La història interminable | Faros HSJBCN\nLa pel·lícula La història interminable, adaptació de la novel·la de Michael Ende, va ser una gran èxit als cinemes l’any 1984. Avui se la considera un clàssic indiscutible de la fantasia èpica dels anys 80.\nLa història de La història interminable se serveix d’una bonica metàfora per expressar la manera en què Michael Ende, autor de la novel·la del mateix títol, concebia el poder determinant que tenen l’esperança i els somnis en la transformació de la vida de les persones i la realitat.\nA la novel·la i al film, el Regne de Fantasia existeix paral·lel al món real i és la representació metafòrica d’aquest poder: Fantasia està feta de la matèria dels somnis i, com més capacitat de somiar tenen les persones del món real, més fort es torna el regne. En canvi, si les persones perden les esperances i obliden els seus somnis, el Regne de Fantasia està en perill de desaparèixer.\nGuió: Wolfgang Petersen i Herman Weigel\nGènere: fantasia èpica, aventura\nTemàtica: mons màgics, criatures fantàstiques, el poder de la imaginació, la lectura potencia la imaginació.\nEl protagonista de la història és el Bastian, un nen que ha perdut la mare i que pateix bullying a l’escola. Amagat a les golfes del seu col·legi, Bastian llegeix un llibre enigmàtic, La història interminable, que explica l’accelerada destrucció del Regne de Fantasia. El "No-Res", una mena de boira densa i devastadora, avança imparable i arrasa el regne i les criatures que hi viuen. A mesura que llegeix, Bastian s'adona que ell forma part de la història i que la salvació de Fantasia depèn d'ell, de la seva força de creure o no en els somnis.\nTot i que la pel·lícula va ser un gran èxit als cinemes l’any 1984, Ende en va renegar. Va considerar l’adaptació cinematogràfica de Petersen una traïció a l‘esperit filosòfic i artístic de la novel·la. Ho vull recordar perquè aquesta ressenya no entra a valorar l’adaptació del llibre a la gran pantalla.\nEl que m’interessa ressenyar és la vigència del missatge crític de la pel·lícula i el seu valor pedagògic, tres dècades després de la seva estrena.\nLa història reflexiona sobre les conseqüències del desencant i la resignació socials davant les crisis econòmiques i morals que tenallen les classes mitjanes i populars, i exposa críticament el profit que de l’apatia en saben treure els poders polítics i financers. L’antídot contra la manipulació de les persones és el coneixement, la reflexió profunda, el pensament crític i la valentia.\nEn aquest sentit, la metàfora de la fi del Regne de Fantasia, per l’avanç destructiu d’un buit existencial anomenat “No-res”, explica de manera clara i fàcil aquesta complexitat als infants.\nAl film, el diàleg entre el nen Atreiu, el guerrer indi ple de coratge, encarregat d’ajudar l’Emperadriu Infantil per salvar Fantasia, i el terrible Gmork, un llop ferotge amb la missió de matar l’Atreiu, és revelador. Diu Gmork abans d'abraonar-se sobre el jove guerrer:\nFantasia no té fronteres. De somnis i esperances de la humanitat, d’això està fet Fantasia. Els homes han començat a perdre les seves esperances i a oblidar els seus somnis. Per això el “No-res” avança cada dia més. El “No-res” és el buit que queda com una desesperació cega que destrueix aquest món. [...] Les persones que no tenen esperança són fàcils de dominar i qui en té el domini té el poder. Jo sóc un servidor del poder que sorgeix després del “No-res”.\nFàcils de dominar, de manipular. Així són les persones que ja no somien perquè han perdut l’esperança de creure que un món i una vida millors són possibles. Hi ha altres moments en el film que insisteixen en la idea de resistir i lluitar per no caure en la tristesa i el desànim. La pel·lícula crida a l’apoderament i unió dels individus per esdevenir responsables del nostre avenir.\nEls infants que vegin La història interminable per primera vegada i els adults que en facin un nou visionat anys després de la seva estrena hi trobaran un faula màgica i reflexiva que els enviarà un missatge poderós: “No et rendeixis mai i la bona sort t’acompanyarà sempre”.\nI encara una altra idea potent: la lectura, més enllà d’un pur divertiment, és un aliment extraordinari per somiar sense límits i esdevenir persones ben proveïdes de caràcter i pensament crític contra els poders manipuladors.\nBastian, protagonista de La història interminable, és l’heroi meravellós d’aquest film que no fa altra cosa que llegir. I és gràcies a la lectura que l’heroi compta amb ‘armes’ eficaces per defensar-se d’enemics quotidians com la por i la solitud. Té a l’abast aquestes bones armes gens violentes: el coneixement, la reflexió crítica i la valentia. L’espectador se sent convidat a adquirir-les i usar-les.\nPer què els grups tancats fan que els nens se sentin rebutjats?\nQuè és el ciberbullying i com detectar si el teu fill ho està patint\nLa minyona màgica i el Big Bang\nLa meitat dels avis cuida els néts gairebé cada dia\nEls nens que maltracten altres nens als 8 anys d’edat presenten un risc més elevat de cometre delictes durant l’adolescència\nEl 80% dels menors han estat víctima de violència virtual\nData d'última modificació: 18/09/2020


La Salle Cassà avança amb el projecte Vivim el medi - La Salle Catalunya\nUna de les millors maneres de treballar el medi natural és a través de les activitats vivencials i que involucrin com més sentits millor. Els aprenentatges experimentals són molt més duradors, significatius i funcionals que no pas les classes on el docent explica i l’alumnat només escolta.\nEls nens i nenes de La Salle Cassà, al llarg d’aquest curs, han fet tallers per tal que els nens i les nenes tinguessin el medi a dins de la classe i poguessin aprendre continguts aplicables en el seu dia a dia i en el seu entorn. A mesura que es van fent grans, s’introdueix el mètode científic i s’explica amb rigor com es dissenyen els procediments per fer un experiment, i s’ensenya a planificar-los amb cura.\nD’aquesta manera, viuen els aprenentatges, els interioritzen i els fan seus, i per tant, perdurables i aplicables a diferents circumstàncies.


Jornada contra les batudes racistes al Casc Antic de Lleida | Info Revolta - El Prat de Llobregat\nDes de l’Assemblea Anti-repressiva de Ponent organitzen una jornada contra el racisme institucional, al Casal Popular de Joves del Casc Antic de Lleida. Juntament amb altres col·lectius organitzen la campanya “toca el xiulet contra el racisme!”, una eina d’autodefensa contra els abusos policials que es viuen al Casc Antic de Lleida, el dijous 25 de juliol faran la presentació!\n19:00 Xerrada amb un membre de S.O.S. racisme Catalunya i la Comissió de Drets Humans del Col·legi d’Advocats.\nTot seguit: sopar popular i concert contra el Racisme amb TROPIKAL JAM (agro-reggae des de balaguer) i TAULARD (synthpunk, des de Grenoble).\nUs preguem la màxima difusió, per fer d’aquell dia un clam contra el racisme i les redades, per anar construint un moviment fort contra el racisme, el feixisme i els abusos policials!\nTens dubtes de què fer davant d’un policia? Què fer davant d’una redada policial?\nComencem a estar cansades de tanta policia i de tants abusos. Nosaltres, som les persones que vivim a barris humils, on els pobres, els estrangers, els precaris i els explotats sobrevivim al dia a dia fent el que faci falta per aconseguir diners, per tirar endavant les nostres famílies, estiguin aprop o a milers de quilòmetres. Per nosaltres, la presencia policial, les identificacions, els registres, els abusos que patim per viure al nostre barri, han d’acabar. Els barris conflictius de Lleida, són aquells que originen els conflictes socials, els barris on les persones adinerades tenen llocs de responsabilitat i que han creat la pobresa que vivim a la majoria de barris.\nL’estat i la policia són racistes. No només pel color de la pell sinó, per damunt de tot, per la butxaca. CLASSISTES!\nDefensem-nos dels abusos de la policia! Vine el 25 de Juliol a partir de les 19:00 al Casal de Joves (a dalt de tot del carrer Cavallers): farem una xerrada amb advocats i companyes anti-racistes per resoldre dubtes sobre què és pot fer davant dels abusos. Més tard hi haurà sopar i concert.\nThis entry was posted on 22 Juliol 2013 by Redacció Info Revolta in Antirrepressiva Ponent, Casal Popular de Joves, Convocatòries.


Celebrat el concert de la Coral Llorencina amb motiu del seu X Aniversari | card.cat\nCelebrat el concert de la Coral Llorencina amb motiu del seu X Aniversari\nEl passat dissabte dia 31 de març, la Coral Llorencina va celebrar un concert especial a l’Auditòrium Sa Màniga de Cala Millor amb motiu del seu X Aniversari. La Coral Llorencina va néixer l’octubre del 2007, al si de l’Escola de Música de Sant Llorenç des Cardassar, i es va mostrar al públic per primera vegada el desembre del mateix any, a l’Auditòrium Sa Màniga. Fins el desembre del 2009 no va oferir cap concert en solitari, ja que només cantava algunes cançons en els espectacles de Nadal i fi de curs de l’Escola de Música, en els quals es presentava com a coral Allegro. A partir d’aleshores, i sobretot des de la primavera de l’any següent, en què es va constituir com Associació Cultural i va adoptar el nom actual, ha ofert els seus concerts en solitari, tot i que també ha actuat conjuntament amb les corals de Manacor i Portocristo (2008), amb l’Orfeó Artanenc (2011), amb la Banda de Música de Sant Llorenç (2013 i 2016), va formar part de l’espectacle Illòtic, amb Iguana teatre, del qual se’n va editar un disc compacte, amb Esqueix Teatre (2014), amb la Coral de dones de Portocristo (2015), amb la coral Voramar, de la Colònia de Sant Pere (2016), a l’Espai 36 (2017) amb la Coral Gent Gran Punta de n’Amer.\nAl llarg dels seus primers deu anys la coral ha tengut tres directors: Miquel Bauzà (2007-2012), Arantxa Calvo (2012-2015) i Bartomeu Ginard (a partir de 2015). L’actual director de la Coral Llorencina, Tomeu Ginard Palou, és un bon professional que ha dedicat la seva vida a la docència musical. És director de l’Escola de Música del seu poble ( Artà) i a més actualment dirigeix la Banda de Música d’Artà. Un dels secrets del l’èxit d’en Tomeu és que té vertadera passió per la música, passió que sap transmetre als seus alumnes i cantaires.\nBaix la seva direcció la Coral Llorencina va aconseguint nous èxits i ampliant el seu repertori musical. La majoria de cançons del concert del passat dissabte van ser estrenades per aquest concert especial. Acompanyà a la coral la pianista Aina Francisca Danús. De les 14 cançons que cantaren és difícil destacar qualcuna, dir que particularment em varen agradar molt: Comiat al bosc de Felix Mendelssohn, Rosa de bardissa de H. Werner, Aubada de Miquel Tortell; Una dona llarga i prima, tradicional mallorquina; i Cants i rialles. A més el bis que feren: Hala, hala, hala, va tancar el concert i posar la nota simpàtica a la celebració del 10è Aniversari. Concert que varen agrair i aplaudir el nombrós públic assistent. Des card.cat ens adherim a les nombroses felicitacions que reberen tots els cantaires i director de la Coral Llorencina.\nAquest article s'ha catalogat com a Música, Sa Costa, Sant Llorenç, Son Carrió i s'ha etiquetat amb Concert X aniversari Coral Llorencina per Magdalena Ordinas. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.


STIVIWONDER: LA FORÇA D’UN SEGUIMENT\nLA FORÇA D’UN SEGUIMENT\nAnimació a Berlin. Molts son membres de "SEGUIMENT FCB"\nAbans de començar, m’agradaria deixar clar que aquest escrit està redactat des d’una perspectiva personal i que en cap cas és un comunicat oficial de la plataforma “SEGUIMENT FCB”. Ara bé, fa gairebé dos anys que formo part del grup al Facebook. i recolzo totalment la proposta que presenta aquesta precandidatura a les eleccions presidencials del Futbol Club Barcelona en el present 2015.\nEl meu nom és Esteban Blanchart Amores, un vilanoví de 30 anys, concretament de Vilanova i la Geltrú (província de Barcelona), llicenciat en Publicitat i Relacions Públiques i Periodisme per la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona. Sóc soci del Barça des de 2004, i abonat al Camp Nou des de la temporada 2004-2005. He assistit a gairebé tots els partits a l'Estadi, a excepció de la gran majoria en les dues últimes temporades ja que he viscut a Finlàndia, per un Erasmus, i a Berlín, per motius laborals.\nEn aquests 10 anys, he intentat fer almenys 2 desplaçaments per temporada, i fins i tot en alguna n'he fet 3. Crec que és bon número si tenim en compte que no he tingut feina regularment i els meus ingressos eren limitats. Aquí és on vaig descobrir les grans dificultats, i el nul suport que dóna el club, amb les que es troben els socis i aficionats que decideixen acompanyar al Barça en els partits lluny del Camp Nou. No només en les grans cites, com finals i semifinals, sinó també en els desplaçaments de menys repercussió mediàtica. Com per exemple, desplaçaments de lliga, Copa i fase de grups de Champions.\nRetrocedim al maig del 2009, amb motiu de la final de la Champions League a Roma. Alguns socis van tenir la idea de crear un grup de Facebook per tal de maximitzar les seves oportunitats d’aconseguir una entrada per al partit. El procés era, i segueix sent el mateix, publicar el número de sol·licitud al mur del grup per tal de saber, previs càlculs estadístics, cada quantes sol·licituds tocava fer-ne una de nova per tal de cobrir tot, o el màxim, rati de possibilitats de ser agraciat amb una entrada. A més de controlar, dret total dels socis, el número de sol·licituds reals que hi havia per tal de detectar qualsevol anomalia.\nAquest punt no l’entendran la gran majoria de persones alienes al grup o habituals als desplaçaments que no en formen part. Però si mencionem, prenent com a exemple el procés de Roma 2009, que va ser estrany ampliar un dia més, i a última hora, el procés de sol·licituds, i que curiosament fos extret un número que cobria aquesta ampliació, és fàcil d'entendre l'indignació dels socis que simplement tenien un objectiu: viatjar a Roma amb entrada.\nA molta gent no els hi agradarà aquesta premissa que posa en dubte la transparència del procés, però va ser un fet molt polèmic molt i va constatar el que molta gent pensava, i pensa encara avui: que per molt que hi hagi un notari en el sorteig, la dinàmica de prémer un botó en un ordinador, i que doni un número, de manera suposadament aleatòria, no acaba de convèncer a molta gent. Com funciona aquest software? Qui el controla? És manipulable? Quina credibilitat té? Com surt el número que surt?\nQuan no ets ningú, costa molt demanar res al club. Ningú t’escolta, i com deia Elisabeth Noelle-Neumann al seu llibre La espiral del silenci, el sistema fa veure com a estranys, i fins i tot com a bojos, als que, tot i que potser tenint la raó, es manifesten contradient al sistema establert. I el que és pitjor, si altres veus es pronuncien a favor d’aquesta minoria, al final acabaran cedint la veu pel fet de que no volen ser vistos com ells i exclosos del mainstream. Així que tocava seguir fent el mateix, preguntar als socis que no volien anar a les finals per motius com l’edat, economia, laborals, etc. i es feien les sol·licituds necessàries per tal d’aconseguir una entrada.\nAixí va néixer “Seguiment de sol·licituds d’entrades per als desplaçaments del Barça”. Un grup de Facebook que té com a objectiu ajudar-nos els uns als altres per tal d’aconseguir entrada, i denunciar i perjudicar als que, valgui la redundància, volen perjudicar al soci: els revendes.\nMembres de "SEGUIMENT FCB" a Montserrat\nAquests són/som els qui conformen “SEGUIMENT FCB”, un grup de socis, que no es coneixia de res, i que gràcies a les xarxes socials va lluitar per assegurar-se una entrada per a cada un dels desplaçaments dels que estàven interessats. A més, s’organitzen activitats diverses. Alguns exemples en són des de simplement fer una cervesa, anar a dinar o sopar, fins a llogar un vaixell per fer gresca pel riu Spree de Berlín. Passant per pujar a Montserrat a peu des de Monistrol de Montserrat. Passió blaugrana pura i dura amb seny i pau.\nI arriben les eleccions de juliol de 2015, el moment en que alguns membres del grup, encapçalats per Joan Batiste Cuberta, decideixen fer pressió per tal d’aconseguir pal·liar les mancances en les que tots els socis del Barça es troben alhora de fer un desplaçament. A més de millorar l’animació del Camp Nou, cosa que per molt que es digui que es impossible, no ho és si realment es vol fer. És tan fàcil com VOLER.\nPer entendre el punt dels desplaçaments tractaré com a exemple l’últim realitzat a Berlin per a la final de la Champions League, i tenint en compte que visc a la capital alemanya, podré transmetre més fàcilment el que vull dir. No és admissible que el club, a través de la seva col·laboració amb Halcón Viajes, ofereixi un vol de gairebé 600 euros per un trajecte d’anada i tornada el mateix dia. Tenint en compte el més important, estem parlant d’una ruta que costa, amb antelació de dos mesos, 60 euros anada i tornada. Amb un mes de previsió pot valer 100-150 euros i val a dir, com a exemple personal, que vaig reservar el vol per assistir a la final de la Copa del Rei, recordo que visc a Berlín, la setmana anterior al partit. Vaig viatjar el mateix dissabte i vaig tornar el dilluns, i el preu va asecendir a només 155 euros. Això es molt fàcil de definir: NEGOCI.\nTreballo en el món de la publicitat, i menteix qui digui que en els casos de col·laboracions i partnerships, ningú s’omple les butxaques en concepte de comissions. Cosa que molta gent ho trobarà normal, que ho és, ja que jo mateix he cobrat a comissió. Però quan parlem d’un cas com el Barça, on es treballa pel bé del club, dels socis i de manera voluntària i no remunerada, s’ha de lluitar pels interessos d’aquests i no dels empresarials o personals. No cal anar gaire lluny per constatar això, ho diuen els estatuts del club.\nPoca gent sap que hi va haver gent que va fer escales per mitja Europa, altres que van fer destinació a una altra ciutat per arribar a Berlín a través de cotxes de lloguer, autocaravanes, motocicletes de gran cilindratge, cotxes particulars, etc. Sense comptar les persones que es van buscar la vida a última hora perquè el club va cancel·lar el vol, o els que van arribar faltant una hora i poc més per l'inici de la final. Un problema que no és exclusiu del Barça. Però com a socis, creiem que tenim el dret, i la obligació, de lluitar per millorar aquest aspecte. Alguns diran que és impossible, que ho diguin, per exemple, a les aficions angleses. A veure que els hi responen...\nEn segon lloc, tenim l’animació del Camp Nou. Molts són els socis, i no socis, que critiquen dia si i dia també que l’ambient al Camp Nou és fred. Només cal veure el reduït grup d’animació que es troba al Gol Sud. A més d’altres menors repartits arreu de l’Estadi. No seria hora, tenint en compte altres exemples a Espanya i a Europa com el València, Bayern, Dortmund, etc., posar-nos tots a una i fer el mateix a casa?\nNo es podria parlar de manera consensuada amb els socis que de manera pacífica volen millorar l’animació al Camp Nou, i amb els que volen simplement seure, ja sigui perquè volen viure el futbol de manera més tranquil·la o en família, per tal de trobar una solució? No seria hora de demostrar que realment som més que un club? Crec que ja és hora.\n"SEGUIMENT FCB" recollint les paperetes\nDoncs això és SEGUIMENT FCB, un grup de socis que vol pal·liar els deutes històrics que el té club amb el seu soci de manera pacífica i organitzada, fugint en tot moment de qualsevol “isme”. I es que si hi ha una cosa que descriu els integrants del grup de SEGUIMENT FCB, és la diversitat i la pluralitat. Una plataforma representada per Joan Batiste Cuberta, però que ho és simplement, tal i com ell ho admet, perquè el club requereix una cara visible a la precandidatura. No hi ha personalismes, es tracta d'un grup de gent amb molta més al darrere.\nTot això amb l'unic objectiu d'aconseguir el màxim suport dels socis del Barça per tal d'obtenir la força suficient, seure cara a cara amb tots els candidats, i fer constar les seves voluntats als socis que donen el suport a SEGUIMENT FCB. Per tal de que cadascú decideixi votar a qui cregui necessari en perspectiva del que estarà per la labor de complir aquests dos grans deutes històrics.\nAlguns dels seus membres són pro Joan Laporta, altres pro Bartomeu, altres pro Benedito, altres pro Farré, altres pro Majó, i altres que simplement donen el seu suport a qualsevol que pot aportar coses positives al club. Ningú quedà exclòs (a excepció evidentment dels violents, no civilitzats, i als revendes) per la seva ideologia política o candidat presidencialista. A SEGUIMENT FCB hi ha cabuda per a tothom. Tal com diu el nostre himne, “tan se val d’on venim, si del sud o del nord, ara estem d’acord, una bandera ens agermana”.\nPublicado por Esteban Blanchart Amores en 15:54\nEtiquetas: Agustí Benedito, Eleccions FCB, Esteban Blanchart, FC Barcelona, Fútbol, Joan Laporta, Josep María Bartomeu, Seguiment FCB


La pandèmia ha fet esclatar problemes que venien d’abans i la situació a l’ensenyament públic n’és un exemple, sent la falta de recursos la primera de les claus. Tot i així, la Generalitat continua sense prendre mesures per revertir-ho. En els pressupostos aprovats pel 2022, la partida destinada al funcionament dels centres educatius públics és inferior a la de l’any 2010, tot i que el nombre d’alumnes s’ha incrementat en un 12,5% a la xarxa pública.\nLa interrupció de les classes presencials també va tenir un fort impacte sobre l’estudiantat, especialment a primària i secundària on l’alumnat depenia més de l’ajuda a casa per a poder seguir els continguts. En l’estudi “Clase social de origen y rendimiento escolar como predictores de las trayectorias educatives” realitzat per Bernardi i Cebolla, es destaca que la possibilitat de tenir reforç acadèmic o el temps que poden dedicar els pares a passar amb els nens té un efecte compensador que actua sobre la resta de les circumstàncies com les pròpies aptituds de l’estudiant o els recursos de les escoles i instituts als quals s’assisteix. La conseqüència és que els estudiants de classe treballadora tenen menys probabilitats de continuar estudiant quan arriben als 16 anys que aquells que provenen de famílies de classe alta.\nAquesta és la segona clau: qui estudiem a la universitat. Segons dades de l’Observatori del Sistema Universitari, la taxa d’accés a la universitat entre l’estudiantat amb progenitors amb estudis universitaris és del 82,6% mentre que pels fills i filles de progenitors amb formació postobligatòria és de 38,2%. Per aquells i aquelles estudiants amb progenitors únicament amb estudis obligatoris la taxa és la més baixa: 28,3%.\nTot i que el cribratge de classes a l’hora d’accedir a la universitat ha existit sempre, la pujada de les taxes universitàries l’any 2012-2013 va ser un pas més en plena crisi que aprofundí el procés d’elitització. Aquest tercer element tampoc ha estat revertit pel Govern, el qual va efectuar una rebaixa dels preus dels crèdits que ni tan sols recuperava el cost d’abans del tasazo. Pel present curs, el preu mig dels crèdits és de 23,47€ i el grau més “barat” suposa més de 1.000€.\nA més, repetir assignatura no és per pobres. La segona matrícula costa un 23,5% més de mitja que la primera mentre que la tercera arriba a ser gairebé el triple. Alhora, el tipus de grau també pot constituir una barrera de classe afegida, ja que no totes les carreres costen el mateix. De base, una grau com Dret corresponent al tram A suposa 1.061,4€ de matrícula. Psicologia, situada al tram B, són 1.502,4€ i Medicina (tram C) 1.660,2€.\nEn aquest context, la precarietat constitueix la quarta clau per a analitzar la crisi educativa. Parlem tant de les pràctiques universitàries no remunerades o mal pagades com de les feines precàries obligades a agafar per a pagar la carrera. Segons dades de Via Universitària pel període entre 2017-2019, el 22% dels estudiants universitaris de classe baixa treballaven ocasionalment; un 20,6% treballava menys de 35 hores setmanals i un 9,8% en feia més de 35.\nAra bé, la pressió i la necessitat de treballar no és igual per a totes les estudiants. La font anterior també mostra que el pes dels ingressos familiars en el finançament dels estudis representava gairebé 2/3 parts pels estudiants de classe alta, la qual cosa contrasta amb la situació de l’alumnat de classe mitja (50% del cost) i baixa (no arriba al 42% del cost).\nDavant d’aquesta situació, els i les estudiants hauríem de tenir quelcom a decidir des dels òrgans de govern de les universitats, però aquesta no és la realitat. La cinquena pota d’aquesta crisi educativa és qui mana sobre els campus i les facultats. La infrarrepresentació de l’alumnat en els espais de presa de decisions contrasta amb la presència de les grans empreses, les quals van de la mà de la casta universitària.\nEl cas de la Universitat Pompeu Fabra (UPF) resulta molt il·lustratiu per a observar com funciona. El Fòrum social i empresarial on estan Banc Sabadell, Grupo Santander, La Caixa, Bayer, Grífols, Telefónica o el Grupo Planeta té veu sobre les pràctiques, què s’estudia i què s’investiga. Aquest òrgan està lligat al Consell Social, on Foment del Treball – la patronal catalana – també està representada.\nQui en són els responsables?\nLa falta de recursos, l’elitització, la precarietat i el model d’universitat-empresa venen donades per la societat de classes en la que vivim, però també per les polítiques que la recolzen. Així, cal assenyalar els partits que hi ha darrera.\nLes retallades de la Generalitat, l’infrafinançament de l’educació pública per part dels governs centrals i autonòmics o la Llei Castells-Subirats en són alguns exemples. Però les polítiques no cauen del cel, sinó que els governs del PSOE i el PP des de l’Estat central juntament amb CiU primer i amb ERC i JxCat després, són els responsables.\nTot i que Unides Podem s’hi suma ara amb una nova reforma neo-liberal de la universitat, el seu compromís ja el va demostrar ICV reprimint les protestes contra el Pla Bolonya com a part del tripartit.\nPer quina educació lluitem?\nDavant l’infrafinançament de l’educació pública, defensem impostos a les grans fortunes i els beneficis empresarials per a garantir una ensenyament públic gratuït en tots els seus nivells, així com l’augment en la contractació de professorat i recursos, especialment durant la pandèmia. Acabem amb el negoci de la concertada i fem fora l’Església.\nContra el model d’universitat-empresa, lluitem per tombar la Llei Castells. Acabem amb les taxes i defensem una universitat gratuïta i beques-salaris per no haver d’estudiar i treballar en condicions precàries. Ens neguem a ser mà d’obra barata i exigim que les pràctiques siguin remunerades segons conveni sectorial. També enfrontem la universitat precaritzadora i plantegem la internalització de tots els seus serveis, així com el pas a plantilla fixe del professorat associat.\nProu d’aquest model antidemocràtic a disposició de l’interès privat. Fem fora les empreses de la universitat per tal de posar el coneixement al servei de donar resposta als problemes de la classe treballadora i els sectors populars. Ni rectorats ni deganats ni empreses: universitat governada per estudiants juntament amb el personal docent i no docent.\nCom lluitar per aquesta sortida?\nAquells que han estat responsables no són aliats perquè no hi ha sortida de la mà de qui ens precaritza i reprimeix. Així doncs, cal desenvolupar un moviment estudiantil autoorganitzat en assemblees a cada centre d’estudi on discutir i decidir sobre les nostres demandes i el pla d’acció per conquerir-les. Passem de “qüestionar la universitat a qüestionar la societat de classes” i unim-nos amb la classe treballadora, aquella que també pateix i enfronta les polítiques dels partits culpables de la crisi educativa.


Rescaten a una anciana que volia llevar-se la vida en Sant Vicent del Raspeig\nLa dona no presentava cap lesió\ndimarts, 30 de març 2021 - 15:50h\nRescaten a una anciana que volia llevar-se la vida en Sant Vicent del Raspeig | Youtube\nEl dilluns, 29 de març, una patrulla pertanyent al Lloc de la Guàrdia Civil de Sant Vicent del Raspeig, en l'Alacantí (Alacant), va rebre un avís de la central operativa de servei de la Comandància (COC) en la que informava d'una persona asseguda en la cornisa d'un quint pis, amb les cames balancejant i apuntant el seu cos al buit.\nEn eixe moment els agents actuants van anar fins a l'edifici i van pujar a la terrassa, a on van vore com una dona havia col·locat una cadira per a poder passar el muret de separació amb la cornisa, i havia tirat al sòl objectes personals, i van observar que la mateixa es trobava a punt de tirar-se.\nDavant d'esta situació, els Guàrdies Civils van passar el mur i van agarrar a la senyora, alçant-la i portant-la novament a la terrassa, conseguint salvar la vida d'eixa persona, que no presentava lesions. Seguidament els serveis sanitaris que van acudir al lloc van traslladar a la víctima a un centre sanitari. La persona rescatada era una dona de 97 anys.\n"Sufoquen un incendi en una caseta d'una pedania en Orihuela" "Pillen 2 persones que estafaven internacionalment a través d'internet des de Gandia"


El BBVA revisa un punt a l’alça el creixement del PIB català del 2021 fins al 6,6% - Regió7\nEl BBVA revisa un punt a l’alça el creixement del PIB català del 2021 fins al 6,6%\nL’informe de l’entitat bancària subratlla que la Costa Brava encara se situa més de 2 punts percentuals per sota del nivell precrisi\nTuristes anglesos arriben a l’aeroport de Girona | DAVID APARICIO\nEl darrer informe 'Situació Catalunya' del BBVA Research revisa un punt a l'alça el creixement del PIB català del 2021, que s'incrementarà un 6,6%, una dècima per sobre de la previsió per l'economia espanyola. L’entitat també explica la major afectació econòmica a la Costa Brava a causa de la seva dependència al turisme estranger. Així mateix, l’informe també recull les previsions de cara al 2022, durant el qual preveu que l'economia catalana creixi un 7,2% i es torni a situar en nivells precovid. L'economista en cap de BBVA Research a Espanya i Portugal, Miguel Cardoso, ho ha atribuït a la fi de l'estat d'alarma, a la reducció de la incertesa de les famílies, a la utilització de l'estalvi acumulat, a l'increment de despesa del sector privat i a les polítiques públiques. A més, Cardoso va dir que l'impacte de la cinquena onada serà «relativament reduït» en el PIB. Segons l'economista, l'evidència de l'afectació de les diferents onades de la pandèmia assenyalen que «l’efecte cada vegada ha sigut menor» a causa del bon ritme de la vacunació, i de la confiança i certesa que tenen les persones. Cardoso va afegir que les estimacions de creixement es reduirien en cas que es decretés «algun tipus de confinament», s’imposessin «restriccions als turistes» o es «limités la capacitat de mobilitat dels catalans».\nPel que fa a l'ocupació, BBVA Research preveu que entre 2020 i 2022 es creïn més de 200.000 llocs de treball a Catalunya i que la taxa d'atur baixi al 13% aquest any i l'11,2% el que ve.\nL'estudi constata que el PIB va caure menys del que s'esperava en el primer trimestre de l'any, en plena tercera onada. La renda disponible de les llars i la riquesa immobiliària es va comportar millor del previst». Es van registrar caigudes a la major part d’indicadors de despesa –particularment en les compres amb targetes i béns duradors com vehicles. En canvi, els serveis sí que van créixer, fet que s’explica «en part per un error de previsió» i que «mostraria que tant la tercera com la quarta onada de covid-19 a Catalunya van tenir un impacte menor a l’esperat».\nLa Costa Brava, més afectada\nSegons l’informe, el turisme i el consum es van començar a accelerar a partir del segon trimestre, amb l'aixecament de l'estat d'alarma. L’impacte del turisme estranger explica que la Costa Brava es veiés més afectada que la resta de zones turístiques de la regió, i el seu nivell d’ocupació, encara se situa més de 2 punts percentuals per sota del nivell precrisi.


La selecció de waterpolo va fer un pas ferm en vèncer Hongria - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa selecció de waterpolo va fer un pas ferm en vèncer Hongria\nredacció 03.08.2017 | 09:03\nManel Estiarte i els seus companys van fer un pas de gegant per classificar-se per a les semifinals quan van derrotar Hongria per 8 a 5 a la piscina municipal de Montjuïc. El combinat dirigit per Dragan Matutinovic va resoldre amb solvència un dels compromisos més difícils del grup B, abans de jugar contra Itàlia.\nLa bona defensa espanyola i la bona actuació del porter Jesús Rollán van servir per aturar el joc ofensiu d'Hongria abans del descans (3-1). En el primer quart, Espanya va tenir més encert que no pas el seu rival, amb un parcial de 2 a 0, al qual va seguir un segon d'empat a un gol. A la represa del joc, després del descans, els respectius atacs es van mostrar més inspirats i van començar a caure els gols a les dues porteries. El parcial del tercer període va ser de 4 a 3 favorable a Espanya, i va deixar un marcador optimista de 7 a 4. La diferència de tres gols es va mantenir fins al final, tenint en compte que la sequera ofensiva va tornar la darrera part amb un altre empat a un gol que va deixar el definitiu 8 a 5 al marcador.\nEn aquella tercera jornada de competició, en el grup B, Grècia i Holanda van empatar a quatre gols, i Itàlia va desfer-se de Cuba per 11 a 8. La classificació l'encapçalava Espanya amb ple de victòries en els tres partits jugats.


Un Estat ingovernable\n"Tenir uns bons resultats a Espanya és la fórmula per aturar, per exemple, l'aplicació d'un nou 155 que tant pregona el líder del PP, Pablo Casado."\nper Josep M. Torrent 19 de febrer de 2019 19:00\nEls darrers dies, Elsa Artadi (JxCat) i Marta Vilalta (ERC) han verbalitzat una idea que, parcialment, recull el que està passant: si no és té en compte Catalunya, si no s'aborda el conflicte entre Catalunya i Espanya, l'Estat serà ingovernable. És evident que el desgast del govern de Rajoy (PP), a més de la corrupció, va ser a causa del que passa a Catalunya. I encara és més clar que la convocatòria de les eleccions anticipades per part de Pedro Sánchez (PSOE) també ha sigut pel problema català.\nCatalunya és des de fa anys un problema no resolt per Espanya. Fa unes setmanes, en un debat sobre el paper dels periodistes durant la Transició, Miquel Roca deia: "Si fa més de 200 anys que existeix el problema de Catalunya, com a mínim, l'Estat podria reconèixer que hi ha un problema!". És sabut que els problemes solament es poden solucionar quan es pren consciència de la seva existència. Però Espanya, els seus governants, mai han volgut veure que tenen un problema amb Catalunya. Ni la Constitució Espanyola del 1978 va saber trobar un encaix on aquest país s'hi sentís còmode. Tot i consagrar un model diferenciat (teòric) entre comunitats històriques (Catalunya, Euskadi i Galícia) i la resta, en el fons no va ser res més que una maniobra per fer aflorar moltes identitats com a millor manera de diluir la identitat. És allò del "café para todos", la frase de Manuel Clavero Arévalo, ministre de Cultura del govern d'Adolfo Suárez, que descrivia la igualació del model.\nQuan Artadi i Vilalta parlen d'una Espanya ingovernable donen per fet dues coses: que la via unilateral cap a la independència està descartada de moment i que –creuen- que tindran la força suficient al Congrés dels Diputats per condicionar les decisions del govern de torn. Amb els pressupostos de Pedro Sánchez (PSOE) ha estat així. Tot i que, si PP i Ciutadans no haguessin fet una lectura partidista de la situació haurien pogut aprovar uns pressupostos, debilitar l'independentisme i condicionar les polítiques dels socialistes. Però no ho van fer. La pregunta és més que obligada: Com es pot tenir força a Espanya? Només hi ha una manera, disposant d'una presència parlamentària suficient per condicionar la política del govern de torn. Segons totes les enquestes electorals, cap partit espanyol aconseguirà al Congrés una majoria suficient per governar amb comoditat. Sembla que el PSOE de Pedro Sánchez pot guanyar les eleccions espanyoles però tampoc es pot descartar una victòria de la dreta i l'extrema-dreta (PP, Ciutadans i Vox). Davant d'aquest panorama l'independentisme ha de prendre decisions. Ha de saber com fa efectiva la declaració d'Elsa Artadi (Junts per Catalunya) i de Marta Vilalta (ERC) sobre que si no és té en compte Catalunya, si no s'aborda el conflicte entre Catalunya i Espanya, l'Estat serà ingovernable. Ara mateix, l'independentisme català disposa al Congrés dels Diputats de 17 escons que van obtenir amb 1.165.000 vots. El 2011, les forces que representen l'actual independentisme tenien 19 escons i 1.250.000 vots. Al referèndum de 1-O del 2017, més de dos milions de catalans van anar a votar. És possible que l'independentisme recuperi per les eleccions espanyoles una part d'aquest vot que no es va reflectir l'any 2015?\nAixò és el que hauran d'analitzar els dos partits de l'independentisme majoritari i valorar totes les variables. Perquè tenir un bon resultat a les eleccions espanyoles sembla que és, a curt termini, l'única manera de frenar les temptacions dels partits espanyols. Tenir uns bons resultats a Espanya és la fórmula per aturar, per exemple, l'aplicació d'un nou 155 que tant pregona el líder del PP, Pablo Casado. El món que representen Elsa Artadi i Marta Vilalta ha de decidir si la construcció de la muralla democràtica de vots que obstaculitzi l'adopció de polítiques contra Catalunya és més eficaç fent cadascú la guerra pel seu compte o construint un projecte comú. Perquè si no hi ha muralla tothom sap què passarà.


Nosaltres – arqcoas\nPlanejament i Espai Públic\nArqcoas és un estudi d’Arquitectura, amb una trajectòria de més de 25 anys.\nL’any 1993, l’arquitecte Albert Simó Bayona s’incorpora a l’empresa, i l’any 2000 es fa càrrec del despatx. Posteriorment, l’any 2002, s’uneix l’arquitecta Eugènia Rodríguez i Segarra i el seu equip.\nEs tracta d’un despatx integrat per professionals especialitzats en les diferents tasques que engloba el mon de l’arquitectura i l’urbanisme. Arquitectes, arquitectes tècnics, interioristes, delineants, administratius… formen un gran equip, un engranatge que fa possible el desenvolupament de tot tipus de projectes d’arquitectura i urbanisme, recolzats pels seus col·laboradors externs habituals: enginyers, arquitectes urbanistes, paisatgistes, dissenyadors gràfics.\nArqcoas dóna un servei de gestió global de projectes i obres, des de l’assessorament i gestió prèvia a qualsevol projecte, passant pels estudis, avantprojectes, projectes executius i direccions d’ obres.\nAquesta gestió global, d’una obra edificada en els 10 últims anys de 759.193m2, implica un gran rigor en la redacció dels projectes i vetllar pel seguiment del procés constructiu de l’execució de l’obra.\nArqcoas busca una arquitectura atemporal i rigorosa. Entenent l’arquitectura com un “vestit a mida”, a la mesura del lloc i de les persones. Els projectes i obres de Arqcoas es podrien definir com a arquitectura racional alhora que expressiva, amb una imatge càlida i amable, per una ciutat moderna.\nDirector General i soci fundador.\nArquitecte Superior (col·legiat des de l’any 1991)\nSòcia i Cap d’Arquitectura\nArquitecta Superior (col·legiada des de l’any 1992)\nArquitecte Superior (col·legiat des de l’any 2007)\nTècnic Projectista (des de l’any 1985)\nDelineant (des de l’any 1992)\nResponsable departament administració (des de l’any 1991)\nResponsable departament comptabilitat (des de l’any 1988)\nEDIFICI MARTÍ 7 HAB. GESSA, NAUT ARAN\nEDIFICI PELEGRÍ 9 HAB. ARTIES, NAUT ARAN\nEDIFICI HVALA 23 HAB. LLEIDA


Ibarretxe i els catalans - Diari de Girona\nIbarretxe i els catalans\nmatías vallés 29.09.2013 | 00:00\nEl principal error en afrontar un problema polític consisteix a sobrevalorar-lo "Gibraltar" o infravalorar-lo "Catalunya". Per descomptat, s'inflen les qüestions de fàcil resolució i es menyspreen les enverinades. El llenguatge és una arma del conflicte, més acerada que la llengua. En especial quan competeixen les invencions de dues tradicions, la catalana i l'espanyola. L'anàlisi de continguts de text propiciats per Internet distingiran inequívocament la utilització del lèxic en casos paral·lels. Durant l'última ofensiva sobiranista basca, el discurs se centrava en el pla Ibarretxe. En la insolència actual, es parla amb més assiduïtat de Catalunya i els catalans.\nSovint, la generalització pretén una inculpació massiva, un defecte de fabricació en sèrie en un dels vèrtexs de la Península. No obstant això, l'efecte bumerang converteix en la pulsió independentista catalana en un moviment arrelat socialment, la qual cosa augmenta la seva potència. No s'analitza el desvari singular d'un governant, com es feia quirúrgicament en assignar el diabòlic pla al llavors díscol lehendakari. Només en casos extrems s'ampliava el focus al PNB, encara que amb guant de vellut per tractar-se d'un soci flexible per a les conveniències parlamentàries. L'atribució col·lectiva a Catalunya augmenta la magnitud del fenomen. Per exemple, quan José Manuel Barreiro, el gris portaveu del PP al Senat, sentencia que "una autonomia no pot venir a canviar el marc de l'Estat". La gradació es rebaixaria amb un personalitzat "Mas no pot canviar el marc de l'Estat".\nEncara que sovint es pretén evitar l'interlocutor, Catalunya, "respectant la generalització en curs", afirma que té un problema amb l'Espanya actual. El lector de qualsevol geografia pot elaborar la hipòtesi sobre el llistat de la segona nacionalitat que li agradaria acceptar, en el cas que se li oferís el passaport. Especularment, pot imaginar si l'adscripció espanyola figuraria avui entre les favorites per a habitants de països del seu entorn, gui?ant-se potser per la recent decisió del COI. També serveixen com a referència els espanyolíssims campions esportius que se censen en paradisos estrangers i fiscals. És possible que a continuació costi menys sorprendre's que un percentatge ressenyable de catalans prefereixin jugar a futbol o conformar una cadena humana vestint la samarreta de Qatar.\nEn el fons s'assisteix a una dickensiana discòrdia en dues ciutats, un Madrid-Barça on la resta de l'Estat es remet a la categoria de geografies adjacents. En aquest duel metafutbolístic i per tant incruent, només cal veure com evoluciona el nombre de seguidors dels dos equips, d'acord amb els títols i figures respectives. Ningú s'escandalitza de la propensió al triomf que caracteritza les successives fornades de fanàtics futbolístics. Vista la promiscuïtat en el món de la pilota, no hauria de preocupar tant la inclinació a favor d'un Estat propi dels joves catalans, sinó que aquest desig s'hagi multiplicat per quatre entre els enquestats majors de cinquanta anys, quan se suposa que l'edat ha reposat les passions.\nL'independentisme sobrevingut no pot menysprear-se com una ostentació de frivolitat. Ortega dictamina a La rebelión de las masas que "l'existència d'una nació és un plebiscit quotidià", apropiant-se d'un concepte de Renan. L'alineació correspon a un esforç de seducció permanent, en què cap dels bàndols pot cantar una victòria definitiva. En canvi, no és clar que la por per si mateixa dissuadeixi els qui han accedit temporalment a una opció, per molt que sigui un perdedor nat com Almunia que agiti l'espantall dels proscrits.\nPer descomptat, els independentistes tampoc poden presumir d'un pronunciament definitiu, malgrat els dos 11-S que han sorprès el món. La independència perd manxa a passos agegantats a Escòcia, precisament des del moment en què es va autoritzar el referèndum. Clar que Paul Preston, un historiador respectat en les dues ribes i que s'expressa en castellà i català, acaba d'afirmar que l'anticatalanisme de Madrid és molt més sagnant que l'antiescocesisme de Londres. En fi, els catalans més perillosos rebutgen el nacionalisme i només desitgen independència. És l'audaç gambit de Xavier Rubert de Ventós, el parlamentari socialista que és avui el filòsof de la Diada.


NEVA DINS EL VIDRE: Sixena, de l’espoliació al tràfic d’art\nAbans de parlar de Sixena, arreglem Belver de Cinca\nMentre els polítics es barallen per apropiar-se de l’art, ordint pactes que no surten a la llum pública, i les trames d’espoliació i tràfic d’antiguitats segueixen operatives a la franja, al poble – tant a l’aragonès com al català – se li segueix amagant la veritat i se li menteix perquè l’enfrontament actuï com una cortina de fum.\nEl dia 25 de juliol de 2016 finalitza el termini perquè la Generalitat lliuri al Govern d’Aragó les obres d’art del Monestir de Sixena. Obres que van ser legalment adquirides pel govern català, restaurades, conservades i mantingudes com el seu valor històric mereix.\nSi algú desconeix l’abast de l’enfrontament existent entre les administracions en té prou amb escriure “Sijena” a Google perquè el cercador li aboqui un cabal ingent d’informació. Així podrà conèixer les últimes publicacions dels diaris que n’han donat el seu punt de vista ja sigui a favor o en contra segons siguin d’un costat o l’altre de la frontera; o segons la seva línia política.\nFent aquest exercici, i després d’assimilar la quantitat d’informació, un dels detalls que m’ha cridat més l’atenció és el canvi de postura del Conseller Santi Vila, que si bé fa uns mesos estava disposat a dur a terme la devolució de 53 peces de forma immediata, després del bloqueig per part del Vicepresident Oriol Junqueras del lliurament, sembla que ell i totes les formacions polítiques catalanes, amb l’única excepció de Ciutadans, donen suport a la no devolució. Es a dir, PP, PSC, CDC, ERC i la CUP junts! Increïble!\nEl PP catalán aboga por incumplir la orden judicial que ordena devolver a Aragón 97 obras de arte. Los populares secundan en Lérida las tesis que a este respecto mantiene la órbita independentista y el PSC\nABC de Aragón – 26 junio 2016\nEl PSC se une al bloque independentista que se niega a cumplir la ley y devolver 97 obras de arte a Aragón. Una orden judicial obliga a la Generalitat a entregar esa colección artística antes del 25 de julio\nABC de Aragón – 16 junio 2016\nEl abogado Jorge Español pide a la Fiscalía que se querelle contra Anna Gabriel (CUP) por calumnias a la juez de Sijena.\nEl abogado Jorge Español, que representa al Ayuntamiento de Villanueva de Sijena (Huesca) en el litigio de los bienes artísticos del Monasterio que están en depósito en Cataluña, ha pedido este viernes al Ministerio Fiscal que se querelle contra la diputada autonómica catalana Anna Gabriel (CUP) por presuntas calumnias a la juez titular del Juzgado de Primera Instancia e Instrucción número 1 de Huesca, Carmen Aznar, quien ha sentenciado recientemente que las 97 obras de Sijena deben ser devueltas a Aragón.\nDiario 20 minutos de Huesca – 27 de mayo 2016 y ABC de Aragón\nEncara que avui, llegint les noticies, sembla que Santi Vila torna a estar disposat a l’entrega.\nNoticia d’avui dimecres 6 de juny de 2016 a Nació Digital\nCultura entregarà l’art de Sixena a l’Aragó.\nEl conseller Santi Vila anuncia que reunirà la Junta de Museus i iniciarà els tràmits amb el Departament d’Economia per descatalogar les obres. (Noticía aquí)\nPerò la noticia no ha agradat a tothom segons avui publica VilaWeb:\nLes entitats lleidatanes exigeixen explicacions a Vila per l’anunci de l’inici dels tràmits per entregar l’art de Sixena. Convoquen una festa “reivindicativa” pel dia 14 de juliol davant el Museu de Lleida per defensar la unitat de les col·leccions d’aquest equipament i del MNAC (Notícia aquí)\nFins i tot Anna Gabriel de la Cup, en un acte polític en el que va participar a Osca en suport a la candidatura de l’esquerra independentista aragonesa, va carregar contra la jutge Carmen Aznar. La va acusar d’haver dictat la sentència moguda per interessos personals i polítics insinuant una suposada vinculació de la magistrada amb el PP.\nFins i tot la va acusar d’utilitzar la justícia per «encoratjar» l’enfrontament entre Aragó i Catalunya.\n“La jutge d’Osca Carmen Aznar ha ordenat que les 97 obres d’art objecte de litigi siguin retornades a Villanueva de Sixena, com a màxim, el proper 25 de juliol. No es descarta que, en cas de desobediència, s’actuï judicialment contra les autoritats catalanes i que s’enviï les Forces de Seguretat de l’Estat perquè es confisquin d’aquesta col·lecció i la traslladin a Aragó”\nAquestes paraules són de l’advocat de l’Ajuntament de Sixena, Jorge Español, que també afegeix:\n“L’advocat Jorge Español considera que les acusacions llançades públicament per Anna Gabriel són constitutives de delicte. I, per\ntant, reclama que actuï d’ofici la Fiscalia i que intervingui també el Tribunal Superior de Justícia d’Aragó (TSJA)”\nPerò, qui és l’advocat de l’Ajuntament de Sixena, aquest Jorge Fernando Español?\nFent el mateix exercici que abans, és a dir, consultant la xarxa, haig de reconèixer que no és molta la informació que en trobo, tret que relacioni la cerca amb Sijena.\nLlavors sí que apareixen notícies publicades en diaris sobre la seva gestió, les declaracions i la bel·ligerància en el litigi contra la Generalitat Catalana sobre la“devolució” de l’art de Sijena.\nCuriosament, entre els resultats de la cerca s’hi esmenta aquest il·lustre advocat en un blog de laHermandad de los Antiguos Caballeros Legionarios de Zaragoza titulat “Foro Valenzuela, El nuevo compromiso de Caspe o la victoria en la batalla por Sijena” en el qual donen notícia d’una conferència que va donar:\nEn data 22 de setembre de 2015, en el Saló d’Actes de la Cambra de comerç situat en Plaça de l’Emperador Carlos V de la nostra ciutat de Saragossa, dins del Programa d’Activitats del Fòrum Valenzuela, ha tingut lloc la XII Conferència que la Germanor d’Antics Cavallers de Saragossa organitza i promou. Si l’ànim d’aquesta Germanor sempre ha estat donar coneixement de les activitats de les nostres Forces Armades i per tant enllaçar Exèrcit i societat civil, en aquesta ocasió li ha tocat el torn a l’aspecte civil.\nNo podíem en aquesta ocasió, passar per alt un esdeveniment d’aquesta magnitud, per la seva importància i significat. En aquesta XII Conferència sota el títol “El nuevo compromiso de Caspe o la victoria en la batalla por Sijena”, el nostre convidat i orador D. Jorge Español Fumanal, en l’actualitat Advocat de l’Ajuntament de Sijena, va repassar el procés judicial en el qual Aragó reclama les pintures sacres i com s’ha aconseguit obtenir una sentència favorable anul·lant la compravenda, i per la qual Catalunya està obligada a retornar els béns sacres reclamats.\nOn arrenca aquesta història?\nNo va ser fins a l’any 1995 quan es crea el Bisbat de Barbastro – Monzón quan comença aquest litigi entre Aragó i Catalunya. Fins a aquest any, les parròquies i diòcesis de la franja depenien del Bisbat de Lleida. I com a tal, va exercir de custodi de la part espiritual, i també de la material de feligresos, propietats i l’art d’aquesta part “d’Aragó”. Per fi Torreciudad, seu de l’Opus, situada a la província d’Osca, deixa de dependre de Lleida i té un Bisbat que pot manejar a la seva conveniència i interessos.\nÉs important recordar que Juan José Omella, actual Arquebisbe de Barcelona va ser el més bel·ligerant en el litigi de la franja en la seva etapa com a bisbe d’aquest nou bisbat.\nConsultant l’hemeroteca també he trobat titulars força explicatius sobre la nominació d’Omella com aarquebisbe de Barcelona: “El govern espanyol presenta com una victòria la designació del successor de Martínez Sistach” o “Les notes oficials subratllen que és aragonès, una forma de dir s’han acabat els bisbes catalans”.\nLitigi, justícia o conspiració? A cops la realitat supera la ficció, i sembla que aquest és el cas, doncs aquesta història va molt lligada a una altra totalment desconeguda, com és el cas de Belver dels Horrors, nom amb el qual es coneix la població de Belver de Cinca, quan el 1997 sense permís d’obres, ni presència de Patrimoni durant les mateixes, es va canviar el sòl de l’església, desapareixent tot vestigi de “els templers i les seves coses” que hi estaven enterrats.\nLes restes mortals d’aquests tretze cavallers templers es troben actualment tirats al costat dels enderrocs per anivellar la finca “Partida La Sardera” de Casa Batista. (Consultable a l’Ajuntament de Monzón, Jutjat d’Instrucció de Fraga, APUDEPA, Patrimoni d’Aragó, Chunta Aragonesista, PARELL, Govern d’Aragó i Audiència Provincial d’Osca).\nSegún el estudio realizado por el Instituto Anatómico Forense de Zaragoza, los huesos pertenecen a varones adultos, y tienen una datación del siglo XIII o XIV, contradiciendo el argumento de que pertenecen a muertos de la guerra civil usado por “la camarilla” para desacreditar las denuncias contra ellos.\nFins i tot el bisbe Omella, malgrat tenir-ne coneixement va optar per la Omertà siciliana. Castillonroy, Fonz, Zaidín i altres poblacions d’Osca han sofert l’espoliació del seu art i les seves antiguitats amb total impunitat per part de l’administració espanyola i aragonesa.\nVeient això, és lícit que es lliuri l’art romànic del litigi de Sixena, legalment adquirit, conservat, restaurat i mantingut a una administració que, no solament no protegeix el seu patrimoni, si no que per acció o omissió permet que desaparegui?\nQuins foscos interessos han pactat políticscatalans i aragonesos perquè en una campanya pública de “bones relacions” elConseller Santi Vila estigués disposat a lliurar part de les obres?\nPer evitar que aquest art que avui es guarda en el MNAC, a recer de les mans d’espoliadors i traficants, es perdi solament cal fer renéixer als cavallers templers, perquè des de la seva tomba, a l’abocador de Belver, on van ser llançats l’any 1997 exigeixin justícia i el restabliment del seu honor.\nDoncs tots els protagonistes d’aquesta història que hem citat, i molts més que queden per citar, tremolen quan senten que els fets de Belver dels Horrors surt de nou a la llum.\nFins ara tan sols s’havien enfrontat a un enemic petit, a un valent que els va plantar cara amb les armes que l’administració i la justícia en teoria posa al servei dels ciutadans.\nPerò no comptaren que no hi ha enemic petit, i quan aquest solitari “reparador d’injustícies” els va mostrar el fons documental de la seva propietat, lligalls, cartes de reis, registres, i un llarg etc. acumulats al llarg de segles per la seva família, entre els quals n’hi ha alguns que comprometen la “història” d’Aragó, les seves fronteres i les seves propietats, incloent l’art del litigi de Sixena van optar pel xantatge, les amenaces, l’assetjament.\nInclús van arribar a atemptar contra la seva vida, fins a tal punt que aquest valent ha hagut de refugiar-se en una petita població catalana, no sense abans posar el seu patrimoni fora de perill.\nPatrimoni que anirà sortint, junt amb la historia sencera de Belver de la mà de Historia Vibrant, i que mitjançant veritats documentades informarà als ciutadans i posarà a tothom al seu lloc.\n“Hi ha documents que has de destruir, perjudiquen Aragó i Espanya. Les fronteres han de quedar on són ara, on les va marcar Jaume II”\nLi va exigir al nostre valent Emilio Airoa García, president de les Corts d’Aragó, mort al març de 2013, quan va sol·licitar-li ajut en la seva solitària croada.\nPerò per conèixer el veritable abast d’aquesta trama de corrupció cal fer un viatge en el temps, i conèixer des del principi la història sencera i tots els protagonistes, tot i que això serà en propers articles. No us els perdeu.\nEscriptor, membre i col·laborador de l’Associació Vibrant\nLes paraules se les endú el vent, les lletres queden escrites.\nFont: Sixena, de l’espoliació al tràfic d’art – VIBRANT


Els Diables de l’Espluga tanquen temporada després d’actuar en una desena de municipis – EFMR.cat\nEls Diables de l'Espluga tanquen temporada després d'actuar en una desena de municipis\nLa pirotècnia, els elements de foc espluguins i la batucada dels Diables de l’Espluga han passat aquest estiu per una desena de poblacions de Catalunya i l’Aragó. El punt final de la temporada l’han posat aquest cap de setmana amb el correfoc a Peñalba, a la província de Huesca.\nLes actuacions d’estiu van arrancar a la Nit del Foc de les Borges del Camp el 9 de juny. Des de llavors, una de les cites més destacades de l’estiu és la que organitza l’entitat a l’Espluga i que, precisament, dona l’entrada a l’estiu. La revetlla de Sant Joan enguany va tenir com a principal aposta els tallers per als infants i, de nit, un espectacle amb format renovat que aquesta vegada va utilitzar l’Església Vella com a fons d’escenari.\nCom ja és habitual, els Diables també han “jugat” a casa durant la Festa Major de l’Espluga amb correfoc, castell de focs i l’actuació de la batucada a la Cursa Popular, enguany a l’entrada del Monestir de Poblet. També s’ha celebrat al municipi la segona edició de Criatures Infernals, una de les darreres cites de la temporada en aquest cas amb el protagonisme centrat en els Diables Kids i les bèsties.\nEl moment de la invocació del mal a la plaça de l’església. (Foto: Xavier Lozano)\nActuació durant la trobada Criatures Infernals a l’Espluga (Foto: Pep Morató)\nEl castell de focs de Sant Joan, que cada any ofereixen els diables de l’Espluga. (Foto: Xavier Lozano)\nL’espurna dels Diables de l’Espluga recorre el territori\nTambé ha estat important el pas de l’entitat espluguina a la Trobada de Bèsties del Foc a Cambrils on el Senglar va guanyar el concurs d’encesa de bèsties. A més a més, la colla d’adults ha actuat també a Torrente de Cinca, Sidamon, Vallclara, Ballobar, Peñalba, Durro i a Valls. A la capital de l’Alt Camp hi va ser la batucada dels diables per debutar al Festiuet. Pel que fa als Diables Kids, han passat per Tarragona, Borges del Camp, Cambrils i Vilanova i la Geltrú.\nFinalment, els Diables de l’Espluga també recordaran aquesta temporada per la inauguració de les millores que s’han fet en els darrers anys al local de l’entitat coincidint amb el creixement de la seva base social que ara s’enfila fins als 250 socis.\nEtiquetes: actuacions, castells de focs, Catalunya, correfoc, Daibles de l'Espluga, foc, pirotècnia, Sant Joan, Senglar\nEntre Vins i Fogons del dissabte 6 de d’octubre\nL’Espluga inaugura amb la flama del Canigó la nova plaça de Sant Isidre\nEl Senglar de l’Espluga guanya el concurs d’encesa de bèsties de Cambrils\nCremen dues fotos del Rei d’Espanya a la foguera de Sant Joan de l’Espluga\nLa Tertúlia del Diumenge 22 d’abril de 2018


Manifest de Santa Coloma Conviu |\nJornades de Santa Coloma Conviu →\nManifest de Santa Coloma Conviu\nPublicat el 26 Octubre 2011 per infograma\nA Santa Coloma som més de 124.000 habitants. Si fem quatre parts aproximadament iguals de la població, tenim que n’hi ha una de nascuts aquí, una altra de la resta de Catalunya, una tercera d’una altra comunitat autònoma i, finalment, una darrera part ha nascut a l’estranger. I això és així perquè la nostra ciutat ha estat i és una ciutat acollidora i oberta gràcies a la immigració de diferents punts de l’Estat espanyol, arribada a la segona meitat del segle xx, i s’ha consolidat ens els últims anys amb persones de 118 països, la qual cosa ens fa una de las poblacions que gaudeix de més varietat i riquesa cultural.\nÉs difícil imaginar com seria la nostra ciutat sense l’arribada d’aquests milers de persones que han ajudat al progrés, han cuidat als nostres ancians i han rejovenit una població amb índexs demogràfics de creixement negatius.\nLluny de treure fruit de les oportunitats que comporta aquesta estructura de la població, en l’actual conjuntura de crisi, el creixent populisme xenòfob d’alguns partits polítics i el tractament inadequat de les notícies pels mitjans de comunicació, juntament amb la manca de polítiques efectives de convivència, han motivat que una part de la ciutadania hagi pres com a certs els falsos rumors creats en contra de la immigració més recent.\nAquestes pràctiques afavoreixen certa tensió i manifestacions de rebuig a l’hora d’accedir als recursos públics, escassos per una mala gestió pública i per alguns actes poc ètics, entre altres causes. Com a conseqüència, cada cop és més difícil l’accés a drets universals com ara el treball, la sanitat, l’educació i l’habitatge. De fet, a vegades fins i tot es neguen aquests mateixos drets.\nEls falsos rumors estan convertint els immigrants en els més perjudicats per la crisi. La ciutadania està sent més permissiva davant actes discriminatoris que sofreixen les persones estrangeres en l’accés a un habitatge de lloguer i les relacions amb la comunitat de veïns, en l’accés i durant l’ocupació, o en la desigualtat de tracte que mostren els diferents cossos de policia.\nEn l’actualitat es corre més risc de situar persones, ja de per si més vulnerables econòmicament i socialment, en processos d’exclusió social, al mateix temps que es justifiquen actuacions discriminatòries per raons d’origen.\nÉs per això que un grup d’organitzacions de la ciutat hem acordat constituir un fòrum comú d’intercanvi d’idees i promoció de la incidència política, al qual hem anomenat «Santa Coloma Conviu».\nAtenent el fet que la discriminació opera a diferents nivells, la qual cosa implica també diversos graus d’intensitat i de vulneració de drets, requereix diferents tipus d’actuació per superar-les. La nostra proposta és d’acció des de dos fronts, en primer lloc mitjançant la promoció de la incidència política que aconsegueixi que les administracions assumeixin la seva responsabilitat de «no fer mal, protegir, respectar i reparar», i en segon lloc constituint un fòrum ciutadà on els col·lectius socials i la ciutadania aportin les seves idees per millorar les condicions de convivència als nostres barris.\nCreiem fermament que és responsabilitat de totes i tots aconseguir una societat més igualitària, on siguem tractats com a iguals sense que per això hàgim de renunciar a ser diferents.\nAssumim l’expressió «som diferents, som iguals» com el principi rector de la nostra lluita sense fi en la defensa de la convivència i del dret a la igualtat de tracte i no discriminació.\nPer aquestes raons fem una crida a la ciutadania perquè s’uneixin i donin suport a les organitzacions signatàries.\nAquesta entrada ha esta publicada en Coordinació. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\nUna resposta a Manifest de Santa Coloma Conviu\n27 Octubre 2011 a les 20:06\nFelicitats pel bloc !!!!


Comprar NERVOPAX Lehning digestiu espasme 60 pastilles\nNERVOPAX Lehning digestiu espasme 60 pastilles\nEl NERVOPAX fàrmac Lehning espasme digestiu 60 comprimits és un complex (associació) dels remeis homeopàtics. S'utilitza en el tractament homeopàtic dels espasmes, especialment d'origen digestiu.\nS'utilitza per: espasmes digestius\nNERVOPAX homeopatia Què passa si es prescriu el fàrmac NERVOPAX? Aquest fàrmac és un complex (associació) dels remeis homeopàtics. S'utilitza en el tractament homeopàtic dels espasmes, especialment d'origen digestiu.\nPresentacions de NERVOPAX drogues\nNERVOPAX: comprimits; 60 Caixa - No és reemborsat - Preu lliure\ncomposició de fàrmac NERVOPAX\nCorallium rubrum D3, D4 Atropinum sulfuricum, cuprum ACETICUM D4, Magnèsia phos D3, D4 Ars, Zincum VALERIANICUM D4, Agnus castus D3, D5 sílice, aa. Els ingredients actius: Agnus castus, Ars, Atropinum sulfuricum, Corallium rubrum, cuprum ACETICUM, Phos magnèsia, sílice, zincum VALERIANICUM Excipients: glucosa, lactosa, sacarosa\nPrecaucions Nervoplax 60 comprimits\nFertilitat, embaràs i la lactància en dilucions homeopàtiques, les substàncies contingudes en aquest fàrmac no són coneguts per ser tòxics durant l'embaràs o la lactància. No obstant això, no ho faci servir sense consultar al seu metge o farmacèutic.\nInstruccions d'ús i la dosificació de la droga NERVOPAX\nDeixi tauletes que es fonen a la boca després d'haver mastegat. Aquest medicament es pren millor sense menjar. Dosi habitual: 2 comprimits al matí i la nit.


La ‘política cultural’ del PP de Maó es basa en la ocultació de dades i la marginació de les entitats\n.- El PSOE Maó denúncia que el sobre cost del concert de David Bisbal ha estat de més de 30.000 euros (a manca de conèixer el cost de les hores dels treballadors del Teatre, les de la brigada municipal, policia etc)\n.- Aquests 30.000 euros que l’Ajuntament ha destinat al Concert de Bisbal contrasten amb els 22.500 euros, pressupostats l’any passat i que s’han pagat enguany, a les entitats culturals del municipi; el que suposa una retallada del 70% en relació al mandat anterior\n“Para el concierto hemos invertido 12.000 euros”. Aquestes són declaracions –DM del 17 d’abril- de la baltessa de Maó Àgueda Reynés el dia que anunciaven el concert de David Bisbal. El 30 de setembre la regidora de Cultura Elisa Mus responia a la pregunta del Grup Socialista respecte del nombre d’entrades que s’havien venut assegurant que havien estat 4.000 (segons les dades anunciades en la presentació del concert es van posar a la venda 7.500 entrades a 33 euros cadascuna)\nPoc després del concert els representants del PSOE a l’Ajuntament demanaven informació escrita sobre el nombre d’entrades venudes i respecte del contracte que s’havia signat amb la productora que portava Bisbal a Maó.\nTres mesos després d’aquella petició acabem de rebre la informació (el mateix dia que també la rebia el DM). Tres mesos després veiem la gran mentida que sobre les entrades i el cost van explicar la Batlessa Reynés i la regidora Mus.\nPrimer se certifica que de les suposades 4.000 entrades venudes, en realitat només se’n van vendre 2.915 i de la resta d’espectadors la meitat eren fillets de manco de 8 anys que no pagaven i mig milenar més eren convidats. ¿Què deuen pensar les persones que van pagar 33 euros per l’entrada del fet que uns privilegiats, uns convidats, no haguessin de pagar?\nEn segon lloc hem hagut d’esperar a tenir el contracte per comprovar que hi havia una clàusula que ni Reynés, ni Mus, ni la gerent del Principal havien explicat: la que determinava que si no es venien 4.500 entrades l’Ajuntament hauria de pagar 16.000 euros (19.360 quan hi apliquen l’IVA) i no pas 12.000 com havia anunciat la Batlessa (14.520 amb l’IVA). I com que amb prou feines se’n van vendre 3.000 doncs ja tenim un primer sobre cost de 4.840 euros.\nPerò el que encara no s’han explicat són la resta de costos que ha hagut d’assumir l’Ajuntament; un sobre cost que dobla els 16.000 euros que ha reconegut l’equip de govern. I és que el consistori també es va fer càrrec d’altres despeses (no sabem per quin motiu no la va assumir la productora): Aquestes eren el pagament del transport en vaixell dels camions provinents de Mallorca que duien tot el material pel concert (5 tràilers de 16,5 metres, 1 camió de 9,5 i dues furgonetes). Hem cercat quins són els preus d’un transport d’aquest tipus i la xifra se situa entre els 10.000 i els 12.000 euros. A més l’Ajuntament també va pagar l’allotjament del cantant (1 suit i 2 habitacions dobles amb un preu podria superar els 750 euros en total). En definitiva dels 16.000 euros reconeguts -després que la Sra Reynés assegurés que la ‘inversió’ era de 12.000 euros- passem una xifra d’entre 30.000 i 32.000 euros. I a aquesta xifra s’hi haurien de sumar les hores dels treballadors del Teatre Principal, de la Brigada Municipal i de la Policia Local.\nPer tant podem veure com el concert de David Bisbal pel qual només van pagar 2.915 persones (i això que es va celebrar al mes d’agost), va costar a l’Ajuntament -per tant ens va costar a tots els maonesos i maoneses- més de 30.000 euros. I aquesta xifra s’hi ha d’afegir -perquè l’equip de govern de la Sra Reynés és reincident a l’hora d’amagar nombres de concerts-, el fet que l’equip de Govern ‘es va gastar més de 15.000 euros en el concert de La Oreja de Van Gogh que no organitzava’ (UH Menorca de dijous 11 d’abril de 2013).\nI davant d’aquestes xifres com tracta l’equip de Reynés y Mus al teixit cultural?\nDurant l’anterior mandat l’equip de Govern destinava uns 75.000 euros anuals a una trentena d’entitats del municipi que anaven destinats a la promoció cultural d’esdeveniments i espectacles de producció local. Però amb el govern de la Sra Reynés l’any passat es va passar a una partida de 22.500 euros que es van repartir entre només 11 entitats, una reducció del pressupost del 70%.\nAmb aquestes polítiques del PP no fa falta explicar qui aposta per a la cultura local. Qui aposta per donar suport a les entitats que desinteressadament posen en valor la nostra cultura any rere any, amb l’únic interès de donar a conèixer els nostres costums i fer arribar la cultura a tota la societat menorquina.\nEl Grup Socialista també vol deixar ben clar que no s’oposa a portar a Maó produccions externes. Això sí sempre i quan que aquests macro concerts no suposin una despesa astronòmica per als maonesos i maoneses, que són els que més han vist incrementats els seus imposts i taxes de tot Menorca i que es compleixi amb el compromís amb les entitats locals (s’ha de recordar que l’equip de govern l’any passat va pressupostar menys de 4.000 euros per l’Ateneu, una xifra similar per l’Orfeó i poc més de 3.600 euros per a Joventuts Musicals de Maó. Menys de 4.000 euros per a ajudar a sufragar totes les activitats que fan... i aquestes són les tres entitats a les quals més doblers se’ls va assignar...)\nPer últim el PSOE Menorca demanda a la Sra Reynés i al seu equip que deixin d’emprar la mentida per tapar les expectatives generades i no aconseguides i per intentar ocultar la veritable despesa que comporten aquests tipus d’espectacles.


Parets garanteix la demanda de preinscripcions escolars per al curs 18/19 - somParets\nParets garanteix la demanda de preinscripcions escolars per al curs 18/19\nEn total s'han sol·licitat 354 places de les 445 disponibles entre P-3 i ESO\nDivendres, 11 de maig de 2018 | 10:15h\nL’oferta definitiva no es podrà determinar fins d’aquí uns mesos, poc abans de l’inici del curs.\nA finals del passat mes d’abril es tancava el període de preinscripcions escolars per a educació infantil de segon cicle, educació primària, centres integrats i educació secundària obligatòria. L’oferta de places a Parets del Vallès garanteix novament la demanda així com les incorporacions dels alumnes durant el curs.\nEn el cas de P3, hi ha hagut 169 sol·licituds, del total de 225 places ofertades, fet que garanteix les places suficients per cobrir la demanda educativa.\nPel que fa a Educació Secundària Obligatòria (ESO), que es pot cursar a l’Institut Torre de Malla, a l’institut La Sínia, a l’ACESCO i a l’escola Nostra Senyora de Montserrat, de les 220 places ofertades es cobriran 185, que ha estat el total de preinscripcions formalitzades.\nLa major part de sol·licituds, concretament 164, són per cursar 1r d’ESO on l’oferta ha estat de 189 places. No obstant, l’oferta definitiva no es podrà determinar fins d’aquí uns mesos, un cop s’hagin realitzat els exàmens de setembre, poc abans de l’inici del curs.


EN RESiDÈNCiA a La Nit dels Museus: una visita molt especial a l’exposició ‘Aquí hem trobat un espai per pensar’ | En Residència\nEN RESiDÈNCiA a La Nit dels Museus: una visita molt especial a l’exposició ‘Aquí hem trobat un espai per pensar’\nCreadors, docents i alumnes van compartir els seus processos de creació amb el públic assistent a Fabra i Coats\nLa nit del 18 de maig amenaçava pluja i vent, però les inclemències del temps no van ser impediment perquè un nodrit grup de visitants (més de dos-cents), expectants davant la possibilitat de conèixer el procés de creació de sis de les obres exposades a Aquí hem trobat un espai per pensar, es citessin a la Fabra i Coats a les 20 h, hora d’inici d’una visita guiada de la mà d’artistes, docents i alumnes participants a diferents edicions d’EN RESiDÈNCiA.\nLa mostra, que reuneix 77 creacions –corresponents a les residències de les nou primeres edicions del programa–, va rebre aquella nit Toni Clapés i Alícia Casadesús, Toni Giró, Marc Larré, Mariona Moncunill, Jaume Pitarch, Mònica Roselló i Martí Sales, artistes que van revelar els secrets de les respectives creacions, les preguntes que cal formular-se abans d’iniciar un procés creatiu, les fases que segueix i els significats ocults de les peces resultants. Una oportunitat irrepetible per descobrir com una idea acaba prenent la forma d’una obra d’art contemporani.\nVa obrir foc Jaume Pitarch, autor d’Aula d’acollida juntament amb l’alumnat de l’Institut Moisès Broggi (curs 2016-2017), una instal·lació de pupitres i cadires orientats al nord i arrenglerats en quatre fileres, que presenta una distorsió: una de les taules està torta i posada del revés, trencant l’harmonia del conjunt. Aquesta anomalia simbolitza la solitud i la incomunicació dels nois i noies procedents d’altres realitats (emigrants, refugiats) que s’incorporen a les aules a mig curs i/o les deixen abans no s’hauran integrat al grup. La creació parla de la necessitat que tots els centres educatius disposin d’una aula d’acollida, perquè els nouvinguts puguin adaptar-se a l’institut amb facilitat.\nEl significat de l’art contemporani i la seva relació amb la ciutat\nDe sis a sis és el títol del treball que la creadora Mariona Moncunill va realitzar amb alumnat de l’Institut Juan Zafra (curs 2017-2018) i en estreta col·laboració amb el Museu d’Art Nacional de Catalunya (MNAC). A l’inici de la residència, Moncunill va llançar una pregunta al grup: “Què és per a nosaltres l’art?”. Els va portar gairebé un any trobar la resposta a la qüestió, aparentment senzilla, i la van trobar a les sales i magatzems del MNAC que a l’hivern, a partir de les sis de la tarda, es buida de públic i s’omple del personal que vetlla per la neteja o per la seguretat de l’equipament durant la nit.\nMarc Larré, escultor i fotògraf, va fer sortir al carrer el seu grup de l’Institut Joan Boscà (2017-2018) perquè s’impregnés (metafòricament) de l’asfalt, de l’art exhibit als edificis modernistes, de la llum, els sons i l’olor de la ciutat. Com el fang que, impregnat d’aigua, modifica la seva forma sota la pressió de les mans o dels objectes que el toquen. I el fang va ser la matèria amb què alumnes i artista van crear Contactes, un conjunt d’escultures urbanes sorgides de la col·lisió amb alguns elements de la ciutat. Per exemple, una de les peces adopta per un costat la forma d’un dels impactes de les bombes que van caure a la plaça de Sant Felip Neri durant la Guerra Civil, mentre que per l’altre, té les marques d’una pilota de futbol; la peça uneix el passat i el present de la plaça, que conserva les cicatrius de la guerra però que, avui dia, és l’espai d’esbarjo dels nens i nenes de l’escola que allotja.\nResident igualment al Joan Boscà (2014-2015), la fotògrafa Mònica Roselló va treballar amb alumnes del centre a l’entorn del mar. “Els vaig fer anar a la platja perquè prenguessin consciència que la idea creativa de vegades necessita un canal per donar-li sortida. I el mar pot ser aquest canal”. Extensió d’aigua salada, el resultat de la residència, consisteix en un collage de fotografies que mostren el mar amb diferents mirades, però no només això. Hi ha també una cartografia poètica de la costa: el perfil que retalla la terra sobre al mar està traçat amb versos que proporcionen una lectura addicional. En acabar el curs, tots van destacar que havien après la importància del procés en la creació d’una obra.\nToni Clapès i Alícia Casadesús fa temps que busquen correspondències entre la poesia i les arts plàstiques. I a l’Institut Jaume Balmes (2017-2018), van aprofundir en aquesta recerca amb l’ajuda dels alumnes participants a EN RESiDÈNCiA. A partir de la idea del lloc com a espai simbòlic (el lloc de la memòria, etc.), la parella creadora va proposar exercicis per obrir la mirada de nois i noies. Així, els alumnes van escriure poemes, van sacsejar els aforismes de grans pensadors per donar-los nous sentits i van dibuixar en un conjunt de llenços en blanc una línia (alterada, confusa com si l’hagués traçat un sismògraf en una zona d’alta activitat sísmica) que recorria espais, llocs especials per a ells. I van anomenar el treball resultant Enfilalls, un títol que suggereix llaços, connexions entre disciplines i pensaments.\nPer últim, Martí Sales va parlar de l’Orgull de classe compartit amb alumnat de l’Institut Narcís Monturiol (curs 2017-2018). Una proposta que es va fer amb dues poetes més, Anna Pantinat (resident el mateix any a l’Institut Josep Comas i Solà) i Maria Arnal (a l’Institut Milà i Fontanals), i que es va presentar en el marc de Barcelona Poesia 2018. Melodies, textos, imatges i jocs es ban barrejar en la proposta amb el propòsit de treure a la llum la poètica de les aules, la poesia que d’una partitura musical o d’un enregistrament audiovisual. La intervenció de Sales havia de posar el punt final a la visita comentada de la Nit dels Museus, però la incorporació inesperada de Toni Giró, creador resident a l’Institut Serrat i Bonastre l’any 2016-2017, va afegir nous continguts a la visita. Giró va explicar el procés de creació de #Monu#mentalismes, una instal·lació plàstica i fotogràfica que va tenir com a punt de partida tres paraules, arqueologia, estrany i posicionament, i que després de mesos d’exploració i d'experimentació van donar lloc a una obra feta de petits fragments (com si fossin restes arqueològiques), valenta i reveladora, pel fet que conté parts de cadascú dels alumnes –com van reconèixer quan es va presentar el treball.\nL’exposició restarà oberta fins al 30 de juny.


Animus provocandi: CANVIANT D'ITINERARI...\nI si us dic que mai no vaig arribar a Creta? Tot just sortir del Mar de Màrmara es veu que ens vam ficar de quatre potes en aigües territorials de Grècia. Després em vaig assabentar que el capità del submarí anava borratxo perdut (no crec que fos culpa meva, però com a pagament per deixar-me embarcar, a més dels 150 euros també l’hi vaig haver de regalar dues ampolles de “Four Roses”).\nDe fet només sortir a mar obert ja la va espifiar. Es va acostar massa a l’illa grega de Samothraki... I com que grecs i turcs estan a partir un pinyó, doncs un altre submarí ens va etzibar un tret “d’avís” que va fer trontollar com un terratrèmol tota aquella ferralla submarina i va obrir un parell de vies d’aigua. Us en feríeu creus de les coses que, avui dia, passen a les profunditats de la nostra estimada Mediterrània i que la gran majoria de ciutadans de peu, que paguem els nostres impostos, anem de vacances a la República Dominicana, comprem a l’Alcampo i veiem el Barça per la tele, desconeixem absolutament.\nEn ma vida he passat tanta por. Al cap d’uns minuts ja estàvem a port, escoltats per dos submarins, tres bombarders i quatre helicòpters. Veus aquí com vaig passar set dies en una illa paradisíaca. Però no en conec les seves platges ni cales. Només en conec una mena de castell militar on hi vaig fer una bonica estada fins que l’ambaixada espanyola a Atenes va confirmar (més o menys) la meva història i vaig poder seguir el meu periple.\nVaig ser “deportat” a Istanbul. I d’allà, sense poder opinar al respecte, enviat en avió al Algèria, tot argumentant que des del port d’Alger surten vaixells cap Alacant. Això si, el viatge en avió va ser gratis i les tres hostesses (no era un avió militar) em van tractar com una mena d’Indiana Jones al servei de la causa otomana. Les vaig dibuixar a totes i les hi vaig fer una dedicatòria “intima i personal” a cada una d’elles...\nRectificació: al cap d’uns mesos vaig rebre una notificació de pagament (i/o embargament si no ho feia en un breu termini) d’aquest viatge. El remitent era el Ministeri d’Exteriors espanyol... País! (que deia en Forges).\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 00:35


Demanen a Maó poder visitar els refugis antiaeris de la Guerra Civil\nEls investigadors destaquen la riquesa dels 144 espais documentats\nEls membres del projecte documentant els refugis. ARA BALEARS\nMAÓL'equip redactor del catàleg de túnels antiaeris de la Guerra Civil a Maó confia que els espais documentats puguin ser visitats en un futur per divulgar el patrimoni que suposen els 144 refugis que s'han constatat. Així ho ha expressat un dels membres de l'equip, Miquel López Gual, qui ha destacat el potencial del catàleg, que ha passat a mans de l'Ajuntament de Maó, institució que va becar el projecte amb 5.000 euros: "El consistori disposa d'aquesta eina que ajudarà a saber que hi ha en el subsol de la ciutat i que podria ajudar en el cas de fer unes hipotètiques obres". I ha afegit: "Tenen un potencial pedagògic molt important perquè no és el mateix que t'ho expliquin en un llibre que viure-ho en primera persona".\nEl projecte consta d'unes 600 pàgines que reuneixen un total de 154 fitxes amb refugis, subterranis i coves documentades. En aquest sentit, López Gual ha explicat que després de la Guerra Civil "molts túnels es van utilitzar com a magatzem de begudes, menjar i objectes, fins i tot alguns per sembrar xampinyons", tot i que la gran majoria, "com que connectaven amb cases de veïns, es van tancar, fet que ha dificultat la investigació".\nD'altra banda, López Gual ha emfatitzat les històries humanes que amaguen els refugis antiaeris de Maó: "La gent hi passava moltes hores i no solament quan sonava la sirena". Tant és així que segons els testimonis de l'època "hi havia famílies que a final de la guerra dormien directament als subterranis", i ha deixat clar que entre les troballes l'han impactat "algunes pintures o gravats que he vist a les parets".\nL'equip investigador no descarta aprofundir en aquestes investigacions d'altres municipis de l'illa, amb l'objectiu de dibuixar un mapa global de la Menorca amagada.\nmenorca guerra civil Refugis Ajuntament de Maó història


Baules de la cadena epidemiologica | Medicina y Salud | Xuletas, chuletas para exámenes, apuntes y trabajos\nBaules de la cadena epidemiologica\nEscrito el 7 de Marzo de 2019 en catalán con un tamaño de 5,42 KB\nRESERVORI ANIMAL S'anomenareservori animala aquellcapaç de transmetrel'agent causal a l'home (zoonosi). En aquestapartats'inclouen les infeccions i les infectaciones, peròs'exclouen les agressions i les toxines. En la transmissió es poden implicar un o méshostesintermediaris. Tan pot Ser de maneradirectecomindirecte.\nRESERVORI TEL.LURIC Normalment Es denomina reservori tel·lúric a terra, a l'aigua i a les fomites, i té importància per un seguit de Consideracions. Precisa d’unes condicions ambientals impressindibles; humitat, temperatura, recursos Per a ser viables...\nFONT Es considera fontd'infecció a tot home (fonthomòloga), animal (heteròloga) o ser inanimat (heteròloga, per exemple: el sòl) des d'onpotpassar la infecciódirectament o indirectament a l'hoste susceptible.\nCal Recordar que en moltesocasions la font sol ser també el reservori, peròhi ha casos en què No ésaixí. Per Exemple el virus de l'Ébola, es creu que el reservoriés el ratpenat de la fruita i al final l'home acaba sent La font De contagi, encara que en el cas de topar-nos Amb El reservori i infectar-nos Directamentd'ell, podríemdir que el reservori , en aquest cas, ésconsiderat també com A fontd'infecció.\nMECANISME DE Transmissió S'anomenaMecanisme de Transmissió al conjunt de mecanismes que utilitza el germen per posar-se en contacte ambl'hoste. Un Agent causal pot Usar mecanismes de transmissió directa, indirecta o utilitzar diversos mecanismesd'ambdóstipus.\nØTransmissió directe: contacte (sexual, mucoses, mans, etc), de mare a fill, Aranyades i Mossegades.\nØTransmissió indirecte: Aires, aigua, Aliments, terra, lavabos…\nHOSTE SUSCEPTIBLE S’anomena Hoste Susceptible a Tot subjecte Sa, capaç d'emmalaltir. El grau de Susceptibilitat es veu influït per factors com l'edat, el sexe, la professió o El lloc de residència. Hi ha dos elements que juguen un paper molt important en El contagi de l'hoste susceptible:\nØLa Porta d'entrada: Lloc on penetra l'agent causal. Pot servir tant per a la multiplicació com la Propagació de l'agent dins de l'organisme de l'hoste. Hi ha diferents portes D'entrada: pell, genitals, vies urinàries, conjuntiva, aparell digestiu, Faringe o inoculació per instruments.\nSistema Immunològic: Hi Ha moltes malalties que provoquen inmunodepresions (VIH, Neoplàsies, Aplàsies), així Com molts medicaments (immunosupressors per tractar malalties autoimmunes o per Al funcionament correcte dels trasplantaments, quimioteràpics). L'estat en què Es trobi el sistema immune de l'hoste susceptible és essencial per evitar que La cadena epidemiològica es completi i que molts agents oportunistes provoquin La malaltia. Un clar exemple és el fong Aspergillus, el qual podem respirar amb certa Tranquil·litat amb un sistema immune en estat normal, però que té Una alta taxa de mortalitat si Arriba a colonitzar els pulmons d'un individu inmunodeprimi\nAgent infecciós mecanisme de transmissió Malalties metazous Vies de transmissió dels patògens Reservori patògen Baules de la infecció Hoste suceptible Malalties nosocomials vies urinaries factors de susceptibilitat elementos o baulas de la cadena epideomologica PRIMERA BAULA RESERVORI I FONT D'INFECCIÓ Baules d'infecció


Inici / Productes / Microsoft 365 / Què és Microsoft 365?\nMicrosoft ens ofereix una manera de treball modern, col·laboratiu, flexible i segur a través de Microsoft 365. La plataforma ajuda a empreses de totes les mides i sectors a adoptar la transformació digital i facilitar el canvi cap al lloc de treball modern i Softeng pot ajudar-te a la implantació i adopció correcta de la mateixa.\nMicrosoft 365 reuneix en una mateixa solució tot el potencial del núvol amb Office 365, la millor versió de sistema operatiu amb Windows 10 i la millor seguretat i control amb Enterprise Mobility + Security (EMS). En línies generals Microsoft 365:\nMicrosoft 365 ofereix 4 edicions:\nMicrosoft 365 Business: Una solució que reuneix la millor productivitat de l'Office 365 amb capacitats avançades de seguretat i administració de dispositius per ajudar a protegir a les empreses de fins a un màxim de 300 empleats. Llegir més ...\nMicrosoft 365 Enterprise (E3): Una solució intel·ligent que combina la millor productivitat de l'Office 365, Windows 10 i capacitats de seguretat avançada d'EMS per a empreses de més de 300 empleats. Llegir més ...\nMicrosoft 365 Enterprise (E5): Inclou tots els productes i característiques de E3, juntament amb la protecció contra amenaces avançada, seguretat i eines de col·laboració més recents per a empreses amb dades molt sensibles i necessitats altes de seguretat. Llegir més ...\nMicrosoft 365 F1: Dissenyada per connectar els FIRSTLINE Workers amb les eines i recursos que necessiten per fer la seva feina el millor possible, augmentant la seva productivitat de forma segura.\nVols saber més sobre Microsoft 365? Contacta amb nosaltres!


Canillo destina mig milió d’euros a ajudes a famílies i empreses per fer front a la crisi Covid - Altaveu el diari digital d'Andorra\nCanillo destina mig milió a ajudes a famílies i empreses per fer front a la crisi de la Covid\nEl pla preveu cobrir el 100% de la taxa de radicació i de la d’higiene per les empreses que ho demanin i, pels assalariats, el 100% del foc i lloc si estan aturats o el 50% si se’ls ha aplicat un ERTO\n27/06/2020 (10:18 CET)\nLa façana del comú de Canillo. ARXIU\nEl comú de Canillo ha aprovat un programa d’ajudes a les famílies i empreses en situació de dificultat per les conseqüències econòmiques de la crisi del coronavirus. El pla suposarà que a aquells assalariats que s’hagin quedat a l’atur se’ls cobrirà el total del foc i lloc i la taxa d’higiene i enllumenat i, si estan afectats per una suspensió de contracte o una reducció de jornada, el 50%. Pel que fa als negocis, es podran beneficiar d’una aportació que cobreixi la totalitat de la taxa de radicació i de la d’higiene i enllumenat. Es preveu que un cost de mig milió d’euros.\nCanillo ha celebrat aquest dissabte una sessió de consell sabut, tradicional, però amb un punt molt important sobre la taula: l’aprovació del programa d’ajudes per aquelles famílies i empreses de la parròquia que s’han vist afectats per l’impacte econòmic de la Covid-19. L’ordinació que les regula ha estat consensuada per majoria i minoria i preveu cobrir part o la totalitat del cost que suposen diverses figures tributàries comunals.\nEls diners per cobrir la mesura sortiran del fons de reserva creat ara fa uns anys pel comú, que compta actualment amb 2,2 milions d'euros\nAixí, pel que fa als assalariats, si aquests es troben inscrits al Servei d’Ocupació, podran gaudir d’una ajuda que cobrirà el 100% del foc i lloc i de la taxa d’higiene i enllumenat. De la mesura també es poden beneficiar, amb una cobertura del 50%, aquells treballadors que es trobin afectats per una reducció de jornada o bé per una suspensió temporal de contracte, amb l’excepció d’aquells el salari mitjà dels quals en els darrers dotze mesos hagi superat els 2.500 euros.\nPel que fa a les empreses i autònoms que tinguin el seu negoci a la parròquia, gaudiran d’una aportació per cobrir el 100% de l’impost de radicació i de les taxes d’higiene i enllumenat. Les condicions per poder sol·licitar l’ajuda impliquen no tenir deutes amb l’administració i estar al corrent del pagament de salaris i cotitzacions a la CASS. També s’exigeix que els negocis estiguin oberts abans del 6 de juliol.\nS’hi podran acollir aquells negocis que hagin demanat des de l’inici de la crisi sanitària alguna de les ajudes impulsades a les lleis òmnibus, com ara haver fet ERTO o haver demanat un préstec tou. També ho podran fer aquells que demostrin que tenen una facturació inferior en més d’un 50% si es compara amb la de l’any passat.\nEls 18.400 euros estalviats amb la retalllada salarial als càrrecs electes es destinaran a Aina i a la Creu Roja\nEl comú ha reservat una partida de 500.000 euros per afrontar aquestes ajudes. Per finançar el programa, s’ha aprovat un crèdit extraordinari que agafarà els diners del fons de reservar creat ara fa uns anys i que, actualment, té una dotació de 2,2 milions d’euros.“És el moment i el tipus d’utilització adequada”, ha manifestat el cònsol major, Francesc Camp, que ha deixat clar que, si és necessari, es podrà ampliar els diners que s’hi destinin al pla.\nEl mandatari ha valorat “en positiu” el resultat aconseguit amb l’ordinació. “Havíem de fer aquest paquet d’ajudes perquè ara entrem en un període complicat”, ha remarcat, tot indicant que “lligar-ho als tributs i les taxes és la millor forma per ajudar; segur que poden facilitar la gestió del pressupost familiar i empreses”. També ha justificat que s’exigeixi a les empreses estar obertes per la necessitat d’impulsar l’activitat turística. Des de la minoria, Albert Torres ha volgut destacar el “consens” assolit per aprovar de forma conjunta “un text millorat amb les aportacions de tots” i que “té l’objectiu d’ajudar el teixit personal i empresarial”.\nPer altra banda, també s’ha aprovat destinar els 18.400 euros que s’estalviaran amb la retallada salarial a dues entitats socials. En concret, 12.000 euros per a Aina i 6.400 a la Creu Roja. Camp ha volgut recordar que totes dues “han col·laborat estretament amb el comú sobretot en l’atenció de temporers”.\nCamp, crític amb Escaldes\nEl cònsol major també ha apuntat que la previsió inicial per part de Canillo era aportar un milió d’euros al fons de Govern per fer front a la crisi econòmica i ha comparat aquesta quantitat amb l’anunciada per Escaldes-Engordany -també d’un milió-. “Entenem que no és la que li pertocaria. Ni pel teixit econòmic ni pels ingressos que tenim, estem parlant del mateix”, ha indicat Camp. Per això, ha pressionat indicant que “per anar bé, l’aportació d’Escaldes hauria de ser una mica superior”. També ha indicat que, juntament amb altres cònsols demòcrates, “ara hem de veure si hem de fer un reajust” amb relació a les aportacions que s’havien establert fa unes setmanes.