45 persones han perdut la vida en un accident de muntanya els últims 10 anys - Diari de Girona\n45 persones han perdut la vida en un accident de muntanya els últims 10 anys\nLa comarca del Ripollès és on s’han produït gairebé la meitat de les víctimes mortals, l’última aquesta setmana a Vallter\nEls Bombers en una àrea pròxima al Gra de Fajol Petit el 2016 en un accident mortal. | BOMBERS\nEls accidents de muntanya s’han cobrat la vida de 45 persones en els últims deu anys a Girona. El cas més recent és el que va succeir aquesta setmana a Vallter. On un veí de Camprodon, Xavier Collboni, de 48 anys va perdre la vida després de quedar colgat per la neu a Vallter a causa d’una allau. L’home va poder ser rescat amb vida però presentava una hipotèrmia molt severa. Va ser traslladat a l’hospital de la Vall d’Hebron de Barcelona i hores després, va perdre-hi la vida en no poder superar les complicacions. Xavier Collboni era una persona molt coneguda al Ripollès i amant de la muntanya.\nUn medi amb el que cal ser prudent i tenir-li respecte però a vegades, succeeixen accidents i poden acabar en forma de tragèdia. Les dades facilitades pels Bombers de la Generalitat mostren que des de l’any 2012 i fins a 30 de novembre, han hagut de fer rescats de muntanya a Girona que han acabat amb la mort de 42 persones.\nAquí, no s’hi comptabilitzen les persones que moren al cap d’unes hores o dies i que són traslladades en centres sanitaris. Segons les dades recopilades per Diari de Girona, hi ha tres persones més que han mort després d’un succés a la muntanya a l’hospita. Per tant, la suma en aquests deu anys és de 45 defuncions en aquest espai del medi natural de la Regió d’Emergències de Girona -on no s’hi comptabilitza la Cerdanya-.\nEl Ripollès, zona negra\nLa comarca més castigada per la mortalitat a muntanya és la del Ripollès. Concentra gairebé la meitat de les defuncions (18) que hi hagut en aquesta dècada a la Regió de Girona. Es tracta d’una de les zones estrella dels aficionats a la muntanya i també dels professionals. A més, és una àrea amb activitat tan l’hivern. Segons l’l’estació de l’any, s’hi pot trobar gent caminant, fent esquí de muntanya o a les pistes. És un espai amb molta activitat al medi natural i que per tant, també és sinònim de molts salvaments i també recerques dels Bombers.\nEls especialistes dels GRAE (El Grup Actuacions Especials de fet hi pugen molt sovint per fer-hi rescats i se’ls pot veure també realitzant tasques de reciclatge com maniobres de pràctiques.\nEl 2015 i el 2018, anys negres\nAnalitzant les dades de les defuncions que hi ha hagut en aquestes circumstàncies, es pot comprovar com els anys 2015 i 2018 van ser els pitjors de tota la sèrie 2012-2021 a Girona. Es van saldar amb set víctimes mortals.\nDe l’any 2015, cal destacar que de les set defuncions, cinc es van produir a la comarca del Ripollès.\nTres d’elles concentrades el mes de gener. Una d’aquestes és per exemple la que va tenir lloc el dia 11 de gener. Un fotògraf de natura de Torelló va perdre la vida en un accident de muntanya a prop de Vallter. Els Bombes van localitzar el cos sense vida de l’home de 48 anys entre la bassa de Vallter i la zona de la Font de la Perdiu.\nEl 2018 també va ser molt negre: cinc persones van morir a muntanya i dues més, en centres hospitalaris després d’haver patit un accident en aquest medi. Un dels casos per exemple va ser el d’un jove de Girona, amant de la muntanya que als seus 28 anys va morir després de caure del cim del Bassegoda, a la banda de Sadernes. El jove va patir l’accident a la tarda, el van poder rescatar inconscient. El SEM el va evacuar en estat molt crític al Trueta i hores després hi va perdre la vida.\n182 morts a Catalunya\nA Girona hi ha hagut gairebé un quart de totes les morts de Catalunya. I és que en aquests deu anys -segons les dades proporcionades pels Bombers- han rescatat sense vida a 182 persones. En els últims tres anys aquesta la xifra anual de víctimes mortals no baixa de la vintena de persones a Catalunya. De fet la més elevada es va donar l’any passat, amb 27 morts. Un any de pandèmia però que sobretot a l’estiu, el medi natural va viure una eclosió de gent.


L’Hivern | Depec\nMoltes empreses estan localitzades a zones on l’hivern està sent fred i dur. És molt important assegurar-se que les inspeccions a les àrees exteriors i a les teulades dels recintes de les empreses, es segueixen realitzant. (Asseguri’s que aquestes inspeccions es realitzen de forma segura).\nL’hivern ens crea reptes relacionats amb l’existència de neu o gel i condicions climatològiques adverses. A continuació detallem algunes coses a tenir en consideració:\n• Asseguri’s que les portes perimetrals no estan bloquejades per neu o gel.\n• Comprovi que els enceballs per a rosegadors no estan sota una capa gruixuda de neu.\n• Els cadenats encara funcionen, especialment els que estan protegint accessos a equipaments exteriors\n• Les zones de pas o les sortides d’emergència, estan lliures de gel i neu?\n• S’han col•lapsat els tubs de drenatge d’aigua de les teulades quedant inutilitzats per quan es produeixi el desglaç?\n• Les càmeres de seguretat, estan funcionant correctament o estan cobertes de gel?\nPot ser que allí fora faci fred, però ha de continuar monitoritzant aquests aspectes.


L'alcalde de Tarragona remarca «el paper» dels voluntaris contra la Covid-19\nL'alcalde de Tarragona, Pau Ricomà, remarca «el paper essencial» dels voluntaris de Protecció Civil\nEl batlle tarragoní ha visitat la seu de l'associació, acompanyat pel conseller de Seguretat i Protecció Civil\ndimarts, 21 d’abril 2020 - 16:03h\nRicomà ha manifestat que «són persones clau aquests dies on la major part de la població està confinada a casa. Ells són, en molts casos, l’enllaç entre l’Ajuntament i els serveis essencials o les entitats que treballen a minimitzar els contagis de la pandèmia». I ha afegit: «Però encara tindran un paper més predominant quan s’iniciï el desconfinament».\n«Traslladen els missatges que ajuden a protegir-nos»\nRicomà ha repassat amb els voluntaris de Protecció Civil les tasques diàries que fan, com són el repartiment de material de seguretat com guants, mascaretes i guants hidroalcohòlics i suport amb la megafonia dels vehicles en fer arribar els missatges perquè la ciutadania mantingui el confinament com a millor prevenció per evitar el contagi de la Covid-19. «Els voluntaris de Protecció Civil fan una tasca fonamental que és la de traslladar a la població els missatges que ens ajuden a protegir-nos de la malaltia i preservar la seguretat dels treballadors essencials, però també posen en contacte l’Ajuntament amb entitats que estan al servei de la població. Com a alcalde estic orgullós dels nostres voluntaris».\nLa visita de l'alcalde s'ha conegut el mateix dia que el grup municipal de la CUP al consistori de Tarragona ha anunciat que demanarà explicacions a Ricomà per «una dura carta de l'associació de voluntaris de Protecció Civil on es queixen del tracte rebut pel consistori».\n"Sant Jordi confinat: El gest de l'Ajuntament de TGN per ajudar llibreries i editorials" "La proposta de la CUP de TGNA per ajudar econòmicament en la lluita contra la Covid-19"\nPau Ricomà ERC Tarragona CUP Tarragona Ajuntament de Tarragona


Rap a la Pil-Pil | Cuina tradicional\nRap a la Pil-PilReceptes\n800 g de rap a rodanxes\nEs renta el rap, s'escorre i se sala. En una cassola defang s'hi tira un raig d'oli, els alls i el julivert picats i els talls de rap, tot en cru; es posa al foc amb la cassola tapada i es deixa coure uns 20 minuts amb poc foc, tot sacsejant la cassola de tant en tant. Se serveix sortint del foc.\nRap amb escmarlans i cama-secs


Llengües | Escola Sant Pere\nEnguany els infants de 4t ens hem adherit al certamen de lectura en veu alta dut a terme pel centre de recursos del Bages. Aquest Certamen Nacional Infantil i Juvenil de Lectura en Veu Alta és una iniciativa de la Fundació Enciclopèdia Catalana, l’entitat cultural que encapçala el Grup format per diferents empreses editorials, l’objectiu de les quals és promocionar la llengua i la cultura catalanes especialment mitjançant l’edició d’enciclopèdies, llibres de consulta, diccionaris, llibres infantils i juvenils, llibres de text i obres de literatura catalana i universal.\nEstem molt contents i contentes d’haver pogut participar en una iniciativa tant xula!\nUs deixem el link en el qual podreu veure la nostra participant així com també les diverses categories.\n4t El Serrat de Ponent, Portada certament concurs en veu alta, curs 2020-2021, Llengües 0\nHAIKUS DE SÚPER DONES\nPels jocs florals d’enguany, hem escrit uns Haikus de la temàtica Súper dones. Els Haikus són uns poemes d’origen japonès que han de seguir la mètrica 5 síl·labes, 7 síl·labes i 5 síl·labes. Si voleu llegir els nostres Haikus ho podeu fer en el següent… Llegeix més»\n4t El Serrat de Ponent Haikus, Llengües, poesia, súper dones 0\nLECTURA A L’ AULA\nA la sessió de lectura al matí una de les activitats és la lectura autònoma o silenciosa. Així, les criatures desenvolupen la competència lectora i l’hàbit lector. Trien el seu el llibre, van al seu ritme i van aplicant les estratègies de lectura que han estat aprenent a partir del model del mestre o adult.\nLa lectura obre camins!\nCurs 2019 - 2020 Activitats de lectura, Llengües 0\nTornem a reprendre l’activitat de Padrins de lectura. Durant mitja hora, cada divendres l’alumnat de 5è realitzarà activitats de lectura amb l’alumnat de 1r. Durant aquestes sessions a més a més d’incentivar el gust per la lectura en els més petits es treballaran diferents estratègies fer afavorir la comprensió lectora. Junts aprenem millor!\nCurs 2019 - 2020 Llengües, Padrins de lectura 0\nAquesta setmana hem començat les primeres activitats per treballar la memòria visual de forma sistemàtica. L’objectiu d’aquestes activitats és millorar l’ortografia utilitzant la memòria visual. Aquest mètode es basa en que les persones amb bona ortografia veuen al cap les paraules abans d’escriure-les, les veuen com a imatges i després les reprodueixen.\nCurs 2017 - 2018 Llengües 0\nPROJECTE EL CONTE (LACENET)\nJa fa uns quants dies que estem treballant en el nostre projecte telemàtic on hem d’inventar, l’inici i el nus, d’un conte per a què una altra escola (participant del projecte) en faci el final. Ha estat molt enriquidor treballar cooperativament per elaborar el nostre conte. No ha estat fàcil, doncs havien de sortir les paraules: globus, somiar i difícil…però som un gran equip i ens ha quedat d’allò més creatiu i divertit. El voleu veure???? Doncs clickeu aquí, anar a l’apartat tots els contes i buscar la nostra escola així podreu anar a la pàgina on el podreu llegir. El nostre conte es diu: El Pau i l’illa del tresor. Esperem que us agradi. Les Barretines\nCurs 2017 - 2018 Llengües, Projectes, Treball cooperatiu 0


Warning: session_start() [function.session-start]: open(/tmp/sess_60864372bcc28afb45432d081f3e5644, O_RDWR) failed: Disk quota exceeded (122) in /docroot/includes/config.php on line 3\nREGESA, Societat Urbanísitca Metropolitana de Rehabilitació i Gestió, SA, és una societat mercantil, amb capital íntegrament públic, constituïda l’any 1984 per la Corporació Metropolitana de Barcelona i transferida, l’any 1988, al Consell Comarcal del Barcelonès, que n’és l’únic accionista.\nREGESA és una empresa al servei dels ajuntaments, les institucions i els ciutadans, que opera en el territori sense perdre de vista els criteris de rendibilitat i competitivitat amb els que va ser creada.\nLa societat desenvolupa la seva activitat, en tres grans àrees:\nLa gestió del sòl, tant a través del sistema d’expropiació, com a beneficiària de les administracions, com de del sistema de cooperació, mitjançant l’adquisició de sòl urbà públic o privat.\nLa gestió de la rehabilitació, que REGESA exerceix des de la seva creació a través de convenis amb els ajuntaments i la Generalitat de Catalunya. Les oficines de rehabilitació realitzen la gestió i assistència tècnica als particulars per a la rehabilitació de patologies estructurals dels seus habitatges.\nLa promoció immobiliària, en la que actua com a promotor públic en l’àmbit territorial que li és propi, amb la construcció d’habitatges protegits adreçada a afectats urbanístics i introduint en el mercat una oferta d’habitatges a preu assequible.\nLes intervencions més complexes conjuminen la gestió urbanística, la renovació urbana i la promoció immobiliària, relacionant-les entre si a través d’actuacions impulsades per dignificar àrees urbanes d’ampli espectre. Així en la darrera etapa REGESA està aprofundint en les polítiques de renovació i rehabilitació urbana i diversificant, en conseqüència, la seva activitat, que ara també pren forma amb la construcció d’equipaments urbans, tant culturals, d’educació, sanitaris o esportius, entre d’altres.\nREGESA és una societat dinàmica que participa activament en el sector de l’habitatge, tant des de la seva activitat com amb la seva aportació proactiva a organitzacions i associacions d’experts del sector. És fundadora de l’Asociación Española de Promotores de Vivienda y Suelo (AVS) i de l’Asociació de Gestors de Polítiques Socials d’Habitatge de Catalunya (GHS), és també membre l’Associació de Promotors de Barcelona (APCE BCN), i és accionista de Barcelona Regional (BR).\nWarning: Unknown: open(/tmp/sess_60864372bcc28afb45432d081f3e5644, O_RDWR) failed: Disk quota exceeded (122) in Unknown on line 0


Ubicat a l’emblemàtic passeig del Prado, CaixaForum Madrid ocupa les instal·lacions de l’antic edifici de la Central Eléctrica del Mediodía.\nPerquè es torni a obrir com a museu, els arquitectes Herzog & de Meuron, guanyadors del premi Pritzker d’arquitectura, agafen les regnes del projecte de restauració i ampliació, i busquen mantenir la característica geometria original de la fàbrica. Actualment, l’edifici conserva la façana original i ha passat de tenir 2.000 m² a gairebé 10.000 m² de superfície per a exposicions i activitats culturals.\nL’edifici descansa sobre una gran plaça on destaca un espectacular jardí vertical obra de Patrick Blanc. De 24 m d’altura, en aquest peculiar mur conviuen 15.000 plantes de 250 espècies diferents.\nL’any 1900 es va començar a construir la Central Eléctrica del Mediodía, que va il·luminar el Madrid més bohemi: el de les tertúlies de cafè, dels artistes i de les grans qüestions polítiques i socials.\nMés de 100 anys després, el 2008, aquesta joia del modernisme industrial va tornar a obrir les portes reconvertida en espai cultural i obra arquitectònica de referència.\nAvui dia, CaixaForum Madrid s’ha convertit en un espai cultural, social i educatiu que és punt de trobada de tots els madrilenys i dels qui visiten la capital.\nCaixaForum Madrid es troba dins del Triangle de l’Art, juntament amb el Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía, el Museo Thyssen-Bornemisza i el Museo del Prado. Una localització privilegiada i una concepció com a espai obert a tota mena de públics el converteixen en el vehicle perfecte per divulgar art, cultura i coneixement.\nLa proposta cultural de CaixaForum Madrid inclou exposicions, tallers, conferències, debats, cicles de cinema, cursos i concerts. A més, el centre també organitza activitats familiars per als més petits.\nVeure més sobre La ciència descobreix el costat bo de Frankenstein


Vint-i-nou | Catorze.cat\nGemma Ventura Farré | 05/11/2019 a les 14:25h\nEl padrí Climent es va morir mentre li tocava la galta. I em va deixar una pau a la mà que m'agrada recordar. M'he posat més escuma als cabells. A Irlanda els tenia d'un taronja encès (un dia se m'apagaran i se'm faran blancs?). Galway em va curar i em va tornar el que havia oblidat. Vaig veure que hi ha un lloc al món on podria tornar a començar.\nSoc a prop del trenta i això deu voler dir alguna cosa que no tinc ganes de saber. Puc seguir sent qui soc i fer les bestieses que faig? M'he reivindicat, amb tota la renúncia i la valentia que comporta. He fet un pam més ampli el meu espai vital. I no és per estar-hi sola, és per poder respirar. S'han apagat les llums del carrer mentre escrivia això i m'ha fascinat el cos que venia a contrallum.\nM'he aficionat a les nous. A trencar la closca per trobar-les a dins. Em fixo més en les cares que fa la gent quan m'explica coses que en les coses que diu. Trobo que estem tots bastant tarats, i que això de viure és prou divertit, si t'ho mires així. He mig après la distància. Però ara no sé amb quin pic un escultor podria trencar la meva cuirassa. He tocat la pell que hi ha dins la pell. M'han agradat lletjors estranyes, he conegut bojos, he perseguit excepcions.\nQuè en queda de qui era abans, i què hi haurà de mi quan en tingui cinquanta? Sortiré a caminar pel carrer quan em pesi l'ànima? M'emborratxaré perquè som dijous i estem vius? Seguiré tenint l'alarma a dins, que és veritat que ens morim? I la imatge del fèretre al forat profund com un avís. I les fulles vives i verdes als dits. I l'amor als llavis. I la llum als ulls. I totes aquestes coses que m'exploten al pit.\nVint-i-nou, tant de bo siguem aliats en les vint-i-totes coses que visquem junts.


Notícies - L'ANC de Sant Cugat se sumarà a la campanya de dejuni col·lectiu contra la repressió\nInicia sessió o Registra't | dimecres, 12 de desembre 07:12\nImatge de l'assemblea de l'ANC / Foto: ACN\nel 25/febrer A González / R Cuartielles Política PDF\nMembres de l'ANC de Sant Cugat se sumaran al dejuni públic i col·lectiu que l'entitat impulsa contra la repressió de l'Estat espanyol i per la llibertat dels 'presos polítics'. L'acció, que s'ha presentat durant l'assemblea de l'ANC aquest diumenge, tindrà lloc a diversos centres cívics del territori. La secció local de l'entitat ha confirmat a Cugat.cat que està cercant locals a la ciutat on poder fer el dejuni. La campanya s'allargarà entre dos i set dies.\nEn declaracions a Cugat.cat, el coordinador de l'ANC a Sant Cugat, Xavier Palet, ha explicat que la intenció de la secció local de l'entitat és sumar-se a la iniciativa, i que actualment estan buscant a la ciutat locals on fer el dejuni.\nLa nostra intenció es fer-ho a Sant Cugat, però estem buscant un local per fer-ho.\nPalet també ha explicat que estan parlant amb diverses entitats per poder aconseguir el local, que podria ser de titularitat municipal o privada, i que esperen tenir-ne un de confirmat aquesta setmana.\nEstem tocant diverses alternatives. Hem parlat amb l'Ajuntament, i amb diverses entitats i organismes. No hem tancat cap porta.\nL'ANC de Sant Cugat ha anunciat a través del perfil a Twitter dels voluntaris que tenia previst sumar-se a la iniciativa.\nPresentació del DEJUNI col·lectiu durant la #AGO2018 . La @ANCsant_cugat ens soladaritzem i també ens apuntem. #tossudamentalçats #UnitsPersistim pic.twitter.com/lDiQbDcYyx\n— VANC StCVgat (@vancstcugat) 25 de febrero de 2018\nPer aquesta protesta, l'Assemblea Nacional Catalana (ANC) i altres entitats populars i de drets humans han obert un web d'inscripcions per apuntar-se. L'acte es farà arreu de Catalunya, en centres cívics i locals d'entitats i institucions, i es proposa als voluntaris que dejunin un mínim de dos dies i un màxim de set en les dates que triïn.\nLes entitats organitzadores volen solidaritzar-se a través d'aquesta iniciativa amb els presos i els 'exiliats'. A cada espai de dejuni hi haurà diverses persones que participen en l'activitat i es faran relleus de manera que el dejuni es mantindrà el temps que es consideri convenient.\nAssemblea de l'ANC\nAquest diumenge, l'ANC ha fet la seva assemblea general ordinària, en què ha establert el full de ruta a seguir en els propers mesos. En l'acte, hi ha intervingut telemàticament Carles Puigdemont, i el secretariat nacional de l'entitat també ha criticat les formacions independentistes per la falta d'acord a l'hora de formar un nou govern.\nEls robatoris en habitatges a la Floresta baixen entre un 8 i un 10%\nEl Sant Cugat medieval, protagonista del segon Quadern Monogràfic del GEL\nObre la primera botiga TiendAnimal a Sant Cugat\nMercedes obrirà un nou concessionari a finals de 2019\nConferències, tecnologia i cinema marquen les propostes d'avui a Sant Cugat


M. Isabel Correig Blanchar, a la casa del Pare – Arquebisbat de Tarragona\nM. Isabel Correig Blanchar, a la casa del Pare\nHome / M. Isabel Correig Blanchar, a la casa del Pare\nLa missionera diocesana M. Isabel Correig ha traspassat aquest dijous dia 17 de setembre, a l’edat de 79 anys, a Reus, després d’un llarg període de malaltia. La missa funeral tindrà lloc aquest divendres 18 de setembre, a les 16.00 h, a l’Església Prioral de Sant Pere Apòstol de Reus.\nEl fet de conèixer el Pare Philippe Nkiere, fill del Congo i també missioner, va ser molt important per a ella. Junts van coincidir en una mateixa visió de la realitat del poble i per tal de donar una resposta a la situació de marginalització van iniciar l’Associació Ekolo ya Bondeko, Poble de la fraternitat.\nComunicat de la reunió n. 239 de la Conferència Episcopal TarraconenseNotícies


Vic (3) – “Doble captiveri” - FINESTRA FOTOGRÀFICA\n“Fotografia pobre” és la temàtica i el títol d’una de les pràctiques habituals en exteriors que es realitzen a l’escola FOTOESPAI BCI, de Barcelona. Consisteix a realitzar fotografies amb càmeres, senzilles i compactes, evidentment de pel·lícula, amb pocs recursos i controls, més aviat antigues, que fins i tot poden tenir algun estri espatllat. Per un dia, els alumnes es desempalleguen de la sofisticació de les seves modernes càmeres digitals per enfrontar-se al repte de disparar comptant amb recursos limitadíssims: Un mínim visor (tampoc no reflex, per descomptat), un parell de dials per regular diafragma i velocitat i amb molta sort, un fotòmetre d’agulla incorporat. Aquest exercici obliga a concentrar-se sobretot en l’enquadrament i en el contingut de la imatge, cosa que porta a haver d’imaginar ja d’entrada com podria quedar impresa en el paper. És clar que la fotografia no es podrà veure immediatament un cop realitzada, ni disposarem de segones ni terceres oportunitats, i en acabar el carret caldrà també procurar que pugui rebobinar-se sense que la coberta posterior s’obri abans d’hora de manera accidental i que la feina feta se’n pugui anar en orris.\nVaig tenir la sort de participar en aquesta mena d’aventura l’any 2010, durant el curs de Fotografia creativa. No puc recordar el model de càmera, però sí que em va tocar una de molt semblant a la descrita. En aquella ocasió, per no afegir mals majors al resultat, no vam processar els negatius al laboratori de l’escola com era l’habitual, sinó a la botiga, i val a dir que les fotografies recollides es podien considerar com a mínim entranyables.\nA la que acompanya aquest apunt vaig donar-li el títol de “Doble captiveri”, pel que m’evocava la visió conjunta d’uns ocells engabiats i el venedor, el qual podia semblar igualment captiu de la seva pròpia activitat. La tonalitat groguenca d’aquell revelat i la sensació d’antiguitat ajudaven a emfatitzar encara més, a parer meu, la percepció d’enclaustrament i solitud, tot i que la imatge representa una de les escenes del mercat setmanal, en què la plaça major de Vic és un garbuix constant de gent i de color, més enllà del que la imatge és capaç de delatar.\n21.09.2020 | 6.20


El Concert de Nadal tindrà lloc el diumenge 18 de desembre, a l’Auditori de la Casa Municipal de Cultura “José Candela Lledó” de Crevillent, a les 12:00 hores, amb la col·laboració inestimable de l’Escolania de la Federació Coral de Crevillent.\nEn aquest mateix acte, es farà entrega de la medalla d’or de la Societat “Unión Musical” a Guillermo Mas Davó, pels seus 50 anys com a músic de la nostra banda. També es lliurarà un present als premiats en el II CONCURS DE DIBUIX organitzat per la nostra Societat. Per últim, s’obsequiarà amb un detall a tots els xiquets que participen en el concert - tant els de l’Escolania com els educands de la nostra escola de música-, per cortesia de la Regidoria de Cultura de l’Excm. Ajuntament de Crevillent.\nI ja per a acabar, sobre el programa de l’acte, i en primícia per als lector de la nostra web, oferim a continuació les notes al programa escrites pel nostre mestre director, Manuel Mondéjar Criado.\nUn dels compositors més interpretats en tot el món és l’americà Alfred Reed, i amb aquest coral demostra el seu domini de l’ofici presentant un tema insistent que apareix des del principi fins al final combinat amb multitut d’adornaments contrapuntístics i orquestrals.\nLa Quintaessenza és una proposta musical on, a través del número cinc, el compositor tracta d’arribar al fons de la qüestió musical, és a dir, la quina essència. El mestre holandés Johan de Meij utilitza estructures de cinc seccions, sèries de cinc notes, intervals de quintes i altres recursos tècnics relacionats amb aquest número. L’obra s’inicia amb una fanfàrria per a metalls (“Introduzione”) seguida d’una variant burlesca (“Capriccio”) per a arribar al nucli amb una secció lírica (“Airoso”). El motiu principal es transforma en una figura de marxa (“Alla Marcia”) i acabarà amb una reexposició del tema d’obertura (“Final”).\nPaganini (1782 - 1840) fou un notable compositor i un dels violinistes virtuosos més grans de tots els temps. El tema del seu Caprici en la menor per a violí ha sigut utilitzat per molts compositors, incloent-hi Liszt, Brahms, Rachmaninoff i Lloyd Weber. Exposat al principi de l’obra, el tema transcorre a través de la composició i apareix en seccions instrumentals, duets o solistes, amb diferents tempos, caràcters i intensitats. Tots els instruments de la plantilla de la banda tenen algun moment de protagonisme en alguna de les vint variacions que formen aquest gran treball d’orquestració de James Barnes.\nAquesta obra juvenil per a cor i banda fou creada pel compositor d’Enguera, Teodoro Aparicio, l’any 2001 i es va convertir en l’himne de les trobades anuals de les escoles de la ESO. L’obra, de caràcter rítmic i alegre, precisa de la utilització de la percussió corporal per part del cor; a més, és clar, de les seues veus per a entonar la part central d’una bonica cançó que ens convida a reflexionar sobre la fraternitat, l’amor, la música i la pau.\nBert Appermont és un jove compositor belga, i amb aquesta obra ens presenta una composició dividida en tres parts, inspirada en la vida i l’experiència d’un xiquet. En la primera part se’ns sugereix el desenfrenament creatiu del xiquet amb una música virtuosa i dinàmica, dominada per una melodia sarcàstica. La segona part és una serena queixa contra la fredor del món i contra la injustícia que encara afecta tots els xiquests en el món. No obstant això, el xiquet mostra una increïble resistència i veu el futur amb esperança i alegria. Una frenètica dansa celta es desenvolupa en la tercera part, en un gran final que canta en veu alta la bellesa de totes les coses.


Climent celebra l’aprovació dels fons europeus FEAG que permetran destinar ajudes als treballadors del Camp de Morvedre-Bosal – Compromís\nCliment celebra l’aprovació dels fons europeus FEAG que permetran destinar ajudes als treballadors del Camp de Morvedre-Bosal\nEl conseller d’Economia Sostenible, sectors productius, Comerç i Treball, Rafa Climent, ha mostrat la seua satisfacció per l’aprovació per part del Parlament Europeu de concedir un ajut de 856.800 euros, a través del Fons d’Adaptació a la Globalització, per donar suport a la recol·locació de 250 treballadors valencians del sector de l’automòbil que van ser acomiadats, la majoria pel tancament de l’empresa de components d’automòbil Bosal.\nRafa Climent ha explicat que “gràcies als fons FEAG de la Unió Europea, més l’aportació de la mateixa Conselleria d’Economia, disposaran d’1,4 milions d’euros que s’invertiran en un pla específic per a la reinserció, reorientació laboral i formació de més de 200 treballadors de la multinacional Bosal a Sagunt, amb caràcter retroactiu des del 21 de juny de 2016 i fins a 2018”.\nRafa Climent ha recordat que, “el segon dia després d’accedir al Govern valencià i rebre la visita dels treballadors, es va comprometre a aquest pla. Ha estat més d’un any de lluita difícil però conjunta entre Conselleria, Ajuntament i els mateixos treballadors, que ha tingut aquest premi. Uns diners que servirà per ajudar a la seua incorporació al mercat laboral”.\nEl pla específic per a la reinserció, reorientació laboral i formació de treballadors de la multinacional Bosal a Sagunt, preveu un important percentatge de les ajudes (al voltant del 35%) per a la contractació i l’emprenedoria, i es podran beneficiar les empreses que decidisquen contractar treballadors de Bosal.\nTambé s’inclouen ajudes per al transport, per a aquells treballadors que tinguen persones dependents al seu càrrec o que hagen de canviar de residència per aconseguir un nou treball.


La Conselleria de Sanitat iniciarà pròximament els estudis dels terrenys del nou hospital de Can Misses\nActualizado 19/5/2008 19:25:19 CET\nEIVISSA, 19 de Maig (EUROPA PRESS)\nLa consellera de Política Sanitària del Consell Insular d'Eivissa, Patricia Abascal, ha afirmat avui que el Govern ja pot entrar als terrenys on s'ubicarà el nou hospital de Can Misses per efectuar els estudis necessaris i detectar la presència de possibles vestigis arqueològics gràcies a un conveni previ signat amb els seus propietaris.\nFonts de l'Ib-Salut van confirmar la promptitud d'aquests treballs, que s'iniciaran a finals d'aquesta setmana o començaments de la pròxima, quan es desplaçarà fins a Eivissa personal de la subdirecció d'obres responsable del departament i un arquitecte.\nAbascal va confiar en declaracions a Europa Press, que aquestes tasques comencin en un breu espai de temps, i va agregar que s'executaran "amb moltíssim rigor" per evitar que es produeixin "nous atemptats al patrimoni com s'ha descobert que es va fer en l'anterior legislatura en treballs viaris". Abascal va assegurar que, a més, "en poc temps hi haurà una cessió formal per part dels propietaris del terreny a l'Ajuntament i d'aquest a la Conselleria de Salut".\nAbascal va apuntar que, a dia d'avui, l'hospital compte ja amb un Pla Funcional "obert", que permet la inclusió de serveis a mesura que es detinguin les seves necessitats. Alhora va recordar que ja ha sortit a exposició pública l'obertura d'un concurs d'idees perquè s'erigeixi un projecte global en què hi figurin tant aquest nou hospital com l'actual centre de Can Misses.\nSerà a finals d'aquesta setmana quan es donin a conèixer el nombre d'ofertes del concurs d'idees obert per la Conselleria, segons van exposar a Europa Press des de l'Ib-Salut.\nLa titular de Sanitat a Eivissa va confiar en què en pocs mesos el projecte elegit pugui veure posada la seva primera pedra. A més va recordar que aquest tipus de concessió permetrà invertir una major quantia en el projecte en haver costat menys que una expropiació a les arques de la comunitat.\nLa consellera va afirmar que es tracta d'una proposta que el nou executiu va sol·licitar al Partit Popular des de l'any 2005 "quan estava en l'oposició" i que és ara quan es consumeix.\nUN PP "RESSENTIT I GELÓS"\nAbascal va afirmar que el Partit Popular ha arribat tard amb els temes sanitaris i està demostrant una actitud "ressentida i gelosa" davant les accions empreses per l'actual executiu. La consellera es va referir així a les consultes elevades per l'agrupació al Parlament Balear i que es debatran demà. Es tracta d'una moció per la qual instarà al Govern a què construeixi un nou hospital a Eivissa, obres del qual començarien durant aquest any, i que es posin en marxa els centres de salut de Sant Antoni, Sant Josep i Sant Jordi.\nPer a Abascal aquesta moció arriba tard ja que respon a fets que va afirmar, són evidents i estan constatats. Els Populars també presentaran una interpel·lació per exigir l'executiu autonòmic que detalli quines han estat les actuacions portades a terme per fer efectiu el compliment de la llei de dependència, després de conèixer-se, que Balears és la Comunitat Autònoma més endarrerida en la valoració de les possibles persones dependents.\nPatricia Abascal va afirmar que aquesta demora "és real" però va recordar que les causes de què el Govern només hagi estudiat el 20,5 per cent de les 10.486 sol·licituds presentades fins el passat 5 de maig, es deu al fet de què des de la seva entrada al govern, fa menys d'un any, s'ha vist obligat a recuperar tot el treball que "el PP no va fer en el seu moment".\nAbascal va denunciar que l'equip de govern de Jaume Matas "va rebutjar l'aplicació d'aquesta Llei no posant al servei de la societat les eines necessàries per la seva posada en marxa". El nou Govern es va trobar amb una absència de personal i d'expedients tramitats que "va alentir el seu procés d'inserció".\nA més va iniciar campanyes publicitàries que "van despertar a la societat de les illes i que va provocar en el seu torn una important demanda a la qual s'ha de donar sortida", va afegir. En el cas d'Eivissa, va afirmar, "hem passat de tenir dues persones a cinc per donar major agilitat a la seva posada en marxa". A dia d'avui la primera fase d'aquesta norma acull, en la seva majoria peticions per a l'adjudicació de places de residències i centres de dia.


Pastisseria La Lionesa, geladeria Milano, Halcón Viajes, Vinataxi, restaurant Rafel lo Cristalero, hotel Duc de Vendôme, pensió Vinalux Resort, apartaments Vinaròs Sunset i el servei públic de la Tourist Info Vinaròs\nAquest matí el secretari autonòmic de Turisme, Francesc Colomer, acompanyat per l’alcalde, Guillem Alsina, i el primer tinent d’alcalde i regidor de Promoció de la Ciutat i Interés Turístic, Marc Albella, ha fet entrega de les distincions del Sistema Integral de Qualitat Turística Espanyola en Destins, SICTED. Es tracta d’un reconeixement a l’esforç de les empreses, tant privades com públiques, per oferir una atenció de qualitat als clients, que al mateix temps ajuda a fer de Vinaròs una destinació turística referent.\nEls establiments que ha aconseguit per primera vegada la distinció SICTED són Pastisseria La Lionesa, geladeria Milano, Halcón Viajes, Vinataxi, restaurant Rafel lo Cristalero, hotel Duc de Vendôme, pensió Vinalux Resort, apartaments Vinaròs Sunset i el servei públic de la Tourist Info Vinaròs. D’altra banda, cal destacar que han renovat el reconeixement els establiments Viajes Maestrazgo, Davima Rent a Car, restaurant La Isla, restaurant Bergantin, hotel Nou Casablanca, Hotel RH Vinaròs Playa, Hotel RH Aura, i apartaments turístics Adaptados.com, que passen a un cicle superior.\nEl regidor Albella ha donat l’enhorabona als establiments i serveis que han fet un gran esforç al llarg de l’últim any assistint a totes les formacions i auditories per aconseguir la distinció. Segons afegia “és un treball en pro de la qualitat per junts consolidar una destinació turística enfocada a la millora contínua i a augmentar la satisfacció de les persones que ens visiten”.\nPer la seua banda, l’alcalde Alsina ha assenyalat que “Vinaròs es va adherir a la distinció SICTED al 2018 amb l’objectiu d’augmentar el grau de qualitat i la competitivitat turística de la destinació des d’un punt de vista integral, amb la creació de sinergies entre els serveis públics municipals i les empreses del sector”. En aquest sentit, també agraïa l’esforç de les empreses per adherir-se al SICTED, així com el suport de Turisme Comunitat Valenciana per fer-ho possible. Tant Alsina com Albella també han agraït l’esforç i compromís dels tècnics de Turisme de l’Ajuntament, gestors del SICTED a Vinaròs, Gabi Quesada i Anna Esteve.\nEl secretari Colomer, comentava que “les nou empreses adherides al SICTED, així com les que han renovat el reconeixement, són una mostra de la intenció d’evolucionar i professionalitzar el sector, l’únic camí possible per aconseguir ser un destí respectat i competir amb altres destinacions, en un mercat cada vegada més complicat”.


Unides Podem, ERC i el Grup Plural demanen investigar Joan Carles I al Congrés\nGabriel Rufian d'ERC i Joan Baldoví de Compormís han presentat la proposta per a la comissió d'investigació (EFE/Juan Carlos Hidalgo)\nEl soci del PSOE al govern espanyol està a favor d'una comissió parlamentària sobre les irregularitats financeres del rei emèrit\n05/03/2020 - 16.38 Actualitzat 05/03/2020 - 16.55\nEsquerra Republicana i el Grup Plural (on hi ha Junts per Catalunya, Compromís, Més País i el Bloc Nacionalista Gallec), han registrat al Congrés una petició de comissió d'investigació sobre les presumptes comissions irregulars que hauria rebut el rei emèrit Joan Carles. Volen determinar-ne les responsabilitats "civils, ètiques i polítiques" de l'anterior cap d'estat espanyol.\nD'aquest compte n'haurien sortit els 65 milions d'euros que el rei emèrit hauria entregat més endavant a la seva amiga íntima Corinna zu Sayn-Wittgenstein. El fiscal considera els moviments "sospitosos de blanqueig de capitals".\nL'Audiència Nacional ja va investigar les suposades finances irregulars, arran d'unes converses entre Corinna i el comissari Villarejo que es van difondre, però la investigació es va arxivar, per la inviolabilitat del rei.\nDesprés de la investigació que ha impulsat ara la justícia suïssa, la Fiscalia Anticorrupció espanyola ha remès una comissió rogatòria a Suïssa per conèixer formalment la investigació per una suposada donació de 65 milions, segons va avançar ElDiario.es.\nUnides Podem, soci de govern dels socialistes, s'ha mostrat a favor d'una comissió d'investigació, en un tuit del portaveu al Congrés, Pablo Echenique:\nEn ocasions semblants, el PSOE ha votat en contra d'obrir investigacions amb l'argument que "els lletrats de la cambra rebutgen l'admissió a tràmit".\nSegons les normes que van firmar el PSOE i Unides Podem, els dos partits han de pactar les discrepàncies dins de la coalició.\nLa pressió al Partit Socialista també ha vingut des d'ERC i Junts per Catalunya, com a promotors de la iniciativa parlamentària. Ho han fet els portaveus al Congrés, Gabriel Rufián i Laura Borràs:\n.@gabrielrufian: "Nosotros entendemos que este gobierno tendrá que dar muchas explicaciones si vuelve a poner un veto a una Comisión de Investigación a la Casa Real" pic.twitter.com/haD43IqrLQ\n Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) March 5, 2020\nHem registrat una bateria de preguntes i la petició de creació d'una comissió d'investigació.\nEl Gobierno Progresista facilitarà una comissió d'investigació sobre la corrupció que envolta la monarquia espanyola? pic.twitter.com/KZCwOxCK1L\n Laura Borràs 🎗 (@LauraBorras) March 5, 2020


Ferri de Bari, compara preus i horaris i reserva bitllets\nReserva un ferri a Bari\nEls ferris de Bari connecten Itàlia i Albània, Montenegro, Croàcia, Grècia, Illes Jòniques & Cefalònia amb travessies disponibles a Durrës & Vlora (a Albània), Bar (a Montenegro), Dubrovnik (a Croàcia), Igumenitsa & Patres (a Grècia), Corfú (a Illes Jòniques) & Sami (a Cefalònia). Grandi Navi Veloci, Adria Ferries, Jadrolinija, Ventouris Ferries, Anek Superfast & European Ferries opera les travessies de ferri de Bari i, segons l'època de l'any, pots trobar fins a 13 travessies de ferri diàries.\nHi ha fins a 13 travessies de ferri diàries des de Bari i triguen des de 8 hores. El nostre resum de ferri de Bari és una bona guia, però per accedir a les últimes notícies de travessies utilitza la nostra cerca.\nMapa del port de Bari\nAlternatives de ferri de Bari\nFerri de Ancona amb destinació Split\nFerri de Ancona amb destinació Stari Grad\nFerri de Ancona amb destinació Zadar\nFerri de Bríndisi amb destinació Corfú\nFerri de Bríndisi amb destinació Igumenitsa\nFerri de Bríndisi amb destinació Vlora\nFerri de Cesenatico amb destinació Mali Lošinj\nFerri de Cesenatico amb destinació Rovinj\nFerri de Pesaro amb destinació Mali Lošinj\nFerri de Venècia amb destinació Poreč\nFerri de Venècia amb destinació Pula\nFerri de Venècia amb destinació Rovinj\nServeis de ferri de Bari\nBari a Durrës amb Grandi Navi Veloci, Adria Ferries & Ventouris Ferries\n11 travessies setmanals 8 h 45 min\n10 travessies setmanals 9 h\nBari a Bar amb Jadrolinija\nBari a Dubrovnik amb Jadrolinija\n4 travessies setmanals 10 h\nBari a Igumenitsa amb Ventouris Ferries & Anek Superfast\n4 travessies setmanals 11 h 30 min\n5 travessies setmanals 9 h\nBari a Corfú amb Ventouris Ferries & Anek Superfast\nBari a Sami amb Ventouris Ferries\n1 travessies a la setmana 17 h\nBari a Patres amb Anek Superfast\nBari a Vlora amb European Ferries\nCom arribar al port de ferri de Bari\nAdreça del port de ferri de Bari\nAllotjament a Bari\nSi vols passar una nit abans o després del teu viatge a prop del port de ferri de Bari o busques allotjament durant tota la teva estada, visita la nostra pàgina de Allotjament a Bari per als millors preus en allotjament i una de les seleccions més àmplies a internet.


Von der Leyen vol que tots els països de la UE comencin a vacunar-se el mateix dia - Regió7\nVon der Leyen vol que tots els països de la UE comencin a vacunar-se el mateix dia\nUrsula Von der Leyen olivier hoslet/efe\nLa presidenta de la Comissió Europea (CE), Ursula Von der Leyen, vol que els 27 països de la Unió Europea (UE) iniciïn el mateix dia la campanya de vacunació contra la covid-19, que podria ser abans de final d´any si les autoritats sanitàries aproven el 21 de desembre el prototip Pfizer-BionTech. «Per arribar al final de la pandèmia necessitarem vacunar fins al 70% de la població. Aquesta és una tasca enorme. Així que comencem al més aviat possible la vacunació, junts, com a Vint-i-set, començant el mateix dia», va dir Von der Leyen ahir en un discurs a l´Eurocambra.\nLa presidenta de la CE, metge de formació, va advocar per un gest simbòlic perquè els països de la UE iniciïn «l´erradicació de l´horrible virus junts i units», i des de Brussel·les van afegir «la Comissió està preparada per secundar activament un inici de la vacunació en tots els països al mateix temps».\nSi l´Agència Europea del Medicament (EMA, per la sigla en anglès) concedeix l´«autorització condicional de mercat», Brussel·les, en contacte «constant» amb els estats membres, podrà «ajudar-los a llançar la campanya de vacunació», va declarar en roda de premsa el portaveu cap de la institució, Eric Mamer, que no va donar més detalls.\nEls caps d´Estat i de Govern dels països de la UE van destacar a les conclusions del Consell Europeu de la setmana passada la importància de «garantir que les vacunes es posin a la disposició de les persones a la UE a temps i de manera coordinada». Però ni les capitals ni l´Executiu comunitari han posat data concreta per començar a protegir els 447 milions de ciutadans europeus, més enllà que la mateixa Von der Leyen hagi assenyalat que espera que sigui abans de nit de Cap d´Any.\nMentrestant, Brussel·les estudia els plans de vacunació aportats pels estats membres i espera que el Centre Europeu per a la Prevenció i el Control de Malalties (ECDC) aporti «un informe sobre afers com la identificació de grups prioritaris i la preparació de la infraestructura» a cada país de la UE. «No puc donar més informació. La Comissió està en contacte amb els desenvolupadors», van dir a la Comissió Europea.


Petición · Les barques de la platja són un símbol. Tornin a arreglar-les i no les treguin. · Change.org\nLes barques de la platja són un símbol. Tornin a arreglar-les i no les treguin.\nEsta petición ha conseguido 1.056 firmas\nferran falcó isern ha iniciado esta petición dirigida a Ajuntament de Badalona\nFa 6 o 7 anys moltes de les barques dels pescadors que hi havia a la platja estaven en mal estat i abandonades. L'Ajuntament en va restaurar algunes amb l'objectiu de crear una imatge o símbol de Badalona. I així va ser. El poc manteniment ha tornat a fer-les malbé i ara, el govern municipal es planteja retirar-les per sempre. Es perdria una imatge icònica de la ciutat, i creiem que seria millor tornar a restaurar-les i deixar-les com a patrimoni i memòria de tots, i de la ciutat que va fer del mar una forma de vida.\nAjuntament de Badalona: Les barques de la platja són un símbol. Tornin a arreglar-les i no les treguin.\nferran falcó isern necesita tu ayuda con esta petición «Ajuntament de Badalona: Les barques de la platja són un símbol. Tornin a arreglar-les i no les treguin.». Únete a ferran y 1.055 personas que ya han firmado.


La justícia investiga Tsunami Democràtic per indicis de terrorisme - À Punt\nLa justícia investiga Tsunami Democràtic per indicis de terrorisme\nLa Guàrdia Civil ha clausurat les pàgines web i les xarxes socials de la plataforma independentista. .\n18 d'octubre 2019 - 19:36\nEl jutge de l'Audiència Nacional Manuel García Castellón ha ordenat a la Guàrdia Civil clausurar les pàgines web de la plataforma Tsunami Democràtic, promotora de les mobilitzacions contra la sentència del 'procés', en el marc d'una investigació per indicis de delictes de terrorisme. A més,també s'ha ordenat el tancament dels seus perfils en xarxes socials.\nEl jutge, que és el mateix que va empresonar a set integrants dels Comités de Defensa de la República (CDR), ha adoptat aquesta decisió a instàncies de la Fiscalia per "imputacions semblants" a les dels detinguts, segons han indicat fonts jurídiques.\nEls set CDR van ingressar a la presó el 26 de setembre per delictes de pertinença a organització terrorista, fabricació i tinença d'explosius i conspiració per a causar estralls. No obstant això, només es poden bloquejar aquells dominis situats a Espanya, per la qual cosa si aquests es troben en l'estranger no es pot procedir a bloquejar-los de manera immediata.\nEl ministre de l'Interior en funcions, Fernando Grande-Marlaska, ha explicat aquest divendres que hi ha avanços en les investigacions sobre els "autors intel·lectuals" dels disturbis de l'última setmana a Catalunya i que Tsunami Democràtic era una de les plataformes sobre les quals el departament ha posat el focus.\nNo és la primera vegada que un jutge clausura un lloc web relacionada amb el 'procés'. Fa just dos anys, el jutjat d'instrucció número 13 de Barcelona va ordenar a la Guàrdia Civil el tancament de referendum.cat, el portal que va posar en marxa el govern de Carles Puigdemont per a informar sobre el referèndum d'independència de l’1 d’octubre.


«Porta-la amb tu», Premi Popular de la Sardana de l'Any - Diari de Girona\nEl guardó de la Crítica ha anat per a l'obra «De Figueres a Portlligat» del director d'orquestra Antoni Ros-Marbà\nacn/ddg 15.05.2017 | 07:09\nEl públic que dissabte va omplir el Teatre de la Passió d'Olesa de Montserrat durant la Final del concurs la Sardana de l'Any del 2016, va guardonar la sardana Porta-la amb tu del compositor de la Catalunya Nord Olivier Marquès amb el Premi Popular. La final va consistir en un concert en el qual les cobles Sant Jordi i la Principal del Llobregat van interpretar les deu sardanes finalistes del concurs. El públic va decidir la sardana guanyadora a través de vots directes.\nLa peça guanyadora del Premi de la Crítica ha estat De Figueres a Portlligat, del reconegut director d'orquestra Antoni Ros-Marbà. La sardana cita el famós acord de Tristany a l'òpera Tristany i Isolda de Richard Wagner, i notes de Sant Martí del Canigó de Pau Casals a l'inici de llargs.\nLa Final-Concert ha comptat amb l'estrena dels arranjaments que ha fet el compositor Jesús Ventura per a dues cobles, cors, piano i percussió de diversos fragments de La Passió d'Olesa de Josep Maria Roma.


es mixu que feia calça: d’agost 2011\nQuè se n'ha fet de les troques?\nAl llarg del temps que he estat filant i visitant blocs de filadores he conegut moltes troques de llana, sortides de les meves mans i d'altres. A vegades m'he preguntat, què en devia ser d'aquella troca que vaig veure en aquell bloc? Vos ha passat mai? Tinc intenció de treure les meves de l'oblid, aquesta és la primera llana antiga que ha trobat nou propòsit per a la seva existència, però ja en tinc dues més que fan camí, i en seguiran moltes. Si voleu recordar el seu naixement, ho podeu fer aquí (segona foto).\nÉs un petit xal/bufanda curta, els extrems arrodonits amb passades escurssades.\nM'ha fet feliç comprovar que la llana tenyida amb tints naturals fa més d'un any no s'ha destenyit gens\nTots hi estem d'acord que teixir a màquina no és trampa, no? ;)\nPublicat per Mercè a 19:24 2 comentaris:\n100 g, 580m, 1 cap. Normalment no m'agraden les llanes d'un cap perquè en teixir-les els punts queden com torts, igual que les llanes tipus "cabled", però és una manera d'augmentar els metres sense augmentar la feina.\nPublicat per Mercè a 21:36 2 comentaris:\nJugant amb la roba\nQuantes maneres hi ha de posar-te una peça de roba? Depèn de la peça, és clar, però sempre es pot jugar:\nT'ho pots posar així com es va imaginar en dissenyar-ho:\nAmb el coll fermat\nEl meu preferit, amb el coll com a doble màniga\nAmb el coll doblegat\nÉs probablement el jersei que he fet amb la tricotosa que té unes proporcions més correctes, ens hi anem acostant. Sempre que trobo una joguina nova m'hi obsessiono, ara és la tricotosa, però no us penseu que he deixat de teixir a mà o de filar, tinc un parell de coses acabades per ensenyar encara.\nPublicat per Mercè a 13:27 1 comentari:\ni la friki\nMencanta aquest calat, és tan senzill de fer però queda molt bonic, una gran relació esforç/ resultat.\nPublicat per Mercè a 16:29 1 comentari:\n100 g, 580m, 1 cap. Normalment no ...


funda flauta SUPERUP està decorada amb un estampat de fons gris i taques negres i algunes de colors groc, vermell i blau. A un costat una etiqueta de goma amb el logo Superup, tirador de cremallera personalitzat y cremalleres de color taronja que destaquen la seva personalitat.\nfunda flauta SUPERUP té tancament a cremallera. Amb dispositius per a subjecció de flauta i baqueta. Inclou nansa de transport. Material: polièster impermeabilitzat.


Inscriu el teu comerç\nPer crear el llistat amb tots els establiments participants i que pugui ser consultat per les famílies de les AMIPAs, us demanam que formeu part d'aquest programa.\nEls establiments poden participar-hi de tres maneres:\nUn descompte d'un 5 % a les famílies que presentin la targeta.\nUn descompte d'un 10 % a les famílies que presentin la targeta.\nUna promoció personalitzada ideada per cada comerç o servei.\nPer a això heu d'emplenar el formulari que trobareu a l’enllaç adjunt. Una vegada emplenades les dades, el vostre establiment serà publicat a la web.\nQuan el vostre establiment es publiqui a la web serà visible amb les vostres promocions i dades perquè les famílies de les AMIPAs puguin informar-se’n.\nSi posteriorment voleu modificar qualsevol dada o ampliar informació, podeu enviar un correu electrònic a la següent adreça: info@incabusiness.org\nPer formar part de la Campanya AMIPAs, emplena els camps adjunts.\nCategoria del comerç Electrònica de consum Electrodomèstics Pel·lícules, música i jocs Esports i activitats d'exterior Roba i complements Sabates Bricolatge, jardí i mascotes Mobles i productes de la llar Cosmètics i drogueria Menjar i beguda Salut i cura personal Formació, llibres i papereria\nSelecciona el descompte * 5% de descompte 10% de descompte Un altre\nAquesta promoció és acumulable a altres ofertes i descomptes\nAquesta promoció NO és acumulable a altres ofertes i descomptes\nAccepta-ho tot Vull participar en la Campanya AMIPAs. Estic d'acord amb el que estableix el Reglament (UE) 2016/679 del Parlament Europeu i del Consell de 27 d'abril de 2016 (d'ara endavant, RGPD), relatiu a la protecció de les persones físiques pel que fa al tractament de dades personals per part d’Inca Business (Ajuntament d’Inca).\nS’incorporaran les dades personals proporcionades a un fitxer automatitzat de la seva propietat, per tal d’incloure les teves dades a la web anomenada Campanya AMIPAs. Vull rebre informació i promocions d’Inca Business i/o de l’Ajuntament d’Inca.


LO RECLAM DE L’EBRE » Nova York\n19 abr 2009 Joaquim Vilagrassa\nNOVA YORK, EL TABAC\nClassificat com a General En els últims anys a tot arreu s’han anat reduït els llocs i els establiments on es podia fumar. Recordo que en un viatge als Estats Units en 1994 ja cridava l’atenció els apartats que es feien als restaurants, espais petits, una mica marginant on la gent podia fumar mentre menjava o on s’hi desplaçava si havia menjat en el lloc de no fumadors. Els temps han evolucionat en contra del tabac i avui que a casa nostra també hi tenim espais per fumadors molt reduïts, aquí a Nova York pràcticament no es pot fumar enlloc. Jo m’allotjo en un bloc immens que agrupen de l’ordre d’uns mil apartaments (hi viu més gent aquí que en el meu poble) i, sent la residència pròpia, tampoc es pot fumar. Els detectors de fums farien saltar les alarmes i, efectivament, veig veïns en algun balcó que surt a fumar fora. Me comenten, fins i tot, que en algun estat ja no es pot fumar ni els parcs per ser espais públics. Em sembla una exageració, però és evident que tot això haurà contribuït a que la gent fumi menys. Aquí a Nova York aparentment sembla que la gent fumi poc, però les aparences enganyen perquè el departament de salut a fet públiques unes dades, anys després d’entrar en vigor la llei d’aire net a la ciutat, indicant que quasi el 60% de persones que no fumen a la ciutat presenten residus de fum de “segona ma” a la sang, mentre en el marc nacional és només un 45% i aprofita per recordar que aquesta llei protegeix als no fumadors en el treball i els espais públics, recordant la importància de que les llars estiguen també lliures de fum de fumadors. Costa, però finalment, tota pedra fa marge.\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post Tags: Nova York, Tabac\nNo hi ha resposta 13 abr 2009 Joaquim Vilagrassa\nNOVA YORK, LA PASQUA\nClassificat com a General Veig les notícies que TV3 penja a Internet, algun programa d’entreteniment, fins i tot Polònia o Vendelplà, el temps… i me’n faig creus de com estic vivint la Pasqua: de cap manera. Truco a casa, a les amistats, i tothom està pendent de les petites vacances per al que donen aquestes dates, de la mona, d’algun viatget, de dinades amb amics, de cues de tornada.. és clar: és Pasqua! Si no fos per les facilitats d’aquestos contactes ni me n’adonaria. Se’m fa estrany com, pel fet de que l’entorn no t’ho porta, ho ignores perquè aquí tinc també família i no se’ns ha ocorregut anar a menjar-nos la mona en algun lloc, que en hi ha de molt macos. Al final hi anirem qualsevol dia i ens menjarem un “hot dog” , unes amanides o entrepans d’aquestos tan típics de per aquí amb uns pots grans de cafè d’aquest aigualit que fan aquesta gent i al que costa tant acostumar-s’hi. Ja ho diuen en castellà: “allà donde fueres, haz lo que vieres” Per cert, veig que no esteu tenint bon temps. Tot i així, als que m’heu llegit: Bona Pasqua!!\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post Tags: Nova York, Pasqua\nUna resposta fins a ara 11 abr 2009 Joaquim Vilagrassa\nNOVA YORK, L’OLI D’OLIVA\nClassificat com a General Vinc de fer la compra en un supermercat prop de casa. Necessito l’oli d’oliva. No sabria com substituir-lo i, afortunadament, sempre l’he tingut a l’abast. Aquí, “como en botica”, hi ha de tot i tinc la curiositat, no ho puc evitar, d’anar comparant els preus dels productes convertint el seu valor en euros, per entendre’m millor. En el cas de l’oli d’oliva em moc entre l’italià, el de Califòrnia, el grec i l’espanyol, tots d’oliva arbequina i verge (tothom posa que és verge, però falta que jo m’ho cregui). Després de fer les conversions de moneda i de mesures he pogut arribar a la conclusió que l’italià està a 16 euros el litre, el de Califòrnia a 19’50,el grec a 14’50 (el de més lluny més barato) i l’espanyol que, tot i que no ho posa he de suposar que és de les Garrigues, a 17 euros. L’últim que vaig compra a la cooperativa de Soldebre,de Tortosa, el vaig pagar a 4 euros. Em ve al cap, però, que el que no és bo per a mi (parlo del preu), és bo per als pagesos però després toco de peus a terra i me’n recordo de que la gent de les cooperatives de Tortosa i Camarles, durant tota la campanya els he sentit queixar de que baixaven molt els preus. Els excedents de l’anterior, principalment d’oli andalús que s’ha degut de treure al mercat a corre-cuita perquè els bancs no van renovar les pòlisses de crèdit que els finançaven (la crisi, tornem-hi), ha estat un factor important que s’ha ajuntat amb un any de molta collita, una gran producció, com a conseqüència de les generoses i oportunes pluges de l’any passat. Tornant als preus d’aquí, sé que s’ha d’entendre que entre els pagesos que han conreat les olives i jo que vull comprar l’oli a Nova York, han passat per moltes mans i han fet molts de quilòmetres. Tot i així el de Califòrnia, que estant lluny és el més proper, té el preu més alt i, el grec, sent el de més llunyà és el més barat. La conclusió és, mal de sempre, que al pagès li paguen poc (moltes vegades ni pot cobrir costos) i al consumidor li costa car, molt car, en aquest cas. Amb aquestes cabòries, he posat TV3 per veure els vídeos de les notícies que pengen a Internet i miro també Comarques. Una de les notícies destacades és que l’oli d’oliva ha baixat un 30% en relació a l’any passat. He de suposar que es tracta del preu que ha de cobrar el pagès perquè jo, aquí, segur que el continuaré pagant car. A mi, malgrat el voldria trobar més bé de preu, no em vindrà d’aquí, però ho sento pel pagès, aquell petit productor que s’ha passat tot l’any amb el llom ajupit (qui diu tot l’any, diu tota la vida), sense tenir res a veure amb tot allò dels Madoff, Leeman Broders, Freddie Mac, Fannie Mae, Caja Castilla la Mancha i altres tòxics financers. Recordeu, ara que estem a Setmana Santa, allò de “pagar just per pecador”… doncs això.\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post Tags: Nova York, Oli d'oliva\nUna resposta fins a ara 08 abr 2009 Joaquim Vilagrassa\nNOVA YORK, LLUNY I PROP (II)\nClassificat com a General Malgrat la llunyania cerco notícies properes a la meva terra. Vull ser una mica més prop. Això és un blog amb un títol que reclama atenció per a l’Ebre i pel fet que sigui fora per uns dies no vol dir que des d’aquí no pugui fer igualment algun reclam recolzant el que han fet, per exemple, els de Campredó. Joan Sanahuja, l’alcalde, megàfono en ma el veig encapçalant una manifestació i tallant la carretera de l’Aldea a Tortosa, protestant per l’empastifada que Foment vol fer partint pel mig, per sempre més, Font de Quinto i el mateix Campredó pel nou traçat de l’A-7. A més a més, en aquell indret hi coincideixen la via fèrria, el canal de l’Esquerra, la canonada del CAT que subministra aigua a Tarragona, la línia del gas i, properament, la captació i sortida cap a la primera bassa del Canal de l’Aldea-Camarles. Aquestes infraestructures, malgrat l’encreuament excepcional que concorre es poden salvar amb obres de protecció amb una solució tècnicament adequada però, la separació dels dos nuclis més importants de Campredó, si no es canvia el traçat, quedaran allunyats per vida. Foment queda lluny de les Terres de l’Ebre, la Magdalena Alvarez se’n va (tan de bo), ZP està pendent del somriure d’Obama, Solves també se’n va sense haver-nos enviat els calés que ens deuen, el nou ministre Chaves adverteix cafè per a tots… Ho tenim fotut però: reclamen!!\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post Tags: Nova York\nUna resposta fins a ara 07 abr 2009 Joaquim Vilagrassa\nNOVA YORK COSMOPOLITA\nClassificat com a General Fa un dia plujós, encara bé que a mi m’agrada que plogui i sembla que a Nova York no acabi d’entrar la primavera. Fa un dia de sol i un altre de pluja. Avui toca pluja. Sembla com si l’oratge volgués acontentar tothom, però aquí no hi ha pagesos i d’aigua en sobra per tot arreu, de forma que es acontentaria la majoria si fes bon solet i la l’estació que la sang altera entrés en bon peu d’una vegada. He fet la compra en una petita botiga prop de casa i la noia que m’atenia, veient-me amb dificultats pel meu precari anglès, ha acabat preguntant-me d’on era i quan li he dit “spanish”, malgrat tenia tota la pinta d’oriental, perquè ho era, se m’ha posat a parlar amb un perfecte espanyol sud-americà. M’ha fet un favor perquè jo, que m’he passat tota la vida estudiant anglès, em faig entendre prou bé però, com aquí hi ha tants accents, em costa de valent entendre’ls a tots. La diversitat de gent que hom es troba en aquesta ciutat fa pensar que deu ser una de les més cosmopolites del món. Sense entrar amb el detall de les estadístiques, perquè ni les conec ni és el cas, a simple vista, pels carreres, pels comerços, pel metro i per les línies públiques de bus on em moc, en aquest moment, pot ser el que més predomina com a població emergent són les races orientals, amb una munió de gent jove, activa i molt consumidora, en el ben entès que els africans i els sud-americans, un col·lectiu molt considerable, hi són aquí de fa molts anys. Nova York és una mica com el món: hi ha de tot. Abans d’ahir pel carrer em vaig trobar amb tres catalans, dos nois i una noia què, és clar, els vaig conèixer perquè anaven enraonat la seva llengua. Bookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post Tags: Nova York


A la meitat del camí: Reflexions mig obligades sobre un cas d'edició digital\nReflexions mig obligades sobre un cas d'edició digital\nLa nota llarguíssima (demane disculpes) que penge ací és una espècie de resposta que m’he vist mig obligat a fer a una cadena d’anotacions que podríeu seguir, en aquest mateix ordre aproximat, als enllaços següents. No és necessari que les llegiu abans, tot i que és probable que ho hàgeu fet ja.\nVaig llegir "Els estius" de Josep Porcar poc després que aquest fes disponible l'edició digital. I m'ho vaig prendre seriosament, vull dir: el vaig baixar, el vaig obrir en pantalla completa (que és l'opció per defecte del seu PDF), i vaig reproduir, en la mesura en què em fou possible, la mateixa classe d'experiència lectora que acostume a tenir amb els llibres de versos "en paper". És a dir: no el vaig llegir de principi a final tot seguit, sinó que vaig rellegir algunes pàgines, vaig reprendre la lectura "per seccions" en alguna ocasió posterior, fins que un bon dia el PDF es va quedar al disc dur sense obrir ja més, d'una manera anàloga al que sol passar amb altres llibres de versos, que queden amuntegats en algun racó de casa fins que un dissabte de matí Marta o jo el tornem a la prestatgeria per un temps indefinit. En resum: el que vaig fer no fou simplement "descarregar" el llibre, sinó que vaig replicar una experiència de lectura tan pareguda com em fou possible a la d'un llibre que hagués comprat a la llibreria i hagués tingut a la vora del sofà (o del wàter) durant uns quants dies o setmanes.\nCom que sóc un blogger lent de reflexos i inconstant, no vaig arribar a escriure mai un comentari sobre els versos de Josep Porcar ací, a la meua pàgina: no és tan greu, ja que molts altres ho van fer en el seu moment, donant-li a "Els estius" un grau de notorietat tan inusual, tractant-se d'un llibre de versos, com merescut, per la iniciativa de publicació que va suposar. A penes recorde els temes concrets tractats al llibre (bona excusa per rellegir-lo ara que ha passat un temps), però sí puc dir un parell de coses: la primera, que el llibre em va agradar, i la segona, que vaig sospitar, malgrat (o per causa de) la meua consciència d’estar participant d’una variant distinta de l’experiència de lectura, que hagués gaudit (aprofundit, sentit, com preferiu) més llegint-lo en paper. Quan dic “paper” pense més en una certa ergonomia de la lectura (postura, grandària de la lletra, proximitat als ulls, comoditat del sofà) que en el suport material estricte; és una incògnita encara si els dispositius lectors de tinta electrònica de què tant ens parlen (i que tan “verds” estan en el mercat) s’acostaran molt més a la classe de recepció del text a què estem acostumats.\nDeu haver poques coses més difícils de reduir a un “ordre objectiu”, o just, de qualitat que la poesia. Però mantinc la sospita que “Els estius” podria ser millor obra que algunes altres que han estat premiades en la classe de concursos a què l’obra va optar originalment. Diem-ho d’una altra manera: tot i no haver estat premiada en tres convocatòries, tinc la relativa certesa que, per la seua qualitat (i fins i tot, si em passeu l’argument, pel “potencial comercial” i pel nom, conegut i respectat, de l’autor en el moment de la seua publicació) “Els estius” hagués pogut guanyar el quart, cinquè, o sisé premi a què hagués optat. Entenc que l’autor preferís estalviar-se aquesta classe de suplici endèmic dels qui fan versos en català, però en allò essencial el que vull dir és: “Els estius” no és, en cap cas, una d’eixes obres que el sistema editorial o de premis (que són gairebé el mateix) fa bé de deixar perennement inèdites per a evitar que els lectors hi perdem el temps i ens sentim estafats, sinó una obra que va topar amb una conjunció desfavorable de jurats i poetes competidors (deixem-ho així, sense furgar més en aquestes qüestions astrològiques). Ho vaig creure així quan vaig llegir el llibre, i el fet que haja arribat al paper més tard (i si ho he entès bé, amb un èxit més que acceptable) és una prova a posteriori de que no anava tan errat.\nTota la discussió anterior sobre “Els estius” és només un preludi, que la cautela i el desig de precisió m’han dut a allargar en excés, per a la següent reflexió: “Els estius” és una obra que, amb absoluta independència del seu contingut i qualitat poètiques, pot servir per a traure a la llum algunes de les contradiccions, potencialitats i restriccions de l’escriptura i publicació a la xarxa. M’explicaré. La seqüència que dóna lloc a la publicació digital del llibre ve a ser la següent (i no és cap reconstrucció fantàstica, sinó que està bona part basada en el propi pròleg a l’edició digital, que és l’única que tinc a l’abast): l’autor intenta publicar de la manera “convencional”, çò és, presentant l’obra a alguns premis literaris en què els jurats trien altres obres com a guanyadores, i després de tres intents d’aquesta classe opta per l’autoedició digital. En aquest moment, i d’una forma completament explícita, sense pretendre enganyar ningú, Josep Porcar fa de la necessitat virtut, i converteix l’anomalia dels canals de publicació tradicionals en tota una oportunitat per a reivindicar les possibilitats de la publicació en xarxa: desaparició dels filtres editorials clàssics, ús de recursos multimèdia (hiperenllaços, música i vídeo, etc.), i minimització de l’impacte ecològic associat a la publicació en paper.\nTots aquests avantatges són preceptes fonamentals per als entusiastes de la publicació directa a Internet, i foren convenientment glossats en més d’una de les ressenyes, comentaris o enllaços promocionals que altres bloggers feren de l’edició digital d’”Els estius”. Però en general, aquests altres comentaristes no deixen tan clar com el pròleg del llibre un detall: l’edició i difusió digitals d’”Els estius”, tot i els seus avantatges, representen una “segona millor opció” (i em perdonareu el llenguatge economicista), que no s’haguera materialitzat si algun dels jurats de premi hagués premiat l’obra en el circuit “tradicional”. No és que jo estiga ara fent lectures esbiaixades del periple editorial del llibre, ans al contrari: el propi Josep Porcar descriu la seqüència amb una honestedat que l’honora, i que el posa un esgraó per damunt dels entusiasmes més miops sobre les possibilitats de la xarxa.\nPer a mi, “Els estius” era un llibre publicat de ple dret des del moment en què centenars de persones se’l van descarregar de la pàgina del seu autor. Però entenc que molts altres tinguen encara opinions distintes i legítimes del que signifiquen les paraules “publicar”, “obra” o “llibre”. Així, després de l’èxit de difusió i lectura que fou l’edició digital d’”Els estius”, és perfectament comprensible (i no ho veig com una traïció de cap classe) que Josep Porcar volgués que el llibre arribara també als qui només llegirien els versos en un suport tradicional. No és culpa de Josep Porcar que, curiosament, aquesta edició “tradicional” del llibre és la que haja estat objecte dels comentaris “tradicionals” (crítiques als suplements culturals o revistes específiques, cita del llibre en alguna columna d’opinió al diari, etc.) de la mateixa forma que la publicació digital va causar un afortunat allau de “comentaris digitals”. Aquesta separació entre allò digital i allò imprès encara ens pesa, i jo mateix l’he comentada al parlar de la meua recepció dels versos. Però el que vull fer notar és com aquest “final de trajecte” d’”Els estius”, que ha acabat a les llibreries, a les biblioteques, a les publicacions crítiques, ajuda a relativitzar encara més les fabulacions utòpiques que sobre l’escriptura digital podem, en ocasions, arribar a formular els qui la practiquem amb més o menys perícia.\nEl passat dimarts 27 d’Octubre vaig participar en una sessió de Màster a la Universitat de València en què, amb el pretext de parlar “entre amics” de blogs i de les formes de creació i publicació a la xarxa, vaig exposar una xicoteta “teoria personal” sobre les relacions entre blogs (o Internet) i literatura. De tan “personal” com era aquesta interpretació meua, vaig fer el possible per transmetre als alumnes del Màster altres perspectives, altres visions sobre les potencialitats literàries de la xarxa que jo mateix no compartia (i que gaudeixen, potser amb justícia, d’una major repercussió a la pròpia blogosfera o en els cercles acadèmics). En un moment donat de l’exposició, Voro, un dels assistents a la “xarrada” (en realitat: una sessió de classe amb una desena de persones que saben més que jo d’aquestes coses) em va proposar “Els estius” de Josep Porcar com a contraexemple reeixit de la classe de reticències que jo mateix estava mostrant al voltant de la creació literària digital.\nDes de la més absoluta humilitat, i amb una oratòria encara més pobra que la que he usat més amunt per escrit, vaig intentar explicar com l’exemple d’”Els estius” em semblava més representatiu d’un estat de coses “ambivalent” que de cap “revolució” o “ruptura” en favor de les formes digitals de difusió i recepció. Quan he llegit el tercer comentari (anònim) a l’anotació anterior d’aquest meu blog he descobert que en el blog de Josep Porcar s’han posat sobre la taula algun dels arguments que jo mateix vaig comentar en aquella mateixa xarrada sobre el cas d’”Els estius” (amb aportacions personals de Voro, que puc o no fer meues depenent dels matisos que ell ha introduït), i m’he sentit en la responsabilitat d’aclarir jo mateix ací les meues postures originals, per a contribuir, en allò possible, a un debat que ara resulta apassionant, i que dintre d’uns pocs anys podrà tenir el seu valor documental, retrospectiu, sobre el punt en què ens trobem d’una “evolució” editorial o literària.\nUna última qüestió sobre els “filtres”. Qualsevol dels qui han hagut de patir les estretors del sistema de primer-guanya-un-premi-i-després-ja-publicaràs sap explicar millor que jo com de pervers pot arribar a ser en ocasions (supose que no sempre, però no ho puc saber) el sistema de capelletes, connivències amb l’editor, favoritismes del tipus hoy-por-ti-mañana-por-mí, que regeix tàcitament les convocatòries literàries. Una reformulació d’aquesta crítica és que, allà on haurien de regir criteris “estrictament literaris”, acaben imposant la seua empremta criteris de tipus “social” (amistat, reciprocitat, compensació econòmica, etc.). En principi, la publicació en xarxa hauria d’acabar amb aquesta classe de filtres “socials”. Però només en principi: la realitat (i ara tornem a les meues hipòtesis casolanes) és que, quan hom escriu a la xarxa, aquest caràcter social de l’escriptura es multiplica, i allà on hi havia un obscur tribunal de lletraferits amb més o menys criteri i coneixences, ara apareix una subtil jerarquia d’enllaços mutus, de jo-et-comente-a-tu-i-tu-a-mi, de comentaris agradables a altres blogs sense més intenció que la de mantenir els vincles, i per tant sense dur aparellada cap consideració de caràcter “estrictament literari”, etc. Hi ha, ho vulguem o no, una “jerarquia” de bloggers que té entre les seues diverses justificacions la qualitat literària d’allò que escriuen; no obstant, com en el cas d’editors, jurats, escriptors, etc. estaria fora de lloc esperar que fos aquest l’únic criteri de valoració i posicionament. (No és gens casual, i ho apunte per a la reflexió, que un entre tants criteris que ajuden a elevar algú dins d’eixa jerarquia blogger és, de fet, si ha publicat alguna cosa en paper o no). Ens hem saltat uns filtres i jerarquies, al preu de crear-ne uns altres: no em queda espai per a discutir què guanyem i què perdem amb el canvi, ni sabria bé com fer-ho.\nImagineu, per a acabar, que algú fa un llibre tan bo com “Els estius” (o molt millor o molt pitjor, tant se val), el presenta a tres (o set, o cap) premis sense aconseguir publicar-lo, i decideix finalment fer-ne una edició acurada en PDF per a que qualsevol puga descarregar-lo i llegir-lo. A quanta gent arribarà? Quantes descàrregues tindrà en un cert temps? Quantes d’aquestes descàrregues seran lectures efectives, és a dir, homologables amb l’experiència convencional de llegir poesia en paper? Quants bloggers comentaran l’obra? Quines possibilitats hi ha d’aconseguir publicar-la en paper i arribar als “mercats” convencionals? Depèn de molts factors, entre els quals està si és o no és una persona tan ben situada (i tan merescudament) en la nostra “jerarquia blogger” com Josep Porcar, que ha treballat tan activament per a posar de relleu les possibilitats literàries de la xarxa i que fa tant de temps que ens regala generosament les seues anotacions sobre qüestions ben diverses. L’èxit digital primer, en paper després, d’”Els estius” és una recompensa tant a la qualitat de la seua factura poètica com als esforços de Porcar per fer país i fer llengua a la xarxa – i una tal constatació no hauria d’espantar cap “purista” de la creació i difusió poètiques. Aquest esbós de descripció em sembla més ric, més complex, i més interessant que la simple suposició que la xarxa fa desaparèixer els filtres entre qui escriu i qui llegeix. Aquests nous filtres podrien ser encara més implacables per a segons quin tipus d’escriptor (el “poc social”, el qui no té blog o no té amics bloggers, el polemista antipàtic, el qui només fa novel•les o versos però no té el menor interès en escriure sobre Camps o sobre la seua vida personal, etc.) que el més corrupte dels jurats. Però he esgotat ja de sobres l’espai per a les coses interessants: si algú en té alguna guardada, és el seu torn.\nPublicat el 9.11.09\nHola Emili, com anem... T'escric ací en resposta al comentari que has deixat al meu blog. Respondre't no és cap obligació, en absolut, del contrari no hauria trencat a parlar. M'agradaria que continuara sent un debat, més que un polèmica sense eixida. El teu post obri diferents vies de reflexió, però vull fer un comentari sobre el famós tema dels filtres i dels intermediaris, que és el que ha dominat a l'Entrellum i a la part final del teu escrit. Com afirmava Todó al post de Toni Ibañez, sempre n'hi hauran, siga Proa, edi.cat, el meu servidor d'allotjament, Bubok, Adobe Acrobat Reader, la crítica de l'Avui o d'un bloguer, o el darrer i flamant ebook del mercat. És inevitable. I sobre costos pense que no podem tampoc ser categòrics. De moment, publicar a la Xarxa continua sent car per a un mileurista, però molt més barat que contractar la distribució amb un segell editorial i pagar una impremta. Estic d'acord amb tu que no podem parlar de ruptura o, com tu en dius, de "revolució", ni de bon tros. Dit això, fixa't que el principal canvi no és (o no és només) la reducció dels agents intermediaris o del cost de publicació, sinó que l'autor té ara l'oportunitat de guanyar autonomia gràcies a les noves eines de publicació i a un canvi (tímid encara) d'actituds en la gestió dels intermediaris (setzevents.cat). Això és innegable, però tampoc és suficient! Clar que no! Tu hi introdueixes una variable poc sospesada en aquesta qüestió de la literatura digital: la jerarquia dels bloguers. Això compta, clar que sí. Com, si no, podria ara el jove i inexpert Ferran Torrent crear i gestionar-se el «Portal Editorial de Novel·la Negra de l'Escriptor Ferran Torrent» amb llibres descarregables a 5 euros si ningú el coneix encara? La resposta és la de sempre: treball, ganes i imaginació. I el primer de tot, molt abans, el més important, que no se'ns oblide: una obra literària de qualitat. Sense això no anem enlloc. És que algú pensava que, per a poder publicar, la Xarxa és la gran solució màgica? Per suposat, no vaig a ser tan mesquí de negar ara que haver guanyat abans el premi VAE i altres no afavorí el llançament digital d'«Els estius», però tampoc podem silenciar que joves escriptors (no vull dir noms) abans poc coneguts, han començat a fer-se escoltar i a obtenir més visibilitat gràcies als blogs i altres opcions digitals de publicació. I això no ho podrien haver aconseguit sense l'interés que susciten els seus escrits. Salutacions, company.\n9 de novembre de 2009, a les 19:41\nGràcies pel teu comentari, Josep, generós en el to i en les idees que poses damunt la taula. El motiu per a escriure la meua anotació anterior era: 1) comentar la meua personal experiència de lectura d'"Els estius" (ho lamente, buida de contingut poètic perquè em separen un grapat de mesos de la meua primera lectura - intentaré recuperar eixe "pols" poètic), i 2) exposar en les meues pròpies paraules arguments que he vist aparèixer al teu blog, i sobre els quals he volgut exercir una certa "paternitat responsable".\nUna de les idees generals que vaig intentar transmetre en el debat sobre literatura digital fou que la xarxa és un vehicle generalment més emprat per a la "socialització" o la "comunicació" de la literatura que per a la "creació" directa i "pura", entre altres coses perquè no tota classe de creació (novel·la? poesia?) pot trobar una "recepció" adequada a la xarxa (publicar és fàcil: prems un botó i ja està, però... qui llegeix 300 pàgines o 30 poemes seguits?). En aquest sentit, reflexionar sobre la "jerarquia" (en visites, en estatus, en "auctoritas", en desvergonya, en poder, etc.) dels qui escriuen regularment a la xarxa és útil per a imaginar com seria la "comunicació literària" o com funcionarien els "filtres" en un hipotètic escenari (però plausible en un futur) en què el pes de la xarxa, de la blogosfera, en la promoció i "visibilitat" de les obres de creació literàries fóra molt major que en l'actualitat. Si em dius que no solem parlar tant del tema de les "jerarquies" estàs confirmant una sospita meua que em tenia un tant desconcertat: les posicions més sorolloses sobre les possibilitats de la xarxa són alhora les menys matisades, les que més es ressenteixen del contacte amb la realitat.\nÉs una bona notícia la que comentes que hi ha gent jove (o no tant) que ha començat escrivint blogs i ha acabat escrivint (o publicant) alguna altra cosa. El que caldria avaluar (amb més perspectiva de la que jo tinc, que no puc callar-me noms perquè no me'ls sé) és quina relació hi havia entre el que penjaven al blog (coses personals? crítica literària?) i el que han publicat com a "llibre" (digital, analògic, és igual): poemes, relats, novel·la, etc. Si hi ha una forta relació, el problema és de redundància, i cal respondre a la pregunta: per a què fer un llibre (digital o no) d'un blog? Si la relació és escassa, el problema és l'invers, de "rellevància": què te a veure la "frescor" amb què algú parla del seu gos, de Camps, o de la feina al blog amb la qualitat dels seus versos o en la seua novel·la?\nSón temes tan apassionants com complexos: a vore si la pròxima ocasió els tracte d'una manera menys "reactiva", i més "proactiva". Salutacions, Josep.\n9 de novembre de 2009, a les 21:37\nJOSEP, apuntes algunes idees interessants. Estem iniciant un procés de canvi en el món editorial que veurem on ens porta. Cal temps.\nCanviaran molts aspectes i es produirà un procés de desintermediació, però continuaran sent necessaris alguna mena d'intermediaris, es diguin editors o d'una altra manera.\nEmili, prova l'experiència de lectura amb un ereader. Estan molt verds i han d'evolucionar molt encara, però és una experiència positiva.\n10 de novembre de 2009, a les 23:39\nEnric: no tinc el menor dubte que, més aviat que tard, tindré un aparell "reader" d'aquests. M'he "criat" com a lector a la xarxa (una afirmació exagerada, però amb un cert fonament), de manera que no crec que tinga la classe de reticències que mostraran altres amants del paper tradicional. Però a hores d'ara tinc la sospita que "el mercat" (el mercat en català, almenys) està encara "verd". La tecnologia sí és suficientment bona, pel que sé, però el tema dels formats, etc. fa encara arriscat apostar per comprar i llegir llibres digitals - un no pot estar del tot segur si el llibre que compra avui podrà llegir-lo "amb garanties" d'ací un parell d'anys. Estaria bé que, quant abans millor, els editors en català (crec que ho estan intentant) es decidiren per un format clar, un sistema de compra-venda, i que poguérem fer-nos una idea de quin(s) aparell(s) ens garanteixen una bona experiència de lectura dels e-books que comprem. Posats a "fer país" estimulant els mercats digitals en català, estaria bé que els qui ens llencessim tinguérem alguna classe de garanties (ja no demane avantatges...)\nUn tema apassionant en què probablement tinc menys que dir que molts altres, estaré atent.\n11 de novembre de 2009, a les 11:15\nApreciat Emili, m'ha dit Jana que et comente que ella és una gossa, com pots veure preciosa... Sé que li tens un fort apreci...\nPer cert, el debat obert aquests dies amb l'ànim sempre de servir la bellesa d'una llengua tan maltractada, esperem no per nosaltres, ha estat interessantíssim, però no he comprés el que vols dir de la "rellevància" en aquest paràgraf teu: " Si la relació és escassa, el problema és l'invers, de "rellevància": què té a veure la "frescor" amb què algú parla del seu gos, de Camps, o de la feina al blog amb la qualitat dels seus versos o en la seua novel·la? ".\nDe tots els altres aspectes t'he pillat, els he comprés. Ja veig que saps que intervenen molts factors a l'hora de publicar un llibre o guanyar un premi "dels importants", Mare meua, Déu ens guarde!\nA la web no és tan complicat, és molt més directe... Escrius, bategues, existeixes, penges al blog (home has de tenir una mica de dignitat a l'hora de publicar, però no ningú naix mestre); al mateix temps, Màtrix és tan gran que esdevens un gra sorra i pols. Però ets feliç, et sents bé, dius la teua sense condicions, ni condicionants. No depens de l'amistat, ni d'aquell crític, ni d'un favor tornat.\nTan sols ets tu enfront d'un paper, un món per construir, un teclat, núvols i colors davant d'un món tan gris.\nDe l'aspecte dels lectors electrònics, mare quin negoci s'està tancant! Jo tinc l'Ipod Itouch des de fa un any - pots fer miracles com el pare Vicent- però llegir un llibre en la pantalleta és de bojos. I fixa't que Apple és una multinacional de qualitat en imatge, so i software... però passa per la pedra de caixa i paga.\nÉs com llegir una novel·la o poemari en la pantalla de l'ordinador. Val, ho podem fer, però és incòmode, què anem a fer!\nSalutacions i records a Marta i l'altra família...\n14 de novembre de 2009, a les 19:36\nPríncep: anava a respondre't en un comentari, però... la cosa se m'ha complicat i li dedicaré una entrada sencera només la puga penjar. Això que dius sobre la "rellevància" és cert: no ho he sabut explicar bé, se m'havia esgotat l'espai (i la quota d'enteniment d'aquell dia) i potser puga aclarir-me aviat.\nI el que dius dels lectors digitals és ben revelador: està verd encara això. En tindrem tots un dia d'aquests, però no tinguem pressa en tirar els diners.\n15 de novembre de 2009, a les 11:46\nCom fer una ressenya sense fer el ridícul\nRedundància i rellevància\nReflexions mig obligades sobre un cas d'edició dig...\nLa moral de la guerra


(S'ha redirigit des de: Làmpada estroboscòpica)\nL'estroboscopi és un instrument que permet visualitzar un objecte que s'està girant com si estigués parat o girant molt lentament.\nPermet encendre i apagar llums, en un lapse donat, la quantitat de vegades que es desitgi. Aquest dispositiu és molt utilitzat en clubs nocturns i en pel·lícules per a donar la sensació de moviment ràpid.\nEn essència un estroboscopi està dotat d'una làmpada, normalment del tipus de descàrrega gasosa de xenó, similar a les emprades en el flaix de fotografia, amb la diferència que en comptes d'una ràfega de llum, emet una sèrie de ràfegues de llum consecutives i amb una freqüència regulable. Si tenim un objecte que està girant a n revolucions per minut, i regulem la freqüència de l'estroboscopi a n ràfegues de llum per minut i il·luminem amb ell l'objecte giratori, aquest, al ser il·luminat sempre en la mateixa posició, apareixerà i semblarà parat per als nostres ulls.\nEn general s'atribueix la invenció de l'estroboscopi al belga Joseph Plateau quan, al 1832, va utilitzar un disc amb talls radials que rotava mentre mirava imatges en moviment en una altra roda. Plateau va anomenar aquest aparell com el “Fenaquitoscopi”. A molt pocs dies de distància, gairebé simultàniament, l'inventor independent anomenat Simon Ritter von Stampfer va idear el mateix aparell, que va anomenar “Estroboscopi”, i que és el terme utilitzat des de llavors per fer referència a l'invent. L'etimologia del mot prové del grec στρόβος – strobos, que vol dir “remolí” i σκοπεῖν – skopein, que vol dir “mirar a”.\nEls estroboscopis tenen un paper important en l'estudi de les tensions en la maquinària en moviment i en moltes altres formes d'investigació. Els estroboscopis brillants són capaços de dominar la il·luminació ambiental i fer aparèixer l'efecte de stop-motion sense necessitat de condicions ambientals de funcionament fosques.\nTambé s'utilitzen com a instruments de mesura per determinar la velocitat cíclica. Com a llum de temps s'utilitzen per fixar el temps d'ignició dels motors de combustió interna.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Estroboscopi&oldid=25397757»


Nano Romia: Transvelillense 2014. 3 cavalquen junts.\nFeia un parell de setmanes em vaig trobar una malla de la cadena de la bici trencada i per fi m'havia arribat la cadena nova, per això la vaig canviar divendres, sense temps de provar com anava abans de la sortida de diumenge. Desprès vaig saber perquè et diuen que abans de fer una sortida amb cadena nova la provis abans.\nDivendres 31 de gener em van arribar les sabates noves de btt, unes luck team amb sola de carboni reforçat, desprès de montar les cales tal i com toca, no vaig tenir temps de provar-les amb la Occam, tot just les vaig fer anar un parell de sessions de ciclo per mirar com m'anaven al peu. Avui he sabut perquè el material és millor provar-lo amb la bici que ha d'anar.\nPortava tota la setmana de descàrrega, intentant anar amb compte durant els entrenaments que anava fent.\nDivendres, aprofitant que havia de treure la cadena vella per ficar la nova, vaig anar a rentar la bici per fer-li una posta a punt una mica més exhaustiva: comprovar el líquid sellant de les rodes de davant i darrere, netejar i engrassar la caixa de pedalier, netejar plats, bieles i pinyonera i lubricar rodaments i tija de seient.\nUnes tasques que em van portar pràcticament tot el matí, inclosa una visita al taller d'Enric per a poder talonar la roda de darrere amb el compressor d'aire, portava 10 minuts bons intentant fer-ho amb la manxa de peu i no hi havia manera.\nTot semblava estar a punt per poder rodar bé diumenge per Velilla anant darrere de les dos gaseles que últimament em fan la pell cada fi de setmana, Jordi i el Sejo.\nDissabte per la tarda vaig acabar de fer els preparatius, fent la bossa per dutxar-me desprès de la marxa, deixant a punt la roba que em ficaria per pedalar, repassant la pressió de les rodes ( per si havien perdut ja que les havia destalonat i tret alguna punxa que tenien clavada), mirant també la pressió dels esmorteïdors i carregant la bici al portabicis de Jordi. Diumenge marxaríem els tres junts cap a Velilla, Martino anava sol amb el seu cotxe perquè havia de marxar abans, Sampi havia de fer cap des de Fraga i la resta de ciclistes que venien a rodar de Seròs ja s'havien arreglat entre ells per poder arribar a Velilla.\nVaig a dormir a una hora més o menys decent, despertant-me solament un cop durant la nit i podent descansar unes 6 hores..... està prou bé.\nDiumenge marxem a l'hora que toca. Arribem a destí amb temps suficient com per anar a fer un "bocata de llango", per parlar amb les coneixences que ens anem trobant, per contemplar durant una estoneta la muntura nova de Sampi i per començar a fotre'ns de fred....... començo a pensar que ha estat mala idea venir amb els culots curts, però encara falta estona per començar a pedalar i un cop pedales les cames s'acalenten.\nAvui fins hi tot hem anat a escalfar. Quan he anat a calar les sabates he vist que em costava molt d'entrar-les, però molt molt.......- mala senyal- per sort sortir surten fàcil, potser massa fàcil i tot.\nEntre rises i conyes van passant els minuts i arriba l'hora de ficar-nos a la sortida sense haver-nos fet la foto de grup, almenys amb els de la colla...... Error.\nSom poc més de 200 participants, del C.C. Seròs n'hi ha una bona representació (crec que 15), entre els que farem la ruta llarga de 48 Kms i els de la curts de 30.\nPer començar ens situem junts Sejo, Jordi, Martino, Sampi i jo encara que sabem que Martino i Sampi, un per obligacions culinàries i l'altre per excés de paron, aniran a fer la curta i nosaltres no.\nDonen la sortida amb un "xupinasso", nosaltres sempre sortim de la meitat endarrere i això retrassa una mica l'arrancada. Amb problemes per poder "calar" començo despenjant-me una mica de Jordi, Sejo em segueix al costat.\nEn pocs metres ens agrupem els tres i anem fent. La cadena em salta constantment en un punt concret fent que perda una mica de pedalada. Tardo poc en comprovar que solament passa en pinyons petits, si engrano a partir del 3 o 4 ja no passa, això em fa portar una cadència de superheroi o haver d'aguantar el saltet constant.\nRodem ràpid pels camins plans de la vora del riu, i quan dic ràpid vull dir que fem els 7 primers kms plans a ritme de 30.\nQuan solament portàvem 3 Kms donem una curva forta a esquerres portant tot ficat, aminoro la marxa i em veig obligat a ficar-me de peu per seguir el ritme dels companys. Just començar a aixecar-me em salta la cadena, dono un cop de genoll al manillar i em surt la cala del pedal. Estic uns segons fent baixar Sants del cel i fent-me fregues ràpides al genoll com si això fos la millor cura. En tot aquest temps no he deixat de pedalar, molt lent, i intentant tornar a calar un altre cop sense tenir èxit.\nEl grup em va marxant i em tornen a passar tots els que havíem anat deixant endarrere, per fi puc entrar la cala i intento portar un ritme decent per veure si puc seguir pedalant.\nAviat veig a Jordi i Sejo que han baixat el ritme per esperar-me, els agafo i explico el percance. No tardem massa a agafar bon ritme de nou i tornar a ficar-nos més o menys a lloc, però pel meu cap comença a treballar malament i els pensaments derrotistes comencen a calar amb més facilitat que les meves sabates dient-me que avui ho passaré malament.\nSé que no puc ficar-me de peu sobre els pedals si no vull que em torni a passar com abans, i això em "puteja" molt. Si sóc fort pujant és gràcies a que puc aguantar molta estona de peu portant cadències acceptables amb càrrega mitja alta, i avui m'hauré d'acoplar a la bici i anar ficant ferro fins que els quàdriceps vagin aguantant.\nVe el primer canvi de ritme fent una baixada creuant un rierol i desprès una rampa curta però amb suficient grau per fer-me perdre la cala i haver de ficar el peu a terra. Segueixo pujant a peu sense perdre distància del duo.\nUn cop es comença a pujar arribes a dalt dels plans en dues tandes. Primer fas la pujada més llarga i amb més desnivell, desprès "planeges" per bancalets amb constants rampetes de pujada i baixada per salvar "espones" i finalment acabes d'arribar a dalt per una senda ampla i neta, camí estret i una mica brut.\nEn arribar a dalt de la plana ja tinc assumit el meu paper dins del grup..... estava destinat a ser el 3r, pujant em quedava cada cop, ara hauríem de veure com anava per pla.\nAnem fent el trenet canviant cada km i em trobo molt bé, inclús a gust. Intentem maquillar la mitjana baixa dels 6,5 kms de pujada (14.4 Km/h) rodant per sobre dels 20 Km/h tota l'estona.\nEns trobem amb Carlos Estallo i Carlos Sasot i fem el tren més llarg.\nQuan Sasot agafa el relleu, gairebé al final del pla, agafem un ritme molt fort que em fa esforçar per no quedar-me endarrere. Per sort desprès ja ve la baixada.\nSasot escull al ruta curta perquè tenia molèsties al genoll i els altres 4 continuem per la llarga.\nIniciem baixada per una senda-trialera oberta nova. Començo el descens tenint al cap les cales i no em deixo anar del tot, però poc a poc l'adrenalina em fa ficar la ment en blanc i acabo disfrutant com un crio. A mitja baixada ens trobem un ciclista que havia trencat el seient, li pregunto si està bé i em quedo parlant amb ell fins que arriben els altres però solament se li ha trencat la guia de sota, no ha caigut ni res i pot seguir pel seu peu sense problema.\nContinuem baixant fins arribar de nou a Velilla, ens fan rodar un altre cop per baix al riu i entrem al poble per trobar-nos amb el segon avituallament. Parem un moment, repostem una mica i reiniciem la marxa.\nUna mica més de pla, creuem la carretera per sota un pont i ja sabem que ens toca el segon plat fort del dia, 7 Kms de pujada ( incloent una part final de fals pla) per augmentar en 230 metres el desnivell acumulat.\nAbans de començar l'ascens portem 32 Kms i ja ens anem ficant cadascú al seu lloc. Jordi sembla que és el que va més fresc, seguit de prop per Josep i per acabar el trio jo vaig darrere (igual que els collons dels gossos). Carlos Estallo aguanta el tipus molt bé, gairebé sempre està l'últim però no ens deixa ni 5 metres.\nAcabem els fals pla i hem de tornar a baixar vertiginosament, ara toca fer el GR que ja vam fer l'any passat. Solament pensar-hi ja se'm fa la boca aigua. Anava el 3r i demano ràpid pas perquè m'ho vull agafar amb ganes.\nTantes ganes i fico que al primes escalonet que hi ha, intentant saltar-lo amb el cos tirat enrere em marxen les dos cales, caient de cop sobre el seient i enganxant-me tota la papada baixa. Per sort m'ha agafat tot el conjunt el general sense fer incís en cap colló en concret i el dolor es suportable. Intento calar mentre vaig baixant molt poc a poc i insegur entre totes les escales ( un dels trams més divertits perquè són pedres de 25 o 40 cm d'alçada que les pots anar encadenant sense parar de saltar). Al final decideixo apartar-me, deixar passar al grupet i parar per poder ficar bé els peus als pedals mentre acaben de baixar els sants que s'havien aconseguit agafar fort a alguna rama a la primera part de la marxa.\nJa està, ja tinc els peus ficats, gas i gas i gas.\nA davant solament tinc als 3 de Seròs que em deixen passar sense cap problema, al contrari, quan em senten darrere ( Moltississississimes gràcies als 3 tios, us dic en serio que em començaven a caure les llàgrimes).\nTornem a ser gairebé a l'altura del riu i ja solament ens queda una darrera pujada per camí ample, sense haver de guanyar tots els metres baixats pel GR, i la baixada el pantano per arribar a la meta.\nJordi té problemes amb el canvi, parem abans de començar la pujada i se n'adona que té la sirga desfilarxada i decideix de mantenir el pinyó que portava durant tota la pujada ( crec que el 4 més gran). I va el tio i se casque una sèrie tota la pujada de peu que mos treu 15 o 20 metros a Sejo, a mi 30 o 40 i a Carlos no ho sé perquè va punxar i no ens en vam adonar fins arribar a casa.\nFem la baixada, li fotem la bulla a Jordi per deixar-nos en ridícul i arribem planejant fins al poliesportiu de Velilla intentant un demarratge per entrar a meta.\nQuan surten els resultats dels temps comprovem que hem portat una bona mitjana 19,7 Kms/h. Sampietro i Martino també han aguantat aquest ritme per fer els 30 Kms de la curta, molt bé màquines.\n2 hores 24 minuts per recórrer els 47 kms del recorregut. Temps oficial 2 hores 27 minuts per 48 Kms.\nRuta per repetir, amb pujades netes, una mica de pla per als rodadors i baixades per disfrutar molt.\nAleix 11 de febrer de 2014, a les 11:56\nVaja home, quines aventures. El curiós és que això sempre passa a les marxes, almenys a mi!. Esteu molt forts, ja ho veig, tinc ganes de pedalar amb valtros a veure si salta alguna pegatina. Bé, a la pròxima més i millor


Marta Jordà és la nova consellera de MÉS al Consell de Mallorca - MÉS per Mallorca\nMarta Jordà s’ha incorporat avui al ple del Consell en substitució d’Apol·lònia Miralles. Jordà, que també és regidora de MÉS a Sant Joan, ha jurat avui el seu càrrec abans del començament del ple.\nLa regidora de l’Assemblea per Sant Joan Marta Jordà és, des d’avui, la nova consellera del grup de MÉS. Jordà, ha jurat el seu càrrec amb la promesa de fer feina per l’autodeterminació dels pobles. També ha tingut unes paraules pels "presos polítics i per una autèntica llibertat d’expressió a l’estat".\nLa nova consellera ha explicat que és molt conscient, com a regidora d’un ajuntament petit, "de la importància i la necessitat de tenir un Consell de Mallorca fort, proper i amb moltes competències per tal de fer d’aquesta, la principal institució i govern de la nostra illa", a la vegada que s’ha mostrat molt orgullosa de la feina feta pels seus companys a la institució.\n"Arrib amb molta il·lusió i ganes de fer feina en un moment en el qual els grans projectes iniciats durant aquesta legislatura al Consell de Mallorca veuran la llum", ha explicat la nova representant de MÉS a la institució insular.