per a tots els residents.\nArticle anterior Un agost olímpic!


Temps salvatges: un cicle de pel·lícules sobre la Transició espanyo\nTemps salvatges: un cicle de pel·lícules sobre la Transició espanyola en la Sala SGAE Centre Cultural de València\nLa mostra se celebrarà del 17 de setembre al 3 d'octubre amb entrada gratuïta\nLa directora Pilar Miró en un fotograma de la pel·lícula "Regresa El Cepa"\nParafrasejant el títol de la popular cançó del grup de rock Ilegales, els de la Transició espanyola van ser temps nous, però també salvatges. Temps clarobscurs, en qualsevol cas, replets d'esperances i, alhora, alterats per turbulències de diferent índole i magnitud. En aqueixos anys i en aqueix context, no van ser pocs els realitzadors audiovisuals que van voler retratar en les seues pel·lícules aquella realitat i, molt especialment, els canvis que a cada pas anava experimentant la societat espanyola. De fet, són nombrosos els treballs cinematogràfics sobre aquest apassionant període de la història del país que s'han rodat i estrenat.\nLa Fundació SGAE, a través del seu Consell Territorial de la Comunitat Valenciana, ha seleccionat algunes d'aqueixes pel·lícules sobre la Transició en un cicle de projeccions que, titulat Temps salvatges, s'exhibirà entre el 17 de setembre i el 3 d'octubre a la Sala SGAE Centre Cultural de València (Blanqueries, 6). Les projeccions, amb entrada gratuïta, començaran a les 18’30 hores.\n“Eixíem del túnel, hi havia una urgència i una necessitat de contar que feliçment van coincidir amb autors amb talent, perspectiva i perspicàcia, que van aportar una mirada sobre la realitat que fins llavors no es podia haver fet”, va contar José Sacristán, un dels actors més prolífics d'aquells anys, a l'Agència Efe. Espanya eixia de la dictadura, després de la mort de Franco, i la democràcia es feia lloc amb aires nous i moltes ganes de deixar arrere dècades de foscor i prohibicions. Precisament, el novembre de 1977, un Reial Decret va posar oficialment fi a la censura franquista i va inaugurar un llarg procés de llibertat que va ser ben aprofitat pels cineastes espanyols i que va impulsar gèneres com els de la nova comèdia, el cinema eròtic i de destape, la recreació de successos luctuosos de la Guerra Civil i la dictadura a manera d'incipient memòria històrica, el cinema quinqui… Retrats d'un temps, de la seua societat i els seus costums, que ajuden a conéixer i comprendre millor l'evolució d'Espanya en les últimes dècades.\nUn relat cinematogràfic de la Transició\nEl cicle de pel·lícules sobre la Transició espanyola Temps salvatges s'obrirà amb dues òperes primes datades en 1977 i que, cadascuna a la seua manera, van dibuixar perfectament sobre la pantalla l'esperit i l'estètica del seu temps. La primera, que es projectarà el dia 17 de setembre, és Asignatura pendiente. Va ser el primer llargmetratge de José Luis Garci, que va signar també el guió en col·laboració amb José María González Sinde, i es va convertir en un èxit de taquilla amb més de dos milions d'espectadors. Protagonitzada per José Sacristán, Fiorella Faltoyano, Antonio Gamero, Silvia Tortosa i Héctor Alterio, la pel·lícula narra el retrobament de dos antics nóvios que en la seua joventut, per l'estricta moral de l'època, van deixar pendent certa assignatura. El 19 de setembre s'oferirà Tigres de papel, del director i guionista Fernando Colomo, que va oferir ací el seu primer paper protagonista a l'actriu Carmen Maura. El repartiment va incloure també Joaquín Hinojosa, Miguel Arribas, Emma Cohen i Félix Rotaeta. Va marcar, a més, l'inici de la denominada 'nova comèdia madrilenya', si bé, com ha explicat en diferents ocasions Colomo, en Tigres de papel pretenia mostrar amb subtil ironia i en to una miqueta intimista les contradiccions, esperances i conflictes de la joventut de l'època. No obstant això, aquesta història protagonitzada per una parella de progres separada i ambientada en els primers anys de la Transició va despertar tremendes riallades en el públic que va assistir a l’estrena en el Festival de Sant Sebastià de 1977.\nLa mostra seguirà el 24 de setembre amb El disputado voto del señor Cayo (1986), adaptació de la novel·la homònima de Miguel Delibes dirigida per Antonio Giménez Rico, autor també del guió al costat de Manuel Matji. Interpretada per Francisco Rabal, Juan Luis Galiardo, Iñaki Miramón i Lydia Bosch, recrea el viatge d'un diputat socialista al costat de dos joves militants, durant la campanya electoral de 1977, per diversos pobles de la província de Burgos i la seua trobada amb l'alcalde d'una vila de tres habitants, el senyor Cayo.\nLa mostra de pel·lícules Temps salvatges es completa amb quatre títols de caire documental. El primer d'ells és Llach. La revolta permanent (2006), dirigit per Lluís Danés i amb guió de Lluís Arcarazo i Lila Pla. És la història d'una de les cançons més emblemàtiques de la Transició, Campanades a morts. La va escriure Lluís Llach la nit del 3 de març de 1976, només unes hores després que la policia provocara la mort de cinc persones i més d'un centenar de ferits durant l’assalt a l'església de San Francisco de Vitòria, on se celebrava una assemblea de treballadors. Trenta anys després, el cantautor català va tornar a Vitòria per a interpretar la cançó en un homenatge a les víctimes d'aquell tràgic succés.\nEl dia 2 d'octubre es projectaran dos títols del realitzador David Fernández de Castro, que rendeixen tribut a sengles publicacions, El Papus i Ajoblanco, nascudes en el tardofranquisme i que es van enfrontar al poder i a les convencions de l'època. La primera ho va fer per la via de l'humor i la irreverència, i l'altra amb esperit llibertari, i, així, són ara celebrades com dos emblemes de la contracultura de l'Espanya dels 70. El documental El Papus. Anatomía de un atentado indaga en els fets que van envoltar l'atemptat perpetrat contra la revista satírica el setembre de 1977. Un crim replet d'incògnites que va provocar algunes clivelles en la naixent democràcia. D'altra banda, Ajoblanco. Crónica en rojo y negro conta el naixement de la revista Ajoblanco i la seua evolució, però també la transformació de la societat espanyola durant els anys de la Transició i el posterior desencantament d'aquella jove generació que havia apostat per una radical transformació del país.\nTancarà aquest cicle, el dia 3 d'octubre, la pel·lícula Regresa El Cepa (2019), que rescata la memòria d'un dels casos que millor van definir la lluita en la Transició a favor de la llibertat d'expressió i contra els vestigis del franquisme: el del segrest de la pel·lícula El crimen de Cuenca i el procés militar obert contra la seua realitzadora, Pilar Miró. En Regresa El Cepa, dirigida per Víctor Matellano i escrita per Emeterio Díez Puertas (autor del llibre Golpe a la Transición: el secuestro de ‘El crimen de Cuenca’) i Antonio Durán, l'actor que va interpretar El Cepa en el llargmetratge de Miró, Guillermo Montesinos, torna als llocs del rodatge quaranta anys després per a rememorar aquella història. Després de l’estrena en 1981, dènou mesos després del que s’havia previst, El crimen de Cuenca es va convertir en un gran èxit: més de dos milions i mig d'espectadors van passar per taquilla, i es va recaptar una mica més de 2,7 milions d'euros.\nDimarts 17 setembre:\nDijous 19 setembre:\nEl disputado voto del señor Cayo, d’Antonio Giménez-Rico.\nDijous 26 setembre:\nDimecres 2 octubre:\nDijous 3 octubre:\nTotes les sessions comencen a les 18’30 hores. Entrada gratuïta.\nFITXES DE LES PEL·LÍCULES:\nGuió: José Luis Garci i José María González Sinde.\nRepartiment: José Sacristán, Fiorella Faltoyano, Antonio Gamero, Silvia Tortosa, Héctor Alterio, Simón Andreu i María Casanova.\nSinopsi: José i Elena van ser nóvios durant l’adolescència en els anys de la dictadura. Ara, la democràcia s'obri camí a Espanya i tots dos estan casats amb altres parelles amb les quals viuen vides completament normals. Un dia, inesperadament, tornen a trobar-se i a enamorar-se de nou. Així, decideixen veure's en secret. Volen recuperar el temps perdut, el temps que els va llevar la repressió a tota la seua generació. I, mentre ells recuperen aqueix temps, el país sencer canvia amb passes de gegant.\nTIGRES DE PAPEL (1977 / Comèdia / 93’)\nDirecció i guió: Fernando Colomo.\nRepartiment: Carmen Maura, Miguel Arribas, Joaquín Hinojosa, Pedro Díez del Corral, Concha Gregory, Emma Cohen, Félix Rotaeta i Juan Lombardero.\nSinopsi: Eleccions generals de juny de 1977 a Espanya. Carmen i Juan són un matrimoni separat que té un fill de catorze anys i que, malgrat la seua situació, manté una relació molt estreta.\nDirecció: Antonio Giménez-Rico.\nGuió: Antonio Giménez-Rico i Manuel Matji (a partir de la novel·la homònima de Miguel Delibes).\nRepartiment: Juan Luis Galiardo, Francisco Rabal, Lydia Bosch, Iñaki Miramón, Eusebio Lázaro, Mari Paz Molinero, Pilar Coronado i Francisco Casares.\nSinopsi: A Rafael, jove diputat socialista, li comuniquen la mort del seu amic Víctor Velasco. En el cementeri coincideix amb Laly, una antiga companya. Tots dos rememoren la personalitat de l'amic desaparegut i la història que van compartir amb ell durant la campanya de les eleccions de 1977. En un poble de la serra burgalesa van conéixer el senyor Cayo, un vell apegat a la terra que per a Víctor va ser com una espècie de revulsiu: era la primera vegada que escoltava la veu de la saviesa popular.\nVersió original en català amb subtítols en castellà.\nGuió: Lluís Arcarazo i Lila Pla.\nSinopsi: El 3 de març de 1976, durant una assemblea de treballadors a Vitòria, l'actuació de la policia va causar cinc morts i més de cent ferits de bala. Aqueixa mateixa nit, portat per la ràbia, el cantautor Lluís Llach va compondre la que seria una de les cançons més emblemàtiques de la Transició, Campanades a morts. Trenta anys després, Llach torna a Vitòria per a interpretar aquella peça en un concert multitudinari en record a les víctimes d'aquell 3 de març. Un viatge en l'espai i en el temps conduït per la música i les paraules del mateix Llach, en el qual es mesclen records autobiogràfics amb imatges i testimonis dels protagonistes d'aquells fets. Aquesta és la història d'una cançó, el retrat de la persona que la va escriure i la crònica dels fets que la van inspirar. Un crit i una exigència de revolta permanent contra l'oblit.\nDirecció i guió: David Fernández de Castro.\nAmb Pepe Ribas, Luis Racionero, Rosa Regás, Jaume Sisa, Félix de Azúa i Fernando Savater.\nSinopsi: La revista contracultural Ajoblanco va nàixer en 1974 amb la voluntat de trencar amb qualsevol tipus d'autoritarisme. Els seus creadors s'identificaven amb els ideals llibertaris i, sense voler-ho, van posar d'acord franquistes i… comunistes! Els responsables d’Ajoblanco eren una autèntica amenaça per al sistema: s'inspiraven en l'esquerra californiana i, a més, eren uns frívols que parlaven d'ecologia o urbanisme humanista. Ajoblanco va connectar amb un públic jove que volia tindre accés a noves formes d'informació i, fins al seu tancament en 1980, va marcar tota una dècada de periodisme contracultural. Ajoblanco. Crónica en rojo y negro mostra com va viure la Transició aquella gent que apostava per una transformació radical del país, així com el seu posterior desencantament.\nDirecció: David Fernández de Castro.\nGuió: David Fernández de Castro i Verónica Rossi.\nAmb Javier Fernández de Castro, Jordi Amorós (Ja), Antonio Franco, Carlos Navarro, Carlos Giménez, Alberto Rayuela i Ernesto Milà.\nSinopsi: La revista El Papus va nàixer en 1973 i prompte es va convertir en una icona de la contracultura, a més d'una impressionant pedrera de talents com els historietistes Carlos Giménez, Manel Fontdevila o Ivà, i escriptors com Manuel Vázquez Montalbán, Maruja Torres i Antonio Franco. Des del seu primer número es va guanyar tants apassionats lectors com enemics. Aquesta revista “satírica i neurastènica”, com s'autodenominava, es va caracteritzar per l’humor negre i salvatge, que va atacar i va ridiculitzar el puritanisme, la religió, les forces de l'ordre… Això li va valdre pressions, multes, tancaments, amenaces… Aquella escalada de tensió va culminar el 20 de setembre de 1977 quan la publicació va patir un atemptat amb bomba, que va provocar la mort del conserge Joan Peñalver i dèsset ferits.\nGuió: Antonio Durán i Emeterio Díez Puertas.\nAmb Guillermo Montesinos, José Manuel Cervino, Mercedes Sampietro, Héctor Alterio, Assumpta Serna i Francisco Casares.\nSinopsi: En 1979, la cineasta Pilar Miró va rodar el llargmetratge El crimen de Cuenca. Basada en fets reals, la pel·lícula va ser segrestada durant més d'any i mig, i la seua directora processada. Finalment va poder ser estrenada l'agost de 1981 i ràpidament es va convertir en un dels grans èxits del cinema espanyol, així com en un avanç de la democràcia i de la llibertat d'expressió. En el documental Regresa El Cepa, l'actor que va interpretar al protagonista de la pel·lícula de Miró, Guillermo Montesinos, torna quaranta anys després als llocs reals de rodatge per a trobar-se amb els veïns. La seua visita serveix de fil conductor del documental, en el qual també són entrevistats especialistes, juristes, exresponsables institucionals, membres de l'equip i actors de la pel·lícula de la directora madrilenya.


Cosinia El Joc\n“Ara tinc amics que van sobre rodes” “M’encanta treballar amb els nens i nenes i ensenyar-les altres maneres de viure”\nSínia EL JOC és un projecte de sensibilització i apropament/coneixença vers les persones amb discapacitat que oferim a les escoles de primària del Districte de Ciutat Vella. S’inicià al 1996, i cada any participen uns 300 alumnes de 2on cicle de primària\nLes escoles: Vedruna, Sant Felip Neri, Alexandre Galí, Baixeres, Ciutadella, Pia Sant Antón, Milà i Fontanals. Sagrada Família\nAmb els anys hem anat adaptant aquest projecte a diferents etapes educatives: una sola sessió més creativa i de coneixement mutu amb els petits de primer cicle de primària, o unes sessions de joc en viu, és a dir al carrer per els alumnes de la ESO.\nAquesta experiència permet fer dos processos formatius alhora:\nConèixer altres comunitats o grups de persones diferents\nSensibilitzar vers les persones amb discapacitat, fomentant actituds de respecte, de solidaritat i de convivència\nExercitar-se en diferents formes de comunicació per facilitar l’apropament a l’altre\nEn relació als usuaris/es de Sínia:\nTreballar de forma implícita àrees del seu programa individual, com la comunicació, la autonomia personal i l’autonomia social\nParticipar activament en el foment d’actituds solidàries i el coneixement del col·lectiu, mitjançant el diàleg i el joc.\nPrimer contacte, els alumnes venen a Sínia.Què es un C.O, que és la PC, preguntes que es resoldran i aprendran experimentant amb les adaptacions que utilitzem per comunicar-nos, per treballar a l’ordinador, i per desplaçar-nos.\nAnem a la seva escola i juguem a EL JOC, proposarem uns personatges diversos, amb capacitats i limitacions que els alumnes hauran de triar posant-se a la seva pell i superant unes proves sempre fomentant el treball en equip.\nEns trobarem en un espai neutre i valorarem que hem après els uns dels altres amb diverses dinàmiques.


Puigdemont acusa Fernández Díaz de donar "instruccions polítiques" a la Policia\nPublicat 01/06/2016 12:44CET\nDefensa l'actuació dels Mossos en els disturbis de Gràcia\nBARCELONA, 1 juny (EUROPA PRESS) -\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha acusat aquest dimecres el ministre d'Interior, Jorge Fernández Díaz, de donar "instruccions polítiques" a la Policia, una cosa que assegura que mai ha fet el Govern amb els Mossos d'Esquadra, tampoc en els aldarulls al barri de Gràcia de les últimes setmanes.\nS'ha pronunciat així en la sessió de control al Govern al Parlament, en què ha tingut una picabaralla amb el líder del PP a la cambra, Xavier García Albiol, que ha acusat la Generalitat de frenar detencions a Gràcia per no incomodar la CUP, el seu soci parlamentari.\nPuigdemont ha retret a Albiol aquestes afirmacions i ha replicat criticant el Ministeri d'Interior: "Nosaltres no ordenem informes falsos ni detencions polítiques. Les detencions les fan i decideixen els jutges i la Policia, com sempre ha passat en aquest país -Catalunya-- i espero que passi per molts anys."\nHa mostrat el seu empipament per les acusacions d'Albiol, li ha demanat proves que hi ha instruccions polítiques als Mossos i li ha expressat: "Ho pot sostenir? O és que pot ser que estigui acostumat a tenir una Policia com la del seu ministre d'Interior, que respon a instruccions polítiques i que elabora informes falsos?"\nTot i que Puigdemont no l'ha citat, des de CDC es va veure el Ministeri darrere de l'informe apòcrif de la Udef el 2012 sobre uns suposats comptes dels expresidents Artur Mas i Jordi Pujol a Suïssa que no es van demostrar.\nLa tesi del líder del PP és que a Gràcia hi ha hagut "només dos detinguts" malgrat la gravetat dels aldarulls perquè el Govern frena detencions per no molestar la CUP, ja que dels cupaires depèn que els Pressupostos 2016 surtin endavant.\nEl popular ha responsabilitzat els diputats de la CUP dels disturbis a Gràcia després del desallotjament del local Banc Expropiat, que els manifestants defensen que complia una tasca social.\nAlbiol, que s'asseu a un metre de la bancada de la CUP, s'ha referit així als anticapitalistes: "Els responsables d'atacar els veïns i d'humiliar els Mossos no som els que estem asseguts en aquest costat del Parlament; els tenim molt a prop i són darrere seu", ha dit a Puigdemont.\nLA CUP ES MOLESTA\nEl diputat de la CUP Benet Salellas ha mostrat el seu empipament per les acusacions del popular i ha demanat la paraula per al·lusions i calúmnies, però la presidenta de la cambra, Carme Forcadell, li ha denegat perquè entenia que no es pot replicar per al·lusions en la sessió de control: "Em sap greu."\nPuigdemont ha insistit a defensar l'actuació policial dels últims dies a Gràcia i ha mostrat el seu "suport explícit" a l'actuació dels agents i també a la dels seus responsables polítics, com ja va fer a final de la setmana passada.\nELUDEIX LA DENÚNCIA\nAlbiol ja va acusar aquest dimarts la Generalitat de donar instruccions polítiques als Mossos per no incomodar la CUP, i la portaveu del Govern, Neus Munté, va explicar que el Govern estava valorant iniciar accions legals contra el popular, però Puigdemont no ha fet cap referència a això.\nSí que ho ha esmentat Albiol, que ha lamentat que la Generalitat es plantegi denunciar-lo quan l'únic que fa és "posar en evidència" que a Gràcia no s'està actuant bé.


Epidèmies Malària - EduCaixa\nA través d’aquest interactiu, l’alumnat podrà conèixer més a fons l’epidèmia de la malària.\nConcretament, podrà explorar la història, la cronologia, l’agent causant, el cicle de vida i la distribució geogràfica d’aquesta malaltia.\n· Analitzar el complex cicle biològic del paràsit Plasmodium, tant en el mosquit com en l’ésser humà.\n· Reconèixer la incidència històrica i la prevalença actual de la malaltia en alguns llocs del món.\nEl recurs pot servir d’ampliació per al tema de la salut i la malaltia.\nA més, es pot fer servir com a font d’informació i punt de partida per fer un possible treball en grups d’experts, en el qual cadascun dels grups s’especialitza en una malaltia present en algun interactiu de la sèrie «Interactius sobre epidèmies».