El director general d'Administració Local, Carles Bassaganya, participa en les IV Jornades d'Avaluació d'Impacte Ambiental d'Olot\nquery_builder 27 febrer 2008 00:00\nRealitza una ponència sobre cooperació intermunicipal i els diferents programes i tipus d'ajuts del departament en aquest àmbit\nEl director general d’Administració Local del Departament de Governació i Administracions Públiques, Carles Bassaganya, participa en les Jornades d'Avaluació d'Impacte Ambiental del Planejament Urbanístic i Territorial d’Olot. Durant la seva intervenció, parlarà sobre la necessitat de cooperació dels municipis i dels diferents programes i ajuts que el departament destina en aquest àmbit.\nAquesta és la quarta edició de les jornades que organitza l’Àrea de Medi Ambient, Territori i Paisatge de la Fundació d’Estudis Superiors d’Olot. Les anteriors Jornades d'Avaluació d'Impacte Ambiental del Planejament Urbanístic i Territorial es van celebrar l’any 2005.\nDesprés de la seva intervenció, que tindrà lloc al Casal Marià, demà dijous, 28 de febrer, a les 12.30 hores, el director general d’Administració Local, Carles Bassaganya, té previst mantenir una reunió amb l’alcalde d’Olot, Lluís Sacrest, per comentar els projectes del municipi.\n12:30|.Sala d'Actes del Casal Marià. Passeig del Bisbe Guillamet, 9|Olot (La Garrotxa)\nEl director general d’Administració Local del Departament de Governació i Administracions Públiques, Carles Bassaganya, participa en les Jornades d'Avaluació d'Impacte Ambiental del Planejament Urbanístic i Territorial d’Olot.


Dani de la Orden: «Hi ha una mica de mi a cada història» - Diari de Terrassa\nDani de la Orden: «Hi ha una mica de mi a cada història»\nMercè Folch 24.01.2016 | 04:00\nDani de la Orden va estrenar el seu primer film, "Barcelona nit d´estiu", que va saber conquerir tant el públic com la crítica. Ara, dos anys després, repeteix fórmula amb "Barcelona nit d´hivern", que promet ser un nou èxit. Alberto Tallón\nGraduat l´any 2012 a l´Escac, amb només 24 anys Dani de la Orden va estrenar el seu primer film, "Barcelona nit d´estiu", que va saber conquerir tant el públic com la crítica. Ara, dos anys després, repeteix fórmula amb "Barcelona nit d´hivern", que promet ser un nou èxit. Amant de la comèdia romàntica, afirma que, la inspiració, la treu de la seva pròpia vida.\nSet nominacions als Gaudí, entre les que hi ha millor direcció, amb el seu segon film. Què se sent?\nÉs molt guai perquè ja de base no és un estil de pel·lícula per estar competint en uns premis. Les comèdies romàntiques són un gènere que és poc donat a això.\nNo, perquè no em serveix de res. Si guanyo, bé. I si no doncs també perquè ja no m´esperava res.\nHa fet molta feina des que es va graduar (curts, videoclips, anuncis, pel·lícules...). D´on treu el temps i, sobretot, la inspiració?\nTampoc faig tantes coses. El complicat és, per exemple, si estàs rodant una pel·lícula que et vingui un anunci i se solapi. Quant a la inspiració, la trec de la pròpia vida, del que em passa, del que veig i també del que m´agradaria que fos i no és.\nI tant. Jo no escric. A vegades tinc les idees i me les escriuen. O a vegades ni això perquè "El pregón", una comèdia que s´estrenarà d´aquí dos mesos protagonitzada per Berto Romero i Andreu Buenafuente, va ser un encàrrec.\nI té pensat dedicar-se a algun gènere en concret o continuarà fent una mica de tot?\nViure només del cine és bastant complicat, així que aniria combinant cinema i anuncis. I és que, als anuncis, no els has de dedicar un any de la teva vida.\nAlguns curts, així com "Barcelona nit d´estiu" i "Barcelona nit d´hivern", s´inspiren en l´amor i en les relacions humanes. És això el que fa girar el seu món?\nM´agrada molt la comèdia romàntica i sóc molt "pel·liculero" i romàntic. I qualsevol moguda que em passa la intento explicar amb gràcia, amb adornaments perquè sembli una escena.\nÉs la comèdia el gènere amb què se sent més de gust?\nM´agrada la comèdia i la comèdia romàntica, però en realitat m´encanten les pel·lícules d´acció. He vist "Transformers" una vegada rere una altra. El que passa és que aquest és un gènere molt més complicat.\nAlgun director que hagi estat la seva inspiració?\nMolts. Des de Steven Spielberg o David Fincher fins a Villeneuve i Curtis. I també, encara que sigui estrany dir-ho perquè fa coses molt rares, Michael Bay ("Transformers").\nActualment és professor de l´Escac, escola on va estudiar. Què se sent al canviar de rol?\nA l´inici estava acollonit. M´agrada el que ensenyo perquè faig pràctiques i dono la meva opinió però sense imposar el meu dogma. I aprenc moltíssim. De fet, vaig fer-me professor per aprendre. Tot i que acabo esgotat.\nD´on va sorgir la idea de rodar el primer film, "BNE"?\nEra estiu, després de sortir de la universitat, necessitava rodar -perquè sóc molt obsessiu- i vaig trucar al qui ara és el meu soci per plantejar-li el projecte. A més, tenia un bon equip de gent de l´Escac i vam posar-nos-hi. Va ser tot entre col·legues.\nPer què una segona part? No era millor quedar-se amb l´èxit i la sorpresa de la primera?\nTenia ganes de seguir jugant amb els actors. A més quedaven històries molt més divertides de les que havien sortit a la primera part i tenia ganes de seguir fent comèdia romàntica. I vull seguir explotant el "Barcelona nit de..." perquè és una marca que mereix ser explotada. Les seqüeles no tenen per què ser dolentes.\nBerto Romero o David Guapo junt amb Montserrat Carulla, Clara Segura o Abel Folk. Com se li acut fer un repartiment així?\nNoms del cine amb majúscules asseguren, però la pel·lícula necessita també aquest to "gamberro".\nQuines grans diferències hi ha entre la primera i la segona?\nQue al passar dos anys hem madurat, sobretot amb el guió. A més la primera va ser improvisada i la segona està més treballada.\nHi ha una mica de Dani de la Orden a cada història de "BNH"?\nSí. A veure, no tinc una àvia lesbiana ni he saltat d´una carrossa de Reis, però són coses que m´agradaria haver fet o històries sentimentals boniques o en què em puc reflectir.\nEns espera un BN de primavera o de tardor?\nDe moment faré un musical amb Kike Maíllo que passa la nit de Cap d´Any. I m´agradaria que hi hagués una sèrie de TV3 perquè s´ho mereix. La pel·lícula, la faré però necessito un canvi perquè ara penso unes coses de l´amor que amb 30 seran diferents.


/imgs/20061001/img.alimentacion.01.jpgMés d’un milió de xiquets i xiquetes d’Educació Infantil, Primària, Secundària i Educació Especial utilitzen al nostre país el menjador escolar. Cada vegada són més les famílies que recorren al servei de menjador als centres educatius, i la qualitat dietètica i nutritiva dels menús és un aspecte essencial que han de “vigilar” pares i mares, ja que constitueix una part destacada de l’alimentació diària dels seus fills perquè es repeteix 4 o 5 dies a la setmana durant moltes setmanes a l’any.\nLa realitat amb què ens trobem si analitzem l’alimentació dels infants és que mengen massa aliments dolços i grassos, i no prenen prou aliments naturals com fruites, verdures i peix. Aquests errors dietètics es permeten a casa i es repeteixen en molts menús escolars, tal com es desprèn dels resultats de l’estudi de CONSUMER EROSKI de setembre del 2005. Segons aquest informe, que va analitzar els menús de dues setmanes de 201 menjadors escolars als quals anaven 32.330 alumnes, els menús escolars són millorables: el 24% dels estudiats van suspendre i el 36% van obtenir un mediocre “acceptable”, atenent les recomanacions de metges, dietistes i pediatres. Les carències detectades van ser les ja citades: absència de verdures, peix i fruita fresca, abús de postres dolces, de precuinats i fregits -croquetes, crestes, llibrets i semblants-.\nLes conseqüències de la dieta desequilibrada dels xiquets -i no tan sols el que mengen a l’escola-, es reflecteixen en el seu estat de salut: el 26% de la població infantil i juvenil espanyola pateix de sobrepès, i el 14% són obesos, dada que situa Espanya com el segon país de la UE -per darrere del Regne Unit- amb un índex més alt d’obesitat infantil. El més preocupant és que aquest indicador s’ha triplicat als últims 15 anys.\nA menjar, s’hi ensenya\n/imgs/20061001/img.alimentacion.02.jpg Per als xiquets, l’acte de menjar ha de ser un marc de referència amb què no només s’alimenten bé, sinó que adquireixen una sèrie de normes socials i aprenen a comportar-se de manera correcta davant el menjar. Se”ls ha de deixar clar des de molt menuts que el menjar té un moment i un lloc, i que els jocs i les altres activitats arribaran després de menjar.\nEls nous estils de vida, amb una presència menor dels pares a la llar i amb menys temps lliure per a dedicar als fills, poden complicar aquesta tasca i convertir el recurs al menjar ràpid, als precuinats i a productes semblants, tan atractius per al xiquet com poc saludables, en una solució massa habitual. Tanmateix, convé no oblidar que la inversió de temps i dedicació, i sobretot de paciència, és garantia per a prevenir futurs problemes d’alimentació dels xiquets.\nEls cuidadors i cuidadores sofreixen les mateixes dificultats que els progenitors (qüestió que de vegades els pares obliden), amb l’agreujant que al menjador són desenes de xiquets els qui han de ser atesos alhora La disciplina és la millor eina per a inculcar l’hàbit del bon menjar: horaris fixos, lloc tranquil, paciència i perseverança fins que el xiquet n’aprenga l’hàbit…\nSi el xiquet rebutja un plat, quina ha de ser l’actitud dels pares?\nSaben els pares i mares quines mesures es prenen al menjador si els xiquets no volen menjar? La passivitat o fermesa amb què pares i cuidadors establisquen les regles influiran en l’actitud dels xiquets, que aviat sabran quan els seus crits i rabioles són útils. A més de la fermesa, és essencial la coherència per a ensenyar hàbits alimentaris tant dins de casa com fora.\nEls dies que el xiquet menja poc o que pares i mares saben que menjarà poc perquè el dinar no els agrada, quina actitud s’ha de prendre?\nÉs només un xiquet qui rebutja el plat repetidament o el rebuig és generalitzat?Saben els pares si el seu fill té els mateixos gustos a casa i al menjador? Alguns xiquets mengen certs aliments al menjador -encara que no els agraden- però els rebutgen a casa… Convé conèixer els motius pels quals el xiquet no menja certs plats. Cal preguntar-li quins plats (de casa i del menjador) li agraden més i menys, i la raó (si és pels ingredients, la forma d’elaboració, la textura&).\nEls pares coneixen exactament quins aliments mengen, quins ingredients porten els plats, quin oli s’ha usat per a adobar, etc.?\nAls col·legis es programen els menús en funció de les necessitats energètiques i nutritives dels xiquets. Això es tradueix en una plantilla de menús setmanals, quinzenals o mensuals que s’envia als pares. Però, el menú és equilibrat? S’acompanya de prou informació? S’especifiquen la varietat d’aliments (verdures, peixos, fruites&), si són frescos o precuinats i la forma d’elaboració (en salsa, fregits…)? És fonamental saber què menja realment el xiquet. Es pot esbrinar mitjançant visites esporàdiques al menjador per comprovar els ingredients dels plats, la quantitat d’aliment que es reparteix als infants, etc. També es pot preguntar al xiquet cada dia què ha menjat (per exemple, bajoques amb patates o patates amb bajoques?), i contrastar-ho amb la plantilla.\nEls pares coneixen realment la quantitat d’aliment que ha menjat el xiquet en cada presa?\nCompten amb la figura d’un monitor o monitora al menjador escolar per a vigilar l’alimentació dels xiquets? Reben els pares algun informe sobre l’hàbit de menjar dels seus fills? Es pot analitzar el comportament dels xiquets en arribar a casa després del col·legi (arriben amb massa gana?). El mal repartiment de les menjades -desdejuni suau, esmorzar contundent, dinar escàs, berenar consistent…- repercuteix negativament en la salut del xiquet i en el seu rendiment a classe.


Contacte – Capoeira Canigó\nMestre Ceará, Volker\nL'Associació Capoeira Canigó t’informa que les dades de caràcter personal que proporcionis emplenant aquest formulari podran ser tractades pel titular d'aquesta web. La finalitat de la recollida i tractament de les dades personals és atendre les teves consultes i proporcionar-te informació relacionada amb l'Associació Capoeira Canigó. La legitimació es realitza a través del teu consentiment i quedarà registrada als fitxers propietats del responsable de la web. En qualsevol moment podràs exercir els teus drets d'accés, rectificació, limitació i suprimir les teves dades a capoeiracanigo@gmail.com així com el dret a presentar una reclamació davant d'una autoritat de control. Pots consultar la informació addicional i detallada sobre protecció de dades i política de privacitat aquí


DynamisLab | Active Earth s'adhereix al Programa DINAMIS\nActive Earth s'adhereix al Programa DINAMIS\nsetembre 19, 2010 /0 Comments/in Dinamització econòmica, Educació ambiental, General /by Oriol Costa\nActive Earth s’ha adherit al programa DINAMIS per dinamitzar el Centre d’Aprenentatge Ecològic, Can Llliure a Sales de Llierca. DINAMIS dona suport tècnic a Korbi Hort que és formador outdoor a la vall de Sant Aniol des de fa més de 13 anys. Amb les seves empreses EasyDay i, més endavant, ActiveEarth, ha ofert innovadors programes de formació ecològica a estudiants universitaris, joves i empreses, en grups de fins a 50 persones.\nAra, un grup de persones han format un consorci per a crear un centre permanent d’allotjament i formació ecològica a la vall de Sant Aniol. Amb l’objectiu és desenvolupar i col·laborar en les iniciatives d’educació en la sostenibilitat que es fan a l’Alta Garrotxa, a Catalunya i a Europa. El projecte afectarà positivament el turisme de qualitat en la zona.\nEl projecte Can Lliure el gestionen Pep Gomez (administrador), Charles Donovan (director general) i Korbi Hort (director de formació).\nS’ha creat una empresa privada (Dogen S.L.) perquè els inversors locals i internacionals participin en la rehabilitació de Can Lliure. En el futur, és probable que el centre de formació sigui gestionat per una entitat del grup ActiveEarth. Vegeu més informació sobre ActiveEarth a: www.activeearth.org.uk\nVisió per al projecte\nTot i que el respecte al medi ambient ha millorat les darreres dècades, els reptes que enfronta la societat son ara més nombrosos i complexos. El canvi climàtic, l’escassetat d’aigua, la seguretat energètica, l’esgotament dels recursos, el creixement demogràfic i la seguretat alimentària són reptes que defineixen la nostra època… i romanen preguntes fonamentals sobre com les persones i les organitzacions podem abordar aquests problemes des del nivell local.\nA partir de la nostra pròpia experiència, hem comprovat que la formació basada en la natura és una eina molt efectiva per a restablir una relació més harmoniosa entre les persones i els sistemes naturals. Gràcies a la pràctica d’activitats outdoor com ara el senderisme, l’escalada o el barranquisme, Can Lliure és un lloc perfecte per a oferir programes d’aprenentatge experiencials basats en la natura a participants de totes les edats.\nCan Lliure no només proporcionarà uns espais perfectes per a dur a terme aquest aprenentatge: també serà un aparador\nde pensament ecològic aplicat. Hi donarem la benvinguda a personalitats amb tota mena d’antecedents en el món de l’ecologia: el nostre objectiu és educar i potenciar les persones perquè trobin maneres de viure duradores i pròsperes, tot respectant els límits ecològics del nostre planeta.\nConsulteu la invitació d’activitats: invitation_2010_4.pdf\nDINAMIS s'adhereix a ELIANT Presentació del Vídeo Remença 2010


Manga i anime per a tothom a Can Fabra\nEl manga i l'anime, termes referents als còmics i dibuixos animats procedents del Japó, estan molt presents en la societat actual. Tot i que els anys 80 i 90 va ser la seva millor època, aquest fenomen mai ha deixat de captivar a gent de totes les edats.\nA mitjans dels anys setanta els animes van arribar a les televisions espanyoles però en poques ocasions es sabia que provenien del Japó. Mazinger Z, Heidi, l'Abella Maya, Candy Candy... van ser els animes pioners que van conviure amb les sèries estatals.\nA finals dels anys 80 i durant gran part dels 90 es va produir un “boom”. Bola de Drac, Ranma ½, Oliver i Benji, Dr. Slump i d'altres, van deixar meravellats a petits i grans obrint-los les portes a històries totalment diferents a les del moment.\nPer altra banda, la generació més actual és la que gaudeix de Naruto, Pokemon, One Piece i d'altres noves propostes que estan arribant avui dia.\nEs normal que a Catalunya tinguem una estima més especial cap a l'anime ja que TV3 sempre ha mostrat interés per emetre'l. Va començar a finals dels 80 amb Dr. Slump, als 90 amb Bola de Drac i des de llavors ha seguit amb Ranma ½, Musculman, El Detectiu Conan i Shin Chan entre altres.\nUs ha entrat nostalgia? No us amoïneu! La biblioteca Ignasi Iglésias, del recinte Can Fabra de Sant Andreu del Palomar, ofereix fins al 31 de maig Punys Fora, Kame Hame, Goma Gomaaaa! El fenomen manga que ens ha apropat al Japó. Es tracta d'una petita exposició on podreu veure figures de les vostres sèries preferides a més d'una petita col·lecció de mangues, fotogrames i litografies originals, reproduccions digitals i esborranys de dibuixos realitzats als estudis japonesos.\nAixí mateix, per al 16 i 17 de maig estan programades moltes activitats relacionades amb el món del manga i l'anime.\nNo deixeu escapar aquesta breu passejada per la història del manga i l'anime on tothom està convidat a passar una agradable estona.


Voluntaris estudiants: De les aules a lluitar contra la COVID19 - Col·legi Oficial de Metges de Tarragona\nLa figura de l’estudiant voluntari està sent cabdal en la lluita contra la COVID19 durant aquests dies. L’estudiant de cinquè de Medicina, Javier Flores, va ser un dels coordinadors que van posar en marxa la crida del voluntariat que, en poc més d’un cap de setmana, va aconseguir fins a 160 estudiants dels diferents graus de salut. Actualment està treballant en la Unitat de Vigilància de la Salut de l’Hospital Sant Joan de Reus.\nSón tasques no assistencials, és a dir, no estic en contacte amb els pacients pròpiament. En el meu cas, estic a la Unitat de Vigilància de la Salut de l’Hospital Sant Joan de Reus fent una base de dades de tots els professionals que estan exposats als pacients de manera que puguem tenir tot el control de qui es pot contagiar.\nAlhora, quan es produeix un contagi, poder detectar-lo com més aviat millor i fer l’estudi dels contactes amb els quals aquesta persona ha estat en contacte. L’objectiu és intentar evitar que el virus s’escampi.


L'ARA i el 'dBalears', junts des d'avui a les Illes\nCoincidint amb el primer aniversari de l'ARA, el rotatiu suma esforços amb el Diari de Balears per treure a les Illes una edició comuna. Els lectors poden gaudir des d'avui de dos diaris al preu d'un.\nARA BARCELONA Actualitzada el 20/11/2011 02:33\n260x366 L'ARA i el 'dBalears', junts des d'avui a les Illes L'ARA i el 'dBalears', junts des d'avui a les Illes\nA partir d'avui el diari ARA es distribueix a les Illes en una edició conjunta amb el Diari de Balears. D'aquesta manera l'ARA millora notablement la seva difusió a l'arxipèlag, mentre que el diari illenc deixa de dependre de les notícies d'agència per a la seva informació no local per passar a oferir un producte amb línia editorial pròpia.\n"Aquesta aliança es produeix en un moment clau per al futur de la nostra llengua a les Illes", explica el director del dBalears, Miquel Serra. "El Partit Popular, que governa amb majoria absoluta a les principals institucions, està a punt de tancar Televisió de Mallorca; ha reduït a la mínima expressió els pressuposts d'IB3, que des de fa uns dies ja emet pel·lícules en castellà, i acaba de suprimir les ajudes a les revistes de la Premsa Forana, algunes de les quals podrien tancar en els pròxims mesos".\nL'acord entre totes dues capçaleres farà possible que els lectors de les Illes gaudeixin de dos diaris pel preu d'un. L'ARA s'encartarà a dins del dBalears, de manera que en resulta un diari reforçat de 64 pàgines cada dia, a més dels suplements de tots dos rotatius.\n"És la primera vegada que mitjans de comunicació de Catalunya i de les Illes ajunten esforços en un projecte informatiu comú", detalla Riera. "Moltes de les nostres referències, especialment en llengua, cultura i medi ambient, són al Principat. Aquesta col·laboració estimularà la comprensió recíproca de les dues realitats, que tenen un origen comú i un futur, aquí, ple d'incerteses", conclou.\nEl grup Serra va comprar, el 1984, la històrica capçalera Baleares, nascuda l'any 1939 per convertir-se en diari oficial del Movimiento. En un procés habitual durant la Transició, els nous propietaris van reconvertir el diari als valors democràtics. El 1996 va canviar el nom de la capçalera i la seva llengua, de manera que el Baleares va passar a ser el Diari de Balears i a estar escrit íntegrament en català.\nEl següent canvi important va tenir lloc el 2008, en què es va redissenyar completament i va abreujar el seu nom a dBalears. Entre els premis que ha rebut destaca el de diari local més ben dissenyat d'Europa, rebut el 2008 fruit de l'última remodelació. Dos anys abans, el 1996, el Consell de Mallorca li havia atorgat el premi Jaume II pel seu desè aniversari.


Gran ensurt al Vendrell: Un entrenador pateix un infart enmig d'un partit\nUn entrenador del Vendrell pateix un infart enmig d'un partit\nL'ambulància del SEM l'ha traslladat d'urgència a l'Hospital Joan XXIII\ndiumenge, 1 de març 2020 - 19:24h\nMoments de tensió i preocupació a l'Estadi Municipal de Roda de Berà aquest diumenge. Un entrenador de les categories inferiors del Vendrell CE ha patit un infart enmig del partit que disputava el seu equip al municipi del Baix Gaià, segons informa el Diari Més.\nEvacuat a l'hospital\nAquest diumenge, els espectadors i els jugadors del partit d'infantils entre l'Atlètic Roda de Berà i el Vendrell CE s'han endut un gran ensurt. L'entrenador del club del Baix Penedès no s'ha trobat bé durant tot l'encontre i, en acabar, ha acabat estirat a sobre la gespa, moment en què han saltat les alarmes i s'ha activat al Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM).\nUna ambulància ha arribat ràpidament fins al lloc de l'incident i se l'han endut fins a l'Hospital Joan XXIII per passar proves mèdiques. L'home està fora de perill després de les diferents comprovacions en el centre mèdic, segons el citat mitjà.\n"🔥 Nou incendi aquest diumenge al Vendrell" "🔴 ÚLTIMA HORA: Xoc entre 3 cotxes amb ferits a l’A-7"\nEl Vendrell Sistema d'Emergències Mèdiques


Pep Guardiola, els germans Roca i Paco Pérez, ambaixadors de la Costa Brava i el Pirineu de Girona a Alemanya | Bonart\nEl dia 9 de febrer, a l’Hotel Kempinski de Munic, es farà el workshop de la Costa Brava i el Pirineu de Girona en què vint-i-set entitats i empreses gironines dels sectors de l’allotjament, agències de viatge receptives, empreses d’activitats de turisme actiu, empreses del turisme de reunions i diversos municipis turístics, mantindran entrevistes amb 80 agents i operadors turístics alemanys per donar a conèixer els productes específics de la destinació per a la temporada 2015.\nA la reunió de treball i d’intercanvi entre professionals, seguirà una presentació audiovisual de la destinació Costa Brava i Pirineu de Girona adreçada als agents de viatge i mitjans de comunicació assistents i una intervenció de Pep Guardiola, entrenador del FC Bayern de Munic; de Joan, Josep i Jordi Roca, propietaris d’El Celler de Can Roca, i de Joan Giraut, president de la Diputació de Girona i del Patronat de Turisme Costa Brava Girona. La directora general de turisme, Marian Muro, i la delegada del Govern a Alemanya, Mar Ortega, assistiran a l’acte en representació de l’Agència Catalana de Turisme i la Generalitat de Catalunya. L’acció finalitzarà amb un còctel gastronòmic per a dos cents assistents, elaborat per El Celler de Can Roca, que es desplaça a Munic per l’ocasió.\nEl dia 10 de febrer, al restaurant Cinc, distingit amb una estrella Michelin i situat en el luxós hotel Das Stue de Berlin, tindrà lloc una presentació exclusiva de la destinació per a trentena-cinc periodistes, opinadors i prescriptors alemanys especialitzats en turisme, viatges i gastronomia. En aquesta ocasió, el cuiner gironí Paco Pérez, que acumula cinc estrelles Michelin, elaborarà un àpat-degustació especial per als convidats. Assistiran a l’acció de comunicació el vicepresident de la Diputació de Girona i del Patronat de Turisme Costa Brava Girona, Miquel Calm, i la delegada del Govern de Catalunya a Alemanya, Mar Ortega.\nFinalment, el dia 11 de febrer, a l’emblemàtic edifici Nord Event Panorama de la ciutat d’Hamburg, de les 18.30 h a 20 h, tindrà lloc el workshop de la Costa Brava i el Pirineu de Girona entre vint entitats i empreses gironines dels sectors de l’allotjament, agències de viatge receptives i les empreses del turisme de reunions, i 65 agents i operadors turístics de l’àrea metropolitana. Després de les reunions de treball, s’oferirà la presentació de la destinació als agents de viatge i vint-i-cinc mitjans de comunicació, en la qual també participarà el vicepresident de la Diputació de Girona i del Patronat de Turisme Costa Brava Girona, Miquel Calm. L’acte conclourà amb un còctel ofert per l’Aula Gastronòmica de l’Empordà-Cuina de l’Empordanet.\nCal destacar que durant el cicle de presentacions es distribuiran publicacions informatives entre els professionals alemanys assistents, i que es presentarà per primera vegada en l’àmbit internacional Girona Excel·lent. Els àpats degustació seran elaborats amb productes gironins, alguns d’ells, amb el segell de Girona Excel·lent.\nEl President de la Diputació de Girona i del Patronat de Turisme Costa Brava Girona, Joan Giraut, manifesta en relació amb l’acció que «des del Patronat de Turisme Costa Brava Girona assumim el rol de plataforma promocional de les nostres destinacions a l’estranger; i que ens acompanyin 30 entitats i empreses gironines ens confirma l’encert en el plantejament de l’acció promocional i comercial que hem concebut». Giraut afegeix «comptar amb personalitats mediàtiques com Pep Guardiola, els germans Roca i Paco Pérez ens esperona en la nostra missió i ens afegeix valor. La seva implicació amb el sector i el país és total i ens ajuda a afrontar reptes».\nA la imatge, Pepe Guardiola (Foto Dani Duch)\nEtiquetes: Germans Roca · Joan Giraut · Paco Pérez · Patronat de Turisme Costa Brava Girona · Pep Guardiola


Inici | Directori de negocis | Hotel Gaudí\nc/ Nou de La Rambla 12\nTel. 933179032Visitar website\nAl centre de Barcelona es troba la fascinant arquitectura del Palau Güell de Gaudí i enfront del mateix, l’Hotel Gaudí, un original hotel de 3 estels amb totes les comoditats, a només 100 metres de les Rambles. L’Hotel Gaudí, al seu servei des de 1964, li ofereix elegants habitacions, algunes d’elles decorades a l’estil modernista, emulant a l’arquitecte Gaudí. Des de moltes de les seves habitacions i des de la seva magnífica terrassa-solarium, podrà gaudir d’exclusives vistes a les xemeneies del Palau Güell de Gaudí, així com unes increïbles vistes panoràmiques de tota la ciutat, del Port Vell, de la muntanya de Montjuïc i del barri gòtic.\nCompta amb gimnàs, sala de TV amb canals internacionals, sala d’ordinadors gratuïta, sala de reunions i aparcament, Recepció 24hores i mosso d’equipatges. Per a la comoditat dels hostes disposa també d’un dipòsit d’equipatges gratuït. L’estructura disposa d’ascensors i dues habitacions completament equipades i accessibles per a persones amb mobilitat reduïda. Espais elegants, renovats i amb totes les comoditats; aire condicionat i calefacció regulables, accés a internet Wi-Fi gratuït en tot l’hotel (incloses les habitacions), sòls de parquet, TV LCD amb canals internacionals, telèfon amb línia directa. Banys amb banyera (o dutxa) i assecador; alguns ofereixen una còmoda dutxa amb hidromasaje; a més, per a les persones amb mobilitat reduïda, disposem d’una habitació amb banyera i dutxa sense graons, per així garantir-los un fàcil accés.\nLes habitacions Superiors de l’Hotel Gaudí compten amb terrassa privada amb vista a la ciutat o al Palau Güell de Gaudí; aquestes últimes li van a sorprendre amb una exclusiva panoràmica sobre les coloristes xemeneies del Palau, cap igual a una altra, la qual cosa suposa un espectacle únic a l’abast solament dels hostes del nostre hotel, ja que no són visibles des del carrer.\n20% de descompte en les seves estades en règim d'allotjament i desdejuni sempre i quant els socis facin la reserva directament a l'hotel. Aquest descompte del 20% no serà acumulable a altres descomptes\nDormir a l'Hotel Gaudí fa Festa Major!


【Head watches】 | Smashinn\nHead watches a smashinn - la millor selecció de productes al millor preu. Mai havia set tant fàcil navegar i comprar per internet articles de tenis-padel. I el millor de tot és que et portem el material de tenis-padel que necessitis directament a la porta de casa. La majoria de productes Head watches s’envien ràpidament, 24 hores després d’haver fet la compra a smashinn. Com a distribuïdor autoritzat de Head watches tenim un ampli coneixement de tots els productes i últimes tecnologies. Podem assessorar-te amb els millors consells per utilitzar i cuidar el material Head watches de la millor manera. Sempre que ho necessitis rebràs el millor servei del nostre equip d’esportistes experts. Creiem que una part important per a la satisfacció del client és garantir que la compra es fa en un entorn 100% segur i confidencial. Volem que estiguis 100% satisfet amb la teva compra a smashinn, però si per algun motiu això no passés, tens 30 dies per fer la devolució de la compra. Si tens una pregunta o necessites que t’assessorem, no dubtis a contactar amb el nostre equip d’atenció al client de smashinn. Estarem encantats en donar resposta a totes les teves preguntes i a ajudar-te en tot el que necessitis!


“Seguím reclamant via lliure” – menorca al día\nUna opinió de la associació Amics des Camí d'en Kane de Ferreries\nUna sortida reivindicativa.\nTindrà lloc el proper diumenge día 10.\nAmics des Camí d’en Kane seguim reclamant via lliure pel Camí d’en Kane al seu pas per Ferreries, tenim la sensació de que s’ha avançat poc després d’un any de nou govern a Menorca i a Ferreries, de moment s’ha avançat poc en el gran objectiu d’obrir pas per aquest històric camí de Ferreries i de Menorca en general, i per aixó tornam i sortim de nou a reivindicar. Tenim molts temes pendents encara:\n-El pont de Binimoti està que cau, la propietat de Binimoti en lloc de col-laborar dificulta tot el que pot les gestions que fa el Consell Insular de Menorca per tal d’inspeccionar-lo i traçar un pla de recuperació.\n-No entenem molt bé per què encara hi ha aixecada la paret il-legal entre Binimoti i La Marcona, tallant el pas del Camí d’en Kane. D’això ja en fa 2 anys.\n-La barrera electrònica il-legal de l’entrada de Binimoti s’hauria de substituir per una barrera convencional menorquina, a més de tallar sense raó el pas del Camí d’en Kane. Ja hem perdut el compte dels anys que això està així il-legalment.\n-Ens agradaria que s’avancés amb el tema dels convenis de Santa Rita i Terra Roja, com a mínim s’hauria de poder passar sense cap problema fins a Mercadal pel Camí d’en Kane.\n-Esperam amb delit l’arribada de l’informe jurídic Massot que ha de permetre tenir base legal per o bé recuperar definitivament el camí o fer, si fa falta, l’expropiació dels terrenys per poder obrir novament camí.\nL’obertura d’aquest tram de Camí d’en Kane que seguim reclamant i reivindicant ho feim pensant en el bé de tothom, pensam que serà en benefici de tothom poder gaudir d’aquest històric camí. D’aquí ve el nostre lema: Camí d’en Kane obert a tothom!\nDiumenge 10 de juliol farem una sortida reivindicativa, partirem a les 9,30 hores de plaça Espanya de Ferreries, arribarem fins a la paret il-legal de Binimoti, berenarem junts i tornarem a mitjan matí. També dissabte 9 de juliol durant el matí posarem paradeta informativa a plaça Espanya de Ferreries per repartir tríptics informatius i vendre samarretes de la nostra associació, recursos econòmics necessaris per seguir funcionant com a agrupació\nAmics des Camí d’en Kane de Ferreries\nAmics des Camí d'en KaneFerreriesMenorcaopinión\nJosep Marí Pallicer dice:\n10 julio, 2016 a las 6:10 pm\nnau a ca vostre a toca els collons\nAquesta és una justa reivindicació pensant en el bé de tothom.\nRespuesta a Josep Marí Pallicer Cancelar respuesta\n“El Hedonista” se deja seducir por la langosta roja de Menorca


Arròs de pop amb cloïsses | Una recepta d'Aneto Natural\nArròs de pop amb cloïsses\n1L Caldo Aneto per Fideuá\n2 potes de pop cuites\n1 ceba picada finament\n2 alls picats finament\n1 tomàquet gran ratllat\n1 c.p de pasta de nyora\n1 c/c de pebre vermell de la Vera\nPosem en un bol amb aigua freda i sal les cloïsses durant ½ hora perquè deixin anar tota la sorra que puguin tenir.\nPosem una mica d'oli en una paella i quan estigui calent daurem les potes de pop prèviament tallades a trossos. Quan estiguin ben daurades les retirem i reservem.\nEn la mateixa paella posem una mica més d'oli i comencem el sofregit amb la ceba picada juntament amb els alls, a foc mitjà que vagi fregint uns 5-6 minuts i afegim el tomàquet ratllat, la pasta de nyora, el pebre vermell de la Vera i una mica de sal, deixarem que aquest sofregit es vagi caramel·litzant poc a poc a foc baix, fins que quedi com una melmelada.\nEl sofregit pot trigar uns 20-25 minuts.\nEl més important: Posem a escalfar el Caldo Aneto per Fideuà.\nPreescalfem el forn a 200 º C. Per dalt i per baix.\nQuan el sofregit estigui llest afegim els trossos de pop saltats i rectifiquem de sal. De fet, en podem guardar algun tros per decorar quan acabi de coure l'arròs.\nAfegim l'arròs i el mullem amb el caldo que tindrem ja calent, coem 5 minuts a foc viu i posem les cloïsses repartides per la paella i acabem de coure dins el forn entre 12-14 minuts.\nServim l'arròs en la mateixa paella. Bon profit!


Paper cupcakes x300 Rainbow brillant | Gadgets & Cuina\nPapers per a cupcakes, magdalenes i muffins amb els alegres colors de l'arc de sant Martí: vermell, taronja, groc, verd, turquesa i violeta. Aquests animats papers per cupcakes són ideals per a qualsevol festa gràcies als vius colors en els quals estan impresos. A més estan fabricats en un paper vegetal de gran resistència i són impermeables.\nAquests papers per cupcakes són aptes per a forn i microones fins a 220 ° C. S'han d'utilitzar dins del motlle multicavitat específic per magdalenes, muffins i cupcakes, ja que si no es poden vessar i la forma resultant no és l'adequada.\nContingut: 300 papers\nMesura aproximada: 5 cm de diàmetre\nProductes relacionats de Paper cupcakes x300 Rainbow brillant\nPaper cupcakes x300 Rainbow brillant?


La diputada vallenca del PSC al Parlament, Rosa Maria Ibarra | Facebook/Rosa Maria Ibarra\nIbarra (PSC) creu que la Taula Estratègica de l'Aeoport de Reus és un element de «confrontació»\nLa candidata vallenca ha sigut la convidada de la nova edició del cicle 'Eleccions, Economia, Empresa'\nper Dídac Montoliu Montes 01/02/2021 19:17h\nAquest dilluns, 1 de febrer, la cap de llista del PSC per Tarragona de cara a les pròximes eleccions al Parlament, la diputada vallenca Rosa Maria Ibarra, ha pres part en el cicle de xerrades, organitzat per la Cambra de Comerç de Reus, que porta per títol 'Eleccions, Economia, Empresa'. Ibarra ha pres el relleu als candidats de Junts i PP, Albert Batet i Inma Rodríguez, que havien sigut els primers a l'hora de trencar el gel en les conferències impulsades per l'ens cameral reusenc.\nEn una exposició curta de durada, Ibarra, que repeteix com a número 1 dels socialistes, ha reclamat «un govern de la Generalitat que estigui a l'altura i marqui el camí pel Camp de Tarragona». Segons Rosa Maria Ibarra, les comarques tarragonines, i en concret aquelles que estan sota l'assessorament de la Cambra de Comerç de Reus, tenen un seguit de reptes pel davant pels quals és necessari comptar amb un executiu català que «governi i gestioni bé i que ho faci per a tothom».\nEntre els reptes que té al davant el Camp de Tarragona i Terres de l'Ebre, Ibarra ha citat «el futur postnuclear» o «evitar la inacció del govern pel que fa als fons europeus». De fet, la número 1 dels socialistes tarragonins ha establert una comparativa entre el govern basc i el català: «S'han presentat més projectes aspirants als fons europeus al País Basc que a Catalunya».\nLa Taula Estratègica de l'Aeroport i l'estació intermodal\nEl fet que les exposicions prèvies siguin cada dia més concises, fa que els candidats puguin estrendre les respostes a les preguntes dels membres de la Cambra de Comerç de Reus. Tots els caps de llista s'estan sotmetent al mateix qüestionari i molt pocs, fins ara, coincideixen amb les seves prioritats. D'Ibarra ha sobtat la contundència amb la qual ha respost sobre el paper de la Taula Estratègica de l'Aeroport, l'ens format per diferents administracions tarragonines per marcar una agenda pròpia a la infraestructura reusenca.\nEl cap de llista per Tarragona de Junts per Catalunya, el també vallenc Albert Batet, té molt clar que la gestió de l'Aeroport de Reus ha de ser «de proximitat», Ibarra ha titllat l'ens d'element de «model de confrontació. Nosaltres som crítics amb el funcionament de la Taula, no té un paper molt ben definit més enllà de reivindicar a l'Estat. Entenem que és un model esgotat i ineficaç i creiem que s'ha d'iniciar una nova etapa de col·laboració». Declaracions contundents i un xic sorprenents perquè qui va aturar la presència d'organismes de l'Estat a la Taula Estratègica de l'Aeroport de Reus, va ser l'executiu socialista de José Luís Rodríguez Zapatero a través dels seus representants a les comarques tarragonines.\nPel que fa a l'estació intermodal de l'Aeroport de Reus, un equipament bastament reclamat per la Cambra de Comerç de Reus, Rosa Maria Ibarra ha obert la porta a les interpretacions, amb una declaració ambigua que ha merescut la resposta del president de la Cambra de Comerç de Reus, Jordi Just. Ibarra ha assegurat que «sabem que és un projecte estratègic per la Cambra i que la Cambra coincideix amb la posició del nostre grup municipal. L'estació ha de ser un impuls per l'Aeroport de Reus. Ara bé, l'hauríem de redefinir i veure com volem que sigui aquesta estació intermodal».\nJust, amb molta mà esquerra, la mateixa mà esquerra que mostra amb tots els candidats que han passat, fins ara, pel cicle 'Eleccions, Economia, Empresa', ha replicat que «demanaria amplitud de mires amb el tema de l'estació. Ens has citat les inversions que es faran a l'Aeroport de Reus, però jo, primer, faria l'estació i després arreglaria l'aeroport». El president de la Cambra de Comerç de Reus, Jordi Just, ha emplaçat Ibarra, per acabar, «a posar-nos a treballar plegats, no el dia 15 de febrer, perquè puguis descansar, però sí una setmana després de les eleccions».\nRosa Maria Ibarra Parlament de Catalunya cambres de comerç PSC eleccions 2021


DIARI DE L'EXORCISTA: de juliol 2010\nInvocat per L'EXORCISTA a 20:46 Cap comentari:\nAquesta setmana ha sigut dura. He pogut contrastar una vegada més que la vida es divideix entre aquells que amb un tros de filferro i una multiusos et construeixen un gratacel i aquells que abans de posar el peu a terra miren si la sola està homologada i la sabata és la més còmoda del món.\nHe vist els que es sacrifiquen personalment i aparten els obstacles que els separen del seu objectiu i aquells que mai arriben a l'objectiu i que es perden en gilipollades diverses que troben en el camí.\nHe conviscut amb aquells que sempre ofereixen i amb aquells que només demanen, amb els que prioritzen el be comú i amb els que prioritzen els interessos personals.\nHo sento, m'he tornat a posar la boina. I aquesta vegada no me la penso treure, peti qui peti, malgrat el que peti sigui jo. És una qüestió de dignitat, de saber d'on es ve i cap on es va. Ha arribat un moment en el que considero normal la primera postura -de fet, sempre he pensat que era la normal- i ja sento un fàstic i repulsa visceral envers els adeptes de la segona postura.\nMoltes vegades penso que, al final, qui petarà serè jo. M'és exactament igual. Morir matant és el destí del Samurai. Aquesta afirmació pot semblar molt grandiloqüent i molt irreal. No, no ho és. És el que sempre he pensat: Per sobre de tot hi ha la dignitat. Molt més quan t'ho pots permetre, quan veus que l'esdevenidor va en un sentit concret, inevitable i irreversible. Només demano a Déu que em permeti veure aquest esdevenidor i que pugui fer el que he de fer. Sóc una persona pacient, de idees fixes, pensades i valorades, que no canvia de rumb segons bufa el vent. Tinc l'objectiu marcat i només existeix un camí envers aquest objectiu. Passarà el temps però el moment arribarà. Segur!!!\nEnceto un cap de setmana amb força, amb la convicció de no caure en la mediocritat, amb el pensament posat en les dues properes setmanes -que endevino que seran molt dures- en les que hauré de tornar-me de pedra picada davant d'actituds mediocres, interessades, ridícules i servils.\nNo passa res, estic preparat per això i per molt més. Sempre ho estaré més que ells. Sempre estaré més preparat per aguantar -fins que arribi el moment- que aquells que mai han hagut de fer-ho. De fet, ara el meu propòsit no és altre que posar en evidència les contradiccions, ignorància, interessos i submissió servil que els domina.\nPS: Un aclariment per un amic: Rimas y Leyendas són de Bécquer i no de "Miguel de Musa" qui, per cert, va acabar desterrat i de qui es deia que era "maestro de errores, doctor en desvergüenzas, licenciado en bufonerías, bachiller en suciedades, catedrático de vicios y protodiablo entre los hombres".\nInvocat per L'EXORCISTA a 12:12 Cap comentari:\nTinc unes ganes boges de que arribi l'agost -dos dies, només dos dies- i de que la vida entri en aquesta mena de relax estacional que cada any esdevé en aquest més.\nMolts diran que estic boig, que treballar a l'agost és una tortura xinesa. No! Treballar a l'agost és un dels majors plaers. La majoria de gent marxa, el trànsit està genial i és un mes increïble per menjar una paella i fer una caipirinhes, com a perfecte colofó de la jornada laboral.\nDesprés d'aquest mes plaent, semi-vacacional, arriba el setembre i és quan pots gaudir de les teves vacances. Quan la gent torna, alguns cremats, d'altres amb il·luminacions pròpies de les visions marianes i tots explicant sopars de duro sobre les seves vacances, llavors marxes de vacances. És el segon plaer que et permets però potser el més intens.\nMentre tothom pensa en els llibres dels nens, en la putada que representa tornar a treballar, marxes, els abandones, deixes que posin en pràctica les bogeries cubades -ho prefereixo a dir pensades- durant l'agost ells solets, al cap d'uns dies tornes i veus que continuen tenint la capacitat destructora de sempre. Sempre aconsegueixen desfer, en pocs dies, la feina de tot un any. Per sort, ja em vaig fent immune a tot això i aquest any m'he guardat una setmana per l'octubre. Aquesta setmana és el final de la temporada estiuenca, el fort de la temporada de bolets i una manera d'allargar l'estic/no estic fins a principis de desembre, mes en el que s'ajunten els ponts de principi de mes i les festes del Nadal.\nDe moment, em concentraré amb l'agost, les seves paelles i les seves caipirinhes. La resta ja no té importància, almenys per mi.\nEstic acabant la meva contribució a un relat a quatre mans i dos ordinadors. Potser el cap de setmana l'acabi. Vull repassar-ho bé i fer que permeti ser llarg, introduint elements variats que puguin donar joc entre ells.\nHo deixo. Demà més... O potser no. Demà potser no podrà ser.\nHeu provat d'estar-vos 24 hores sense fer absolutament res? Al principi costa, però quan han passat 6 o 7 hores, l'hi trobes el gust. Podria semblar que, contràriament, hauria de ser més tediós a mida que passa el temps, però no és així. Des d'ahir al migdia i fins avui, he decidit no fer res. Però res de res! Si m'haguessin fet un encefalograma, hauria coincidit amb el de la imatge annexa: pla, completament pla.\nCoses destacables d'aquestes 24 hores: l'Iphone s'està morint per moments. Des de que hi vaig fer l'actualització a la versió 4.2 que anava lent. Fa uns dies vaig actualitzar-lo a la versió 4.2.1 i es queda penjar cada dos per tres. Pregunta: Aquests anormals d'Aple, no proven les actualitzacions abans de treure-les? Són així d'anormals o només pretenen que em compri l'Iphone 4 (aquell que no li funciona l'antena)? Ja s'ho faran. Jo sempre he sigut partidari de l'agenda de paper, la de tota la vida. He provat de tecnificar-me però veig que hauré de tornar al mètode tradicional.\nPassades aquestes 24 hores he començat a obrir correus i he descobert que m'ofereixen ser jurat en un premi literari. Acceptaré (tinc una natural propensió per complicar-me l'existència). També m'han proposat fer un relat non-stop a quatre mans i dos cervells i també he acceptat. M'han instat a fer microrelats per nens i també els faré.... i així anem. Temps lliure: 0 minuts.\nAh, no ho recordava: També estic matriculat en un curs de narrativa de 9 mesos de durada i també estic inscrit en un curs d'anglès. Havia fet la inscripció en un altre curs d'anglès (d'aquell que et donen si volen i que sempre acaben volent donar-los a d'altres), però em temo -no ho temo, ja m'ho pensava- que no seré dels afortunats amb el plàcet diví.\nHiperactiu? No. Només són ganes de donar profit, sentit i plaer autèntic a una vida curta i que se m'escola pels dits com l'aigua de la pluja. Vist que hi ha altres aspectes que només em proporcionen decepcions, intento compensar-ho com puc i amb allò que és una aposta segura.\nJa s'acaba aquesta setmana de vacances. Demà ja he de començar a preparar coses. He de marxar d'aquí, arribar a casa, arreglar diverses coses pendents i començar a mentalitzar-me per una setmana que pot ser molt divertida-grotesca, diria jo- i que em pot proporcionar moments genials. De moment, ja tinc concertats dos festivals, dos aquelarres de "comercio y bebercio". I encara no he tornat!!!!!!\nHo deixo, demà més...\nInvocat per L'EXORCISTA a 23:55 5 comentaris:\nPer molt bucòliques que siguin les meves estades a la muntanya, sempre arriba el dia de ser pràctic i fer neteja. Quan dic "el refugi", no estic parlant d'un lloc petit, però tinc una cosa importantíssima: temps.\nAvui m'he llevat d'hora i he decidit fer una neteja a fons. Escombrar, treure la pols, fer vidres, banys i fregar... Un exercici intens que es compatible -poso el pilot automàtic i ja està- amb pensar, reflexionar i preparar cops de timó vitals.\nPer sort, al migdia ja havia acabat i, després d'un dinar senzill però deliciós, he caigut en braços de Morfeu. Suposo que alguna cosa hi ha tingut a veure l'ambient relaxant que visc aquests dies -si no fos per les notícies llunyanes que m'arriben de la "terra dels despropòsits"- i la voluntat de no pensar absolutament en res.\nAra toca veure la pel·lícula -Eraser (TVE-1)- i poca cosa més. Demà toca rentar llençols, tovalloles, etc. No són tasques excepcionals, però ajuden a passar hores i hores de calma total. Mentre vagi a passejar, deixaré la rentadora posada i quan torni, ja la podré estendre. Demà és dissabte i aquí fan mercat. No és un gran mercat -sis o set parades-, però hi ha coses interessants com eines del camp i tot d'objectes que un urbanita no sabria ni què són ni perquè serveixen.\nSón coses d'un poble petit, molt petit, que ha sabut mantenir la seva essència, la seva vida de sempre i que només vol anar vivint. Potser la societat hauria de replantejar-se què vol i perquè ho vol, desfer-se d'aquesta mania per tenir-ho tot -la majoria de coses inútils- i començar a gaudir de les quatre coses imprescindibles i senzilles.\nPS: Bones vacances per aquells que les han començat. També aprofito per dir que estic preparant un post que es dirà "El senyor Bermúdez i els aprenents d'inquisidor". He de madurar-ho. Vull que sigui un post bo, irònic, sarcàstic i molt àcid, d'aquells que en surten pocs..\nInvocat per L'EXORCISTA a 21:34 Cap comentari:\nAvui he abandonat el refugi per fer una trobada amb el Lupus, el Ronin i la Nikita. En un lloc entre Ripoll i Les Lloses -no voldreu que concreti més-, en el porxo d'una masia, hem degustat tots quatre un bona safata d'embotits de la terra i unes bones costelles- chuletons-, com la de la foto.\nAquest lloc el coneixíem de l'època en la que anàvem a La Molina a esquiar. Sempre fèiem parada i fonda aquí per tal de preparar-nos per l'esforç físic de l'esquiada. Molts matins-a primera hora- vàrem ser obsequiats amb viandes diverses i exquisides. Avui hem reblat el clau i després de dinar hem traguejat licors esperitosos que han fet més animada la conversa. Un bon dinar sense una bona sobretaula, amb cafès i licors, no acaba de ser perfecte.\nQuan ja feia una bona estona que estàvem a taula, al porxo, ha començat a tronar i ha plogut. Ha sigut un ruixat breu, però intens. L'aire s'ha refrescat encara una mica més i aquell olor d'herba mullada m'ha traslladat a altres moments feliços. Finalment, hem desfet la reunió i cadascú ha anat a les seves, amb la satisfacció de saber que sempre serem nosaltres "los putos kamikaces", com ens deia algú. Sembla mentida, però el temps passa i nosaltres continuem fent maleses junts.\nPer avui, res més. Estic força cansat -coses de la Nikita- i tampoc tinc gaires ganes d'explicar res més. Només transmetre-vos la salutació de la Heidi i de les cabretes. Demà més!\nInvocat per L'EXORCISTA a 23:01 2 comentaris:\nJa fa dies que ho necessitava i no he pogut estar-me'n. He tornat a la muntanya. La Heidi i les cabretes estan una mica mosques amb els pixa-pins però, malgrat això, la pau i la vida lenta continua caracteritzant aquestes contrades -més aviat la seva gent, que és qui determina el tempo de les coses- i encara he de superar aquest jet lag vital que suposa adequar el ritme de vida a les noves circumstàncies.\nEl matí ha estat horrorós, patètic, lamentable i extraordinàriament decepcionant. Pensava -crèdul de mi- que en algunes cavitats cranials encara hi habitaven aquelles petites cel·lules grises, com deia el meu admirat Hercules Poirot. No, es veu que aquesta és una espècie en vies d'extinció i molts no estan per la labor de facilitar-ne la reproducció en els seus cervells. Bé, què hi farem -sí, val, ja ho sé: Sóc cruel, molt cruel.... però m'encanta!!!- la vida és justa o injusta segons les persones. A alguns no els ha beneït amb les característiques de les espècies racionals i només passegen un cos sense cap ordre ni concert.\nLa tarda ha sigut més engrescadora. He rebut una trucada d'una noia -bé, ja té els seus 45 o 46 anys- que té un noséquè molt particular: D'una banda és dura -o ho fa veure. Que li preguntin al Miquel Andreu- i de l'altra, des del dia en el que ens vàrem conèixer, vàrem connectar des del primer moment. Per telèfon té una veu d'aquelles que et fan evocar dones "molt dones" que saben el que volen i que estan disposades al que sigui per tal d'aconseguir-ho. Vaja, de les que a mi m'encanten! Potser quan baixi de la muntanya, quedaré amb ella (de fet, ella ja ha quedat amb mi...)\nFet aquest incís, continuo amb la tarda: Espatarrant! Vist el nivell d'aquest matí, he decidit marxar, fugir de tanta mediocritat i anar allà on les coses són simples per definició. Aquí, a la muntanya, no esperes que vingui ningú a fer-te un logaritme, a elucubrar sobre la cadència de la caiguda de les fulles dels arbres, sobre la mitjana de passes que fa una vaca durant el dia. Tot és simple: Surt el sol, la vida passa i s'amaga el sol. Fàcil i senzill. Durant aquestes hores, la gent fa una vida normal, sense preocupar-se d'allò que no està directament relacionat amb la seva supervivència. Els importa ben poc tot allò que és superflu o que comporta un esforç inútil i gratuït. No estan per fer grans pensades sobre el sexe dels àngels o sobre com "redecorar" el seu entorn. Ningú es planteja anar replantant els arbres del bosc, segons el gust i estètica predilecta de l'agent forestal de torn (el considerarien un boig i no tindria el suport de ningú).\nVaig a sopar. Avui una cosa senzilla però deliciosa: Una mica de bull blanc -amb pa amb tomàquet- que he comprat només arribar. Tinc per costum fer la comanda per telèfon, mentre pujo. D'aquesta manera, en arribar, ja m'ho tenen tot preparat i només he de fer el recorregut: Forn, cansaladeria, carnisseria, queviures. Un recorregut ràpid i eficient. Potser, en un proper post, us parlaré del somni que he tingut al tren. Només un avançament: La protagonista -juntament amb mi- era la dels 500 o la de fa 12 anys (això només ho entendran dues persones) i passàvem una bona estona. Hi havia un altre personatge que encara ara no puc identificar, però que s'unia a la festa. Bé, ho deixo, demà més.\nInvocat per L'EXORCISTA a 21:18 Cap comentari:\nMentre miro les teves corbes, nues, amb una pell tant llisa, tant fina, que sembla impossible, impossible que la natura per sí sola tant imperfecte, hagi pogut allisar-te, donar-te forma, arrebossant aquestes corbes vertiginoses, que converteixen tots els teus moviments, que haurien de ser feixucs, en una mena de suavitat que gairebé sembla que flotin, que levitin, pel damunt de la taula, pel damunt del terra en caure, mentre jo, bocabadat, miro, miro i sospiro, perquè vull menjar-te, perquè la boca se’m fa aigua, només de pensar en el que puc sentir, mentre els meus llavis toquen aquesta pell nua tant llisa, i mentre una mà ansiosa t’agafa, i t’agafa fort, mentre acluco els ulls, del plaer que m’envaeix, sense saber, fins a l’últim moment si seràs dolça o amarga, o fins i tot picant…\nPerò no m’importa, allargo el braç, perquè et vull tocar, m’és igual el regust que em deixis, serà un regust nou, un regust fresc, que recordaré durant hores, mentre miri el que en queda, la suavitat amb que t’has deixat acaronar per la meva boca, la teva gràcil manera de moure’t quan t’he deixat anar a terra, quan la teva pell, tant llisa i tant nua, m’ha tornat el reflex de la llum que tenim a sobre, per emmirallar-me, per fer-te desitjar més….\nI mentre clavo les meves dents al préssec… deixaré d’escriure, perquè darrere d’aquestes reixes, el més proper que tinc al sexe, és la passió dels gustos, dels sabors, que no gaire sovint m’agraden, però que sempre varien… i després d’estar dues hores pensant en tu, allargant aquest moment de clímax, et vull assaborir jo sòl, amb la teva companyia, sense que ningú ens miri ni ens llegeixi…\nTres de la matinada, en un llit aliè....\nInvocat per L'EXORCISTA a 3:54 Cap comentari:\nJo no sé què tenen les mirades que són de les primeres coses que observo en les persones. Alguns que es creuen que em coneixen, poden pensar que no sóc fidel a la veritat, que normalment miro altres llocs de l'anatomia humana. No, no és cert. Els ulls -ja ho diu la frase feta- són el mirall de l'ànima. Jo diria més: Els ulls són la finestra a través de la que mirem a l'interior de la persona. És un cas similar al de les encaixades de mans: no us refieu mai d'aquells que encaixen les mans de forma laxa i feble. Denoten un caràcter feble, canviant, sense lliurar-se completament al seu saludat.\nAquest matí he tingut l'immens plaer de retrobar-me amb els comentaris d'una persona. "Ulls tendres", l'anomeno afectuosament. Li faig justícia, no us penseu que ho dic de forma gratuïta. Fa mesos que vaig tenir el privilegi de quedar rendit davant de tanta tendresa -no exempta, d'un caràcter explosiu quan convé- i d'aquella caiguda d'ulls. Espero que pugui continuar gaudint d'aquests ulls tendres...\nPrimer dia de vacances -res, una setmaneta-, primer dia de despropòsits. És una equació que sempre dóna el mateix resultat: l'anormalitat absoluta i profunda, en estat pur. És una anormalitat consentida -esperonada en algunes ocasions- i que només pot portar a la desmotivació d'aquells que veuen que segueixen el camí de Sísif. És igual, o no, o no ho sé. Potser el camí bo és l'altre? Sembla ser que sí.\nEl cas és que marxo, pujo una vegada més al refugi. No sé si demà o passat. Demà, quan en llevi, ho decidiré. Passar uns dies allà dalt, em proporcionarà la força suficient per treballar les properes setmanes. De moment, moltes coses per fer i molt poques ganes de fer-les. Potser ho deixaré pel setembre o l'octubre, que encara em quedaran vacances. Potser llavors, quan el dia ja és més fresc i els "pixa-pins" ja estaran reclosos en les seves cabòries -no gensmenys- a la gran urbs, serà el moment de fer feina.\nAvui he rebut un correu d'un amic en el que em passava un cartell de l'any 1932. Res de nou, la història és cíclica i es repeteix inexorablement, sense cap concessió a la rectificació i a l'aprenentatge que dóna l'experiència. Sempre els mateixos errors, sempre les mateixes obsessions sense sentit, sabent-ne la resposta que cal esperar i les seves conseqüències. El dia després de la manifestació de rebuig a la Sentència de l'Estatut, vaig dir -amb una premonició fàcil- que passarien els dies i que la gasosa s'esbravaria. Dit i fet. Avui, el PSC a Madrid ja ha anat al seu aire i ha canviat la declaració que havien pactat els partits al Parlament de Catalunya. I què us esperàveu? Potser pensàveu que no cobrarien les seves 30 monedes de plata? No siguem innocents!!!!\nBé, ho deixo aquí. Ara toca descansar. Un descans plàcid, volgut i necessari. Demà (o més tard) més.\nInvocat per L'EXORCISTA a 4:32 4 comentaris:\nMirar fotos antigues és un exercici relaxant i evocador. Moltes vegades ens porten a la memòria -aquesta vegada memòria visual- altres temps, altres llocs i altres emocions. Dies durs, dies intensos, dies feliços.\nFa una estona ha acabat la pel·lícula que estava mirant -Memòries d'Àfrica- i m'he posat a recordar, he volgut recordar. Jo no tenia una granja a l'Àfrica, però tenia una cosa millor: res en cap lloc i tot en qualsevol lloc. Res em retenia en cap lloc, no tenia cap sentiment de pertinença a res. D'altra banda, vivia la vida en qualsevol lloc com si fos el darrer minut que em fos permès respirar. Cada dia era un cremar les naus per si no existís el dia següent.\nRecordo moments genials, únics, irrepetibles. No vol dir que fossin moments plaents. Moltes vegades, els moments més durs són els que més estrenyen les relacions interpersonals, els que inicien at eternam un sentiment de fidelitat indestructible. No sé quants anys han passat des d'aquesta imatge. Bé, sí que ho sé, però no tinc consciència de si s'ha fet llarg o curt el temps transcorregut des d'aquell moment en el que uns companys ens fan ver aquesta foto. Només recordo que hi van haver molts més moments com aquell, amb molta més tensió -això només era un entrenament- i amb la satisfacció (o remordiment) del deure acomplert. Els records són això: felicitat, pensaments, dubtes, afirmacions i vida, molta vida (o no).\nAquest és el post número 499 d'aquest bloc (dels publicats, és clar). El camí ha estat llarg però plaent. Un sospir en la infinitat i varietat de la meva vida...\nInvocat per L'EXORCISTA a 20:58 2 comentaris:\nUn dels majors plaers que experimento els dies de festa és llegir els diaris -en paper o digitals- tranquil·lament. Primer llegeixo els de paper mentre em prenc el cafè. Normalment, els diumenges semblen el gran basar i ens ofereixen la compra -mitjançant aquest mètode de la cartilla i els cupons- d'artefactes que res tenen a veure amb allò que espera el lector del diari: rigor informatiu. Trobo a faltar un diari que no s'alinei amb una o altra postura o tendència política. Em manca un diari neutre, realista, en el que pugui confiar. Suposo que això és impossible des del mateix moment en el que accepten subvencions dels organismes públics.\nUna vegada m'he pres el cafè, aprofito per dutxar-me, afaitar-me i acabar de semblar un ésser humà. Posteriorment, després d'uns quants cafès, uns quants cigarrets i amb la mirada una mica més viva, llegeixo els diaris digitals. Més del mateix: tots recolzen una o altra tendència política. No en tenen prou amb dir el que passa, sense ficar-hi cullerada, sense pensar-se que jo sóc incapaç de tenir una opinió sobre els temes? Tots han de valorar cada notícia, cada apunt informatiu, com si fossin autèntics gurus.\nBé, avui he vist un parell de notícies prou interessants, però n'hi ha una que m'ha fet reflexionar: "En els darrers dos anys, el número de funcionaris s'ha incrementat en 200.000". Fins aquí, podria semblar que les Administracions s'han tornat boges i no saben que estem en crisis. No, no és això. El que passa és que ara s'apressen a "col·locar" els seus acòlits i palmers abans de les eleccions. "Estómacs agraïts" en diuen d'això. Quants d'aquests nous 200.000 funcionaris han aprovat una oposició i són funcionaris de carrera? Quants són funcionaris interins, càrrecs de confiança (ho confonen tot) i altres contractats públics que no passen cap tipus de procés selectiu? Penso que ja és hora que les Administracions Públiques (totes, absolutament totes) comencin a "aprimar-se" i a estalviar en despeses de personal. Crec que és hora d'avaluar cada lloc de treball públic i mirar si és prescindible o si de cada tres en podem deixar dos. Eliminar tots aquests llocs de treball creats per a persones concretes, sense cap tipus d'exigència de procés selectiu o amb processos selectius que tenen unes condicions de presentació fetes a mida, és el que farà estalviar diners a l'Administració.\nD'altra banda, he vist que avui fan dues pel·licules que considero molt interessants: "Memòries d'Àfrica" (Cuatro 17.20 h) i "El que queda del dia" (TV3 00.10 h.). Mai he entès com les cadenes poden oferir-nos pel·lícules lamentables a hores normals i poden oferir-nos autèntiques joies de matinada. Per quin motiu TV3 no pot oferir aquesta pel·lícula a la tarda? Programació de tarda de TV3: 2 pel·lícules ("La vida en joc" i "Una ventafocs moderna") que són dos autèntic bodris.\nUna altra cosa és com "allarguen" les pel·lícules: Cuatro (145 min. de pel·lícula els converteixen en 205 min.) No és una indecència això????? Algú pot seguir el fil d'algun programa amb aquestes pauses??? Dues hores i quart es converteixen en tres hores i quart. Un 41,5% més de durada !!!!! Com es pot ser tant filibuster???? Aquesta cadena -per cert- és filo-socialista. Quina barra!!!!\nBé, vaig a fer un vermut. Encara que sigui per aguantar el cop, encara que sigui per no ressentir-me de tanta anormalitat...\nInvocat per L'EXORCISTA a 12:20 Cap comentari:\nDes de fa dies que estic donant-l'hi voltes. No ho acabo d'entendre i -coses de ser bastant "quadriculat"- quan no entenc una cosa em treu de polleguera. Busco totes les alternatives, totes les variables possibles, totes les opcions, tots els escenaris reals.\nD'altra banda, penso que ja hi ha poques coses de les que m'he de preocupar, de les que he de tenir cura. El final s'apropa i ja no vull tenir altres coses al cap que no sigui el que vull tenir-hi.\nHòstia!!!! M'acaba de caure una pruna sobre la taula! Una mica més enllà i em cau al teclat. Un pam ha faltat!!!.\nBé, com anava dient... Ja fa temps que poques coses m'importen. De fet, tampoc tinc massa temps de preocupar-me de coses intranscendents o supèrflues. Tinc el dia massa atapeït per marejar la perdiu en coses sense importància. Ara estic a punt d'arribar a l'encreuament de camins i he de triar per quin camí continuo caminant. La decisió és difícil i he de valorar totes les variables que se m'ofereixen.\nPenso que és hora de canviar. He de donar un tomb a la meva vida, he de tornar a redefinir què espero i què estic disposat a oferir. Ja n'estic cansat d'oferir sense obtenir resposta.\nSé que aviat hi haurà canvis profunds i traumàtics. Sé que hauré de tornar a posar-me "la roba de lluitar". Sé que tindré l'oportunitat de posar les coses al seu lloc, definitivament. La vida no és altre cosa que una continua paciència. Només espera, una llarga espera. La gran sort és que sempre tens la certesa de que el moment oportú per totes les coses, sempre acaba arribant.\nAra, de fet, és el moment oportú per començar a fer un vermut pre-dinar. Després ja continuaré....\nInvocat per L'EXORCISTA a 20:24 8 comentaris:\nInvocat per L'EXORCISTA a 20:47 2 comentaris:\nInvocat per L'EXORCISTA a 20:21 Cap comentari:\nInvocat per L'EXORCISTA a 4:27 Cap comentari:\nSi feu una recerca al Google d'una imatge "Montilla corriendo", a la segona pàgina us sortirà aquesta imatge. És verídic!!! No he pogut reprimir-me i he caigut en la debilitat de penjar-la en aquest post.\nBé, anem per feina! La manifestació d'ahir:\n1.- Un èxit de gran part del poble de Catalunya.\n2.- Un fracàs de gran part dels polítics.\n3.- No servirà de res. Ho sento, és el que en penso.\nM'explico. Ahir vaig assistir a la manifestació. A les 4.30 h. de la tarda estava a la cantonada entre els carrer de València i el Passeig de Gràcia. Una gentada!!!! Passen els minuts, les hores i això es fa insuportable. Molta calor. Arriba l'hora prevista -les 6 de la tarda- i és impossible moure's. Decideixo anar a fer un glop en un bar proper i m'encanto veient la TV. Lamentable espectacle. La capçalera de la manifestació tapa completament el lema -suposo que era l'objectiu dels que volien la senyera- i veig un senyor -bé, deixem-ho així- amb una gorra que diu "socialistes". L'inefable Iceta fent proselitisme entre la massa que va a reivindicar Catalunya i als que els importa ben poc la tendència política de cadascú. Continuo bevent-me el refresc i veig com el periodista de TV3 fa una repassada als líders polítics i sindicals -sí, aquells que viuen sense pencar gràcies a les subvencions que s'auto-assignen- i, de sobte, identifico al conseller Nadal -el col·lega del senyor Múgica, Defensor del Pueblo, que també ha interposat un recurs contra l'Estatut- cinc metres més enrere de la pancarta amb el lema. En veure que hi ha una càmera de TV, inicia un apropament ràpid cap a la capçalera i comença a practicar aquell esport que li és tan característic: Parlar sense dir res.\nSurto del bar, ja més refrescat i començo a caminar en direcció Gran Via, sembla que la capçalera ja ha començat a caminar i ja és possible moure's. Arribo a Gran Via i anem en direcció Plaça Tetuan. Sembla ser que el poble -una part- ha increpat el Montilla i ha fugit "cames ajudeu-me". Potser el poble ha pensat en la hipocresia que significa portar els teus fills a un col·legi privat, mentre es "defensa" l'ensenyament públic; potser el poble ha recordat els.... -he perdut el compte- càrrecs que té la seva dona; potser li han vist el llautó en el tema de la pancarta, el lema i la senyera; potser ja no es creu el que diu ell i els seus adlàters, han pensat fer unes eleccions in situ -sense esperar al novembre- i cessar-lo com a president de Catalunya.\nEl poble: genial, espectacular, impressionant.... i tots els qualificatius que us passin pel cap. Una actitud cívica, reivindicativa, solidària, no partidista.... repeteixo, impressionant!!! El problema és la efectivitat que tindrà aquesta manifestació. Com acte per a desfogar-se, perfecte. Com a inici d'alguna cosa més... de dubtosa efectivitat. En tot cas, una demostració de voluntats molt important i prou significativa. Ara només resta esperar quina serà l'actitud dels nostres representants.\nPer finalitzar, només vull recordar una cosa: Encara hi ha alguns recursos pendents de resoldre. Alguns recursos han estat interposats per companys de partit d'aquells que ahir es manifestaven -de mala gana i per compromís davant d'unes eleccions molt pròximes- i tots n'hauríem de treure les corresponents conclusions.\nLa meva felicitació a tots aquells que vàrem fer una demostració de civisme, orgull de poble i demostració de voluntats.\nInvocat per L'EXORCISTA a 12:08 2 comentaris:\nInvocat per L'EXORCISTA a 12:23 4 comentaris:\nInvocat per L'EXORCISTA a 18:26 Cap comentari:\nInvocat per L'EXORCISTA a 12:54 Cap comentari:\nEls Arcans Majors del Tarot representen un mapa simbòlic de la Psique. La Torre (o la Casa de Déu) representa les barreres que no permeten accedir directament a l'Inconscient. El nom i el layout en la seva forma actual, és una referència a la història bíblica de la Torre de Babel, en que Déu destrueix una torre construïda per l'home per a arribar a Déu.\nAra que ja he fet una petita aproximació cabalística d'aquesta carta del Tarot, m'agradaria fer esment d'algunes coincidències que potser no podran entendre tots els lectors d'aquest bloc. Faig esment a uns llocs molt concrets que només són familiars per un reduït numero de lectors.\nJa veieu, la torre només sucumbeix davant del llamp, que cau de dalt, i que desfà aquell poder il·lusori i irreal. Us heu fixat en un detall? Totes les torres que van a parells tenen alguna desgràcia. La darrera és la de les torres bessones de New York. Més pròximes, em passen pel cap dos conjunts de dues torres semblants i que també representen el poder. Habitants d'aquestes torres són ignorants -a vegades per la pròpia prepotència- de quan dèbils són les estructures que els suporten, de quan variable és el món i de quants canvis sobtats es poden obrar instantàniament. Continuen en el seu univers fictici i aparentment inviolable. Només un llamp -violent, sobtat i exterminador- pot acabar amb la corrupta cort d'individus dominants que basen la seva força en la debilitat aliena.\nBé, vaig a fer-me una altra tirada de cartes per veure què diuen del futur. Per sort, sempre he pensat que el futur se'l fa un mateix i que ha de lluitar per tal que sigui el que ha de ser...\nInvocat per L'EXORCISTA a 13:17 7 comentaris:\nAra, així i tot, jo vull i em deleixo tots els meus dies\nper anar-me'n a casa i el dia en què torni.\nI si m'esderna un déu enmig de les ones vinoses,\nho sofriré, amb un cor, dins el pit, que els desastres endurà;\ncar n'he passats ja molts, i n'he conegut de fatigues\nper mar i en guerra! Que vagi també aquesta amb aquelles.\nL'Odissea, Cant V, vv. 219-224\nAquesta nit ha fet molta calor, una calor asfixiant. He inaugurat la temporada de "matinades sota la prunera". De fet, la taula i les cadires abatibles de sota la prunera ja s'han convertit en el meu hàbitat natural, talment fos l'erm pantanós on viu l'escurçó. Fins i tot he electrificat la prunera -qualsevol dia quedaré enrampat- amb un endoll amb caixa estanca i amb un llum estanc. Ara ja tinc tots els elements necessaris per tal de passar les nits gaudint de la fresqueta.\nLa nit també és una franja horària en la que els programes de ràdio són prou interessants i "políticament incorrectes". L'altre dia vaig escoltar una teoria prou interessant sobre aquesta expressió. Resulta que és una mala traducció d'una expressió anglesa que traduïda, stricto senso, seria alguna cosa així com "políticament no corregit". La teoria no contempla idees correctes o incorrectes. Totes les idees populars són correctes, però algunes són "corregides" -o modificades al seu gust- pels polítics. D'aquí es després que hi ha idees políticament "corregides" o "no corregides".\nAquests darrers dies he llegit molt -també he pencat molt físicament- i he trobat alguna "perla" en aquells diaris que intenten justificar allò que és injustificable. També algunes opinions polítiques han estat motiu de profundes arcades pròximes al vòmit més biliar. Em centraré en un tema -tractar tot aquest aquelarre d'idees inconnexes, pròximes al coeficient intel·lectual de Floquet de Neu, podria donar per un llibre sencer- i així centraré millor el missatge. En resum: tots plegats són uns impresentables.\nM'explico: Llegeixo que el MH president de la Generalitat -en altres fòrums anomenat l'Al·lòcton, Doña Manolita o el Tio Pepe- no vol anar a una manifestació que no porti la senyera -únicament, sense cap lema- a la capçalera. Algú s'estranya d'aquest fet? I és clar que no vol cap lema -i menys el d'Omnium Cultural-! Potser ja ningú recorda que, quan era ministre d'Indústria, era contrari a incloure el terme "Nació" al preàmbul de l'Estatut? Si vol anar a la manifestació, que ho faci. Si no li agrada el lema, que es quedi a casa. Tot plegat, crec que els que assisteixin a la manifestació no ho faran pensant en la seva presència.\nAquesta manifestació la convoca una entitat privada i crec que és ella qui ha de decidir quin lema s'ha de fer servir. Qui s'hi vulgui adherir, que ho faci. El que no estigui d'acord amb el lema, que es quedi a casa o que munti una altra manifestació. Crec que el problema de tot plegat és aquest constant voler "estar a missa i repicant". El MH -més aviat els seus adlàters, el futur polític del MH em penso que fa temps que està sentenciat- es debat entre quedar malament amb els seus coreligionaris a Madrid o que, d'altra banda, facin palesa -a pocs mesos d'unes eleccions al Parlament de Catalunya- la seva animadversió per posar en evidència els seus companys de grup parlamentari a Madrid. Tampoc pot anar darrera una pancarta amb el terme "Nació", la seva incongruència seria, una vegada més, flagrant.\nJa s'ho faran!!!! Ara que la selecció espanyola ha passat a la final, ja no ens hem de preocupar d'estatuts, de crisis, d'atur i de problemes socials. Els nostres polítics ja tenen el circenses que necessitaven. Ara ja res és important... fins que arribi la gran patacada del setembre. Llavors, potser algú -amb una mica de seny- haurà de fer un pensament...\nMentrestant, haurem de llegir aquestes noticies\nInvocat per L'EXORCISTA a 11:21 Cap comentari:\nPassen el dies i, finalment, tot arriba. Ja està, primera tongada de vacances -breus, això sí- i feinada. Normalment no tinc massa temps de fer coses a casa i tinc altres activitats que em resultem més plaents després d'un dia de treball. Escriure és l'activitat que em resulta més reconfortant -potser per la solitud del propi acte d'escriure- i de les que més satisfaccions em proporcionen.\nAvui al migdia -he plegat una mica abans i he passat pel banc- en arribar a casa, he vist un paquet sobre la taula del meu despatx. "Paquete azul", deia una inscripció. Pes: uns dos quilos. Per quin motiu li diuen "paquete azul" si és del color marró del cartró de sempre? Un misteri que només és explicable des del punt de vista comercial. He intentat identificar el remitent i ... siiiiiiiiiiiiiiiiiii !!!!!!!!!!!!!!!!! La meva editora ha tingut a bé fer-me arribar tres exemplars -com avançament- del recull de relats -breus, micros i hiperbreus- en el què m'han publicat tres textos. Ha costat, valga'm Déu!!!\nNo us diré com es diu el llibre -en aquesta ocasió publico amb el meu nom autèntic-, però us penjaré alguna cosa per tal que veieu per on van les coses. Em fa molta il·lusió aquesta publicació. Fa mig any que vaig tenir les primeres converses per publicar aquests textos i ja tocava que veiessin la llum. Ara ja toca publicar la meva "obra magna": "La barragana del director". De fet, l'original ja ha sofert correccions i crec que ara ja no tardarà gaire a publicar-se. Ja tinc en la recàmera "Revenja", continuació, inefable i divertida -malgrat una acidesa corrosiva-, de "La barragana del director".\nAvui, us recomano un "aquelarre" que esdevindrà a les 10 de la nit a Intereconomia TV "El gato al agua" convida a diverses persones -entre elles a Federico Jiménez Losantos- per tal que donin la seva opinió sobre una multa que els han imposat. Pot ser tot un exercici de catarsi col·lectiva.\nBé, ho deixo. He de sopar, rellegir -els textos són com fills teus- el relats i veure com han quedat finalment i connectar-me a l'aquelarre que us deia.\nInvocat per L'EXORCISTA a 21:00 3 comentaris:


Símbols de les etiquetes del vestuari laboral - Companyia d'Uniformes\nA Companyia d’Uniformes t’ensenyarem que significa cada símbol.\nEl símbol del rentat pot referir-se a màquina o manual. Les xifres escrites a l’interior de la cubeta indiquen la temperatura màxima.\nLa línia de sota del cubell indica que l’agitació mecànica ha de ser reduïda.\nEl triangle significa el blanqueig amb lleixiu. No s’indiquen graduacions, només si l’article pot ser tractat o no amb lleixiu.\nEl símbol de la planxa significa que la peça permet l’ús de la planxa. Els punts situats en el seu interior indiquen la temperatura màxima de planxa. Aquests punts apareixen també en la majoria de planxes actuals.\nMentre la rodona indica com s’ha d’eixugar la peça de roba.


El Tren dels Llacs es posa en marxa a partir del 14 d'abril - FÒRUM.ad\nEl Tren dels Llacs es posa en marxa a partir del 14 d’abril\nOn: 01/04/18 6:33\nEl Tren dels Llacs de Ferrocarrils de la Generalitat (FGC) tornarà a circular a partir del dissabte, 14 d’abril. El tren històric que uneix Lleida i la Pobla de Segur es posa en marxa fins al mes de novembre, amb una ocupació prevista del 98% i amb l’objectiu d’assolir els 7.588 viatgers de la darrera temporada. El secretari d’Infraestructures i Mobilitat, Ricard Font, ha exposat aquestes dades durant la comissió de seguiment del servei de transport de passatgers Lleida – La Pobla – Esterri d’Àneu.\nEl secretari d’Infraestructures i Mobilitat ha presentat avui en el si de la Comissió de seguiment del servei de transports de passatgers Lleida – La Pobla – Esterri d’Àneu l’estudi de viabilitat i traçat que ha elaborat el Departament de Territori i Sostenibilitat per a crear la via cicloturística Lleida-la Pobla, Ruta dels Llacs, en el corredor del ferrocarril entre Lleida i la Pobla i amb connexions amb la línia d’FGC. Aquesta ruta s’emmarca en la xarxa de vies cicloturístiques que està desplegant el Departament de Territori i Sostenibilitat per potenciar el cicloturisme, activitat que combina pràctica esportiva i turisme i que té un important potencial econòmic.\nPrevious Post: Pugen les temperatures. Potser arriba la primavera…\nNext Post: La majoria d’usuaris vol fotografies excel·lents amb els seus mòbils


Zeugma (I) | La Catifa Voladora\n← El misteri de les figuretes\nZeugma (II) →\nPublicat el 26/12/2021 per Violant Martí\nLa Zeugma Pleonasme és comptable. De tota la vida els números han estat la seva passió. Va néixer en un dia i una hora precisa. Va començar a comptar abans que a parlar. Un àbac tronat del besavi va ser la joguina preferida. Al parvulari, va descobrir-hi la teoria de conjunts. Aquells cercles amb dibuixos dins la fascinaven: així va aprendre a sumar i restar. Després s’empassà les taules de multiplicar. “És màgic!”, pensava. Va memoritzar-ne fins la taula del vint. A la pubertat, va creure que l’àlgebra era un joc de caràcters per tenir-los entretinguts. Fins que la mestra va comentar que el mot provenia de l’àrab i que els seus orígens es troben a l’antiga Babilònia. Un petit desengany que va saber reconduir gràcies a la combinatòria i la probabilitat. A l’institut va triar ciències pures. A la universitat, va llicenciar-se en exactes. Ara treballa al departament de comptabilitat de la multinacional Palíndrom S.A.\nEn canvi, les lletres han sigut un calvari. Va trigar a parlar, a llegir, a escriure. Assignatures com llengües i literatura, eren per ella una tortura. Però gràcies a l’habilitat pels nombres, bescanviava amb els companys resultats d’exercicis matemàtics per redaccions de cap de setmana, comentaris de text, arbres semàntics i sinopsis de llibres.\nDe sempre, ha pensat que “Vocals i consonants són indisciplinades, manipuladores, confuses, infidels i deslleials. Se’n van amb el primer que passa, es barregen i es combinen entre elles sense tenir cap ordre. Una Sodoma i Gomorra que les xifres no professen.\n“Començant pel fet que poden ser majúscules o minúscules, això ja els confereix un caràcter adúlter i acabant per un detall que no suporto quan llegeixo: les cursives. Aquest tipus de grafia raquítica i ridícula, que vincla cap la dreta, amb desequilibri constant, difícil de llegir que s’usa per…, per què nassos la posen enmig d’un text si només serveix per fer-se veure? Si únicament estigués marcada una paraula, encara. Però quan el que està en cursiva és un paràgraf, o més, ningú se n’ha adonat que costa molt de llegir? Que has de forçar la vista, torçar el cap i empetitir els ulls? Que quan aixeques la mirada veus el món escanyolit i guerxo? A part, el mateix nom “cursives”, les delata. Són cursis! I el significat de cursiu?.\n”cursiu -iva adj. [LC] [RE] Ràpid i sovint superficial.\n“Resumint, com els pets: no serveixen per res. Si us plau, algú podria convocar una manifestació, o un partit polític, en contra seva i abolir-les?\n“Un altre fet execrable: les excepcions. Per què quan hi ha una norma, existeix un fet sobrenatural que fa que no s’apliqui? Imaginem-nos el mateix concepte però amb les xifres. Si en qualsevol operació matemàtica les empréssim, seria el caos! Per exemple a la taula del 7 que diguéssim 7 per 7, 49, excepte el 9: el resultat seria 4? O després d’un nombre, hi hagués un salt numèric per una maleïda excepció. O si en un resultat senar, s’hagués de convertir en parell, o multiplicar-ho per 1000, en un cas en concret. Oi que seria impensable? On es poden denunciar les desafortunades excepcions i (després d’un judici, òbviament), empresonar-les i se’ls puguin aplicar la pena de mort?”\nEn canvi, aquell rigor dels números mai l’ha decebut. “No són ni majúsculs ni minúsculs, sense excepcions i ni molt menys cursius”. Les xifres no l’han abandonat com el darrer nòvio que ha tingut, que d’un dia per altre la va plantar per una veïna que ella mateixa li havia fet classe d’aritmètica! “Ja ho tenen això els nombres de ser honestos, previsors, perseverants, meticulosos i fins i tot fidels”. Per aquest motiu tota la vida n’ha estat envoltada, mai l’han fallat.\nPerò ara que té a prop la crisi dels quaranta, està interioritzant una mutació. Ella no ho vol admetre i gairebé de forma imperceptible, (potser per una sobre-saturació d’ordre numèric?) i d’una manera inexorable, comença a sentir una lleu curiositat per l’enemic: les lletres. Concretament per un grup de grafies que s’uneixen en paraules dins d’una composició impresa cada diumenge.\nTot va començar un dia al dentista, a la sala d’espera. El mòbil es quedà sense bateria, i no va tenir més remei que agafar una revista de la pila. Era el suplement endarrerit del diari La Síntesi de diumenge. Allí hi va llegir un relat del famós autor Epítet Diacrític. El va trobar enginyós.\nEl següent diumenge, com aquell qui no vol la cosa, va comprar La Síntesi. I a partir d’aquell dia, la Zeugma espera el dia del Senyor per aixecar-se ben d’hora, anar al quiosc i llegir en la publicació, l’article. Aquest escriptor, de gran nom i renom, deixa cada festiu l’excepcional petja en una columna rectangular a la pàgina 12 que la Zeugma llegeix i rellegeix mentre assaboreix el calòric esmorzar, la sobretaula del dinar, el dolç berenar, el frugal sopar i acaba reposant damunt la tauleta de nit abans de tancar el llum. Durant la setmana se l’emporta dins la bossa, al costat de la calculadora científica i el raspall de dents, per fer-li un cop d’ull en qualsevol moment.\nLa Zeugma està convençuda que és l’autor de la seva vida i per Sant Jordi s’obsequiarà amb el primer llibre que va escriure. De fet, ella no ho vol admetre, però s’hi ha obsessionat una mica. Ha començat per esbrinar-ne el seu rastre. Investiga a internet quines obres ha publicat, quins premis ha guanyat, quines crítiques l’han mossegat, quines classes d’escriptura literària imparteix. A les xarxes socials llegeix tots els seus comentaris, ressenyes, tuits, informes, respostes, esmenes i notes. Fins i tot, no ho pot evitar, ha conegut alguna xafarderia a la premsa rosa. Com aquell escàndol en què el guardonat columnista Epítet Diacrític s’ha vist involucrat. La reputada ex-agent literària (i ara també ex-esposa) va abandonar-lo per un autor novell amb un gran i endurit poder de seducció, manllevant-li un manuscrit. Hi va haver un judici, sort que un veí tafaner va testificar a favor de l’articulista. L’home del sobreàtic va explicar que aquell estiu havia fet moltíssima calor i regava les plantes sovint. Des de dalt veia el Diacrític, de l’àtic, com es passava un munt d’hores teclejant l’ordinador a la terrassa amb els auriculars posats. Mentrestant la futura ex-dona només feia que banyar-se, prendre el sol (per cert, molt lleugera de roba) i mantenint amb el mòbil eternes converses pujadetes de to que el veí seguia fil per randa. L’home amb la mànega tibada a la mà s’escandalitzava i deia: “Que malament està el mon!”\nA principi d’abril, el suplement La Síntesi fa la següent convocatòria relacionada amb Sant Jordi:\nConcurs literari de mig relat. L’escriptor Epítet Diacrític escriurà el principi d’un conte i els participants l’hauran concloure.\nDates. La recepció dels contes finalitzarà el dia 18 d’abril.\nVeredicte: el dia 23 d’abril, Sant Jordi.\nNarració premiada: la que surti impresa a la publicació especial de Sant Jordi.\nPremi. Un menú degustació per dues persones al restaurant L’Anàfora (êêê Michelin).\nJurat. El membre principal del tribunal serà el propi Epítet Diacrític i 4 treballadors de La Síntesi. L’empleat més jove, el més vell, el més antic i el més novell.\nNombre de paraules: màxim és dues-centes cinquanta, 250.\n“Dues-centes cinquanta? 250?”, pensa la Zeugma. “Deuen ser moltes o poques? Ja en són de complicades les lletres que per cal·ligrafiar un nombre han de gastar 20 caràcters però teclejat en números només en són 3 ”.\nLa il·lusió que ell la pugui llegir, en cas que s’hi presentés, i l’avaluï encoberta per l’anonimat, fa que pugui considerar que pot permetre’s el luxe d’intentar construir una narració.\nPer primer cop en molt temps, no dorm bé deliberant què fer. Ella, que tota la vida ha estat de símbols numèrics! “Escriure o no escriure, heus aquí la raó. O era qüestió? Maleïts sinònims!”.\nEn arribar el diumenge, surt imprès el mig conte del Diacrític i ella s’enamora d’aquella retòrica inacabada. Comença un llarg tràngol per convèncer-se que la gent pot canviar, que no passa res per fer el salt (momentàniament) a les xifres, que no els serà infidel del tot. Que no cal ser sempre homo-numèrica tota la vida, i un pot evolucionar a hetero-literal.\nAquets soliloquis psicològics d’autocompassió li ofeguen la poca imaginació que té i la deixen ben seca d’idees. Ella bé s’asseu davant l’ordinador, amb un full de word buit, trepitja el teclat sense obtenir-ne res. Transcorregut un temps prudencial, una o dues hores llargues, prem la icona x i tanca el document sense desar canvis. Cap entrada. Ara ja sap què és la síndrome del full en blanc de l’escriptor, tot i que ella no ho és. Trist oi? És com un coitus interruptus sense coitus. Al llarg de la vida, l’única literatura que ha redactar, a part de la llista de la compra, han sigut les diferents contrasenyes que guarda escrupolosament en un paper amagat al calaix de la tauleta de nit, cap per avall. Al damunt, al costat del llum, dorm el fidel retall del diari amb la part del text que rellegeix diversos cops al dia i que s’endú sempre amb ella. Però res la il·lumina, està desesperada, els dies van relliscant i no se li acut cap idea.\nUn matí a la feina, l’envien al departament d’Hisenda a fer unes gestions trimestrals tedioses. Ha coincidit que al centre de la capital hi ha una vaga d’un sector que es queixa amb raó. El col·lapse de vehicles de la ciutat és caòtic. El responsable de la Zeugma li demana que vagi passejant a la delegació i quan acabi es prengui el dia lliure. Caminant per la ciutat saturada de cotxes i clàxons, amb el ritme de les passes, va gestant una idea. No pot evitar que, en cada gambada feta, aquest pensament creixi, es confirmi, se sedimenti. Quan arriba a l’organisme oficial, només vol seure a la sala d’espera per agafar el bolígraf i traçar quatre línies. Però avui, malgrat el caos circulatori infernal, a l’oficina no hi ha ningú esperant i passa directament al taulell per gestionar la documentació. Així que acaba el tràmit s’acomoda, per fi, a les cadires desertes i allí comença a buidar el pap. “Quin lloc més curiós la musa m’ha bufat la inspiració!” De moment només ha escrit el títol i el vigilant l’avisa. “Com diu? Hora de plegar? Avui acaben abans degut a la vaga. Però si no tenen relació amb el sector. I com que ningú ve a fer tràmits, tanquen. No estan acostumats!”.\nNo l’han deixat treballar. Marxa empipada cap a casa xino-xano. De camí perfecciona un munt de detalls més. Així que arriba, amb els peus desfets, obre l’ordinador i vomita, gairebé de memòria, la continuació del relat del prestigiós Epítet.\nLa Zeugma es desperta de nit sobresaltada. Ha somiat que el termini ha vençut. Agafa el retall del diari i es llegeix la convocatòria de nou. “Buf! Quin esglai! Només ha estat un malson”. Però observa una cosa que ara li ve de nou “250 paraules. 250 paraules…, paraules?” Obre l’ordinador i amb terror veu que s’havia malfixat. El comptador que ella mirava era erroni. Estava calculant caràcters no mots! “Em passa per llegir en diagonal! Això els nombres no ho fan!”\nAquella matinada queda adormida damunt de l’ordinador intentant refer el text per reconduir el relat. Però s’adorm damunt del teclat prement la tecla … amb el nas, cosa que fa que vagi escrivint pàgines i pàgines de punts un darrera l’altre com formigues.\nPer fi, l’últim minut del darrer dia del tancament de la convocatòria, envia per correu electrònic el seu mig conte. Reconeix que no acaba de ser molt bo, com la primera part de l’estimat Epítet. Ara que han compartit afició reconeix que no és feina fàcil. L’admira i fins i tot el comença a trobar molt guapo! Està complaguda però exhausta. Feina feta. Ha presentat la primera obra en un concurs literari, ella l’enamorada dels números! “Ai si l’avi de l’àbac em veiés…”, pensa. Repeteix aquesta frase en veu alta i diu: “Sembla un embarbussament!”