AFCA Fotografia Canals: d’octubre 2011\nReportatge: Eixida Fotogràfica Romería El Palmar (4 d'agost 2011)\nAra que les primeres pluges de la tardor han començat a visitar-nos, des d'AFCA volem recordar la darrera eixida fotogràfica que varem fer l'agost passat a la Romeria d'El Palmar. Per motius tècnics no es va poder penjar al bloc l'habitual reportatje al seu dia, i el seu dia ha arribat. Amb fotos i video de la eixida.\nLa calorosa vesprada del 4 d'agost passat, un grup de socis d'AFCA i simpatitzants ens varem embarcar (mai millor dit) en una altra de les aventures fotogràfiques que de tant en tant fem. I aquest any tambe comença a ser tradicional per a AFCA acudir, ja que l'any passat estaguerem alli també.\nEl Palmar, es una xicoteta localitat situada en plena Albufera de Valencia, on el dia 4 d'agost de cada any es celebra la tradicional romeria en barca del Cristo de la Salut. Aquesta tradicíó es relativament moderna (ens diuen que aproximadament des dels anys 70).\nLa romeria consisteix en que un poc abans de la posta de Sol centenars de barques acompanyen la imatge del Cristo de la Salut al llarg d'un viatge per l'albufera (segons la prensa, enguany han participat prop de 400 embarcacions).\nEl viatge ha de conduïr al " lluent " (és així com els veïns anomenen la zona central del llac) i una vegada allí, el Cristo presideix l'acte de la benedicció de les aigües, que assegurará una bona pesca i collita durant tot l'any.\nNosaltres, com a bons aficionats a la fotografia i a les festes i tradicions populars, no dubtarem en apretar-nos en una de les barques, desenfundar les máquines.. i disparar a tot el que es menejara.\nTambé varem tindre temps per al 'piscolabis' i entre foto i foto, menjarem pastetes i un gotet de mistela per a desempalagar la gola.\nVideo reportatge de la eixida fotogràfica a El Palmar.\nUn bon dia per a recordar, i també per a repetir....l'any que ve?\nPublicat per AFCA a 8:05 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nLliga Fotogràfica AFCA - 2011 - 5a Convocatoria "Tecnología"\nComencen a aclarir-se els llocs capdavanters a la Lliga, pero.. no hi ha res decidit fins la última convocatòria.\nClassificacions i possibles combinacions al final de la noticia.\nEl darrer dissabte 15 d'octubre a l'Aula Natura va tindre lloc el veredicte de la 5ª convocatòria.\nFotografies participants: 23\n1er Classificat - "El pas del temps" de Cristina Sanfelix\n2on Classificat - "Arxiu de records" de Victor Lostao\n3er Classificat - "Química" de Josep Martinez\nAmb el seu segon primer lloc a la lliga, Cristina Sanfelix pren avantatge i arriba als 6 punts que la coloquen líder, pero com formarà part del jurat a l'última convocatòria, no podrà puntuar més i estarà a l'espera dels punts que puguen aconseguir la resta de participants.\nPer tant, junt a Cristina Sanfèlix, tan sols Mariví Sanfèlix, David Fayos i Andres Carull poden guanyar aquesta lliga.\nCal destacar a Victor Lostao que amb 5 punts ( ...més 5 punts de finalista! ) està segon pero tampoc puntuarà a la propera convocatoria per la condició de jurat i no podrà sumar més punts, per tant tampoc te assegurat cap premi final.\nJorge Berenguer podría inclus arribar a quedar en segon lloc i Enrique Calabuig podría abastir la tercera plaça.\nAquestos 7 magnífics fotògrafs d'AFCA son els candidats als 3 premis finals de la lliga, la resta ja han quedat descartats, però els queda la última convocatòria per a conseguir una puntuació que els permeta deixar 'el pabelló ben alt'.\nLa pròxima convocatòria: Dissabte 10 de desembre i el Tema "Macro".\nFESTIFOTO 2011. LA FESTA DE LA FOTOGRAFIA... A CANALS.\nDescarrega ací el fullet complet en PDF amb tota l'informació\nDescarrega ací el cartell a tot color en PDF amb informació adicional.\nDescarrega aci el PDF amb la informació del TALLER D'EDICIO I RETOC DIGITAL AVANÇAT de Santos Moreno\nEtiquetes de comentaris: Cursos, Exposicions, Notícies\nPublicat per AFCA a 12:34 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEl passat dissabte 10 de setembre va tindre lloc el veredicte del XXIX Concurs de Fotografía Fira Setembre 2011 de Canals, a l'edifici 'Ca Don José' de la localitat.\nEl jurat va estar format per Salvador Vitoria Vidal, Pere Huerta Gonzalez i Fermin Garcia Pons. A l'acte va estar present també, el regidor de festes, Francisco López Trigueros (President D'Honor).\nImatge dels membres del jurat i el Regidor durant el veredicte.\n1er Premi. RAMON VALLES JUAN per l’obra ”Entreteniment”.\n2on Premi ANDRES CARULL BLASCO per l’obra “Espectador”.\n3er Premi AMADOR PORCEL ESPINOSA per l’obra “El pí de Sta. Creu”\n1er Accèsit JOSE VTE. MICO RODA per l’obra “Formes Geomètriques”\n2on Accèsit JOSE MIGUEL CASTELLO MOLLA per l’obra “Horitzó”.\n1er Premi JOSEP PASTOR CARBONELL per l’obra “S/T”.\n2on Premi. DAVID FAYOS PRATS per l’obra ”Reflexos”.\n3er Premi RAMON VALLES JUAN per l’obra “Pujà al pí”.\n1er Accèsit JOSE MIGUEL CASTELLO MOLLA per l’obra “Pedres del parc”\n2on Accèsit. JOSEP VAYA HERRERO per l’obra “Pujà al pí”.\nL'entrega de premis es va realitzar, dins dels actes de la Fira Setembre 2011 de Canals, durant la inauguració de l'exposició en la Sala d'Actes del Antic Edifici de Correus de el dia 15 de setembre del 2011,\nPublicat per Jose M. Castelló a 7:29 p. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge


'Això és plaer', primera tria de Jordi Puntí, editor convidat d'Univers\nBarcelona. Divendres, 5 de juny de 2020. 10:58\nActualitzat Divendres, 5 de juny de 2020. 18:31\nL'escriptor Jordi Puntí ha estat el primer editor convidat que el segell de Grup Enciclopèdia Univers ha triat dins la seva iniciativa per obrir-se a “noves sensibilitats”, segons s'indica des de l'editorial. A l'autor de Manlleu se li ha encarregat que entre aquest any i el vinent triï vuit títols que el segell editarà. El primer que ha escollit ha estat Això és plaer, de Mary Gaitskill, un text “subtil i punyent” d'una veu literària compromesa amb l’art d'avantguarda, el feminisme crític i l’exploració dels límits de la sexualitat, explica la mateixa font.\nMary Gaitskill és “una de les veus més destacades d’aquesta literatura que creix des de la llavor experimental de la generació beat, i que de bon principi troba un terreny adobat en la disbauxa moral i econòmica de la societat americana als anys vuitanta del segle XX”, escriu Puntí al pròleg.\nUnivers defineix Això és plaer com una obra mestra “pertorbadora” que s’aproxima a les complexitats de l’assetjament sexual, la responsabilitat moral que implica i els límits de la lleialtat. L'obra ha estat traduïda al català per Mar Vidal.\nLes editorials treuen la pols als llibres de fons\nNeix el Premi Paco Camarasa, el nou guardó de novel·la negra


Com serà la Lluna una data determinada? – Edunomia\nL’altre dia escrivia com determinar mentalment la data de Pasqua de qualsevol any, que demana saber quan és la Lluna Plena immediatament posterior al 21 de març. Al mateix web que s’esmentava un senzill mètode per trobar la Pasqua, s’hi presenta també la determinació de la fase de la Lluna per a una data qualsevol.\nAbans de res, cal donar un codi al dia, al mes i a l’any. Per al dia, és senzillament el seu valor numèric. Per al més, també és la posició dins de l’any (1-12) excepte per a gener (3) i febrer (4).\nEl millor és sumar els codis de dia i mes, i sumar-hi 30, per estalviar-se quantitats negatives més endavant.\nPer al codi del Segle, si és el XXI, se n’hi resta 8. Si és el segle XX, se n’hi resta 4.\nEl codi de l’any no és pas tant fàcil. Primer es troba la resta per 19, és a dir, mod(any,19) (on any només té 2 xifres). Llavors, si és més gran de 9, se li’n resten 19. El signe es guarda, i s’agafa el valor absolut. Llavors es multiplica per 11, i es pren el mòdul 30. Si el signe era negatiu, es canvia de signe el resultat.\nEs sumen els 4 codis de dia, de mes, de segle i d’any… s’agfa mòdul 30… i en resulta una data que és la fase de la lluna, des de lluna nova fins a plena i tornant a nova.\nAlgoritme amb pseudocodi:\ncodi.dia = número del dia.\ncodi.mes = ordre del mes dins de l’any, excepte per a gener (3) i febrer (4)\ncodi.segle = -4 (S XX) o -8 (S XXI).\nSumar-hi 30: codi.temp=codi.dia + codi.mes + codi.segle + 30\ncodi.any = mod(xy,19)\nSi(codi.any :> 9) codi.any<-codi.any-19\ns = signe (codi.any) (1 o -1)\ncodi.any.abs = abs(codi.any)\ncodi.any.def = s * mod(codi.any.abs *11, 30)\nsuma = (codi.temp + codi.any.def,30)\nsi (suma=0,1 o suma=29) és lluna nova\nsi (suma=14,15,16) és lluna plena\nsi (suma=7-8) és quart creixent\nsi (suma=22-23) és quart menguant\nsi una altra suma, cal referir-se de forma relativa a les fases de la lluna, en futur o en passat\nExemple: avui 27 de desembre de 2016\nCodi del dia: 27\nCodi del mes: 12\nCodi del segle: -8\ncodi.temp= 31 (podem fer servir també 31+30)=61\ncodi.any=mod(16,19)=16 i després -3 per haver-hi restat 19 en ser més gran de 9\ncodi.any.abs = 3\ncodi.any.def = -1 * mod (3 *11, 30) = -3\nsuma = 61 -3 = 58 o sigui 28 en ser mod(58,30)\nLlavors, gairebé és lluna nova: falten 2 dies. El càlcul és això el que dóna, i quadra amb el fet que la lluna nova és a primera hora del matí del 29/12/2016. Aquest mètode no és totalment exacte, però proporciona una estimació molt bona.\nEs pot comprovar a http://www.wolframalpha.com/input/?i=27+december+2016\nNota: per a l’any 2017, el codi és zero, i els càlculs són molt i molt senzills. Només cal sumar el codi del mes i el dia del més. Se’n resten 30 si el resultant és superior a aquesta quantitat, i ja està – el número que surt és l’edat de la lluna respecte de la lluna nova.\nCiència, Matemàgia weekdayrings permalink


2012 1015 Els paradigmes superats - Gironès per la independència\n2012 1015 Els paradigmes superats\nEls paradigmes superats\n| Actualitzada el 15/10/2012 00:00\nWert parla d'espanyolitzar i la grada rugeix entusiasmada. JUANJO MARTÍN / EFE\nEspanyolitzar versus catalanitzar , vet-ho aquí el combat conceptual més popular dels últims dies. Wert parla d'espanyolitzar i la grada rugeix entusiasmada. Espanyolitzar com a equivalent a rescat de captius, d'esgarriats en la falsa ruta, amb la llengua com a companya de l'imperi. No oblidem que parla un ministre d'Educació contrari a un sistema d'ensenyament que, després de trenta anys d'aplicació, continua educant tots els alumnes perquè siguin ciutadans bilingües. I que ho ha aconseguit amb cívica eficàcia, tenint en compte la complexa diversitat de procedències de les famílies catalanes. En el marc mental del ministre, ni tan sols val allò que ser catalans seria una manera de ser espanyols. Wert considera espanyolitzar com a sinònim de castellanitzar i de reduir la idea de Catalunya a comunitat autònoma que deu la seva existència a una Constitució nascuda fa 34 anys.\nA Catalunya s'ha fet servir més normalització que catalanització . La diferència parla per ella mateixa: aquí, la recuperació de la democràcia a Espanya va ser el punt de partida per a la recuperació de la normalitat lingüística i cultural confiscades a punta de baioneta. I és interessant notar també que catalanitzar ha estat el nom de l'oferta que el catalanisme polític ha fet per a la construcció d'una Espanya habitable. Catalanitzar com a sinònim de fer la revolució industrial, d'incorporar-se a la modernitat cultural, del canvi de règim polític que permetés l'ingrés a la Unió Europea. Les cançons dels cantautors catalans com a salvavides d'espanyols oprimits per la dictadura.\nEls Wert de tota mena redueixen catalanitzar a la categoria de rentat de cervell. Un rentat especialment perpetrat per una sola cadena de televisió pública que, seguint la caricatura, deu ser tan poderosa que derrota amb un sol clic del comandament la legió de cadenes espanyoles castellanoparlants que l'envolten i que ningú no mira.\nL' espanyolització del ministre Wert és l'exemple de resposta clàssica que Espanya no ha de negociar res amb Catalunya perquè no hi ha res a parlar d'igual a igual. Paradigma que la majoria de catalans han superat, perquè en absència de diàleg amb l'Estat volen parlar amb les urnes.\nLa del govern espanyol és una resposta immobilista, que queda en evidència fins i tot davant d'aquelles opinions amigues, com la de José Manuel Lara, que considera que la independència seria un "mal irreparable" però que demana diàleg i admet que el "80 o el 90 per cent" dels catalans no se senten bé en el marc econòmic d'Espanya.\nI si Madrid comptava que l'Església catòlica parlaria amb una sola veu nacional, com correspon al vell paradigma, des d'ahir sap que l'episcopat català farà costat al seu poble, com correspon a una Església que es diu universal.\nSi la independència -o, almenys, el referèndum- està il·lusionant les classes mitjanes del país és pel que té d'esperança per superar la crisi econòmica i per la càrrega de respecte que significa per a la dignitat col·lectiva, però sobretot pel que té de paradigma nou davant de categories velles, molt velles.


Tots els matins del món - Pàgina 6\nCuriositats de la trompa marina\nLa trompa o trompeta marina és un instrument curiós per diversos motius i amb un nom desconcertant. Per començar, la paraula trompa (o trompeta) ens porta a pensar en un instrument de vent, bufat amb la boca. Doncs resulta que és un instrument de corda, una de sola, i que es toca amb arquet. I encara hi ha més coses!\nExpressions amb "cantar"\nEl verb "cantar" forma part de moltes frases fetes. Aquí en trobareu unes quantes.\nBravo per la música!\nPer mostrar entusiasme per una cantant, li hem de dir "bravo" o "brava"?\nHi ha ossos, com el de la música, que no són ossos però són graciosos.\nL'origen del faristol\nUn faristol i un cadiral tenen un origen comú.\nDiuen que l'emperador romà Neró era molt aficionat a la música, i que quan cantava o tocava la lira, per assegurar-se una bona resposta del públic, convocava 5.000 soldats al concert perquè li fessin de claca.\nTrompes, trompetes i patacades\nLes persones que han pogut sentir en directe el crit d'un elefant enfadat diuen que és espaordidor. Pensem que una trompa d'elefant fa uns dos metres de llarg i pesa més de 100 quilos. No és estrany que quan l'animal bramula se'l pugui sentir a 3 km de distància.\nGermanismes musicals núm. 2 ("lied")\nEn alemany la paraula "lied" vol dir 'cançó', però en català l'hem adoptada amb un significat més precís, i designa la 'cançó culta, generalment en llengua alemanya i acompanyada amb piano'. Ho pronunciem com en alemany, [lít]. El dubte lingüístic pot ser: fem el plural com en català, o com en alemany?


David Alaba també torna lesionat dels compromisos amb la seva selecció - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nDavid Alaba, en una imatge recent amb el Reial Madrid (Reuters)\nDavid Alaba també torna lesionat dels compromisos amb la seva selecció\nAl Madrid se li acumulen els problemes a la zona defensiva, ja que l'altre central titular, Eder Militao, també està lesionat\n14/10/2021 - 12.10 Actualitzat 14/10/2021 - 13.10\nLa pausa per a partits de seleccions comporta males notícies per al Reial Madrid. L'endemà de saber-se que Eder Militao es perd el Brasil-Uruguai per lesió, ara se sap que l'altre central titular del Reial Madrid, David Alaba, també ha sortit lesionat dels seus compromisos amb la selecció austríaca.\nAlaba té un cop fort al genoll i, a falta de proves mèdiques exhaustives, és seriós dubte per al pròxim compromís de l'equip blanc, el partit de Champions al camp del Xakhtar Donetsk, dimarts. En canvi, es preveu que ja pot estar recuperat per al clàssic del 24 d'octubre.\nCarlo Ancelotti té un veritable problema a la defensa, ja que les lesions de Militao i Alaba se sumen a la del lateral dret titular, Dani Carvajal. Els esquerrans Benjamin Mendy i Marcelo ja estan a disposició del tècnic italià però tots dos estan sense rodatge.


450 juristes mostren el seu suport a la dació en pagament | betevé\nRedacció | dijous, 18 d'abril del 2013, a les 12.41\nUn grup de juristes han decidit posicionar-se sobre la Llei hipotecària amb una acció a través d’Internet que té com a objectiu recollir el suport de diversos àmbits de la justícia, ja siguin jutges o advocats, per defensar el dret a l’habitatge i els drets humans. El col·lectiu s’ha autoanomenat Juristes per la ILP i es mostra preocupat per la situació que han creat les execucions hipotecàries i la normativa que les permet.\nEl web s’ha creat de manera expressa per mostrar suport a la iniciativa legislativa popular sobre la dació en pagament impulsada per la Plataforma d’Afectats a la Hipoteca, i s’hi recull un manifest i els noms i càrrecs dels juristes que s’hi ha adherit. Entre ells hi ha l’exfiscal en cap de Catalunya, José Maria Mena, advocats especialitzats en dret laboral, habitatge i drets humans, funcionaris de justícia, judicatura, notariat, procuradors, registradors de la propietat i diversos magistrats de tot l’Estat espanyol, entre d’altres.\nEn la declaració, els signants denuncien “l’augment dels desnonaments i el sobreendeutament […] com un dels aspectes més dramàtics de la realitat actual” i recorden que, segons dades del Consell General del Poder Judicial s’han produït més de 400.000 execucions hipotecàries des de l’inici de la crisi. Tot plegat, afirmen, “es tradueix en una conculcació reiterada del principi de dignitat de la persona i dels drets que li son inherents”.\nLes respostes normatives, diuen, “han estat insuficients” i “tampoc les mesures pal·liatives adoptades no han ofert una solució adequada”. És per això que consideren que la ILP, avalada per un milió i mig de signatures, pot ser un instrument útil per “garantir una segona oportunitat a les persones afectades”. Els juristes defensen les propostes recollides per la iniciativa legislativa popular que la PAH ha decidit retirar, perquè consideren que “s’adeqüen a les exigències derivades del principi de l’estat social i democràtic de dret i als estàndards consagrats en el Pacte Internacional de Drets Econòmics, Socials i Culturals, així com en els drets humans”.\n— crisi econòmica — Plataforma d'Afectats per la Hipoteca (PAH)


València vestida de llarga | Sense Límits Aventura\nHome » NOTICIES TRIATLO » València vestida de llarga\nValència vestida de llarga\nEscrit Per Rafa Mora en Jun 8, 2017\nEl València 113 es presenta com el gran atractiu del cap de setmana de triatló amb vora 900 participants\nProves també a Nules i un Duatló Cross a Benagéber\nÉs el moment de pensar en gran, de sentir l’emoció de la llarga distància. Les passades setmanes ho han viscut localitats de la Comunitat Valenciana, i ara arriba a la capital el sabor del triatló clàssic, el llarg, el que obliga a gestionar.\nÉs la llarga distància la mare de tot, on va començar això del triatló. València acull la seua prova 113 i l’Olímpic. Cita ineludible per al triatleta més veterà i més valent. El que sap al joc que juga. La prova, el diumenge.\nTriatletes de tota Espanya\nEnguany aquest triatló és Copa d’Espanya de MD i No Drafting Series. L’altaveu és interessant, i per això entre els inscrits es troben clubs de tota Espanya.\nN’hi ha de Granada, d’Alcázar, de Jumilla, d’Hellín, estarà també el Real Canoe, equips de Catalunya com Rubí o Terrassa… el ventall és ampli.\nPer part valenciana, les opcions són les que aporten, una vegada més, tant Emilio Aguayo (Montcada) com Cristina Roselló (Laboratorios SYS).\nCom que hi ha molts participants i la distància és molt llarga, s’haurà de matinar. Tant, que a les 7.15h serà la crida per les diferents eixides.\nA les 7.30h començarà la competició i ho farà amb els elits masculins. A partir d’ells, la resta de categories. Els últims en eixir seran els triatletes de la distància olímpica.\n615 participants al 113\nLa prova reina és la llarga, la del València 113. Ací hi haurà 615 triatletes en carrera. Poca broma davant del que s’espera. L’eixida des de la platja del costat del passeig Neptuno serà espectacular. Digna de les grans cites.\nA la cursa de distància olímpica també hi ha una inscripció important: 227 participants.\nUna volta de natació\nLa pregunta habitual és quantes voltes de natació… s’haurà d’eixir i tornar a entrar a l’aigua? Doncs no. Només una volta, tant per al 113 com per a l’olímpic.\nHi haurà tres bolles que faran, juntament amb el punt d’eixida, una forma romboïdal. En el 113 ja se sap: 1,9km de natació. En l’olímpic, 1,5km, sense haver d’arribar a la bolla més allunyada.\nLa bici, per a jugar\nOh, la bici. Ja sabeu, rodatge pur per on ho feu habitualment. Emocionant (i exigent) l’entrada pel camí de la Patà, quan es deixa de banda tota la zona plana costera.\nI després, el festival de pujar a Nàquera, entrar a la zona de ‘Canteres’ i volar baixant cap a Bétera per testar les forces en la pujada que torna cap a Nàquera. Magistral prova d’esforç. Des d’allà, baixada a la platja, administrant.\nA peu, pel riu\nEl passeig del riu per viure l’essència del running. El gran problema serà la calor. Compte i a pensar en els punts per refrigerar-se i menjar. Després dels 83km de ciclisme, 21 de carrera seran per posar cadascú al seu lloc.\nEls de l’olímpic, com en la bici, faran una volta més curta (10km). Al final, però, tots a la platja a rebre el premi de ser finishers.\nSEGONA EDICIÓ DEL DU CROSS DE BENAGÉBER\nSemblava que no, però ha passat un any l’experiència de la primera edició permet repetir. El diumenge, segona edició del Duatló Cross de Benagéber.\nLa cita serà a les 9.30 hores.\nLa distància inclou 6 quilòmetres a peu, 26 en bici i altres 6 a peu.\nEls guanyadors l’any passat van ser Ismael Matallín i Eva Sanchis.\nEnguany hi ha una cinquantena d’inscrits.\nTambé es disputa, com l’any passat, la prova per equips.\nSeran 9 els equips en acció.\nTRINOULAS, PER FI\nS’ha fet esperar. Nules necessitava la seua cita triatlètica i ja la té. El Trinoulas arriba a la segona edició. A més, el Triatló Platges de Nules forma part del Circuit Diputació de Castelló.\nLa prova és sprint, això és 0.75/20/5.\nL’inici serà a les 16.30 hores del dissabte dia 10.\nAl matí, Nules acollirà el triatló escolar, també punuable per a la fase provincial.\nLa inscripció superava les 200 persones apuntades.\nUn València 113 MD més gran Jun 9, 2016\nResultats del cap de setmana: Orientació Sep 28, 2015\n«Del Trail sólo viven 4 contados con los dedos» Feb 10, 2015


Notícia: Èxit del Musical “Queen” del grup Kedem de Blanes\nÈxit del Musical “Queen” del grup Kedem de Blanes\nNoticia publicada a la web el 04/21/2014 03:12:03 PM\nL’entitat que dóna suport a persones amb discapacitats va oferir un espectacle al Teatre que va ser precedit per la presentació del llibre d’Eduard Vilà “Caminant enmig de somnis”\nEl públic que omplia el Teatre de Blanes va vibrar especialment la tarda d’aquest passat diumenge amb l’espectacle musical que van oferir els nois i noies de l’Associació Kedem de Blanes, l’entitat que dóna suport a persones adultes amb discapacitats. Certament es pot dir que durant la funció s’ho van passar bé tant els nombrosos espectadors que omplien la sala com els artistes que hi havia dalt l’escenari. Oferien el musical Queen, basat en cançons de l’emblemàtic grup britànic.\nAbans que comencés, la Mari i en Manu, de l’Associació Kedem, van explicar que després que fa quatre anys que es va posar en marxa l’entitat, la idea de fer realitat el musical Queen ha estat un repte que s’han agafat amb molta il·lusió tots els implicats i implicades. Els artistes van ser 15 nois i noies de Blanes i altres poblacions de la rodalia. Tots ells estaven dirigits per Nelson Prats, Cristina Catalan i Andrea Lesko.\nMúsica en directe amb el grup Smile\nEls acompanyaven dalt l’escenari els membres del grup Smile, que durant el passat estiu ja van estar oferint aquest Tribut a Queen a les nits de concerts que organitza el Jardí Marimurtra de Blanes. No cal dir que, per preparar el musical, l’ajuda d’ells, així com d’altres entitats i particulars ha estat cabdal.\nAl llarg de gairebé una hora, el musical va ser l’excusa perfecta per repassar alguns dels grans èxit del mític grup que liderava Freddie Mercury. Així, després de començar amb l’animada I Want To Break Free, al llarg de la vetllada es van poder escoltar temes com Radio Gaga, la que obria crònica del vídeo We Are The Champions que va marcar l’apoteosi final, o bé la també incombustible We Will Rock You, on es va demanar al públic que contribuís en la percussió picant de mans i peus.\nTampoc va faltar un altre dels clàssics entre els clàssics, Bohemian Rapshody, que els components del grup Smile - Susana Iglesias, Alfonso Revaliente, David Peña, Pol Monja i Robert Gázquez – van tocar en solitari. Després d’aquesta primera exitosa experiència, val a dir que podria ser que hi hagués una continuïtat. Tot dependrà del balanç que toca fer ara, perquè del què es tractava era que tothom s’ho passés bé, gaudint d’una estona entretinguda i de l’espectacle.\nPresentació del Llibre Caminant enmig de somnis\nAbans que comencés el musical, la vetllada al Teatre de Blanes es va iniciar amb la presentació del llibre Caminant enmig de somnis. Escrit per Eduard Vilà, pare de l’Anna -que precisament va ser una de les artistes que va actuar al musical-, es tracta del testimoni patern d’una vida diferent, tal i com avança el sots-títol.\nLa presentació també va comptar amb la intervenció de Jordi Albertí, de l’editorial Gregal a través de la qual s’ha publicat el llibre. De moment se n’ha fet una tirada de 750 exemplars de la primera fornada, si bé de cara al setembre/octubre la idea és que es pugui fer una edició en castellà per poder distribuir a l’estat espanyol.\nCaminant enmig de somnis ha estat la primera experiència literària d’Eduard Vilà, que confessa haver fruït molt. El llibre ja es va poder adquirir durant el mateix diumenge, al vestíbul del Teatre, al preu de 19 euros, si bé es va aplicar el descompte de la Diada de Sant Jordi, donada la seva proximitat.\nDesprés d’aquesta presentació, està previst que se’n torni a fer una altra de més oficial el proper 10 de maig a la tarda, al Centre Catòlic.\nData de realització: 04/21/2014 | Data de la darrera actualització: 04/21/2014


Noguera: "Convertirem Cort en l'ajuntament de les parets transparents"\nEl candidat de MÉS a Cort ha presentat la seva llista, la qual tanca l'exregidora de Cultura, Nanda Ramon\n2 min. Palma 16/03/2015 20:18\n651x366 MÉS ha presentat la seva llista al bar Molta Barra. / ISAAC BUJ MÉS ha presentat la seva llista al bar Molta Barra. / ISAAC BUJ\nMÉS per Palma ha presentat aquest dilluns vespre al bar Molta Barra la llista de candidats que concorrerà a les eleccions municipals a l'Ajuntament de Palma. El seu cap de llista, Antoni Noguera, juntament amb la número 2, Neus Truyol, han estat els encarregats d'exposar els eixos prioritaris del seu programa electoral, amb el qual tenen l'objectiu de "fer fora la màfia" per tal de poder "convertir Cort en l'ajuntament de les parets transparents".\nNoguera encapçala la llista que resultà del procés participatiu que la formació ecosobiranista va celebrar el passat mes de novembre, amb la participació de més 1.700 persones. La gran novetat en la presentació de la candidatura ha estat la presència de Nanda Ramon a la llista. L'exregidora de Cultura a Cort tancarà la llista, en el que és un reconeixement simbòlic a la seva tasca i trajectòria en el si de la formació.\nD'altra banda, a la llista tampoc hi figura cap membre d'Esquerra Republicana, ni cap independent vinculat a la formació republicana. Així, per exemple, no hi apareixen ni Madiop Diagné, Fani Marí, ni el que era el candidat a la batlia dels republicans, Joan Josep Pasqual.\nEn la seva intervenció, Noguera ha apuntat un seguit de mesures concretes que s'ha compromès a aplicar per tal de "construir el govern de la gent". "Apostam per les auditories ciutadanes, les iniciatives legislatives ciutadanes i el dret a decidir a través de pressupostos participatius", ha assenyalat.\nA més, també ha destacat que el projecte de MÉS per Palma també té en compte mesures per reactivar l'economia, per tal d'aconseguir que Palma tengui una "economia creativa". "Impulsarem les noves indústries basades en el disseny i la creativitat, garantirem la continuitat del petit i mitjà comerç i apostarem per l'economia social i la banca ètica", ha dit.\nSuport de la mediàtica Mònica Oltra\nL'acte ha comptat amb l'aparició sorpresa de la diputada de Compromís per València, Mònica Oltra. La diputada valenciana ha mostrat el seu suport a Noguera i Truyol en un vídeo, amb el qual els ha volgut desitjar sort i força per fer realitat el canvi.


'The leftovers', 'Fleabag', 'Big little lies', 'Feud' i '13 reasons why' són algunes de les apostes d'aquesta temporada\n'13 reasons why' és una de les sèries d'èxit d'aquesta temporada\nCom ja vam fer fa uns mesos, avui us tornem a portar cinc sèries de televisió que potser encara no tothom coneix però que, des d’aquí, volem recomanar, ja que són imprescindibles per a tot serièfil i, en especial, per a tots aquells que encara no s’han assabentat de què ens trobem a l’època daurada de les telesèries, que ja igualen i, en ocasions, fins i tot superen al cinema pel que fa a pressupost, qualitat, elenc, fotografia i banda sonora.\nCom canviarien les nostres vides si, de sobte, un 2% de la població mundial desaparegués sense previ avís ni motiu aparent? Aquesta és la premissa de The leftovers, l’autèntica meravella del canal HBO —amb el perdó de Joc de Trons—; una sèrie que, malauradament, molt poca gent coneix, però que és una creació de Tom Perrotta (Juegos secretos) i Damon Lindelof, un dels responsables de Lost (Perdidos), sèrie amb la qual aquesta té diverses similituds.\nLa trama s’inicia després d’aquest fet insòlit i, a diferència de la resta d’obres que tracten temes semblants —com, per exemple, Les revenants o Los 4400—, en aquest show el que importa no és el motiu de la desaparició ni el retorn d’aquestes persones, sinó com aquesta desgràcia afecta al món sencer i, més concretament, a la vida d’un grup de personatges. I és que The leftovers no és una sèrie de misteri; més aviat podria dir-se que es tracta d’un drama que, a més, té molt a veure, com Lost, amb la fe dels éssers humans.\nD’aquesta manera, coneixem els veritables protagonistes d’aquesta història: la família Garvey. En Kevin (Justin Theroux), cap de la policia de la ciutat fictícia de Mapleton, a Nova York, té problemes de somnambulisme des que la seva dona, la Laurie (Amy Brenneman), el va abandonar per a unir-se a una secta anomenada “Culpable romanent”. Aquesta secta té, a més, un paper molt important a la trama, ja que la seva presència als Estats Units es fa molt més visible des del moment de la desaparició, fet que ells atribueixen a una intervenció divina. D’una altra banda, també se’ns presenta el Matt (Christopher Eccleston), un reverend la dona del qual va quedar paralítica després d’un accident el dia de la desaparició. A més, aquest personatge té grans problemes a l’hora d’acceptar que Déu no l’escollís per al que ell anomena l’Ascens.\nAmb una fotografia impecable i un guió molt cuidat, aquesta sèrie destaca, en especial, per tenir una de les millors bandes sonores de la història, de la mà de Max Richter (Shutter Island), la qual, inevitablement, ajuda a l’espectador a emocionar-se molt més a qualsevol de les escenes dramàtiques del show. A més, The leftovers compta amb un elenc d’actors de primera, entre els quals també trobem a la Liv Tyler (Armageddon), i grans preguntes filosòfiques i de fe que donen molt que pensar. Les dues primeres temporades es troben en streaming a HBO Espanya, i de la tercera —que serà, a més, l’última— es pot veure un capítol nou cada dilluns a la mateixa plataforma.\nL’any 2013, una obra de teatre sobre una noia que intenta sobreviure a la Londres moderna, escrita i protagonitzada per l’actriu Phoebe Waller-Bridge, va esdevenir un gran èxit de públic i crítica, a més de guanyar el primer premi al festival alternatiu d’arts escèniques Fringe, a Edimburg. Tres anys després, la BBC i Amazon van signar un contracte per adaptar-la a la televisió, creant la següent sèrie de les que us parlarem en aquest article: Fleabag.\nProtagonitzada per la mateixa actriu que l’espectacle teatral —qui, a més, s’encarrega del guió—, aquesta sèrie de comèdia ens presenta la Fleabag, una noia anglesa amb problemes econòmics que sembla tenir una certa addicció al sexe, el qual utilitza per a tractar de sortir-se sempre amb la seva, tot i que no sempre amb èxit.\nUn dels punts forts d’aquest show és la ruptura de la quarta paret; és a dir, cada cop que l’espectador podria jutjar la protagonista per les coses que fa, ella es dirigeix directament a ell i li parla o, de vegades, li fa mirades de complicitat. I és que la clau del gran èxit de crítica de Fleabag no és tant el guió o els gags sinó ella, la Phoebe Waller-Bridge, que es menja la pantalla i aconsegueix un personatge tan creïble que sembla mentida que es tracti d’una actuació.\nDe moment, aquesta sèrie només compta amb una temporada de sis capítols de mitja hora, els quals poden veure’s en streaming a la plataforma que Amazon va llençar fa relativament poc a Espanya, anomenada Prime Video, tot i que ja ha estat confirmada una segona temporada que s’estrenarà al llarg d’aquest any 2017.\nDe la mà de David E. Kelley (Ally McBeal) i basada en el llibre homònim de Liane Moriarty, la HBO ha estrenat recentment una mini-sèrie que, en un principi, només cridava l’atenció per la gran quantitat d’estrelles de cinema amb les que comptava, però que, un cop finalitzada, ha demostrat ser molt més.\nBig little lies ens trasllada a Monterrey, un poble coster al nord de California, on coneixem les quatre dones al voltant de les quals rondarà la major part de la trama: la Madeline (Reese Witherspoon), una mestressa de casa que s’encarrega de criticar a tothom i de muntar l’obra teatral de l’escola dels seus fills per evitar avorrir-se; la Celeste (Nicole Kidman), una dona casada amb un atractiu milionari —interpretat per Alexander Skarsgard—, la vida aparentment perfecta dels quals aviat descobrim ser una farsa de portes endins; la Jane (Shailene Woodley), una mare soltera molt jove que recent acaba d’arribar a Monterrey fugint del seu passat i la Renata (Laura Dern), una mare treballadora que no s’avé gaire bé amb la resta de mares de l’escola.\nLa història comença amb l’assassinat d’un personatge la identitat del qual es manté oculta fins al darrer episodi, i se’ns mostren els dies previs en una cadena d’esdeveniments que s’inicia amb un incident entre dos nens a l’escola i finalitza amb la gran festa on es comet el crim.\nDe Big little lies cal destacar l’actuació de les quatre actrius principals, en especial la de la Nicole Kidman (Moulin Rouge), que broda el paper de dona maltractada i la de l’actriu que a mi personalment més m’ha sorprès: la Reese Witherspoon (Una rubia muy legal), qui aporta un toc d’humor i carisma al drama. A més, aquest show compta amb una fotografia molt cuidada, uns escenaris meravellosos i un final molt satisfactori, tot i que el gran èxit que ha tingut ha provocat que s’iniciï una campanya per a la producció d’una segona temporada. Tot i així, l’HBO encara no ha confirmat res, però si us ve de gust passar unes hores en companyia de grans personatges, ja podeu veure els set episodis en streaming a HBO Espanya.\nSi al món de les sèries hi ha un showrunner que destaca per sobre de la resta degut a la seva omnipresència, aquest és en Ryan Murphy. El creador d’American Horror Story\ni Glee, entre d’altres, ha iniciat una nova sèrie antològica, com ja va fer amb American Crime Story, on a cada temporada es narra la investigació d’un crim conegut diferent. A Feud, però, el que farà és explicar-nos diferents històries d’èpiques enemistats.\nLa primera temporada, titulada Feud: Bette and Joan, ens trasllada al rodatge de ¿Qué fue de Baby Jane?, pel·lícula a la qual compartien cartell dues actrius de Hollywood que ja s’odiaven a mort des de molt abans: Bette Davis i Joan Crawford. D’aquesta manera, els espectadors serem testimoni de les mil i una baralles i dels diferents jocs d’influència d’ambdues actrius tant durant el rodatge com posteriorment, a l’estil Juego de tronos, però al Hollywood dels anys 60.\nAquesta sèrie ja és considerada una obra mestra per diversos motius. El primer de tots: les seves dues actrius protagonistes, ja que la Bette Davis és interpretada per la magnífica Susan Sarandon (Thelma & Louise) i la Joan Crawford per Jessica Lange, qui ja ha treballat molts cops abans amb en Ryan Murphy a American Horror Story. La més que correcta ambientació és un altre punt fort de la sèrie, així com també ho són el guió i les actrius secundàries —com, per exemple, Kathy Bates (Titanic) i Catherine Zeta-Jones (Chicago)—. Cal destacar, a més, el gran toc d’atenció que Murphy pretén donar al cinema amb aquest show, ja que en tot moment pot entreveure’s la intenció d’aquest de conscienciar la indústria del mal que fa a les actrius quan aquestes arriben a certa edat, deixen de ser joves i boniques i se’ls hi deixen d’oferir bons papers cinematogràfics. Encara no se sap res de sobre qui tractarà la segona temporada, però si que ha estat renovada pel canal FX. Els vuit episodis de la història de Bette i Joan ja poden veure’s en streaming a HBO España.\n13 reasons why (“Por trece razones”) (Netflix)\nEn una època en la qual les sèries estan esdevenint cada cop més adultes, Netflix, que mai no deixa d’arriscar-se i sorprendre, ha estrenat recentment un drama adolescent basat en la novel·la homònima de Jay Asher que amaga molt més del que, en un principi, pot semblar.\n13 reasons why s’inicia amb el suïcidi de l’adolescent Hannah Baker (Katherine Langford), qui abans de marxar decideix gravar tretze cintes de casset explicant les tretze raons per les quals ha decidit acabar amb la seva vida. Cadascuna d’aquestes gravacions, a més, està dirigida a un personatge concret i cada episodi se centra en un d’ells. El protagonista absolut, però, és en Clay (Dylan Minnette), l’últim dels implicats en rebre les cintes, qui estava enamorat de la Hannah i no s’imagina per quin motiu ell hi apareix en elles.\nAl principi, aquesta sèrie pot fer-se una mica monòtona i pesada perquè no deixa de ser una història d’adolescents que van a l’institut, s’enamoren, tenen sexe, beuen alcohol, fumen marihuana i tenen mil i un problemes al cap, i també perquè la trama avança lentament degut a que cada episodi se centra en només una cinta; per tant, l’espectador pot sentir en ocasions que no entén el veritable motiu del suïcidi ni per què en Clay triga tant en sentir la seva pròpia cinta, que és la número onze. Tot i així, és aconsellable ser pacient, ja que, prop del final, la història fa un gir que dóna sentit a tot —tot i que alguns encara no consideren que la Hannah tingués motius suficients per a suïcidar-se—. El punt fort d’aquest drama, per tant, és el gir final i la intriga de saber com totes les peces del trencaclosques acabaran ajuntant-se per portar a una adolescent guapa i amb caràcter a treure’s la vida. També s’ha de destacar que tracta un tema molt comú i preocupant que no acostuma a tocar-se gaire de forma audiovisual: el bullying.\nTots els episodis d’aquesta primera temporada es troben ja a Netflix i de moment es desconeix si la història continuarà o no, ja que no hi ha més material sobre el que basar-se, però tenint en compte l’èxit i les històries que han deixat obertes al final, de ben segur que ho farà.\nPublicat per\tRedacció\t- abr. 26, 2017\nPublicat per\tRedacció\t- maig 2, 2017\nLa sèrie de Netflix, del mateix creador que 'Sexo en Nueva York' proposa una història de sexe, amor i moda a la capital francesa...\nLa sèrie de Netflix està protagonitzada pel matrimoni Underwood, que governen els Estats Units de manera despòtica i criminal ...\nTres capítols documentals a Netflix expliquen un complicat engranatge democràtic que sembla cada vegada menys transparent...


L'epidemiòleg anuncia la renúncia coincidint amb l'evolució a la baixa del covid-19\n3 min. Barcelona 28/05/2020 21:08\n651x366 Dimiteix el secretari de Salut Pública, Joan Guix / Ruth Marigot Dimiteix el secretari de Salut Pública, Joan Guix / Ruth Marigot\nEl secretari de Salut Pública, Joan Guix, deixarà el càrrec per motius de salut després de cinc anys al capdavant de l'organisme, segons ha informat aquest dijous el departament de Salut en un comunicat. La renúncia serà efectiva dimarts que ve, 2 de juny, quan s'aprovi l'acord de govern al consell executiu.\nEpidemiòleg i doctor en medicina preventiva i salut pública, Guix ha estat el número dos de la conselleria durant la crisi del covid-19, així com la persona que ha representat Catalunya a les reunions del consell interterritorial amb el ministeri de Sanitat. Segons fonts governamentals, ha anunciat la decisió coincidint amb l'evolució a la baixa de l'epidèmia i a l mateix comunicat la consellera de Salut, Alba Vergés, ha agraït la feina que ha fet al capdavant de la secretaria. Ara per ara, no se sap qui el substituirà.\nDurant el seu mandat de quasi cinc anys –s'hi va incorporar el gener del 2016–, Guix va recuperar l'Agència de Salut Pública de Catalunya, l'ens per a la promoció i vigilància de la salut de la població catalana en el seu conjunt, tret de la barcelonina, que ja compta amb una agència pròpia. El 2019 es va reconstituir aquest organisme interdepartamental i autònom, tot i que sota el paraigua de la conselleria de Salut, dissolt l'any 2013 amb Artur Mas com a president de la Generalitat.\nNascut a Barcelona l'any 1950, Joan Guix ha sigut director del servei regional al Camp de Tarragona de Salut Pública de Catalunya, gerent de l'Agència de Salut Pública de Barcelona i gerent de l'Institut Municipal de Salut Pública de l'Ajuntament de Barcelona. A més, és president de la Corporació Sanitària del Maresme i la Selva, un càrrec que ocupa des del mes de març del 2019 i que continuarà exercint.\nEl de facto exsecretari de Salut Pública també té una llarga trajectòria acadèmica. És doctor en medicina, especialista en cirurgia general i digestiva i en medicina preventiva i salut pública; màster en salut pública i diplomat en estadística aplicada i epidemiologia a la Universitat Pierre et Marie Curie de París. En l'àmbit acadèmic ha sigut professor associat a la Universitat Rovira i Virgili (URV) i és professor visitant del màster de salut pública de la Universitat Pompeu Fabra i del màster conjunt en polítiques socials de la Universitat Pompeu Fabra i la Johns Hopkins. I, pel que fa a la recerca, destaquen les seves investigacions al Medical Anthropology Research Center i a l'Institut d'Investigació Mèdica Pere Virgili.\nEl nou secretari de Salut Pública serà el director de l'Institut Català de la Salut\nLos accionistas de CaixaBank dan luz verde a la absorción de Bankia\nEspanya il·legalitza esterilitzar persones amb discapacitat sense consentiment\nMarc Soler: "Fa molta ràbia que el ciclisme sempre estigui relacionat amb el dopatge"\nL'ACB demana el retorn dels aficionats als pavellons


Col·legi Cultural | Badalona - Certificació MOS · Apostem pel teu futur!\nPàgina inicial/Certificació MOS\nEl curs passat els alumnes de Cicles Formatius es van examinar per obtenir la Certificació de Microsoft Office Specialist (MOS). Per tal que es puguin examinar tenen a la seva disposició la plataforma Jasperactive. En aquesta plataforma tenen habilitat tot el temari necessari per preparar-se. A més a més, també tenen disponibles exàmens de prova.\nEls alumnes de Cicle Formatiu de Grau Superior i Grau Mitjà tenen l’opció de certificar-se en Word Core, Word Expert, Excel Core, Excel Expert Access i Power Point. Aquest curs passat s’hi van inscriure 42 alumnes del quals 35 van obtenir la seva certificació. Això suposa un 83,33% d’alumnes que han superat els 700 punts sobre 1.000 necessaris per certificar-se.\nAquest curs 2021 – 2022 els alumnes tindran l’opció de Certificar-se de nou. Esperem que aquest any els resultats vagin igual de bé!\nAlumnes que han\nobtingut la Certificació\nWord Core 10 alumnes 10 alumnes 100%\nWord Expert 6 alumnes 12 alumnes 50%\nExcel Core 14 alumnes 15 alumnes 93,33 %\nExcel Expert 1 alumne 1 alumne 100 %\nAccess 2 alumnes 2 alumnes 100 %\nPower Point 2 alumnes 2 alumnes 100 %\nTotal 35 alumnes 42 alumnes 85,33%


Saba assumeix la gestió integral dels aparcaments de 14 aeroports d'Aena\nL'adjudicació, per un període de cinc anys, suma més de 30.000 places a la xarxa de la companyia\nSaba assumeix la gestió integral dels aparcaments de 14 aeroports de la xarxa d'Aena per un període de 5 anys, amb possibilitat de dues pròrrogues addicionals: Alacant, Almeria, Barcelona-El Prat, Girona-Costa Brava, Federico García Lorca Granada-Jaén, Eivissa, Màlaga-Costa del Sol, Melilla, Menorca, Múrcia-San Javier, Palma de Mallorca, Reus, València i Saragossa. La companyia incorporarà els nous aparcaments a la seva gestió de forma progressiva entre el 2013 i el 2015.\nPer a Saba, es tracta d'una operació natural de creixement i d'encaix industrial perfecte, ja que permet aprofitar sinergies operatives, ampliar el perímetre territorial de la xarxa d'aparcaments de Saba i mantenir el lideratge com a operador de referència a Espanya.\nSaba és un gestor destacat en l'àmbit aeroportuari gràcies al disseny d'una oferta adaptada a les necessitats específiques del client. Disposa d'una llarga experiència en la gestió d'infraestructures d'aparcament en aeroports, iniciant la seva col·laboració amb Aena l'any 2001, amb l'entrada a l'aeroport de Barcelona. Des de llavors, l'experiència de la companyia en aquest àmbit s'ha reforçat a Espanya amb la incorporació d'aparcaments en els aeroports de Girona, Reus, Pamplona, Tenerife Sud i Almeria. A Itàlia, la presència en aquest sector té el seu reflex en la gestió de l'aeroport de Bríndisi i, anteriorment, en la dels aeroports de Milà.\n(Imatge. Font: Aena. Aeroport de Barcelona-El Prat).\nImatge 1 / Aeroport de Barcelona-El Prat (Font: Aena).\nImatge 2 / Seu Corporativa Saba


Origen Geogràfic del Cafè: Introducció - Revisió | Setembre 2020\nOrígens geogràfics: Introducció\nQualsevol que llegeix un diari és conscient de com d’arbitrari pot ser el concepte d’estat nació. Els límits nacionals solen dividir persones que són similars i agermanar-se entre les que són diferents. Un canadenc de Vancouver té molt més en comú culturalment amb un nord-americà de la frontera a Seattle que amb un canadenc de tot el continent a Quebec, per exemple.\nEl concepte de país sovint té un paper semblant arbitrari i enganyós en la comprensió del cafè. Els països solen ser grans, i les zones de cultiu de cafè petites. El cafè etíop que es recull a mà d’arbres silvestres i processat pel mètode sec gairebé no s’assembla a cafès del mateix país cultivats en granges més grans i processats pel mètode humit. D'altra banda, algunes famílies de gustos traspassen les fronteres nacionals. A la imatge, per exemple, els cafès d'alta qualitat dels països llatinoamericans s'assemblen generalment els uns als altres, com també els cafès de l'Àfrica oriental i de la península Aràbiga. I tots dos tendeixen a diferir dels cafès de l'arxipèlag malai: Indonèsia, Nova Guinea i Timor.\nPerò la noció d’etiquetar cafè generalment per país d’origen és inevitable i està ben establerta. D’aquí l’organització de la següent secció d’aquest capítol per continent i país. Cal tenir present, però, que a l’hora de tastar el cafè, com en pensar en la història, la noció de país no és més que un punt de partida convenient.


El professor Anton Planells, ponent a les jornades sobre narrativa del videojoc de la fira Madrid Games Week | Tecnocampus\nEl professor Anton Planells, ponent a les jornades sobre narrativa del videojoc de la fira Madrid Games Week\nEl professor del Grau en Disseny i Producció de Videojocs de l'Escola Superior Politècnica Anton Planells va participar com a ponent el divendres 19 d’octubre a la Hackers&Bards, les primeres Jornades sobre Innovació Tecnològica i Narrativa en Videojocs. Es tracta d'un punt de trobada de professionals i aficionats als videojocs narratius que s’organitzava en el marc de Madrid Games Week, una de les fires més destacades sobre videojocs, electrònica i oci, celebrada del 18 al 21 d'octubre a Madrid.\nSota el títol “Los argumentos universales como mundos ludoficcionales de los videjuegos”, el professor Anton Planells va analitzar el mitjà interactiu i, més concretament, les mecàniques lúdiques, és a dir, és les regles del joc, en relació als grans arguments de la humanitat, com la cerca del tresor, el retorn a la llar o l’ànsia de poder, entre d’altres. “Les regles dels jocs, i en general totes les accions que un jugador pot fer dins d’un videojoc, es relacionen amb les grans històries de l'evolució de la humanitat i es presenten en forma de grans arguments arquetípics”, apunta.\nSegons Planells, l’orientació del videojoc a l’acció activa fa que actualment moltes de les mecàniques més populars s’orientin cap a la violència: “Aquesta orientació cap a l’acció destructora fa que els relats més populars siguin aquells que s’orienten cap a legitimació de l’acció, com històries de venjança o la caiguda del poder”.\nEl TecnoCampus i la UPF (...) Següent


Pendent de resolució | X. Masachs/ C. González | VILOBÍ D’ONYAR | Girona | L'Esportiu de Catalunya\nPendent de resolució Pendent de resolució Pendent de resolució Pendent de resolució + Pendent de resolució E-mail\nCas Doumbia. El davanter ivorià, amb un peu i mig fora del Girona, no s’entrena amb permís del club per negociar la seva sortida. El seu rendiment de blanc-i-vermell no ha estat satisfactori\nSeydou Doumbia durant un partit del Girona disputat la temporada passada a Montilivi QUIM PUIG.\nPendent de resolució Pendent de resolució Pendent de resolució Pendent de resolució Pendent de resolució E-mail\nX. Masachs/ C. González - VILOBÍ D’ONYAR\nEn la primera sessió d’entrenament de la temporada no va ser-hi un dels noms que més han fet parlar recentment en l’entorn del Girona, Seydou Doumbia. Amb un peu i mig fora del club, el davanter ivorià no va presentar-se a La Vinya i no va participar en la sessió dirigida per Juan Carlos Unzué, amb permís de l’entitat, ja que està negociant la seva sortida.\nI és que amb contracte per dues temporades més i un dels sous més alts de la plantilla, tant el futbolista com el club volen trobar una solució aviat i, mentre no es resol, ambdues parts van convenir que no comenci la pretemporada a l’equip. Un altre escenari seria que s’allargués la recerca d’equip; aleshores sí que es podria reintegrar a la disciplina del grup.\nEs fa difícil, però, pensar que el jugador de 31 anys torni a vestir la samarreta blanc-i-vermella. El seu rendiment va estar molt per sota de les expectatives d’un fitxatge que va ser el més important l’estiu passat, quan, procedent de l’Sporting Club de Portugal, va signar per tres temporades a raó d’uns dos milions de mitjana per curs. “Sé que té gol, però no ha tingut bones actuacions. Si n’hagués marcat algun més, segur que hauríem vist un altre jugador”, va reconèixer Quique Cárcel a final de campanya. “I em sento culpable, sobretot, de la manera com va arribar físicament. Ens va costar un mes i mig o dos posar-lo en un estat òptim. Aquí, jo hauria d’haver estat molt més viu”, hi va afegir el director esportiu.\nLes prestacions ofertes pel davanter, doncs, van quedar molt, molt lluny d’aquella versió que havia meravellat a Suïssa i Rússia no fa tant. A Doumbia se’l recordava per la seva etapa al Basilea, on va marcar 21 gols en la temporada 2016/17, i el lustre que va estar al CSKA de Moscou, on va tenir un curs amb 33 dianes, el 2011/12, però a Montilivi no hi ha hagut rastre d’aquell futbolista.\nEl paper al Girona\nA l’ombra de Cristhian Stuani en la punta de llança, l’ivorià mai es va reivindicar com una alternativa o un complement per a l’atac blanc-i-vermell i quan va tenir l’oportunitat no va respondre. En la lliga va participar en 17 partits, en cinc com a titular, va acumular en total 535 minuts i va marcar dues dianes, una de les quals al Benito Villamarín, en un matx que el Girona va perdre (3-2) però que és l’únic en què Doumbia va mostrar una imatge més o menys convincent.\nEn la resta d’aparicions, molt poc convincent; molt estàtic, sense aquella espurna de velocitat que havia exhibit anys enrere, desconnectat i tamb imprecís amb la pilota, en qualsevol fase del joc. Sí que és cert que, malgrat totes aquestes carències, va demostrar que era un futbolista que dins de l’àrea sabia comportar-se, i era habitual que quan era a la gespa tingués alguna oportunitat, però la falta d’encert s’imposava. En la copa, en què va ser heroi en el partit de vuitens amb la diana que va donar la històrica classificació cap a quarts al Metropilotano, va jugar cinc partits, quatre sortint d’inici, va sumar 333 minuts i va fer un gol. Doumbia, doncs, no ha pogut prosperar al Girona en una relació en què el pas següent s’entreveu que serà l’adeu.\nmés de contracte li queden a Doumbia amb el Girona; va signar fins al 2021.\nha marcat amb la samarreta blanc-i-vermella: 2 en la lliga i 1 en la copa.\nté el punta, que va aterrar procedent de l’Sporting CP, i que havia brillat al Basilea i al CSKA.


12 Com s'organitza la comunicació amb premsa?\n13 Quina audiència té Softcatalà?\n14 Premis i guardons\n[modifica] Què és Softcatalà? Softcatalà és una associació sense ànim de lucre registrada el 1998, l'objectiu bàsic de la qual és fomentar l'ús del català a la informàtica, Internet i les noves tecnologies. Softcatalà desenvolupa la seva activitat arreu dels Països Catalans amb normalitat.\n[modifica] Quina audiència té Softcatalà? Softcatalà té auditada la seva audiència pel Google Analytics des del setembre del 2006.\nDurant el 2014, el lloc web Softcatalà va ser visitat per una mitjana de 486.267 persones al mes, amb 1,2 milions de visites i 1,8 milions de pàgines mostrades mensualment. Això ens situa com una de les principals webs en llengua catalana.\n28è Premi a la Normalització Lingüística i Cultural (premi a l'entitat) otorgat al juny de 2014.\nObtingut de «https://www.softcatala.org/w/index.php?title=Qui_som&oldid=39405»\tCategoria: Softcatalà\tSoftcatalà © 1998-2015 Contacte | Avís legal | Codi de conducta\nAquesta pàgina ha estat visitada 190.326 vegades.


p | enciclopedia.cat\nSetzena lletra de l’alfabet català, anomenada pe [pl pes].\nL’estructura inicial de la P passà al llatí d’unes formes gregues arcaiques arribades a Itàlia abans del període clàssic. La P llatina es compon d’un traç vertical i d’un semicercle adossat a la part superior dreta. Té reforços estètics a dalt i a baix del traç vertical. En l’escriptura comuna clàssica el reforç interior tendeix a unir-se d’un sol traç amb el vertical formant una corba més o menys marcada. El segon traç, com a record de la forma original arcaica, sovint no tanca per sota, ans tendeix a obrir-se totalment en una línia diagonal. Amb el pas a l’escriptura comuna nova o semiuncial, la P perd el reforç estètic inferior i el traç vertical ultrapassa per sota la base del cos de les lletres. La tendència a torçar cap a l’esquerra la punta inferior del traç vertical, iniciat amb les formes cursives ràpides, es manté en la uncial, com també en algunes formes precarolines (insulars, merovíngies, visigòtiques) i gòtiques tardanes. Els reforços superior (en forma d’atac pronunciat) i inferior reapareixen en la insular (irlandesa), algunes visigòtiques, carolines, gòtiques i humanístiques, de vegades amb fantasia. L’espai tancat (però no sempre) pel segon traç corbat tendeix sovint a esdevenir un cercle complet que alguna vegada ultrapassa per sobre l’atac del traç vertical.\nValors fonològics de la grafia p\nLa grafia p correspon al fonema |p|, pare [páre], copa [kópe], i a vegades, a l’arxifonema |p| en posició final o implosiva heterosil·làbica en català: cop [kóp], captar [keptá]. En aquest últim cas, resulta de la neutralització de |p| i |b|, on l’alternança fonètica depèn del so veí següent, sord o sonor, tot i que la grafia segueixi criteris etimològics: serp [sérp], però corb [kórp]. Tanmateix, la substitució de [p] per [b], o a la inversa, en aquests contexts arxifonemàtics, mai no canvia el resultat significatiu en català. Des del punt de vista articulatori, el fonema [p] es realitza com a consonant oclusiva, bilabial, oral i sorda. Des del punt de vista acústic, al seu torn, es compon dels trets no vocàlic, consonàntic, interrupte, difús, greu, oral i tens.\nOrigen del fonema /p/ del català\nEl fonema [p] del català actual sol provenir d’una p- inicial llatina davant una vocal o una consonant líquida (pou < puteu, pla < planu, prat < pratu), o de la geminada -pp- intervocàlica (copa < cuppa); també sol conservar-se la p llatina interior postconsonàntica (rompre < rumpere, palpar < palpare).\nEscriptura i paleografia / Fonètica i fonologia


SERVEIS AL TRANSPORTISTA – Aslog – Assessorament Logístic\n| SERVEIS AL TRANSPORTISTA\nTé alguna partida fora de ruta o que no li permet anar a carregar el retorn? Rebutja partides petites per preu o per que li suposa una inversió de temps massa gran? Què li semblaria descarregar-lo al magatzem d’un col·laborador i que ell li entregués?\nTé dos vehicles que poden intercanviar les seves càrregues i no coincideixen en el temps, lloc o horaris? Podria muntar la seva operativa intercanviant càrregues però no té instal·lacions a Catalunya? Què li semblaria tenir a la seva disposició les instal·lacions d’un col·laborador que li permetés descarregar i carregar quan ho necessités, aprofitant els discs dels seus vehicles al màxim?\nLes entregues s’han endarrerit i no pot arribar a carregar totes les partides que necessita per tornar a casa? Li ofereixen una càrrega però li queda massa lluny? Què li semblaria que un col·laborador li recollís i li carregués al seu vehicle quan a vostè li vagi bé?\nAmb la nostra col·laboració recolzarà la seva operativa i tindrà un magatzem allà on el necessiti. Posem a la seva disposició una xarxa de magatzems que li podran recepcionar, emmagatzemar i carregar o entregar quan vostè ho necessiti. Si vostè vol, ja té magatzem a Catalunya!


Rap amb vieires amb safrà, boletes de patata i espàrrecs - Cuines - TV3\nEl rap és un peix del tipus blanc, i com a tal conté poc greix i proteïnes de gran valor. Les recomanacions apunten a prendre peix blanc de 3 a 4 dies a la setmana.Amb la col·laboració de:\n8 rodanxes de rap Premium La Sirena\n8 vieires amb corall Premium La Sirena\n1 bossa de ceba trossejada congelada\n1 bossa de fumet de peix de roca congelat\nPer als acompanyaments:\n1 bossa de boletes de patata congelada\n1 bossa d'espàrrecs de marge congelats\nPer començar, descongeleu les vieires a la nevera amb una reixeta, unes 12 hores abans i feu el mateix amb el rap, 24 hores abans. Seguidament, marqueu les vieires en una paella amb una mica d'oli i reserveu-les.\nA continuació, a la mateixa paella, enrossiu la ceba, a foc viu, durant uns 10 minuts. Passat aquest temps, quan la ceba ja estigui tova, afegiu-hi l'escalunya, prèviament pelada i tallada, el safrà, la farina, remeneu-ho tot bé, aboqueu-hi el fumet de peix i l'aigua i feu-ho bullir durant 20 minuts. Després, coleu-ho, torneu-ho a posar a la paella, afegiu-hi sal i pebre, deixeu-ho reduir fins a punt de salsa, durant uns 10 minuts, incorporeu-hi les vieires i reserveu-ho en calent.\nTot seguit, saleu el rap i salteu-lo en una paella amb una mica d'oli durant 4 minuts.\nPer fer l'acompanyament, en una paella amb oli abundant i ben calent, fregiu les boletes de patata. Quan estiguin dauradetes, retireu-les del foc i reserveu-les sobre paper absorbent. Finalment, en una paella amb una mica d'oli i sal salteu els espàrrecs sencers.\nI ja per acabar, emplateu el rap, cobriu-lo amb la salsa i les vieires i poseu-hi al costat les boletes de patata i els espàrrecs.


Obert el període de preinscripció per al proper curs de les Aules municipals de Música i de Dibuix i Pintura d'Alcarràs - Oci i Cultura - Altanto!! Revista\nCatalunya handbol Lleida futbol agricultura, fruticultura, ramaderia mobilitzacions ciutadanes Massalcoreig Alcarràs Torres de Segre crisi econòmica festes i celebracions Festa Major Mossos d'Esquadra Unió Pagesos centres educatius delictes ajuntaments Partits polítics Aitona Generalitat Soses sindicat agrari Seròs DAAM empreses\nObert el període de preinscripció per al proper curs de les Aules municipals de Música i de Dibuix i Pintura d'Alcarràs\nSi vols formar part de l'Aula de Música o de l'Aula de Dibuix i Pintura d'Alcarràs, ja pots fer la preinscripció per al proper curs 2010-2011.\nL'Aula de Música ofereix l'ensenyament de la música vocal i instrumental de grau elemental i mitjà. En concret s'oferixen cursos de música per a infants de 3 a 5 anys, llenguatge en diferents nivells i música per a adults; solfeig i instruments: baix, clarinet, flauta travessera, guitarra, instruments de percussió, piano, saxòfon, violí, violoncel, conjunt instrumental i combo. Actualment l'Aula de Música d'Alcarràs compta amb 103 alumnes de totes les edats.\nL'Aula de Dibuix i Pintura ofereix cursos de conceptes de dibuix com les simetries, l'ombra a llapis i policroms negre i sèpia o l'efecte corbat entre d'altres, i de conceptes de la pintura com el degradat, l'abstracció i figuració o les diferents tècniques pictòriques. Aquest curs 2009-2010 l'aula ha tingut 95 alumnes.\nEl període d'inscripció finalitza el proper 11 de juny.\nMés informació al Centre Cultural Municipal Lo Casino d'Alcarràs.\n18 Maig de 2010\nMés notícies sobre " Alcarràs , música , pintura "\n22/11/2009 - JADE\n27/12/2009 - Audició de Nadal a càrrec dels alumnes de l'Aula de Música d'Alcarràs\n14/01/2010 - Entrevista al cantant Melendi


Èxit de participació i fins a 17 carrers guarnits a les Enramades de Sallent | Ona Bages\nInici CULTURA Èxit de participació i fins a 17 carrers guarnits a les Enramades...\nÈxit de participació i fins a 17 carrers guarnits a les Enramades de Sallent\nTradició. Il·lusió i poble. Les Enramades de Sallent d’enguany han sigut una de les més participatives dels últims anys. 17 carrers enramats han fet que veïns i turistes gaudissin dels millors treballs manuals de tots aquells que ho han fet possible.\nSón poques les destrosses que s’han vist en els diferents carrers, ja que en anys anteriors a causa de les pluges i algunes gamberrades les enramades quedaven amb un aire més pobre. Tots els actes que es van dur a terme van tenir molta participació i bones crítiques. Concerts, Gospel, Esbart, l’obra “El Retaule dels Embotits” -que va enlluernar el públic assistent, entre d’altres, van fer de la tradició una autèntica festa. La presidenta de les Enramades, Mari Calvo, en fa una valoració molt positiva.\nEnguany la inauguració dels carrers va ser àgil i festiva. Amb el tradicional “Toc d’Enramada”, l’Esbart Vila de Sallent va ballar en totes les places enramades per fer d’aquesta festa una passejada més dinàmica. Pep Sala va ser l’encarregat d’inaugurar tots els carrers i d’aquesta manera definia les Enramades de Sallent:\nRàdio Sallent també va engalanar un carrer, la travessia del Teatre. Així és com va quedar:\nDes de Ràdio Sallent felicitem a totes les persones que han fet possible un any més les Enramades de Sallent.\nFotografies: Regió7 i Salvador Arderiu


Avancen els treballs de restauració-conservació del finestral romànic del campanar - Museu de Solsona Diocesà i Comarcal\nAvancen els treballs de restauració-conservació del finestral romànic del campanar\nFa dues setmanes van començar els treballs de restauració del finestral del campanar de la Catedral de Solsona que es troba dins les sales del museu. Les obres avancen a bon ritme i es comencen a veure els primers resultats. Per conèixer de primera mà aquests treballs, el divendres 16 d’octubre, es va dur a terme una visita tècnica a la qual assistiren el Sr. Xavier Novell, bisbe de Solsona i president del Patronat del Museu D. i C., el Sr. Pere Rovira, responsable de l’especialitat de pintura mural i escultura del Centre de Restauració de Béns Mobles de Catalunya i representants del propi museu.\nEls restauradors Aleix Barberà i Sílvia Marín, també membres del CRBMC, van explicar els treballs que estan portant a terme. Actualment estan acabant la fase de neteja durant la qual s’han extret tots els elements impropis de l’estructura, sobretot restes de calç i ciment. Posteriorment s’han efectuat diverses cales, o proves, per tal de determinar la tècnica més adequada que permetrà dur una neteja més a fons. En aquesta fase hom pretén retornar a aquest finestral el seu aspecte primitiu, excepte en aquells punts on diverses circumstàncies l’han transformat de tal manera que és impossible retornar a l’originalitat. Ens referim, sobretot, a aquelles zones on l’efecte del foc ha donat un color vermellós a la superfície, ha creat zones ennegrides per l’efecte del sutge i ha fet esclatar algunes pedres. Totes aquestes conseqüències es deuen, segurament, a la crema de la catedral l’any 1810, durant la Guerra del Francès. Un succés històric que quedà escrit a les pedres d’aquest finestral del campanar.\nEl color vermellós de les pedres de la meitat dreta, ja netejades, és un clar testimoni del pas del foc\nDesprés de la fase de neteja es durà a terme una fase de consolidació. Hom ha pogut apreciar que aquesta part del campanar es trobava molt més erosionada del que en un principi podia semblar, és per això que la fase de consolidació serà elemental per tal d’aconseguir conservar aquest element romànic. Les parts erosionades es tractaran amb nanopartícules de gel de silici, una tècnica innovadora que permetrà frenar la disgregació de la pedra.\nUn cop acabada la feina dels restauradors, i de fet així ho posà de manifest durant la visita d’ahir el director del museu, el Sr. Lluís Prat, aquest finestral del campanar passarà a formar part d’una ampliació de l’exposició d’art romànic del Museu D. i C. de Solsona. El visitant podrà conèixer el magnífic treball artístic i la qualitat escultòrica de nombrosos elements que configuraren l’església romànica de Santa Maria de Solsona, construcció que anà evolucionant fins a donar lloc a l’actual catedral. El finestral serà un més d’aquests elements però amb la particularitat de tractar-se d’un element arquitectònic original situat dins del museu.\nDetalls de l’acurat treball escultòric de la pedra\nAquesta joia romànica, però, ja ha començat a rebre els primers visitants. Fins ara han passat pel museu prop de 300 alumnes de diverses escoles de Solsona i comarca. Els nens i nenes han vingut a conèixer de primera mà el treball de l’Aleix i la Sílvia però també han descobert el romànic de la catedral, el seu campanar i tot d’històries al seu voltant. Tots aquests alumnes, entre 9 i 14 anys, participen en un concurs de dibuix i fotografia que pretén plasmar el campanar des del seu punt de vista. D’entre totes les obres en sortirà el cartell que anunciarà la inauguració de les obres de restauració del finestral romànic del campanar de la catedral de Solsona. Està previst que durant les pròximes dues setmanes el museu continuï rebent la visita de diversos alumnes.\n« Restauració del finestral romànic del campanar de la catedral de Solsona\nVisita dels avis de la residència Pere Màrtir Colomés »


El compositor i director d'orquestra Krzystof Penderecki mor als 86 anys - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl compositor i director d'orquestra Krzystof Penderecki mor als 86 anys\neuropa press / madrid 29.03.2020 | 16:31\nEl mestre polonès Krzyzstof Pendereck, en una imatge del 2016 ENCUENTRO MÚSICA Y ACADEMIA\nEl mestre polonès Krzyzstof Pendereck, en una imatge del 2016\nEl conegut compositor i director d'orquestra polonès Krzysztof Penderecki ha mort aquest matí a Cracòvia a l'edat de 86 anys, segons ha informat Radio Cracòvia, citant fonts familiars.\n"Amb el comiat del professor Krzysztof Penderecki, la cultura polonesa ha patit una pèrdua irreparable", ha declarat a l'emissora Stanislaw Krawczynski, rector de l'Acadèmia de Música de Cracòvia en la que Penderecki va treballar molts anys.\nNascut el 1933 a Debica, Penderecki es va fer mundialment famós el 1960 amb Lament a les víctimes d'Hiroshima. L'obra, escrita per a 52 instruments de corda, li va valer al músic polonès el premi de la Unesco i va ser seguida per una altra sèrie d'èxits com Anaklasis, Polymorphia, Psalmus, Stabat Mater i La passió segons sant Lluc.\nA finals de la mateixa dècada, Penderecki va escriure la seva primera òpera, Els dimonis de Loudon, que es va estrenar a l'Òpera d'Hamburg el 1969. Tres anys després, Penderecki va debutar com a director i va dirigir des d'aleshores les orquestas més importants del món, com un dels personatges més representatius de la música mundial de vanguàrdia.\nEl 1998, Penderecki es va convertir en membre honorari de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Lletres.\nEl febrer de 1999, va rebre dos prestigiosos premis Grammy: a la millor composició contemporànea (Segon Concert per a violí) i una gravació d'aquest concert amb Anne-Sophie Mutter i l'Orquestra Simfònica de Londres sota la seva batuta.\nEl 2001, Penderecki va ser guardonat amb el Premi Príncip d'Astúries de les Arts.


Entrevista Toni López Mancilla, tresorer del club des del 2001 – 2007 al club femení i des del 2007 fins ara al Bàsquet Lloret unificat “Jo crec que no tothom és conscient de la feina que fem. Hi ha molta gent que es pensa, dit amb una exageració, que nosaltres ens estem fent cases a la Rocagrossa. Però nosaltres, tots els membres de la Junta sense excloure’n a cap,treballem moltíssimes hores i no cobrem res. L’única satisfacció és veure que el club tira endavant”.\nData i lloc de naixement: 13.03.1956 a Palma del Río (Còrdova)\nAficions: bàsquet, cinema, teatre i reunir-se amb la família i els amics\nEquip de bàsquet: Selecció Espanyola i Reial Madrid\nAnys que fa que està vinculat al bàsquet a Lloret: des del 2001 de manera activa en el club, abans ja seguia a les seves filles i havia fet algunes taules Que en Toni és un home entregat salta a la vista. Només cal veure la gran quantitat d’hores que dedica al club sense rebre res a canvi. Bé, la gratitud de veure com un bon grapat de jugadors i jugadores poden practicar còmodament el seu esport sense ni tan sols donar-li les gràcies. Amb això es conforma i no guarda gens de rancúnia. No vol agraïments, només bon ambient. Per això es porta bé amb tothom. O potser és perquè és qui remena els calers i cada final de mes s’encarrega de rebre tots els joves entrenadors impacients per cobrar el seu sou, tot i que és d’allò més simbòlic. Sigui com sigui, sempre té un somriure preparat per donar el seu toc d’optimisme i les seves crítiques constructives a qui faci falta. I és que en Toni, si em permeteu l’expressió, és un tros de pa. Això sí, no deixa escapar cap oportunitat per reclamar més espònsors per finançar el club! Com vas iniciar-te en el món del bàsquet? Hi estic ficat des que les meves nenes van començar, quan tenien sis anys, que van començar a la Immaculada. Des de llavors sempre les he seguit a tot arreu i sempre he estat molt ficat en tots els partits. També he fet taules. Quan van acabar a la Immaculada i es van passar al club, el meu funcionament seguia igual, acompanyant-les a tots els partits, fins que el 2001 ens vam trobar que la junta del bàsquet femení ens va reunir a tots els pares i ens va dir que deixaven el club i que si algú volia fer-se’n càrrec havíem de ser els pares. En aquella mateixa reunió, els pares, per no deixar les nenes sense poder jugar, vam decidir fer-nos-en càrrec. I en aquell mateix moment vam començar a dir càrrecs i el que volia fer cadascú. Vam agafar el club sense tenir ni idea de portar un club i a força de dedicar moltes hores vam aconseguir que el bàsquet femení anés creixent i s’anés finançant bé. Vam estar fins el 2007, que és quan es va decidir la unificació, que era una fita que teníem des del moment que els pares vam agafar el bàsquet femení, perquè no enteníem per què hi havia d’haver dos clubs diferents. Aleshores els dos clubs ens vam posar en contacte i vam decidir que seria una bona idea unificar-nos. Des d’aquell moment vaig continuar fent la mateixa tasca, fent de tresorer i fins ara. El 2001 agafeu les regnes i decidiu que és millor unir-vos, però fins al 2007 passa molt de temps. Per què va costar tant de temps? No ho vam decidir des del primer moment. Era una idea que nosaltres teníem, ningú entenia per què no estàvem unificats, ho comentàvem entre nosaltres, però decidir fer la unificació va portar dues temporades, una per fer contactes i una altra per decidir com ho faríem. I ja ho vam portar a terme. I ha sortit bé? Ha sortit bé, estem contents. En aquella Junta nova que es va crear hi havia gent del femení i gent del masculí i ara mateix continuem pràcticament els mateixos. Hi ha hagut només un parell o tres de persones que ho han deixat per qüestions personals, però des que es va unificar continuem els mateixos amb la mateixa idea d’intentar potenciar el bàsquet a tot nivell i mirant que el bàsquet femení dins del club tingui la mateixa importància que el masculí. I la té? Sí. Nosaltres des de la Junta, almenys, mirem sempre que sigui així. Cal tenir en compte que hi ha persones del femení dins encara que vigilen aquest tema, tot i que no cal vigilar res perquè tots els membres de la Junta mirem el bàsquet com a bàsquet, sense mirar sexe. A nivell personal, amb tot aquest temps, el bàsquet s’ha acabat convertint en alguna cosa més que una afició de les teves filles? Sí, lògicament, perquè l’afició de les meves filles ha acabat implicant-me al 100% a portar un club, que jo mai no ho havia fet. Al principi semblava que era una mica pesat, però a mesura que ha passat el temps em trobo molt a gust, perquè l’ambient que hi ha a la Junta és molt maco. Treballem molt i moltes hores, però només per veure que el bàsquet té una força i va creixent ja estem contents. Jo també tinc molt de contacte amb el sènior femení, perquè vinc del femení i he crescut amb el bàsquet femení i hi ha la meva filla i sempre he estat amb aquestes jugadores. Tinc molt de contacte amb elles i em trobo molt a gust. I amb el bàsquet en general m’he acabat implicant i de moment estic molt bé. La feina que fa la Junta és una feina reconeguda o potser la gent no n’és conscient? Jo crec que no tothom és conscient de la feina que fem. Hi ha molta gent que es pensa, dit amb una exageració, que nosaltres ens estem fent cases a la Rocagrossa. Però nosaltres, tots els membres de la junta sense excloure’n a cap, treballem moltíssimes hores, no cobrem res i l’única cosa que fem són despeses, perquè si hem de trucar ho fem amb els nostres telèfons, si hem de fer coses les fem amb les nostres eines i no cobrem mai res. L’única satisfacció és veure que el club tira endavant. I desafortunadament no tothom ho reconeix, perquè hi ha molta gent que pensa que això funciona sol, però això no funciona sol si no hi ha persones que tiren endavant. Faltaria més gent? Sí, sempre. Pensa que des que vam començar som la mateixa gent, hi ha hagut un parell o tres de persones que han causat baixa i ara estem poca gent portant el club. Això potser és una assignatura pendent, perquè sempre que intentem demanar ajuda, la gent mai no acaba d’integrar-se. És molt bonic que els teus fills juguin a bàsquet, però cal gent que s’hi impliqui. I la veritat és que ens faria falta a qualsevol secció, sigui esportiva, econòmica, sobretot a la part social, és a dir, el contacte amb les parts de fora, sobretot intentar contactar amb espònsors, que és vital, però també col·laborar en aspectes de la pàgina web, etc... Són coses que moltes vegades hem d’anar fent les mateixes persones. L’ideal seria que les persones se centressin en la seva vessant, però hi ha coses que es queden penjades i ens ho hem de repartir. Hem intentat moltes vegades trobar altra gent, però la gent no s’acaba d’implicar. Quina és la feina exacta del tresorer? Lògicament, tot el que té a veure amb els calers. Controlar les quotes, els bancs, el pressupost inicial... També pagar els entrenadors, preparar la documentació que s’ha d’entregar al secretari per demanar les subvencions pertinents que s’ha de demanar... i tot el que sigui de l’àmbit econòmic. Es nota la crisi? Sí, molt. Principalment a la part que més falta ens fa, insisteixo, el tema dels espònsors, que és la font externa més important d’ingressos que té el club. Però no només no hem aconseguit que això creixi, sinó que inclòs se n’han perdut alguns per culpa de la crisi. Per la crisi, també, a l’hora de pagar la gent té més problemes, han de fer més esforços i s’ha de regular més a veure de quina manera ho fem. La gent a l’hora de pagar potser decideix que no es pot apuntar. S’ha notat una davallada de jugadors? Això potser no tant. Hi ha més dificultat, però no és que hi hagi hagut un índex molt important de pèrdua de jugadors. Sempre ens movem entre dotze i catorze equips cada temporada. S’està intentant lluitar molt per la part de base, el que és l’escola de bàsquet, perquè és el que ha de crear jugadors. I aquest any també s’inicia el bàsquet a les escoles, per intentar trobar més gent que vingui a parar al club. L’afició va començar seguint a les teves filles. Elles van començar a fer bàsquet i a tu el bàsquet et va agradar o bé a tu t’agradava el bàsquet i elles van començar a fer-ne? A mi el bàsquet m’agradava com qualsevol altre esport. La veritat és que mai no he sigut gaire de seguir els esports en general, tot i que sempre m’ha agradat estar informat de tots. Però va ser des que les meves filles van començar i les vaig anar seguint cada setmana que em va començar a agradar, fins a tal punt que ara arriba l’estiu i em trobo que em falta alguna cosa, em falten els partits de la setmana, em falta l’ambient del poliesportiu i em falta veure el bàsquet. Bàsquet professional en mires? M’agrada estar informat, però de mirar mirar... miro més que res els grans equips, el Barça, el Madrid i la Selecció... Però no per res, sinó que normalment no sóc d’estar mirant tots els partits. Si tinc oportunitat de veure’l, el veig, però no em tiro dels cabells si no els puc veure, més que res perquè no en tinc. I has jugat algun cop? Mai. Ni a cap altre esport. Potser perquè a l’època que jo vaig anar al col·legi tot això no estava tan desenvolupat com ara, que trobes esport a tot arreu. M’hagués agradat molt fer algun tipus d’esport, però no vaig arribar a fer-ne. Jugava als patis i poca cosa més... Després, ja de gran, he practicat quatre o cinc anys aeròbic, per mantenir-me una mica, però dedicar-me expressament a un esport no. I t’hagués agradat el bàsquet o qualsevol esport? La veritat és que si hagués conegut el bàsquet de petit i hagués tingut les oportunitats que hi ha ara potser sí que m’hagués ficat dins del bàsquet. M’agrada, trobo que és un esport molt maco. Què aporta a una persona? O què creus que ha aportat a les teves filles, per exemple? Jo penso que les meves filles, com a persones, han acabat sent més persones, han acabat sabent que les coses s’han de fer tenint en compte les altres persones de l’equip, els ha portat més tolerància. La meva filla, per exemple, és molt nerviosa i en canvi en el bàsquet es domina més. O sigui que penso que, a nivell general, el bàsquet forma persones, a part de l’esport. Et va saber greu que la teva filla gran deixés el bàsquet? Sí, sí, em va saber greu. M’hagués agradat que hagués continuat, però vaja les circumstàncies la van portar a deixar-ho per una qüestió personal. Va arribar un moment que no es trobava gaire a gust dins del bàsquet per l’ambient que hi havia, ja que té un caràcter que li afecten més les coses, i també va començar a estudiar a fora i per tot això va decidir deixar-ho. La petita, en canvi, viu pel bàsquet. I la teva vinculació al club va lligada a la vinculació de la teva filla petita? Si ella ho deixés, et veuries obligat a deixar-ho o potser continuaries vinculat? A veure... el bàsquet està lligat a la meva filla des de l’inici, però no continuo ara perquè continuï la meva filla, continuo perquè a mi sempre m’ha agradat complir si em comprometo amb una cosa. El dia que jo decideixi que no em trobo a gust, diré que no comptin amb mi i ho deixaré. Però ara ja no crec que estigui vinculat a la meva filla. Si ella deixés el bàsquet potser ho deixaria, però no per res, sinó perquè també són molts anys que estic fent el mateix i hi ha moments que s’ha de donar pas als altres perquè, com deia abans, a vegades és molta feina i moltes vegades no és reconeguda. No crec que estigués lligat el fet que la meva filla deixés el bàsquet, encara que si continua com ara, crec que aquesta serà com les velles glòries que encara juguen! T’agrada l’equip on està ara? Sí. Què en destacaries? El bon rotllo que hi ha. Jo sempre he vist els equips que han anat pujant i penso que l’equip aquest que es va formar fa un parell d’anys és un dels equips que he vist més maco en qüestió de bon rotllo. I això crec que es transmet inclòs a la pista al moment de jugar. M’agrada molt que sempre facin coses, com anar-se’n un cap de setmana a una casa rural, i a més totes acudeixen a les festes que es fan a nivell de club,... I tot això sempre ho poso jo com a exemple quan a la Junta es parla dels equips, perquè trobo que hi ha molt bon rotllo, tant des dels entrenadors fins a l’última jugadora. Et fan patir? Sí. Però jo penso que sóc un bon patidor. No pateixo tant per si el partit va malament o no, sinó quan l’equip no juga com jo sé que pot jugar. Perquè jo sempre els dic que saben jugar més del que han fet. Si fan un bon partit i al final el perden, l’han perdut. Però pateixo més quan veig que l’equip no és el que jo conec. Tot i que també donen moltes alegries. Ets crític amb les jugadores? Sí. Sempre, quan acaba un partit, els dono la meva opinió, de manera objectiva. La que l’ha volgut escoltar l’ha escoltat i la que no, no. Sempre l’he donada i penso que amb el temps les noies també s’han acostumat a escoltar-me. Moltes vegades jo dono la meva opinió, elles la seva i els viatges de tornada es converteixen en un debat de com ha anat el partit, del que es podria haver fet i no s’ha fet bé... I és una crítica que a elles també els pot ajudar, perquè sempre intento fer-ho de manera constructiva. Recordes algun moment especial en tots aquests viatges que has compartit amb el sènior femení? Jo vaig gaudir molt l’any passat, quan es van trobar amb els equips que en teoria sobre paper eren superiors a elles. Em va agradar el joc que va fer el nostre equip en els partits importants, com el Quart o el Palafolls, van ser uns partits que em van fer gaudir molt, perquè veia l’equip jugant com una màquina, jugaven totes a una, de tal manera que van arribar a superar a aquells equips que en teoria eren superiors! Es va acabar guanyant a casa d’ells quan amb alguns s’havia perdut a casa nostra! Segueixes algun altre equip? No, he vist alguns partits del sènior masculí algun dissabte que he vingut a veure’l i també algun dels petits perquè quan arriben a dalt em fa gràcia de recordar com eren quan van començar. I de femení de formació també en veig algun esporàdicament. Però vaja, amb l’únic que estic sempre és amb el sènior femení. Aconsellaries a la gent que apunti els seus fills des de petits a jugar a bàsquet? I tant que sí. Perquè jo crec que el millor exemple que es pot donar és el que he viscut jo. Jo he viscut el bàsquet, això m’ha permès estar amb les meves filles contínuament, vivint amb elles les seves vivències amb l’esport, les he vist com s’anaven formant com a persones i com a esportistes i això és molt gratificant. Li aconsellaria a qualsevol persona que el seu fill jugués a bàsquet, però sobretot que ells estiguessin també vivint aquesta vivència amb el seu fill. No com altres persones que deixen el seu fill i ni van als partits ni res. Els fills agraeixen això, ho agraeixen molt. La meva filla ja és gran i jo sé que ella agraeix que jo hagi estat a cada partit. I això també fa que es potenciï més la relació entre pares i fills. Des de la Junta es toca el tema dels pares, d’intentar involucrar-los més? Que ajudin amb el que puguin o que vinguin a animar als partits... Sí. L’any passat es va intentar moltes vegades engrescar equips petits que vinguessin amb les famílies per animar els partits importants dels equips superiors, però de moment no ha tingut l’acollida que nosaltres esperàvem. Però això no vol dir que nosaltres deixem el tema de banda, continuarem insistint perquè la gent s’impliqui en aquest sentit. És important que els nens i nenes vinguin a veure els partits, i els que siguin més petits que els pares intentin acompanyar-los. Per a les criatures petites és molt important veure les figures dels equips de dalt i el fet d’implicar-los des de petits a animar i tot això pot crear-los més caliu de bàsquet, a part que els pares poden viure més les experiències amb els seus fills. Jo crec que és important, però costa. No sé si per la feina de Lloret, que tothom està involucrat sempre amb molta feina... però la qüestió és que es podria fer més. A mi m’ha fet pena moltes vegades el fet que sovint als partits hi ha més públic de fora que de Lloret. Jo acompanyo als partits de fora al sènior femení i veig altres pavellons i al·lucino de la gent que hi ha per veure partits. des de cries petites a més grans, hi ha molta gent. I aquest ambient no l’he vist mai aquí. L’he vist potser amb l’equip de sènior masculí i en algun partit concret de femení. Però això que per norma el Pavelló s’ompli perquè hi ha partit no passa. I en altres llocs està ple pels pares, els germans, els cosins, els amics... que van a veure el partit. Aquí potser costa una mica més, però espero que això s’animi en un moment o altre. Pel que fa als espònsors, hi ha algun secret per captar-ne? A veure, el secret és anar trucant a portes i anar demanant. El problema és el que et deia, ens falten les persones que es poden dedicar a buscar aquests espònsors, perquè nosaltres no donem a l’abast. Però quin seria l’argument per convèncer a un empresari perquè esponsoritzi el bàsquet? Jo començaria dient que Lloret es ven com a “Vila esportiva” i no entenc que llavors, havent-hi tants de negocis com hi ha a Lloret, no estiguin més bolcats amb l’esport. Jo el que diria, a part que això li pot desgravar, que això és el més important per a ells, és el fet que estan ajudant que unes persones estiguin fent un esport, que no estiguin al carrer, que estan fomentant que les persones que surtin d’aquest esport seran millors persones a la seva vida diària i estan ajudant que aquestes persones facin el que més els agrada, l’esport que més els agrada. Perquè això és molt gratificant, però tot això costa diners inevitablement i aquests diners no poden sortir tots de les quotes. M’agradaria molt poder dir que les persones que han de fer bàsquet no han de pagar cap quota perquè tenim molts d’espònsors i amb això ja fem. Seria fabulós. Però no arribem amb això. I també m’agradaria poder dir a un entrenador que el club li pagarà la formació i poder pagar-li un sou que no sigui tan simbòlic com és ara. Però la formació ja es paga, no? Sí, però si el club pogués disposar de més diners podria ampliar per a més coses. O potser inclòs poder destinar una part d’aquests diners a fer una mena de beques a persones que tinguin més problemes econòmics, ja que trobes molta gent que pot fer un bon paper jugant a bàsquet i que no juguen perquè no poden pagar-s’ho. Des del 2001, no sé si és comparable perquè abans era femení sol, però podem dir que és el pitjor moment econòmicament? No es pot comparar perquè amb el femení treballàvem amb quatre equips, més o menys, i només que trobessis quatre espònsors facilitava molt la feina, perquè hi havia poca gent. Ara treballem amb uns catorze equips, de dotze a quinze persones per equip i això requereix molt. I l’índex d’espònsors des que teníem el femení a ara no ha crescut gaire, mentre que el volum del club és molt més gran. I ara amb la crisi encara menys. Jo animaria a la gent a buscar espònsors, que al cap i a la fi no són tants diners per a una empresa, ja que, a més, es podran desgravar. És una quantitat negociable o és un preu fix? Hi ha un preu fixat, però són diferents tarifes, des de 200 a mil euros. La que més pugui donar són mil euros a l’any i jo crec que això no és significatiu per segons quina empresa. Mil euros seria esponsoritzar un equip amb la samarreta? Sí. I amb 200 o 350 euros el fet que cada setmana surti la publicitat de l’empresa en els cartells dels partits, durant tota la temporada, des del setembre fins al juny. O sigui que, per qüestió de preus, hi ha moltes possibilitats de poder adaptar-se, qualsevol empresa pot arribar a un preu o altre, la qüestió és decidir-se a fer-ho. Sempre insistim als pares o als jugadors més grans que si coneixen algú o tenen contacte amb una empresa determinada que intentin captar-los, no una persona que s’hi dediqui expressament, però alguna col·laboració esporàdica. Però és que ara aquesta feina només la fa la gent de la Junta i arriba un moment en què no arribem a tot, són moltes hores de feina.\nBàsquet femení o masculí: femení\nJugador ideal: Pau Gasol\nACB o NBA: ACB\nUn moment inoblidable en el món del bàsquet: Quan ens van donar el premi Llevant, a la Festa de l’Esport, i quan les noies del sènior femení em van regalar una placa i un polo d’agraïment. “Una afició que omple estadis”, deia el polo!\nFita pendent en el món del bàsquet: que el bàsquet trobés molt bon finançament, perquè és d’on més patim. M’agradaria que els espònsors es bolquessin.\nM’agradaria que el Bàsquet Lloret... estigués molt ben cobert a nivell d’espònsors.\nM’agrada del Bàsquet Lloret... que a nivell de Junta, a part que treballem molt, hi ha molt bon ambient i el tracte amb el jugador, almenys jo, el trobo molt bo, em trobo molt a gust.\nCom definiries el bàsquet amb tres paraules? Formació, amistat i “bon ambient”.


Maria Ródes. Plou i fa sol\n16 de desembre de 2020 Música Dispersa Entrevistes\nMaria Rodés torna a mesmeritzar-nos amb aquest dolç encanteri que és la seva música. Treball conceptual sobre les bruixes, Lilith és el seu nou disc.\nCom neix la idea de la qual sorgeix Lilith (Satelite K, 2020)?\nUn dia vaig fer un post a Instagram explicant que popularment sempre hi ha hagut la creença que al Dolmen de Vallgorguina s’hi reunien les bruixes. En aquest post explicava que en un futur m’agradaria fer un treball sobre elles, les bruixes.\nI d’aquí neix Lilith.\nAquest post el va veure Pepe Mompeán, director del Festival de Arte Sacro de Madrid, la ciutat on visc des de fa uns anys. Va ser ell qui em va proposar presentar al seu festival un projecte inspirat en el món de les bruixes. En un principi, Lilith no havia de ser un disc sinó un projecte només de directe.\nEls teus discos, en la seva concepció lletrística, sempre han tingut un punt de fantàstic.\nSí, però en aquest cas tot neix de la casualitat, de llegir un article en una publicació local de Cabrera de Mar, on viuen els meus pares i jo vaig viure tota la meva infància, adolescència i part de la joventut. A l’article s’explicava la història de les bruixes al Maresme. A partir d’aquí em vaig començar a preguntar com se m’hauria vist a mi, com hauria estat considerada al segle XV: una dona de més de 30 anys, sense parella, sense fills, fent música, amb una vida nòmada anant d’aquí cap allà…\nI sí, segurament haurien dit que era una bruixa.\nSent un encàrrec, el procés creatiu va ser diferent de l’habitual?\nVaig gaudir de llibertat absoluta. L’únic que va canviar va ser que tenia una data límit i això em va obligar a treballar amb terminis. Hi ha músics que diuen que això els coarta la creativitat. A mi, contràriament, em va anar bé, si no, podria estar cavil·lant indefinidament, sense acabar mai.\nSí, però arriba un punt en què sé la cançó ja està acabada i que no paga la pena seguir-hi treballant. Aquell moment en què sé que si segueixo insistint la cançó, perdrà la seva essència. Un equilibri que crec que tinc molt ben calibrat.\nTot i que les cançons son éssers vius que mai deixen de créixer. Totalment.\nDe fet, aquest és un disc que va néixer d’un projecte de directe, pel que les cançons ja van anar creixent abans de gravar-les.\nPer cert, qui era Lilith?\nSegons el folklore jueu, la primera dona d’Adam no va ser Eva sinó que va ser Lilith. Per a ells un no va néixer del fang i l’altra de la costella, sinó que tots dos van néixer de la pols creats per igual. I aquí va venir el suposat problema, ja que Lilith no es va voler sotmetre a Adam i va reclamar la seva igualtat. Adam es va negar i Lilith va abandonar l’edèn i va marxar al Mar Roig. La va intentar convèncer perquè tornés amb el seu marit, però ella s’hi va negar, moment en què Lilith es satanitzada.\nÉs la primera bruixa de la història.\nÉs la primera dona a reclamar els seus drets i que per això se la satanitza. És la por que s’ha tingut al llarg de la història a la dona empoderada i rebel.\nUn disc, per tant, que també té un missatge feminista.\nNo està pensat com a tal, però va arribar un moment en què em vaig començar a preguntar per què no encaixava a la societat i a plantejar-me l’arrel d’aquesta sensació… Una decisió vital que té unes connotacions, perquè et rebel·les contra el que està acceptat socialment. I tot això crec que té una vinculació amb cert feminisme, podríem dir de caràcter… natural.\nPrimer pla de Maria Ródes\nQuan vas decidir fer de Lilith un disc, en un principi aquesta anava a ser un EP no tot un elapé.\nLa idea original era el projecte del directe i ja està. Va ser la gent des de fora que quan venien als concerts em deien que les cançons els havien agradat molt, i en preguntaven que si tenia el disc. A cop d’insistir-me vaig decidir gravar un EP. A més, ja em semblava bonic tenir una plasmació física del projecte.\nI com va acabar l’EP sent un elapé?\nAnàvem a gravar l’EP el passat mes de març, però va arribar el primer confinament i van anar sorgint més temes.\nI en vas escriure més que no han sortit en aquest disc però sí en futurs treballs?\nVaig escriure’n moltes, de cançons, que vaig anar gravant i compartint a les xarxes socials Va ser una manera de conviure amb el confinament.\nLa teva música cada vegada tendeix més cap a l’adopció de sons i ritmes tradicionals.\nEl 2014 vaig publicar Maria canta copla (Chesapik, 2014) un disc amb què vaig trencar amb molts prejudicis. Va ser una època en què vaig començar a aprofundir en el món de la música tradicional i en el nostre folklore i em vaig adonar que m’encantava i m’estimulava. Una música amb un grau de puresa brutal que m’arriba molt endins. D’altra banda, m’encanta viatjar i les músiques tradicionals son una manera de viatjar sense viatjar. Maria canta copla, a més, tenia aquest punt reivindicatiu.\nSempre ens hem deixat enlluernar i ens han fascinat músiques populars d’altres llocs, com puguin ser el country o el blues, i hem menystingut les nostres tradicions musicals. Un complexe que sempre m’ha semblat una tonteria perquè tenim coses que son precioses. Està guai mirar a fora, però també mirar cap a casa.\nHi ha cap ritme, cap so que t’hagi influenciat especialment en la creació de Lilith?\nHi ha un disc que vaig descobrir ara fa un temps i que em va tenir obsessionada: La Llorona (Atlantic, 1997), de Lhasa de Sela, una cantant mig canadenca mig mexicana que va morir molt jove. L’atmosfera d’aquest disc sí que m’ha ajudat a donar forma a Lilith.\nEls teus també son discos molt conceptuals, que sempre giren al voltant d’una idea.\nÉs una manera de crear amb què em sento còmoda. Em diverteix fer-ho així. És com un to creatiu que em dóna un marc amb què experimentar. Com un joc que jo mateixa m’he inventat. Un mètode que m’agrada i em funciona.\nMaria Rodés en terreny inhòspit\nCrec que estàs gravant un disc de country amb David Rodríguez de La Estrella de David.\nI d’aquí a poc temps publciarem el primer single d’aquest disc. Vaig conèixer el David, a Madrid, a un festival. Ens vam caure molt bé. Xerrant va sortir la idea de gravar un disc de country i l’hem acabat fent.\nDe nou, un disc conceptual sobre l’amor i les relacions de llarga durada.\nAquesta era la idea, fer un disc sobre l’amor, però no passional, sinó el de llarga durada. És fer valdre, aquest amor de resiliència. Un amor menys passional i efervescent, però més profund. Un amor més quotidià i acceptant i apreciant els defectes i peròs de l’altra persona. Un amor que implica les manies i dèries, tot el bo però també el dolent.\nFotos: Èrika Prüfert\nCoplaEntrevistaFolkLa Estrella de DavidLilithMaria Rodés


Partit Democràtic (Bulgària) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl Partit Democràtic (búlgar Демократическа партия, Demokraticheska partia, DP) és un partit polític de Bulgària, d'ideologia centre-dretana, liderat per Alexander Pramatarski. Va ser fundat el 1895 com a successor de l'antic Partit Liberal de Petko Karavélov. Els seus dirigents havien estudiat a Europa Occidental, i el seu òrgan era Priaporezh (Пряпорец). El 1906 va patir l'escissió del Partit Radical Democràtic de Bulgària. El 1941 va rebutjar l'oferta del Partit Comunista Búlgar d'unir-se al Front Patriòtic (Отечествен фронт), i el 1947 fou prohibit.\nEl 1989 es va reconstituir i ingressà al Partit Popular Europeu. A les eleccions legislatives búlgares de 1997, 2001 i 2005 s'hi ha presentat com a part de la coalició Forces Democràtiques Unides. A les eleccions legislatives búlgares de 2009 la direcció del partit recomanà el vot a LIDER, però alguns sectors descontents recomanaren votar a la Coalició Blava.\nPetko Karavelov 1896 - 1903\nAleksandar Malinov 1903 - 1938\nNikola Muschanov 1938 - 1947\nBoris Kjurtschiev (1908 - 2002) 1989 – 1990\nStefan Savov 1990 - 2000\nAlexander Pramatarski 2000 -\nHistòria del partit (búlgar)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Partit_Democràtic_(Bulgària)&oldid=17626466»


«Lesbofòbia»... Alguna cosa està canviant. | Ateneu Igualadí\nEl passat dimarts 2 de juliol va tenir lloc a l’Ateneu Cinema la projecció de la pel·lícula documental «Lesbofòbia. Un documental i deu respostes».\nA l’acte hi van participar la directora, Inés Tarradellas, i la coordinadora d’Incidència Política de l’organització productora, Creación Positiva, Montse Pineda. L’èxit va ser tan gran que el cinema va quedar petit davant el nombre de persones assistents. ‘Lesbofòbia’ es va estrenar el 26 d’abril, Dia de l’Orgull Lèsbic. Inés Tarradellas va explicar com la seva realització “ha estat un procés col·lectiu feminista, un relat d’experiències individuals que entrecreuades fan un relat conjunt”.\nEl documental planteja diferents temàtiques a partir de les experiències de diferents testimonis de dones: el personal és polític, el control del sistema patriarcal de la sexualitat de les dones, les dificultats específiques de les lesbianes en el món rural, l’exercici i les dinàmiques del poder, les tradicions racistes catalanes o el llenguatge que fem servir, com a eina fonamental de canvi. Les participants al documental són Akelarre (Júlia Serrasolsas Moreno i Maio Serrasolsas Moreno), Anne-Cath, Berta Frigola Solé, Brigitte Vasallo, Clara Peya Rigolfas, Claudia Fuentes Brito, Dolores Pulido León, Heidi Ramírez, Laura Freijo Justo i Marta Rodríguez Ayuso.\nDesprés del visionat hi va haver un col·loqui amb el públic assistent que va permetre generar diferents aportacions i fes explícites reflexions i discursos sobre els diferents temes que tracta el documental i que afecten a aquestes dones en el seu dia a dia, la seva percepció social i el seu reconeixement polític.