Infosalut - Salut recorda que la detecció precoç és un dels principals reptes en la lluita contra l'epidèmia de VIH\nSalut recorda que la detecció precoç és un dels principals reptes en la lluita contra l'epidèmia de VIH\nArticle anterior Salut distribuirà 150.000 dosis de vacunes contra la grip entre els col·lectius de risc\nArticle següent Prop de 21.000 dones han participat entre gener i setembre en el programa de detecció precoç del càncer de mama\nDia 20 d’octubre, coincidint amb el Dia Nacional de la Prova del VIH, la Conselleria de Salut va recordar que un dels principals reptes en la lluita contra l’epidèmia del virus de la immunodeficiència humana és la detecció precoç de la infecció. Diversos estudis estimen que quatre de cada mil persones estan infectades i, d’aquestes, una no ho sap perquè no ha estat diagnosticada.\nPer això, amb l’objectiu de facilitar a la població l’accés a la prova i incrementar així els casos diagnosticats de manera precoç, des de 2007, la Direcció General de Salut Pública i Participació impulsa el programa de realització de les proves ràpides de VIH en els entorns no clínics i hi dóna suport.\nAixí, en 2015, en el marc del programa es varen fer 1.389 proves, 33 de les quals donaren un resultat positiu (28 homes i 5 dones), 15 a Mallorca, 15 a Eivissa i 3 a Menorca.\nPer sexe, el 35,6 % de les persones que es varen fer la prova varen ser dones i el 64,4 % homes. El grup d’edat majoritari es va situar en el rang de 30-39 anys (31,2 %). En el 98,7 % dels casos, la causa que va motivar la realització de la prova va ser alguna pràctica sexual de risc.\nCal recordar que tot i que a les Illes Balears la prova del VIH és gratuïta i confidencial, el 53 % dels casos nous de VIH es diagnostica amb retard, la qual cosa implica que la persona es troba ja en un estat avançat de la infecció.\nLa Direcció General de Salut Pública i Participació remarca que les persones diagnosticades de forma precoç poden accedir al tractament, millorar la seva qualitat de vida i disminuir les malalties, la mortalitat i la transmissió. Un tractament tardà augmenta el risc de desenvolupar la sida, i la mortalitat d’aquestes persones s’incrementa de manera considerable. També cal tenir en compte que el cost del tractament i les cures són superiors quan es diagnostica la infecció de forma tardana.\nL’objectiu de la prova ràpida no és només incrementar el diagnòstic precoç, sinó també augmentar la percepció de vulnerabilitat enfront de la infecció i sensibilitzar i informar, de manera personalitzada, sobre les mesures de prevenció i control del VIH.\nD’altra banda, s’ha de recordar que a les proves ràpides s’han de sumar les proves convencionals que fan els centres del Servei de Salut de les Illes Balears, que l’any 2014 foren prop de 45.000.\nQuant al nombre total d’infectats, en el cas de les Illes Balears, des de 2003 a 2015, el sistema d’informació del Servei d’Epidemiologia va registrar 1.988 diagnòstics nous de VIH, el 53 % dels quals varen ser diagnòstics tardans.\nÉs essencial que la població sigui conscient que qualsevol persona exposada a una pràctica de risc és vulnerable al VIH i que és important diagnosticar la infecció com més aviat millor.\nEs recomana la realització de la prova del VIH en els casos següents:\nPersones que hagin realitzat pràctiques de risc: tenir relacions sexuals amb penetració sense preservatiu amb alguna persona que no sàpiga si està infectada o amb una persona amb VIH, o que hagin compartit material per injectar-se droga.\nPersones que tenguin una parella estable i vulguin deixar d’utilitzar el preservatiu.\nPersones que hagin patit alguna malaltia de transmissió sexual, tuberculosi o hepatitis.\nDones embarassades o que es plantegin quedar-s’hi.\nEs pot fer la prova de detecció del VIH en els llocs següents:\nDe forma gratuïta i confidencial als centres de salut de la xarxa pública assistencial.\nDe forma gratuïta i confidencial sense presentar cap tipus de documentació a l'Associació de Lluita Antisida de les Illes Balears (ALAS), on cal sol·licitar cita prèvia. O bé al Centre de Diagnòstic, Tractament i Prevenció d’Infeccions de Transmissió Sexual (CAITS)\nDe forma anònima i confidencial, amb un cost de 5 €, a les oficines de farmàcia col·laboradores.\n[Font: Conselleria de Salut. Direcció General de Salut Pública i Participació. 20/10/2016]


Street photo Gay Pride\nEscrit per Acció Fotogràfica el 29 Juny 2016 .\nJa tenim aquí la propera Sortida socis / es\nEns anem de street , a passejar per Barcelona , en un ambient molt festiu i colorit, ens anem a fotografiar el Pride Barcelona 2016 .\nSi vols fotos street divertides i acolorides , no pots faltar .\nLa Rua acaba al Moll de la Fusta i aquí quedarem per fer un soparet ràpida .\nAnirem concretant més a mesura que s'acosti el dia.\nRevetlla lliga Catalana\nEscrit per Acció Fotogràfica el 05 Maig 2016 .\nVine a gaudir de la gran festa de la fotografia, vine a la VII Revetlla de la Federació Catalana de fotografia.\nEl proper 18 de juny farem l'entrega de premis a Ripollet on tindrem moltes fotos, visitarem exposicions i moltes sorpreses!\nEscrit per Acció Fotogràfica el 15 Març 2016 .\nJa està tot llest perquè el FotoShopping 2016 comenci. Els socis d'Acció Fotogràfica podrem gaudir de 30 exposicions de fotografia arreu de tota la ciutat de Ripollet durant tot el mes d'Abril. Si voleu més informació de qui exposa podeu consultar el següent enllaç:\nSi voleu aprofundir més en el treball dels fotògrafs participants no us perdeu la seva presentació individual. Podeu consultar el dia que inauguren a la mateixa web a l'apartat calendari http://www.fotoshoppingripollet.com/1a_edicio/calendari/\nI si esteu pensant en aprendre fotografia o millorar el vostre aprenentatge, participeu en la gimcana que s'ha preparat especialment per aquest fotoshopping. Podreu guanyar un dels tres cursos de fotografía que sortejarem. Consulteu les bases a http://www.fotoshoppingripollet.com/1a_edicio/gimcana/\nNo us quedeu a casa i feu un tomb per la vila!!\nEscrit per Acció Fotogràfica el 08 abril 2016 .\nVéns amb AFR a fotografiar la bella Girona?\nÉs plena primavera i, com cada any per aquestes dates, la ciutat de Girona i especialment el seu Barri Vell, multiplica la seva bellesa i capacitat de seducció amb motiu de la mostra "Girona, Temps de Flors".\nEl llenguatge amable de les flors i les imaginatives instal·lacions florals que porten a terme centenars de participants, professionals i aficionats sense distinció, transformen la ciutat en un subtil espectacle d'aromes, textures i colors. Els monuments, les cases i els seus patis interiors, els carrers, els jardins i els paratges naturals emergeixen revestits amb l'elegància de sorprenents elements vegetals, i tot aquest riquíssim conjunt patrimonial apareix com una inoblidable recreació artística.\nInscripcions fins al 5 de Maig.\nCom sempre ens ho passarem genial!!\nSortida Cala Ginesta-Castelledefls\nEscrit per Acció Fotogràfica el 05 Març 2016 .\nVoleu fer unes fotos espectaculars de l'albada?\nVeniu i gaudireu d'una gran experiència amb un grup simpàtic, divertit i que us farà passar una bona estona.\nAnimeu-vis i tindreu uns paisatges increïbles!! I ben a prop de casa.\nMarató Festa Major 2015\nSopar celebració medalla d'or\nMedalla d'Or a la lliga catalana 2015


#educarenverd – El Meandre\n29 de maig: activitat gratuïta\nSorra, pedres, fulles, branques, flors, aigua… La natura i tots els seus elements són font d’inspiració i creativitat per les criatures.\n“La creativitat és l’essència del que significa ser humà” (Ken Robinson)\nA través de l’art, els infants poden aprendre a expressar les seves emocions i donar vol a la seva creativitat, ajudant-los a desenvolupar els seus talents i habilitats. L’art amb elements naturals, o “land-art”, és una manera de crear pintures i escultures amb elements naturals. La idea és poder fer servir el paisatge com a “marc”, però creant obres sense impacte, efímeres, que es puguin desfer fàcilment.\nDes d’El Meandre us proposem apropar-nos a les Ribes del Ter per jugar amb els vostres fills i filles mitjançant tot un seguit d’activitats artístiques. Les seves mans i la seva imaginació seran les protagonistes de les activitats.\nDistància: 0,5 km\nAdreçada especialment a famílies amb nens.\nÉs recomanable portar aigua.\n• Enton adient amb nombrosos elements naturals per a experimentar\nPublicat a 12/07/2020 12/07/2020\nNaturalització de les basses per amfibis de Can Busquetics\nRealitzem una plantació d’espècies autòctones per ajudar a augmentar la seva biodiversitat.\nEstem molt contents d’haver dut a terme la renaturalització de les nostres basses. Majorment hem actuat sobre la bassa gran. Aquesta és la que hem decidit que sigui permanent (no la deixarem que s’assequi) i l’altra serà temporal, ens interessa, ja que les espècies d’amfibis que les colonitzen no són les mateixes .\nContinua llegint «Naturalització de les basses per amfibis de Can Busquetics»


SiteSearchStats és una aplicació web PHP que rastreja les mètriques dels seus llocs "en els motors de cerca més populars i xarxes socials. Totes les estadístiques es grafiquen i obrir una plantilla / CSS3 HTML5 bella que fa que sigui fàcil d'identificar on són els seus llocs estan realitzant, i on necessiten millorar.\nAmb SiteSearchStats, vostè pot seguir els següents mesuraments:\nRetweets recents (quantes persones retweeted teus tweets)\nMencions de nom d'usuari / maneta (yourname)\nMencions dels seus dominis (els tweets amb "yoursite.com")\nFacebook Likes (Seguidors de la teva pàgina)\nLa gent parla de tu (recent mencions de la seva pàgina)\nSeguiment il·limitades Llocs\nAmb SiteSearchStats, pot realitzar un seguiment d'un nombre il·limitat dels seus llocs, i l'ús de la interfície de gran abast per comparar una, o totes les estadístiques teus llocs.\nSiteSearchStats basa en PHP5 + amb el motor SimpleXML inclòs per emmagatzemar dades en un arxiu XML, negant la necessitat d'una base de dades MySQL complicat. A més, s'inclou un treball cron de fàcil instal·lació per actualitzar les seves estadístiques sobre una base diària.\nSiteSearchStats aspira a ser la forma més fàcil i estèticament agradable per fer un seguiment de com els seus llocs web estan fent dia a dia.\nTotes i totes les dades que es veu en l'aplicació es pot exportar a un arxiu CSV (delimitat per comes) per al seu ús en altres programes. Utilitzeu aquesta funció per mostrar el progrés en els fulls de càlcul, gràfics, o PowerPoint!\nPHP 5.2+ (requereix SimpleXML i més prim)\nUn navegador modern, per a la millor experiència (Chrome, IE 9+, Firefox, Safari)\nAccés al servei de cron (opcional)\nNou a la versió 1.8: S'ha actualitzat l'aplicació per treballar amb la nova API de gràfics de Facebook, ja que la versió antiga ja no és compatible. Vostè haurà de crear un compte de Facebook (si vostè no té ja un) i crear una aplicació per tal de veure els detalls de Facebook per als seus llocs. No et preocupis, és gratis!\nNou a la versió 1.7: Dos correccions d'errors: un evita els navegadors més antics de l'acceptació de llocs amb noms en blanc. L'altre corregeix un error en el codi de neteja DEMO que impedia a diversos llocs siguin eliminats alhora.\nNou a la versió 1.6: S'ha afegit una manera DEMO. Útil per llicències esteses!\nNou a la versió 1.5: Executat OAuth de Twitter - compten seguidor i retweets últims són ara necessita de nou.\nNou a la versió 1.4: S'ha afegit una eina de vincle de retrocés (al menú Eines) que enumera els enllaços d'entrada al seu lloc.\nNou a la versió 1.3: Petita correcció d'errors que impedeix que els gràfics de revertir les línies de tendència en alguns casos.\nNou a la versió 1.2: S'ha afegit la capacitat d'exportar dades a arxius CSV per al seu ús en altres programes.\nNou a la versió 1.1: Petita correcció d'errors per a evitar errors de càrrega XML.\nVeure la demo per a tu, i el meravellós SiteSearchStats realment és: http://www.iawix.com/sitesearchstats/demo/\nLa demo ara manté el seu lloc addicional per a un màxim d'una setmana! En lloc d'eliminar els llocs agregats cada 24 hores, esborra tots els diumenges. Veure com el seu lloc està fent tota la setmana!\nSetembre 28 12\nSetembre 10 14\neCommerce, eCommerce, Tots Els Objectes, analí, tica, backlinks, Bing, cron, CSS3, Facebook, google, html5, mè, trica, seo, SimpleXML, estadí, stica, Estadí, stiques, rastrejador, refilo


El disc, que celebra els 15 anys, i el llibre de La Marató s'han presentat avui, en una gala que ha comptat amb la col·laboració d'Agbar i que ha tingut per escenari l'emblemàtica sala La Paloma de Barcelona, que ha tornat a obrir les portes. Al llarg de la gala s'han donat a conèixer els detalls del disc i del llibre amb els seus protagonistes i s'han pogut escoltar en primícia alguns dels temes del disc de La Marató.\n14/11/2019 - 23.20\nLes malalties minoritàries centraran La Marató de TV3 i Catalunya Ràdio del 15 de desembre. Una edició, presentada per Quim Masferrer, que sortirà del plató i tindrà per escenaris Barcelona, Tàrrega, Reus i Olot. Com ja és tradició, dies abans surten a la venda el disc i el llibre de La Marató, que hi sumen esforços.\nCom sempre en els últims anys, el tret de sortida de La Marató es dona des de Catalunya Ràdio en una edició especial d'"El suplement", dirigit i presentat per Roger Escapa. Ell ha estat el conductor d'aquesta gala, encara que Quim Masferrer ha volgut dir-hi la seva amb un petit vídeo. Avui no hi era, però té ben clara la cita que té el 15 de desembre per a aquesta nova edició de La Marató de TV3 i Catalunya Ràdio.\nL'acte ha comptat amb les intervencions de Núria Llorach, vicepresidenta de la CCMA i del Patronat de la Fundació La Marató de TV3; Àngel Lacalle, director del disc de La Marató; Ester Pujol, directora editorial d'Enciclopèdia Catalana; Isabel Gemio, periodista i participant en el llibre de La Marató; Sandra Balsells, fotoperiodista i participant en el llibre de La Marató, i Noa, cantant i participant en el disc de La Marató.\nLa gala, però, ha començat amb una exclusiva. Els assistents han pogut veure, per primer cop, l'espot de La marató que se suma a la campanya de sensibilització i difusió sobre les malalties minoritàries. La gravació d'aquest espot es va convertir en un esdeveniment multitudinari obert a la participació ciutadana. El 27 d'octubre, a la zona de l'avinguda Reina Maria Cristina de Barcelona, va reunir tots aquells que s'hi van voler afegir per fer una bona pinya per fer bo el lema de La Marató d'aquest any, "Minories que fan una majoria".\nUn espot obert per primer cop a la participació ciutadana, amb la jove actriu de 18 anys Alba Parejo, afectada per nevus congènit gegant com a protagonista, i que ha estat possible per la implicació d'associacions com FECAMM, la Federació Catalana de Malalties Minoritàries, la delegació catalana de FEDER, la Federació Espanyola de Malalties Rares i la Plataforma de Malalties Minoritàries.\nDesprés ha estat el torn de Victòria Riba, Mariona Castillo i el Cor Jove de l'Orfeó Català, que han interpretat "Llum de la vida", adaptació d'"Allegria", el tema de l'espectacle de Cirque du Soleil, conegut a tot el món.\nEl disc de La Marató es posarà a la venda física el diumenge 1 de desembre, al preu de 10 euros, amb tots els diaris d'àmbit català. Seran els 10 diaris generalistes: La Vanguardia, El Periódico de Catalunya, El Punt Avui, Ara, Diari de Tarragona, Diari de Girona, Regió 7, Segre, La Mañana i Diari de Terrassa. A més dels esportius Sport, Mundo Deportivo, L'Esportiu i La Grada, i de la revista Enderrock. Oferirà vint històries que proposen reconèixer musicalment els sentiments que generen els milers de malalties que es recullen sota el nom de "malalties minoritàries".\nEl disc celebra els 15 anys amb novetats destacades: el CD físic s'edita, per primer cop, en suport ecològic i reciclable; també incorporarà un codi per poder-hi accedir i escoltar-lo gratuïtament en format digital a Apple Music i, a més, per primera vegada, se'n posarà a la venda una edició limitada en doble vinil, que només es podrà comprar a través de la botiga de TV3.\nPer a aquesta celebració dels 15 anys, han estat presents en aquesta Gala Agbar de presentació molts dels que han fet possible totes i cada una de les edicions: Cybee, Caïm Riba, Dolo Bertran, Lexu's, Tildo Muxart, Alessio Arena, Los Diablos, Mustang, Hora de Joglar, Núria Feliu, Susanna Bey, Henri Méndez, Roger Mas, Quico Pi de la Serra, Marina Rossell, Amadeu Casas, Sicus Carbonell, Ivette Nadal, Momo Ballesteros, Ramon Mirabet, Francesc Pareja, Clara Bonfill, La Pegatina, Ol'green. Balkan, Noa, 31Fam, Blaumut, Koers, Gemma Humet, Animal, La Iaia, Les Montses, Sara Terraza, ESMUC, Bemba Saoco, Miquel Fernández, Gabriela Richardson, Cesk Freixas, La Porta dels somnis, Lídia Pujol, Ju, Bikimel, Joan Rovira, Salva Racero, Joan Chamorro, Monjos Budistes del Garraf, Victòria Riba, Mariona Castillo, Los Sirex, Cor Jove Orfeó Català, La Follie, Jordi Ninus, Lildami, Miki Núñez, Catarres, Buhos, Dr Prats, Elena Gadel, Los Manolos, Obeses, Patxi Leiva, Dyango i els productors de les diferents edicions del disc de La Marató: Toni Ten, Xasqui Ten, Jordi Cubino, Marc Parrot, Toni Xuclà, Miki Forteza i Pau Romero.\nEn un vídeo s'ha pogut veure un resum d'aquests anys de música solidària per a La Marató.\n"Estem molt contents de celebrar avui el 15è aniversari del Disc de La Marató de TV3, un dels èxits de vendes més extraordinaris, amb totes les persones que l'han fet possible al llarg de tots aquests anys. A més, presentem un altre gran èxit, el Llibre de La Marató, que aquest any també és extraordinari, amb la incorporació de fotògrafs a més de les autores i els autors. Aquest any La Marató tindrà moltes novetats, i arrenquem amb molta força", ha dit Núria Llorach, vicepresidenta de la CCMA. "També vull agrair a Agbar que ens ha permès fer aquesta gala de presentació en aquest espai tan magnífic de La Paloma que just ha reobert", ha afegit.\nNúria Llorach ha recordat que aquest any hi ha un canvi de telèfon per poder fer els donatius. El nou telèfon és el 900 21 50 50. Però tothom qui vulgui podrà participar en les més de 3000 activitats que hauran pel territori, i durant tot l'any, la web de La Marató permet fer aportacions.\n"És un luxe presentar aquest disc davant de més de 50 artistes que durant aquests 15 anys han col·laborat amb el Disc de La Marató. Els motius inicials van ser aconseguir que els artistes cantessin cançons que no havien fet mai; fer-ne versions. La música també permetia apropar-se al sector més jove. Aconseguir la transversalitat a través de la música i la solidaritat però també a través de la llengua", ha explicat Àngel Lacalle, director del disc i editor del llibre de La Marató.\nLes xifres d'aquests 15 anys són espectaculars. Més de 2.000.000 de còpies venudes. 353 artistes. 282 cançons. Els darrers 7 anys, ha estat el disc més venut a Espanya en tot un any i els últims sis anys el més venut en un sol dia.\n"Gràcies a La Marató i a la CCMA, el disc ha arribat on és ara. Hem aconseguit que el disc sigui la banda sonora de la solidaritat i de les emocions", ha afegit Àngel Lacalle, que també ha agraït als més de 50 artistes que estaven presents a la gala i que han fet possible aquests 15 anys de disc. També ha dit que si en aquesta nova edició "algú no troba la cançó que li agradaria, l'any que ve la trobarà".\nA continuació, La Folie i Jordi Ninus han interpretat "Si em dius que m'estimes", un tema que de ben segur ha sonat a molta gent, ja que és una versió d'un tema mític dels Backstreet Boys.\nD'altra banda, ja està a la venda, editat per Enciclopèdia Catalana, una nova edició del llibre de La Marató, la dotzena, que també presenta novetats respecte d'anys anteriors. En sortiran a la venda 12.000 exemplars, al preu de 10 euros.\n"El llibre de La Marató posa noms a les persones que viuen i conviuen amb aquestes malalties: pares, mares, afectats, metges. Ho expliquen de manera commovedora, en primera persona i les seves històries superen qualsevol ficció", ha dit Ester Pujol, directora editorial d'Enciclopèdia Catalana que ha estat l'encarregada de parlar d'aquesta dotzena edició. El llibre, que ja es troba a la venda, ja està a la llista dels més venuts perquè "és petit però molt poderós".\nQui tampoc s'ha volgut perdre la festa és Lildami, que ha ofert una sorpresa d'última hora. Una adaptació del tema de la "Lambada" que, finalment, aquest any no s'ha pogut incloure al disc de La Marató perquè la llicència de la cançó no ha arriba a temps.\nEn el llibre de La Marató es poden trobar les històries de gent tan coneguda com l'exjugador del Barça de bàsquet Roberto Dueñas, l'escriptor Màrius Serra o l'actor Javier Botet. Però una de les històries més colpidores és la d'un dels rostres més populars de la tele i la ràdio i que no va dubtar ni un segon a participar en el llibre de La Marató: Isabel Gemio.\nIsabel Gemio parla, en el relat, del seu fill Gustavo, de 22 anys, afectat d'una distròfia muscular, i de com li va costar acceptar la malaltia.\n"Estic agraïda que m'hagin convidat a participar i ho faig com una mare més que somiava amb tenir un fill sa i va succeir el que no esperava i que és més comú del que es pot pensar. Em va costar anys acceptar-ho i veus que no ets l'única. Ho vaig assimilar i em vaig preguntar que podia fer i vaig passar a l'acció", ha explicat Isabel Gemio. Actualment la periodista presideix la Fundació Isabel Gemio, dedicada a la investigació de malalties neuromusculars, distròfies musculars i altres malalties minoritàries que a Catalunya té tres projectes d'investigació en marxa. Ha escrit un llibre i un documental que s'estrenarà aviat. "Les coses per canviar-les s'han de lluitar i la investigació és la clau, ens porta a la vida. Com a persona, com a mare, com a fundació poso el meu granet de sorra i agraeixo a La Marató que sigui la segona vegada que dediqui una edició a les malalties minoritàries", ha afegit Gemio. La periodista ha dit que sentia "agraïment, admiració i enveja perquè, com en tantes altres coses, els catalans sou també pioners en investigació; aconseguir recaptar més de 15.000.000 sent una població d'uns 7 milions...!".\nCom a novetat important d'aquesta edició hi haurà en el llibre unes pàgines centrals molt especials que incorporen la mirada de 10 fotògrafs catalans de referència. Les imatges mostren, a través de la càmera, la visió que tenen sobre les malalties i persones malaltes.\n"El llibre de La Marató recull per primera vegada la mirada dels fotògrafs. Els fotoperiodistes acostumem a treballar a prop del dolor i enmig d'ell sempre hi ha esperança i aquest és un clar exemple" ha dit Sandra Balsells, fotoperiodista i participant en el llibre de La Marató que també ha volgut parlar del seu cas personal, com el seu pare va ser diagnosticat d'ELA i com va compartir els darrers moments, quan va marxar el que era el seu referent. "Quan una malaltia arriba es trastoca l'ordre de prioritats. La família és bàsica però també ho ha de ser la sensibilitat social, la mobilització política i els recursos per donar suport tant en el cas de les malalties majoritàries com les minoritàries", ha afegit.\nDesprés d'un vídeo resum de les històries que ofereix el llibre de La Marató, Gabriela Richardson i Miquel Fernández, acompanyats de Pau Romero, han interpretat "Ballant en la foscor", l'adaptació de "Perfect", un conegut tema d'Ed Sheeran.\nEl disc de La Marató inclou la col·laboració d'artistes internacionals de renom com Alan Parsons, Good save the Queen i la cantant israeliana Noa, que no ha volgut perdre's la gala. Al disc Noa interpreta en català una de les cançons que li ha donat més renom internacional, "Life is beautiful", el tema de la banda sonora de la mítica pel·lícula "La vida és bella", dirigida el 1997 per Roberto Benigni, i guanyadora de tres premis Oscar.\nNoa participa al disc de La Marató "amb una de les cançons que considero més important de la meva carrera perquè més enllà de les notes i de la lletra, hi ha el missatge que porta associat: la força de l'esperit humà i de la bellesa per ajudar a superar qualsevol cosa", ha dit en un text que ha llegit en un català molt bo. La cantant ha destacat la bona acollida que ha tingut sempre a Catalunya que li ha donat una de les seves millors amigues, precisament una persona que pateix tres malalties rares i que lluita cada dia. El desig de Noa ha estat que La Marató d'enguany superi la recaptació de l'any passat i "celebrar la vida i la música".\nNoa celebra 30 anys de carrera artística i ho farà amb un concert molt especial el 7 de març al Palau de la Música. La cantant no només ha pujat a l'escenari per parlar de la seva experiència en el disc de La Marató, sinó que també ha presentat, en viu i en exclusiva, la seva versió de "La vida és bella" en català.\nEl disc de La Marató no hauria estat possible sense la implicació i la complicitat dels productors musicals del país. Enormes professionals com Toni Ten, Xasqui Ten, Marc Parrot, Toni Xuclà, Pau Romero, Micky Forteza, Jordi Cubino i Manu Guix, que avui no ha pogut ser present a la sala La Paloma. La resta han ofert una sorpresa, un popurri molt especial amb diversos temes dels 15 anys del disc de La Marató.\nA continuació, després d'un altre dels vídeos del "making of "de l'edició actual del disc que s'han anat veient al llarg de la nit, ha estat Miki Núñez qui ha pujat a l'escenari a oferir el seu "Celebrem".\nDiuen que La Marató és com el Sant Jordi d'hivern a Catalunya. El que és un fet és que La Marató fa Nadal. I no és Nadal sense una nadala. Per això la gala ha acabat amb "Quan somrius", una versió nova en la qual participen Els Catarres, Buhos, Dr. Prats i Elena Gadel.\nAmb una gran foto de família s'ha donat per acabada la Gala Agbar.\nL'espot de La Marató\nResum Disc Marató 2019\nResum Llibre Marató 2019


El 7è Mercat d'intercanvi de joguines de Vic canvia prop de 240 kg d'objectes — Ajuntament de Vic\nSou aquí: Inici → Notícies → El 7è Mercat d'intercanvi de joguines de Vic canvia prop de 240 kg d'objectes\nEl 7è Mercat d'intercanvi de joguines de Vic canvia prop de 240 kg d'objectes\nEn el marc de la Setmana Europea de Prevenció de Residus, per setè any consecutiu, s’ha celebrat el Mercat d’Intercanvi amb la participació d’alumnes de cicle mitjà de 9 escoles de Vic: doctor Salarich, Sentfores, FEDAC Pare Coll, Vic Centre, Sant Miquel dels Sants, Escorial, Guillem de Mont-rodon, Santa Caterina de Siena i Estel.\nDes 02, 2016\nAl llarg del matí, 382 alumnes de 3r o 4t de primària han omplert el recinte firal el Sucre per intercanviar llibres o contes, joguines o material esportiu. Cada alumne podia portar un total de quatre objectes que ja no utilitzen per intercanviar-los amb la resta d’infants.\nUns dies abans del Mercat d’Intercanvi els nens i nens porten els objectes que volen intercanviar a l’escola, prèvia autorització del pares. Allà els revisen perquè estiguin en bones condicions, els pesen, pensen com els transportaran fins el recinte firal, els etiqueten amb el seu nom i elaboren material per decorar i fer més atractives les taules. També a l’aula reflexionen sobre la reutilització, el reciclatge i la reducció d’objectes i materials que acaben anant a parar a les escombraries.\nUn cop al recinte fira, amb el suport i dinamització dels alumnes de la Casa d’Oficis, els infants col·loquen tot el material que porten a les taules, decoren i identifiquen el seu espai, observen que porten la resta de companys de les altres escoles i negocien amb els propietaris dels objectes que més els hi agraden i els canvien. L’intercanvi acaba amb una encaixada de mans.\nAl final s’ha fet la valoració de l’activitat i s’ha mostrat el quilos de material que s’han canviat de mans. S’ha intercanviat un total de 240 kg de material que portaven els alumnes de les 9 escoles de Vic, això equival al pes de més o menys 4 persones adultes o 10 infants de cicle mitjà. Amb l’intercanvi es redueixen els residus que acabarien als contenidors de deixalles.\nNovament a l’aula, els alumnes revisaran quin objectes han intercanviat i quins no, pesaran una altra vegada els objectes que ara tenen, pensaran què hem après amb l’activitat, què els ha agradat més i proposaran coses per seguir reduint i investigaran si hi ha serveis a Vic que ens permetin reduir: tallers de reparacions, botigues de lloguer, botigues de 2a mà.....


Joan Pau II denuncia que al Pròxim Orient "s'ha declarat la guerra a la pau"\nEl sant pare, Joan Pau II, ha denunciat en el seu missatge pasqual, a la plaça de Sant Pere, que "la guerra no resol res" i ha fet una crida als responsables polítics i religiosos perquè "la pau aturi la tràgica espiral d'injustícies i de morts que ensangonen Terra Santa".\n"Es té el sentiment que s'ha declarat la guerra a la pau. Però la guerra no resol res, només provoca més sofriment i més morts", ha dit el sant pare en el seu missatge "urbi et orbi" en acabar la missa de Pasqua que ha celebrat aquest matí a la plaça de Sant Pere del Vaticà. "Ningú pot estar silenciós o inactiu, cap responsable polític o religiós", ha afegit Joan Pau II, que ha demanat que "després de les denúncies hi hagi actes concrets de solidaritat que ajudin tots els homes a tornar al respecte mutu i a la negociació lleial". El sant pare ha arribat fins al peu de l'altar dalt del "papamòbil" a dos quarts de 10 del matí per celebrar la missa de Pasqua davant de desenes de milers de fidels. Com és tradicional, el papa ha felicitat la Pasqua en 62 llengües diferents, entre elles el català.\nEl papa Joan Pau II haurà de ser operat del genoll dret per problemes d'artrosi


Salvador Soria serà soterrat diumenge a Benissa « Infobenissa\nSalvador Soria - Vilaweb\nEl pintor i escultor Salvador Soria Zapater (Grao de València, 1915), mort avui als 95 anys, serà soterrat diumenge a Benissa, ho ha residit els últims anys. Membre del Grup Parpalló i acadèmic d’honor de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Carlos, fou Premi de les Arts Plàstiques de la Generalitat Valenciana l’any passat. El Bloc n’ha lamentat la mort en aquest comunicat.\nAls huit anys es va despertar en Salvador Soria la seua inclinació pel dibuix, una manifestació que es va complementar després amb l’escultura i la mecànica. Va cursar estudis nocturns a l’Escola d’Arts i Oficis de València per perfeccionar la tècnica del dibuix.\nPerò l’aixecament contra la República de 1936 va frustrar la decisió que havia pres d’anar-se’n a París per ser pintor i en 1939, de la mateixa manera que molts altres compatriotes, va haver d’exiliar-se. En passar la frontera francesa, va ser internat al camp de concentració de Septfonds; poc després, per encàrrec de l’alcalde de l’esmentada població, va pintar uns murals a l’Ajuntament (actualment estes pintures formen part dels fons del Patrimoni Nacional de França).\nAnalitzant la producció artística de Salvador Soria, es desprén de seguida una evident preocupació per la matèria, la qual cosa, unida a una clara tendència a perforar la superfície de l’equip, es pot dir que les dos circumstàncies identifiquen una estètica particular. A això cal afegir la constant exploració pel que fa a la relació forma-espai, així com l’estudi entre buit i massa, present a totes les seues escultures, destaca la Real Acadèmia.\nEn 1988 ha estat nomenat Acadèmic de Número esta reial corporació de i en 1994 la Diputació de València li va concedir el Premi Alfons Roig com a reconeixement a la seua trajectòria artística. Alhora, en 1997, l’Ajuntament de València li va dedicar un carrer amb el nom de ‘Salvador Soria. Pintor’ i el 2004 l’Ajuntament de Septfonds el va distingir amb la Medalla de Honor.\nEn la seua llista de reconeixements també figura que el 2005, l’Ajuntament de Benissa (Alacant) població en la qual va residir els últims anys, va acordar nomenar-lo Fill Adoptiu. El 2008 ha estat distingit amb el nomenament d’Acadèmic d’Honor per la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Carlos, al cessar com numerari i este mateix any, li ha estat concedit el Premi de les Arts Plàstiques de la Generalitat Valenciana.\nLes obres de Salvador Soria han estat exhibides en nombroses exposicions nacionals i internacionals, com ara la Biennal de Venècia, Biennal de Sao Paulo, Biennal de Tòquio i la Fira ARC, entre d’altres.\nActualment, els seus treballs es troben formant part de les col·leccions d’importants museus, com ara el Centre d’Art Reina Sofia de Madrid; Centre Gallec d’Art Contemporània de Santiago de Compostel·la; Fundació Rockefeller de Nova York; Marlborough Mori Art de Londres; IVAM de València i Museu de Belles Arts de Bilbao.


Divendres, Abril 17, 2015 - 14:45\nLa Ribera de Cabanes ja compta amb Pediatría\nEste servici evita els desplaçaments i derivacions a Torreblanca\nLa Ribera de Cabanes compte, des del dia 16 d'abril 2015, amb un nou servici de pediatria en el seu ambulatori. Les consultes als xiquets es duran a terme, tots els dijous, per professionals mèdics del Centre de Salut de Torreblanca.\nFa uns mesos que es van iniciar els preparatius per a habilitar l'espai que ara alberga el servici de Pediatria en la pedania. Concretament, es va adequar el local per a l'assistència i es va instal·lar un aire condicionat amb bomba de calor.\nEls veïns de la Ribera s'han sentit molt satisfets amb l'entrada en funcionament de la nova atenció mèdica, atés que era una demanda necessària. A més, la intenció és que esta prestació continue millorant amb el temps i, d'esta manera, evitar els desplaçaments i derivacions a Torreblanca.


El 80% dels nens acollits temporalment per famílies millora en salut i autoestima | Consumer\nEl 80% dels nens acollits temporalment per famílies millora en salut i autoestima\nLa majoria d'aquests menors són separats dels seus pares biològics per maltractaments, abandons o actuacions negligents\nVuit de cada deu nens tutelats per l’Administració i que són acollits temporalment per una família milloren significativament el seu estat de salut i autoestima al cap d’un any d’estar amb els seus “pares provisionals”.\nAixí ho diu un informe realitzat pels professors Jesús Palacios, de la Universitat de Sevilla, i Pere Amorós, de la Universitat de Barcelona, i que es basa en l’experiència dels més de mil nens i famílies de tota Espanya que han participat des de 1997 al programa de l’Obra Social de La Caixa “Famílies Cangur”.\nAquest programa ha atès a 1.615 nens i a 1.420 famílies de quinze comunitats autònomes. Els autors de l’estudi han realitzat un seguiment de cent famílies biològiques, 89 d’acolliment i 129 menors en situació de risc i les seves conclusions van ser presentades a Barcelona durant un simposi en el qual participaven experts de tot el món, com el psiquiatre espanyol Luis Rojas Marcos.\nEl 65% dels nens tutelats per l’Estat recala en centres de l’Administració, mentre que la resta són acollits per famílies, una proporció massa baixa segons els autors de l’informe. “Ens fa falta una cultura de l’acolliment. La tenim per als nens sahrauís, per exemple, però no pels del nostre veí”, assenyala Amorós, que insta a les famílies a acollir nens als pares dels quals se’ls ha retirat provisionalment la custòdia per tenir problemes econòmics, socials i/o de salut.\nAmb tot, els autors adverteixen que les famílies han de tenir en compte que és alguna cosa temporal: l’acolliment “no pot ser una porta posterior per optar a una adopció”.\nSegons l’estudi, en el 93% dels casos els nens són separats dels seus pares biològics perquè han sofert maltractaments, abandons, actuacions negligents o fins a abusos sexuals. Una tercera part dels nens arriba a les famílies d’acolliment amb problemes de retard de creixement i d’autoestima. No obstant això, el 80% d’ells millora en salut i autoestima al cap d’un any d’acolliment, que pot ser per persones alienes a la seva família o no. El 85% dels nens són acollits pels seus oncles, avis, etc.\nEl professor Palacios, un altre dels responsables de l’estudi, va destacar que després del pas per l’acolliment la gran majoria dels nens “ja no presenten problemes físics ni retards i milloren en la seva capacitat per relacionar-se i el seu rendiment acadèmic”.\nD’altra banda, els autors es lamenten que no estigui «ben resolt» per llei el temps d’espera que ha de sofrir un menor fins a saber què passa amb els seus pares biològics. L’estudi indica que només tres de cada deu nens acollits tornen al final amb els seus veritables progenitors.\nacollits famílies niños-ca


La tradicional benedicció d'animals per sant Antoni Abat serà virtual per la pandèmia | Valencia Extra\nLa parròquia i la Germandat de sant Antoni Abat de València realitzarà enguany la tradicional benedicció i desfilada d’animals de manera virtual “davant les circumstàncies sanitàries actuals per la pandèmia i, per això, prega a totes les persones que solen participar que no s’acosten al carrer Sagunt i ho seguisquen des de les seues cases”.\nAixí ho ha manifestat el president de la Germandat, Rafael Garrote, qui ha apuntat que la pandèmia “ha fet que hàgem de reinventar la que es considera com a primera gran festa de l’any a la ciutat de València, que canvia, però continua viva amb diferents actes, com la missa i la benedicció virtual d’animals, aquest diumenge, 17 de gener”.\nIgualment, “encara que enguany no es farà al carrer la multitudinària benedicció i desfilada d’animals sí que tindrà lloc, en acabar la missa, una solta de coloms en un pati tancat i una benedicció per part del rector, el religiós salesià Santiago Muñoz, d’una xicoteta representació d’animals, concretament quatre gossos de la Guàrdia Civil, Policia Nacional, UME i l’Associació d’Usuaris de Gossos Guia de la Comunitat Valenciana”, ha afegit.\nEn acabar aquests actes “des de les xarxes socials de la Germandat compartirem la benedicció virtual amb un vídeo editat amb totes les fotografies i vídeos que els amants dels animals ens han remés en les últimes setmanes, després de la crida que es va fer al desembre i que s’ha difós també en les mateixes xarxes i en cartells amb codis QR”.\nLa Germandat de sant Antoni Abat, a través del seu president Rafael Garrote, ha traslladat “un missatge d’alegria i optimisme a tants amants de la festa de Sant Antoni del Porquet” i els ha animat a celebrar-la aquest any de manera en línia, a l’espera de poder realitzar en el futur altres activitats, segons el desenvolupament de la pandèmia, com el tradicional Mercat Solidari.


Un empresari francès acusa Felip Puig de voler cobrar-li un '5%' - El triangle\nL'Audiència Nacional investiga si el conseller va exigir una 'mossegada' a canvi d'una adjudicació\nL’Audiència Nacional investiga la denúncia d’un industrial francès contra el conseller d’Empresa i Ocupació, Felip Puig. En el marc d’un intent d’aquest empresari per obtenir el concurs d’unes obres en el Port de Barcelona, el denunciant ha indicat que Puig va reclamar-li una comissió del 5%.\nSegons l’empresari, arran d’haver-se negat a pagar la ‘mossegada’, va ser amenaçat per una persona que suposadament estava vinculada a l’agència de detectius Método 3. Els detalls de l’episodi, al més pur estil mafiós, i de la denúncia han estat publicats aquest dilluns a La Razón.\nSegons la mateixa informació, el motiu de la ‘visita’ amb què suposadament li van exigir el pagament d’un deute que no existia era, probablement, aconseguir el silenci del denunciant, l’enuig del qual era manifest.\nEl citat empresari, que manté una col·laboració fluida amb la Justícia sobre aquest afer, no va poder dur a terme l’obra. L’Audiència Nacional ha decretat el secret de les actuacions sobre aquesta denúncia, presentada el gener.\nPuig ho nega\nEl conseller Puig ho ha negat tot i ha anunciat que engegarà accions legals per la informació de La Razón, que considera que conté “injúries, infàmies i calúmnies”.\n“És rotundament fals. Mai he demanat ni he cobrat comissions i ni tan sols he participat mai en la presa de decisions sobre adjudicacions al Port de Barcelona, ja que jo no he sigut mai membre del seu consell d’administració”, ha declarat.


El Consorci de l’Estany d’Ivars organitza activitats per a conèixer la fauna i la flora de l’indret – Comarques de Ponent\nEl Consorci de l’Estany d’Ivars organitza activitats per a conèixer la fauna i la flora de l’indret\nEl Consorci de l’Estany d’Ivars i Vila-sana ha organitzat per primera vegada un taller per a aprendre a observar i identificar els senyals dels animals més comuns a l’estany. D’aquesta manera, els participants al taller, impartit pel veterinari tècnic de fauna salvatge Lluís Culleré, descobriran petjades i rastres de mamífers i aus que habiten l’espai natural i aportaran informació al banc de dades de l’estany.\nAquest taller, que forma part del calendari d’activitats de primavera-estiu, tindrà lloc el dia 8 de juny, està obert a tots els públics i compta amb 30 places. Els interessats cal que s’inscriguin prèviament al curs a través del web del Consorci de l’Estany d’Ivars i Vila-sana.\nD’altra banda, el Consorci de l’Estany d’Ivars i Vila-sana ha dut a terme un curs per a descobrir les plantes medicinals i conèixer-ne els usos tradicionals més habituals aquest diumenge. L’activitat, en la qual han participat una trentena de persones, ha consistit a identificar la flora tradicional que es troba a l’estany i a l’entorn (ja siguin d’ambient de secà, d’ambient humit o bé pròpies dels marges dels conreus) i també a aprendre els usos terapèutics que se n’ha fet habitualment. Josep Maria Vilaró, de l’Espai Natura de Mollerussa, s’ha encarregat de dirigir aquest taller. Durant el matí es van localitzar i conèixer les propietats de 28 plantes dels 460 tàxons diferents que es troben a l’estany.


Per a què serveixen les enquestes?\nNo és la meva intenció deixar els analistes de dades sense feina, però així com entenc que estudiïn el que ja s'ha produït, sóc incapaç d'entendre les previsions que fan com quelcom diferent d'una forma de manipulació. La raó fonamental de la meva asserció és el nivell de mentida que les respostes dels enquestats incorporen i la necessitat complementària que l'enquestador dugui a terme una tasca "culinària" per intentar acostar-se a una previsió fiable. En aquesta cuina rau la distància abismal entre unes enquestes i unes altres, el grau d'error de les quals en l'aproximació al que passi sempre té una explicació a posteriori.\nPerquè entre la realitat futura i la seva lectura a través d'una enquesta s'hi interposen diversos obstacles:\nPer descomptat, un obstacle de caràcter material pot explicar-ho sempre: la mostra no era prou àmplia, prou representativa. Que ho sigui depèn, sens dubte, dels recursos que es facin servir en la seva confecció. El mètode, amb telèfons fixos que van ser protagonistes en una altra època i trucades a hores en què gairebé ningú no és a casa excepte la criada, la iaia o el menor d'edat, fan més difícil adequar l'enquesta al segle XXI.\nA la mentida de l'enquestat cal afegir-hi la intenció de l'enquestador. Amb dificultat aquest últim escapa de les seves simpaties o fòbies. I això, perquè sap l'efecte que poden produir les enquestes\nLa mentida a la qual he al·ludit abans, però, és probablement l'obstacle sociològic més significatiu. Segons el meu parer, el que s'hauria d'analitzar és la compulsió amb què s'oculta una preferència política o una altra, les ànsies del comú dels mortals d'alinear-se amb el cavall guanyador, sigui ara l'independentisme o l'extrema dreta, o ho fos en altre temps el socialisme, i fins abans d'ahir la indignació 3.0 de Podemos. El vot ocult, una manera més digna d'anomenar la mentida, defineix una determinada societat davant aquelles altres en què la gent famosa s'alinea amb un candidat o un altre i es dedica de manera ostentosa a recaptar fons en sopars de luxe, a llançar proclames des de darrere del micròfon durant un concert, o a tuitejar els seus gustos polítics sense gens de vergonya. Aquí, difícilment ha començat a passar quelcom diferent de l'artista subvencionat per un o altre a concerts, programes o premis. Pocs s'escapen d'aquesta indignitat i arrisquen pel que creuen. Arrisquen, dic, no cobren.\nA la mentida de l'enquestat cal afegir-hi la intenció de l'enquestador. Amb dificultat aquest últim escapa de les seves simpaties o fòbies. I això, i així arribo a la pregunta amb què encapçalo aquest escrit, perquè sap l'efecte que poden produir les enquestes. Si els partits tenen les seves, sempre privades i gairebé mai no s'equivoquen en el resultat, quina diferència hi deu haver? Doncs que les enquestes públiques són més un instrument de manipulació que no pas un instrument per a la informació, i probablement per això haurien d'estar prohibides. Només si són informació veraç, les salva el fet que poden significar un canvi de vot pel que fa a les dades conegudes, l'anomenat vot útil (o venda de l'ànima al diable) i, en última instància, quan els bàndols enfrontats estan molt igualats, la mobilització de persones que en una altra circumstància menystindrien el sufragi com allò que és: una crida a participar en la renovació del sou al polític professional i al pagament d'un viatge per la "política real" als que ho són per accident.\nOpinió En honor de les que no van cedir Montserrat Nebrera\nOpinió Una estratègia dubtosa Montserrat Nebrera


Grifols compra Tiancheng Pharmaceutical Holdings, accionista majoritari de Biotest, per 1.100 milions\nActualitzat 17/09/2021 11:27 CET\nGrifols ha arribat a un acord amb Tiancheng International Investment per adquirir el 100% de les accions de Tiancheng (Germany) Pharmaceutical Holdings, companyia alemanya que té el 89,88% de les accions ordinàries i de l'1,08% de les accions preferents de Biotest, per 773 milions d'euros més un préstec de 313 milions d'euros.\nEn concret, l'operació valora el capital de Biotest en aproximadament 1.600 milions d'euros ('equity value') i en 2.000 milions d'euros el seu valor de mercat ('enterprise value'), segons ha informat la companyia a la Comissió Nacional del Mercat de Valors (CNMV).\nUn cop completada la transacció, Grifols tindrà indirectament 17.783.776 accions ordinàries de Biotest, representatives del 89,88% del capital amb dret de vot i del 44,94% del capital total, i 214.581 accions preferents de Biotest, representatives del 0,54% del capital total.\nLes accions de Biotest que té indirectament Tiancheng International Investment s'han valorat a 43 euros cada acció ordinària i a 37 euros cada acció preferent.\nParal·lelament a la transacció, Grifols emet una oferta pública d'adquisició (OPA) a tots els accionistes per adquirir en efectiu la resta de les accions ordinàries i preferents de Biotest per 43 euros i 37 euros, respectivament.\nGrifols preveu que les noves proteïnes i les sinergies, tant d'ingressos com de costos, generaran un valor afegit important amb un impuls del creixement d'ingressos i l'expansió de marges: més de 7.000 milions d'euros d'ingressos combinats, més de 2.000 milions d'euros d'ebitda, marge ebitda superior al 30% i ràtio d'apalancament inferior a 3,5 cops el 2024.\nGrifols ha destacat que aquesta adquisició reforçarà "significativament" les seves capacitats en el sector reforçant la disponibilitat de medicaments plasmàtics, el seu 'pipeline' d'R+D i la seva presència comercial.\nEn paral·lel, Grifols també ampliarà i diversificarà el seu subministrament de plasma amb la incorporació de 26 centres de donació de plasma a Europa i reforçarà les seves operacions i ingressos a la regió EMEA (Europa, Orient Mitjà i Àfrica).


Subirats – joanfoguet.cat\nUna mica més de 17A\nPublicat el 18 Agost 2018 3 Setembre 2018 per joanfoguet\nAquests dies el tema és EL tema. Just acabem de commemorar els fatídics atemptats de Barcelona i Cambrils del 17 d’agost. Fets miserables que van tenir protagonistes a Barcelona i Cambrils sí, però també a Alcanar, a Ripoll, a Subirats. En definitiva tot un país corprès i enrabiat. Perquè a ningú li agrada que li facin veure que és vulnerable.\nÉs com aquella sensació de quan et roben. Aquella impotència i saber que ja no estàs segur. Però vostès ja han llegit i escoltat centenars de declaracions i informacions sobre el 17A. Els espanyols idiotes -llegeixin bé- que acusen als catalans d’haver inventat una teoria conspiratòria a l’estil 11M, segons diuen, són la única punta que em pot fer treure ràbia aquests dies. Mirin, jo sóc barceloní, capitalí de l’Eixample i per mi les Rambles són un pulmó enquistat pel turisme a la meva, a la nostra ciutat. Un atemptat sempre és un cop per tothom, passi a Niça, Londres o Boston. Té a veure amb la indefensió, però sobretot amb no voler viure amb por.\nI és per això que no volia escriure de 17A, ni de com el vaig viure, però per respecte ho haig de fer, una mica més. Per motius professionals vaig parlar amb companys de Ripoll aquell jorn lamentable. Em vaig adonar que aquell era un dia de responsabilitat i de prudència. Un moment per aixecar el focus i no per despotricar. Va ser un dia duríssim però que vaig tocar la maduresa d’una societat, la nostra, que té en la solidaritat la seva base com a tal. I això permet creure que les diferències entre catalans són mínimes i que el respecte que tenim al veí és molt important. No em va sorprendre i sí que em va omplir d’orgull enmig de la barbàrie i el desconcert.\nI jo avui només volia subratllar que més de la meitat dels morts per calor que portem aquest estiu a Catalunya tenien menys de 65 anys. Que els tòpics no valen avui en dia ni per morir-se. És quan vivim que en creem de nous, i toca viure.\nPublicat a Assumptes personals, Neures, PolíticaEtiquetat 11M 17A Alcanar atemptats Barcel Cambrils Catalunya Rambles Ripoll Subirats terrorismeDeixa un comentari\n1 d'octubre 9N 155 Ada Colau ajuntament Albert Rivera Alcalde Alfredo Pérez Rubalcaba Alicia Sánchez Camacho Amor Artur Mas Assembla Nacional Catalana Barack Obama Barcelona Barça Carles Puigdemont Carme Chacón Carme Forcadell Catalunya Catalunya Ràdio CDR CIS CiU Ciudadanos Ciutadans Clara Ponsatí Congreso de los Diputados Convergència Convergència i Unió corrupció Covid-19 Crida Nacional Cristina Cifuentes cultura cultura catalana CUP Defensa Diada Diada Nacional Dolors Bassa Donald Trump economia educació Eleccions Emmanuel Macron enquestes ERC Escòcia Espanya Esquerra Republicana Estats Units federalisme Felipe González Fiscalia Francesc Homs franquisme França futbol Gabriel Rufián Generalitat Govern Guardia Civil ICV Ignacio González independentisme independència Instagram internacional Inés Arrimadas Joana Ortega Joan Herrera Joaquim Forn Jordi Cuixart Jordi Pujol Jordi Sànchez Jordi Turull Josep Antoni Duran i Lleida Josep Lluís Carod Rovira Josep Pla Josep Rull José María Aznar José Montilla Junts Junts pel Sí Junts per Catalunya llengua catalana Luis Bárcenas Manuel Fraga Margaret Thatcher Maria Dolores de Cospedal Mariano Rajoy Meritxell Borràs Miquel Iceta Mitjans de comunicació Mossos d'Esquadra música Nació Digital Nadal New York Times Oriol Junqueras Pablo Iglesias pandèmia Parlament Partido Popular Partit Demòcrata partit polítics partits polítics Pasqual Maragall PDeCAT Pedro Sánchez Pere Aragonès Pere Navarro periodisme Periodisme català Periodistes PNB Política políticament correcte Política municipal PP presos polítics primàries Procés sobiranista PSC PSOE PSUC Quico Homs Quim Torra Rafael Catalá Rafael Hernando Raül Romeva Regne Unit Reus Ràdio Salvador Espriu Sant Feliu de Llobregat sobiranisme Soraya Sáenz de Santamaría Televisió Televisió de Catalunya Terra Alta Tertúlies Tribunal Suprem TV3 Twitter Unió Unió Europea VOX Xavier Trias Òmnium


les coses del dimoni: Perilla el casal\nPerilla el casal\nAi senyor, no guanyem per a disgustos!!\nNo han passat ni dos dies de les eleccions municipals i autonomiques i en la premsa apareix la noticia dels problemes economics del casal jaume I.La noticia diu que les multes obliguen a Acció cultural del pais valencia a reduir plantilla i prescindir de Vicent Galbis que no feia ni tres mesos que fou elegit per al carrec en substitució de Sandra Obiol ( Saltar del barco en el moment oportú es virtut de Sandra).\nMentres han decidit deixar a Carmina Vaya al front del casal.Qualsevol personeta coneixereu a Carmina.Es una persona simpatica i amable en dosis molt altes.I la pobre ara que la deixen amb aquesta responsabilitat va i ha tingut un accident en el propi casal que la ha deixat uns quants dies al hospital.Animo Carmina!\nDesgraciadament els de ACPV fa temps que no estan dins de la realitat valenciana.No fan autocritica no reconeixen cap error i no es donen compte de que tipo de societat es la societat valenciana.\nEs evident la distancia que tenen amb la gent del bloc.I tan sols els hi queda el recolçament de una part de esquerra unida i de alguns sindicats mes el sector independentista ( ERPV, maulets, PSAN, etc...)\nLa caiguda del casal d'alcoi fa pena, molta pena.El casal ha donat moltes oportunitats de gaudir de musica en català, de oportunitats a artistes alcoians de exposar i ha estat un espai obert a tothom.\nJo nomes demanaria a la gent del casal un poc de cabet per saber resistir el moment i renaixer amb mes força.La societat alcoiana ho agrairia.\nPublicat per dimoni de xiquet a 1:25 a. m.\nDimoni, com te'n passes! Que jo sàpia, la decisió de Sandra de deixar la coordinació del Casal és anterior a la crisi econòmica derivada de la multa per reemetre el senyal de TV3. A mi em sembla que Sandra ha fet durant aquests anys un bon treball i ha convertit el Centre Ovidi Montllor en un espai cultural i social molt actiu (cosa que no m'esperava quan van començar). Si alguna cosa falla en el Centre és la poca implicació dels socis, que deixen tota la faena als alliberats i no s'impliquen prou en les activitats.\nSandra va marxar per motius personals i perque en certa mesura ja veia vindre aquesta tormenta.\nLa faena de sandra al casal ha estat important i no la puc negar.\nAixó que dius dels socis....si jo et contarà....ufff...imagine que es una asignatura pendent a molts espais de la ciutat...\n15-M dubtes i realitats\nCom justificar una estafa\nLa trista festa de sant jordi\nEnquestes i videos\nPura merda, programa de radioaktiva\nEl final del cso el molinar?


La ponència de Chacón portarà per nom “Repensar el país des de la sostenibilitat, el coneixement i l’impuls al paper de la dona”. L’acte, que es desenvoluparà al castell de Calonge, s’emetrà en streaming a les xarxes de l’Ajuntament de Calonge i Sant Antoni. L’esdeveniment anirà des de les 9:30 a les 11 hores, i serà moderat pel periodista i president d’El Punt Avui, Joan Vall Clara.\nLes xerrades “Repensem l’Empordà” son un conjunt de quatre esmorzars-ponències que versen sobre economia, salut, justícia social i medi ambient. És una iniciativa que ha impulsat l’Associació d’Empresàries i Directives de l’Empordà, amb la col·laboració de l’Ajuntament de Calonge i Sant Antoni.\nEl cicle de conferències “Repensem l’Empordà” es va estrenar el passat 14 d’agost amb la ponència de Martí Boada, doctor en Ciències Ambientals i assessor científic de la UNESCO. L’acte el va moderar l’escriptor i periodista Miquel Fañanàs, i la conferència portava per títol “Sostenibilitat: realitat o quimera”.\nLa segona va ser el divendres, 21 d’agost, quan l’advocat i economista Joan Maria Nin va presentar la ponència “Treballant per a un futur més just”. Nin també és expert en finances i política econòmica internacional. Josep Cuní, periodista i presentador de l’Aquí, Cuní a SER Catalunya, va ser el conductor i moderador del debat.\nEn la setmana del 24 al 30 d’agost, hi havia previstes dues conferències, però només se’n va poder realitzar una, que va ser la del vicepresident de la Generalitat de Catalunya, Pere Aragonès, el dimecres 26 d’agost. El també conseller d’Economia i Hisenda va fer una conferència sobre la “Recuperació econòmica. Posant les bases a la Catalunya del 2030”. Aquest acte també el va moderar el periodista Josep Cuní. Pel divendres 28 d’agost, estava programada una Taula Rodona sobre Salut, que es va suspendre.


Mitjançant este canal unidireccional el departament comunicarà esdeveniments, notícies, etc. a la ciutadania\nLa regidoria de Comerç i Mercats de l'Ajuntament de Sagunt ha posat en marxa un servici d'informació a la ciutadania a través de WhatsApp. Este canal unidireccional de comunicació servirà per a donar a conèixer, a tota aquella persona que ho desitge, esdeveniments, notícies, etc. que es realitzen des del departament.\nLa regidora de Comerç i Mercats, Gloria Parra, ha explicat que, amb la creació d’este servici el que es pretén és «obrir una via que ens permeta estar en contínua comunicació, i que esta comunicació siga fluida, eficaç i àgil amb totes aquelles persones que estiguen interessades a rebre informació que emane del departament de Comerç. Informarem de les diverses campanyes que s'emporten cap, d'esdeveniments, iniciatives, normativa, recomanacions, etc. Esperem que siga una ferramenta útil que ens permeta arribar a la ciutadania».\nPer poder rebre estos missatges, solament cal guardar el número 667 830 178 d’AFIC Sagunt en l'agenda del telèfon mòbil i enviar un missatge instantani a través de l'aplicació WhatsApp amb les paraules ALTA AGENDA SAGUNT AFIC. Posteriorment, l'usuari o usuària rebrà un missatge de confirmació i, a partir d'ací, començarà a rebre tot tipus d'informació que genere el departament. Es recorda que este servei és unidireccional, no un grup, per la qual cosa només es rebrà la comunicació de la regidoria. Per donar-se de baixa, s'ha d'enviar un missatge indicant BAIXA AGENDA.


El dissabte dia 10 de desembre va tenir lloc al Parc de la Muntanyeta, una visita guiada amb un recorregut per les Barraques de Pedra Seca. La visita va ser comentada per membres del Grup de Pedraseca del Centre Excursionista del Penedès.\nl'Ajuntament d'Olèrdola te en projecte portar a terme la recuperació de les barraques de pedra seca del seu Municipi i crear recorreguts per la seva visita.\nLes barraques que s'han visitat aquest dissabte, son algunes de les que el Grup del Centre Excursionista del Penedès ha estat recuperant durant aquest any 2016.\nClic en la imatge per ampliar\nNou carnet federatiu de la FEEC\nEl nou carnet federatiu, que tots i totes els que sortim a fer activitats amb normalitat per la muntanys hauriem de tenir, presenta novetats i millores per aquest any 2017.\nFeu clic en la imatge per més informació.\nCuidem el nostre entorn !!\nSant Sadurní i Subirats sumen esforços i posen en marxa una activitat a la natura on podràs participar, amb amics i amb la família, en el manteniment de l’entorn de la Fontsanta. Tot un seguit d’activitats, xerrades i tallers amb un dinar popular de fi de festa per a tots als participats en la neteja.\nEn el cartell hi trobareu tota la informació dels actes i de com inscriure-us.\nLa inscripció és necessària.\nclic en cartell per ampliar\nLa barraca de vinya o pedra seca, és una construcció rural obrada en pedra seca que té diferents usos, com ara servir d'aixopluc, per a desar-hi eines o com a alberg de bestiar, entre altres. Son construccions que en trobem arreu dels Països Catalans i que també podem trobar en altres zones. Per a la construcció d'aquests habitacles s'utilitzen materials que es tenen més a l'abast com terra, canyes, fusta, pedra i la combinació d'aquests tot i que la gran majoria, en la nostra zona, s'han construït íntegrament de pedra i lligades en sec.\nEn el Centre Excursionista del Penedès hi ha un grup denominat «Grup de Pedraseca del CEP« que es dedica, entre d’altres activitats, a la reparació i neteja d’aquestes construccions. Recentment han estat treballant en la barraca de la Muntanyeta que es troba dins el Parc de la Muntanyeta en el municipi d’Olèrdola i de la que en podeu veure unes fotografies de l’estat en que es trobava, tant la barraca com el seu entorn i en com ho han deixat aquest grup de voluntaris.\nNo ens queda més que felicitar a aquest grup per la gran tasca que estan fent !!\nClic el la imatge per veure les fotografies\nEls vostres twits\nSi fas twits relacionats amb temes de natura i/o senderisme que creus que poden ser d'interès pels usuaris d'aquesta web, afegeix en el text @caminadesinfo i apareixeran a la portada.\nEls camins ramaders són camins públics per on discorre o ha discorregut tradicionalment el trànsit ramader. Els camins ramaders tenen un paper clau en el medi natural al servir com a eixos de connexió entre ecosistemes diferents, fomentant la biodiversitat de les espècies i actuant com un corredor ecològic de patrimoni públic format pels centenars de quilòmetres que creuen Catalunya, amb un elevat valor turístic.\nAquest proper divendres, a Santa Margarida i els Monjos, tindrà lloc una de les jornades del Primer Congrés de Transhumància a Catalunya. És una bona oportunitat per tots i totes els que estigueu interessats en aquest tema. Aquesta segona jornada va dedicada als usos complementaris i es tractaran temes com turisme, cultura i altres amb relació al mon transhumant.\nPer assistir al congrés cal inscripció que és gratuïta tret que vulgueu participar del dinar organitzat que te un cost de 15€.\nTrobareu tota la informació i accés a les inscripcions en els següents enllaços:\nEn el següent PDF hi trobareu informació de totes les activitats del cap de setmana relacionades amb la transhumància inclosa la fira que es durà a terme el proper diumenge.\nIniciem nova temporada !!


En marxa una nova edició del curs Dones, Salut i Educació a Deltebre ~ EbreDigital.cat\nAquest dijous han començat les sessions de la catorzena edició del curs Dones, Salut i Educació que es realitza a la Biblioteca Delta de l’Ebre. La inauguració ha comptat amb la participació de la coordinadora de l’Institut Català de les Dones a les Terres de l’Ebre, Carme Valls, la regidora de Foment Cultural i Igualtat i Gènere de l’Ajuntament de Deltebre, Anna Giménez, i la codirectora del curs, la Dra. Rosa Queral.\nEn total es realitzaran 13 sessions d’un curs que té com a finalitat principal posar en valor el paper de la dona a partir de diferents temàtiques d’actualitat o de reflexió. La regidora de Foment Cultural i Igualtat i Gènere, Anna Giménez, ha explicat que “aquest és un curs que surt des del bressol del Delta de l’Ebre per a pensar amb llibertat i amb femení”. Giménez ha afegit que “des del govern municipal seguirem donant suport a totes aquelles iniciatives que ens generen valor afegit i que permeten impulsar la cohesió social al nostre municipi”.


Campanya contra els rumors per mantenir la convivència ciutadana — Informació i notícies sobre tot el que passa al Baix Llobregat i l'Hospitalet del Llobregat\nMartes, 28 de noviembre de 2017 | Leída 24 veces\nCampanya contra els rumors per mantenir la convivència ciutadana\nA la web municipal es pot trobar la pàgina Cornellà Antirumors, que els desmenteix amb arguments contrastats\nL'Ajuntament de Cornellà ha posat en marxa un seguit d'accions per desmentir amb informacions concretes i objectives, rumors i prejudicis socials enfront de la diversitat i per treballar per la bona convivència i el coneixement i respecte mutu.\nAquesta campanya és el resultat de la moció que va aprovar el Ple municipal el 5 d'octubre del 2017, el text de la qual demanava que a nivell local s'actués per afrontar rumors negatius i prejudicis, en col·laboració amb les entitats que tenen a veure amb els col·lectius nouvinguts.\nL'objectiu d'aquesta iniciativa és desfer idees que s'han instal·lat a l'imaginari col·lectiu, però que no estan fonamentades en fets comprovables i que són el brou de cultiu propici perquè sorgeixin comportaments extremistes en relació amb la immigració. Comportaments, malauradament, susceptibles d'augmentar en moments de tensió.\nPer posar fre a la rumorologia, a la web municipal es pot trobar la pàgina Cornellà Antirumors, que desmenteix amb arguments contrastats alguns dels rumors més generalitzats entre la ciutadania, com per exemple que els estrangers reben ajuts per obrir comerços, que col·lapsen la sanitat pública, que ens prenen la feina o que es queden amb tots els ajuts socials.


CAPÍTOL 2 LA IL·LUSIÓ DE L'ESCASSESA - Sacred Economics | Charles EisensteinSacred Economics | Charles Eisenstein\nCAPÍTOL 2 LA IL·LUSIÓ DE L’ESCASSESA\nAmb incessant generositat la terra Anglesa floreix i creix; collites grogues onejant; farcida de tallers, d’activitat industrial, amb 15 milions de treballadors, s’entén que és la més forta, la més enginyosa i la més preparada que la nostra Terra mai conegué; vet-ho-aquí aquests homes; vet-ho-aquí el treball que han fet, el fruit que han produït, abundant, exuberant, és a les nostres mans: i contempleu, un poder sinistre, com per Encantament, s’ha avançat tot dient: “No ho toqueu, treballadors, capatassos, amos; cap de vosaltres pot tocar-ho, cap home en serà més mereixedor; això és fruita encantada!” -Thomas Carlyle, Past and Present\nEs diu que els diners, o almenys l’amor pels diners, és l’arrel de tot mal. Però perquè? Al capdavall, el propòsit dels diners és, al nivell més bàsic, simplement facilitar l’intercanvi; en altres paraules, connectar els regals dels humans amb les necessitats humanes. Quin poder, quina monstruosa perversió els ha tornat l’oposat: un agent de l’escassesa?\nPerquè, certament, vivim en un món de fonamental abundància, un món en què vastes quantitats de menjar, energia i materials són malbaratades. La meitat del món passa fam, mentre l’altra meitat malbarata prou menjar per alimentar l’altra meitat. Al Tercer Món i als nostres guetos, a la gent li manca menjar i altres necessitats bàsiques i no es pot permetre comprar-los. Mentrestant, bolquem els nostres vastos recursos en guerres, trastos de plàstic i altres innumerables productes que no serveixen la felicitat humana. És obvi que la pobresa no es deu a la manca de capacitat productiva. Ni tampoc a la manca de disposició a ajudar: a molta gent li agradaria alimentar els pobres, recuperar la natura i fer altres treballs plens de sentit, però no poden perquè en aquestes coses no hi ha diners. Els diners fallen completament a l’hora de connectar regals i necessitats. Perquè?\nDurant anys, seguint l’opinió convencional, vaig pensar que la resposta era l’avarícia. Perquè les fàbriques que exploten els treballadors baixen els sous al mínim? Per avarícia. Perquè la gent compra utilitaris devoradors de benzina? Per avarícia. Perquè les companyies farmacèutiques suprimeixen línies de recerca i venen drogues que saben que són perilloses? Per avarícia. Perquè els proveïdors de peixos tropicals dinamiten esculls de coral? Perquè les fàbriques aboquen residus tòxics als rius? Perquè els especuladors saquegen els fons de pensió dels treballadors? Per avarícia, per avarícia i per avarícia.\nMés endavant aquesta resposta em va començar a incomodar per una cosa: Forma part de la mateixa ideologia de separació que rau a l’arrel de les malalties de la nostra civilització. És una ideologia tan vella com la divisió agrícola del món en dos reialmes separats: el salvatge i el domèstic, l’humà i el natural, el blat i la mala herba. Diu que hi ha dues forces oposades en aquest món, el bé i el mal, i que podem crear un món millor eliminant el mal. Hi ha quelcom dolent en el món i en nosaltres, quelcom que hem d’extirpar per fer-ne del món un lloc segur i bondadós.\nLa guerra contra el mal imbueix tota institució de la nostra societat. En l’agricultura apareix com el desig d’exterminar el llop, de destruir les males herbes amb glifosats, de matar totes les plagues. En medicina és la guerra contra els gèrmens, una batalla constant contra un món hostil. En la religió és la lluita contra el pecat, o contra l’ego, o contra la manca de fe i el dubte; o contra la projecció externa de tot això: el diable, l’infidel. És la mentalitat de purgar i purificar, d’auto-millora i conquesta, d’alçar-se per damunt de la natura i transcendir el desig, de sacrificar-se un mateix per ser bo. Per damunt de tot, és la mentalitat del control.\nDiu que una vegada hàgim aconseguit la victòria final sobre el mal entrarem al paradís. Que quan eliminem tots els terroristes o creem una barrera impenetrable serem a recer. Que quan desenvolupem un antibiòtic infal·lible i una regulació artificial dels processos del cos tindrem una salut perfecta. Que quan fem impossible el crim i tinguem una llei que ho governi tot tindrem una societat perfecta. Que quan superis la teva mandra, les teves compulsions, les teves addiccions, tindràs una vida perfecta. Fins aleshores, simplement ho hauràs de seguir intentant.\nEn la mateixa línia, el problema en la vida econòmica és, suposadament, l’avarícia, tant fora nostre en la forma de tota aquesta gent avariciosa, com dins, en la forma de les pròpies tendències avaricioses. Ens agrada imaginar que nosaltres no som tan avariciosos; potser tenim algun impuls avariciós, però els tenim sota control. A diferència d’altra gent! Alguna gent no manté l’avarícia a ratlla. Els manca quelcom fonamental que tu i jo tenim, una decència i una bondat bàsiques. Són, en una paraula, dolents. Si no poden aprendre a reprimir els seus desitjos, a passar amb menys, els haurem de forçar a fer-ho.\nClarament, el paradigma de l’avarícia és ple de judici sobre els altres, i també d’auto-judici. Els nostres odi i ira justificats contra els avariciosos amaguen la por secreta de no ser millor que ells. És l’hipòcrita qui té més zel en la persecució del mal. Posar l’enemic fora permet expressar sentiments irresolts d’ira. D’alguna manera, és una necessitat: les conseqüències de no treure-la o de dirigir-la cap a un mateix són horribles. Però vaig arribar a un punt en la meva vida en què em vaig cansar de l’odi, de la guerra contra el ser, de l’esforç per ser bo i de la pretensió que jo era millor que els altres. Crec que l’humanitat, col·lectivament, està arribant, també, a aquest punt. Al final, l’avarícia és una cortina de fum, en si mateixa un símptoma, i no una causa, d’un problema més profund. Culpar l’avarícia i combatre-la intensificant el programa d’auto-control és intensificar la guerra contra el ser, que és sols una altra expressió de la guerra contra l’altre que és a la base de la present crisi de la civilització.\nL’avarícia té sentit en un context d’escassesa. La nostra ideologia regnant ho assumeix: és bastida sobre la nostra Història del Ser. L’ésser separat en un univers governat per forces hostils o indiferents és sempre a la vora de l’extinció, i només té seguretat fins el punt en què pugui controlar aquestes forces. Llançats a un univers objectiu extern a nosaltres hem de competir uns amb els altres per recursos limitats. Basades en la història de l’ésser separat, tant la biologia com l’economia porten escrita, per tant, l’avarícia en els seus axiomes bàsics. En la biologia és el gen que busca maximitzar el propi interès reproductiu; en l’economia és l’ actor racional que busca maximitzar l’auto-interès financer. Però que passa si l’assumpció de l’escassesa és falsa (una projecció de la nostra ideologia, i no la realitat última)? Si és així, aleshores l’avarícia no és escrita en la nostra biologia sinó que és un mer símptoma de la percepció d’escassesa.\nUn signe que l’avarícia reflecteix la percepció més que no pas la realitat de l’escassesa és que la gent rica tendeix a ser menys generosa que la gent pobra. En la meva experiència la gent pobre força sovint es deixen o es donen uns als altres petites sumes que, proporcionalment, serien l’equivalent de la meitat del patrimoni net d’una persona rica. La recerca recolza aquesta observació. Independent Sector, una entitat de recerca sense ànim de lucre, en una gran enquesta feta el 2002 trobà que els Americans que guanyaven menys de 25.000 dòlars donaven el 4,2 % del sou a caritat, metre que la gent que guanyava més de 100.000 dòlars donaven el 2,7 %. Més recentment, Paul Piff, un psicòleg social de la Universitat de Berkeley, Califòrnia, trobà que “la gent amb sous baixos era més generosa, caritativa, confiada, i que ajudava més els altres que no pas gent més rica”. 1. Warner, “The Charitable-Giving Divide.”\nPiff trobà que quan als subjectes de la recerca els donaven diners perquè els distribuïssin anònimament entre ells mateixos i un company (el qual no en coneixia la identitat) la seva generositat era inversament proporcional al seu estatus socio-econòmic. 2. Piff et al., “Having Less, Giving More.”\nMentre que és temptador concloure d’això que la gent avariciosa és la que esdevingué rica, una interpretació igualment plausible és que la riquesa fa que la gent sigui avara. Perquè? En un context d’abundància l’avarícia és de capsigranys; només en un context d’escassesa és racional. Els rics perceben l’escassesa on no n’hi ha. També es preocupen pels diners més que ningú. Podria ser que els diners en si causessin la percepció d’escassesa? Podria ser que els diners, quasi bé sinònim de seguretat, aportessin, irònicament, l’oposat? La resposta a ambdues preguntes és sí. En el pla individual, la “inversió” de la gent rica en els diners és molt més gran i són menys capaços de deixar-los anar. (Deixar anar amb facilitat reflecteix una actitud d’abundància). A nivell de sistema, com veurem, l’escassesa és també incorporada als diners, un result directe de la manera en què són creats i com circulen.\nL’assumpció d’escassesa és un dels dos axiomes centrals de l’economia. (El segon és que la gent de manera natural busca maximitzar el seus propis interessos). Ambdós són falsos; o, més exactament, són veritat només en un petit reialme, un reialme que nosaltres, la granota al fons del pou, prenem per la realitat sencera. Tal com és sovint el cas, el que prenem com la veritat objectiva és, de fet, una projecció en el món “objectiu” de la nostra pròpia condició. Tan immersos som en l’escassesa que la prenem per la natura de la realitat. Però, de fet, vivim en un món d’abundància. L’omnipresent escassesa que experimentem és un artifici: del nostre sistema monetari, de la nostra política i de les nostres percepcions.\nCom veurem, el nostre sistema monetari, el sistema de propietats i el sistema econòmic general reflecteixen el mateix sentit fonamental d’ésser que té, incorporada, la percepció d’escassesa. És “l’ésser diferenciat i separat”, l’ésser Cartesià: una bombolla de psicologia atrapada en un univers indiferent buscant posseir, controlar, apropiar-se de tanta riquesa com pugui, però condemnat, per la pròpia limitació de la riquesa de la connexió del ser a l’experiència de mai tenir-ne prou.\nL’asserció que vivim en un món d’abundància de vegades provoca una reacció emocional, vorejant l’hostilitat, en aquells lectors qui creuen que la coexistència humana harmoniosa amb la resta de la vida és impossible sense una reducció massiva de la població. Citen el Pic Petrolier i la reducció dels recursos, l’escalfament global, l’esgotament de la terra de cultiu i la nostra empremta ecològica com a evidència que la terra no podrà suportar gaire més temps la civilització industrial amb els nivells de població actuals.\nAquest llibre ofereix una resposta a aquesta preocupació com a part d’una visió de l’economia sagrada. I encara més important, aborda també les qüestions de “com” – per exemple, com hi arribarem des d’on som. Per ara oferiré una resposta parcial, una raó per a l’esperança.\nÉs veritat que l’activitat humana està, avui dia, clarament sobrecarregant la terra. Els combustibles fòssils, els aqüífers, els sòls, la capacitat d’absorbir pol·lució i els ecosistemes que mantenen la viabilitat de la biosfera estant minvant a un ritme alarmant. Totes les mesures sobre la taula són de lluny insuficients, i arriben massa tard – una engruna comparat amb tot el que caldria.\nPer altra banda, una enorme proporció d’aquesta activitat humana és bé supèrflua bé perjudicial per a la felicitat humana. Considera abans de tot l’industria de l’armament i els recursos consumits en la guerra: uns 2 bilions de dòlars cada any, una vasta infraestructura científica, i l’energia vital de milions de joves, tots ells servint una necessitat que nosaltres mateixos creem.\nConsidera l’industria immobiliària als Estats Units, amb les enormes mansions de les darreres dues dècades que, de nou, no serveixen cap necessitat humana real. En alguns països les cases d’aquesta mida allotjarien 50 persones. I així menjadors com catedrals queden en desús perquè la gent s’hi sent incòmode amb la seva escala inhumana i busquen el confort dels racons i mengen a la cuina. Els materials, l’energia i el manteniment d’aquestes monstruositats són un malbaratament de recursos. Potser un malbaratament més gran és la configuració suburbial, que fa impossible el transport públic i requereix quantitats desmesurades de conducció.\nConsidera l’industria del menjar, la qual exhibeix malbaratament massiu en tots els nivells. D’acord amb un estudi del govern, les pèrdues entre les granges i els comerços són del 4%, entre els comerços i el consumidor es perd el 12%, i al nivell del consumidor es perd el 29%. 3. Buzby et al., “Supermarket Loss Estimates.”\nA més, vastes extensions de terra cultivable es dediquen a la producció de bio-dièsel, i l’agricultura mecanitzada exclou la pràctica intensiva i manual de conreu associat i altres tècniques de producció intensiva que podrien incrementar àmpliament la productivitat. 4. Et pots fer una idea del potencial no explotat de l’agricultura llegint els fascinant llibre del 1911 de F. H. King Farmers of Forty Centuries; Or, Permanent Agriculture in China, Korea, and Japan, el qual explica com aquestes regions sostingueren enormes poblacions durant mil·lennis amb petites quantitats de terra sense mecanització, pesticides ni fertilitzants químics. En comptes d’això, confiaven en una sofisticada rotació i combinació de cultius i en les relacions ecològiques entre les plantes, els animals i les persones. No llençaven res, tampoc els fems humans. La seva agricultura era extremadament manual i intensiva tot i que, segons el Rei, era usualment portada a un ritme tranquil. El 1907 els 59 milions de persones que vivien a Japó eren quasi autosuficients pel que fa al menjar; la terra xinesa sostenia, en algunes regions, clans de 40 o 50 persones en una granja d’una hectàrea; l’any 1790 la població de la Xina era la mateixa que la dels Estats Units d’avui!\nAquests números suggereixen el gran potencial disponible fins i tot en un món de 7000 milions de persones, encara més tenint en compte que la gent passarà molt més temps (per capita) cultivant menjar, en capgirar-se la tendència dels darrers dos segles. Pocs veuen que l’ agricultura orgànica pot ser de dos a tres vegades més productiva que la convencional (per hectàrea, no per hora de feina). 5. LaSalle et al., The Organic Green Revolution, 4., cita nombrosos estudis que ho demostren. Si tens la impressió oposada, considera que molts dels estudis que no mostren benefici de l’agricultura orgànica són conduïts per gent amb poca experiència en la pagesia orgànica, en terres empobrides després de dècades de cultius químics. Els mètodes orgànics no són fàcilment adaptables a estudis controlats perquè comporten una relació a llarg termini entre pagès i terra. És només al cap d’uns anys, dècades, o fins i tot generacions, que els autèntics beneficis de l’agricultura orgànica esdevenen del tot aparents.\nI l’horticultura intensiva pot ser encara més productiva (i requerir més mà d’obra). Si t’agrada tenir cura de l’hort i penses que la majoria de la gent es beneficiaria d’estar més a prop de la terra, bones notícies. Unes poques hores de feina a la setmana en un típic jardí o hort suburbà de, posem per cas, 300 m2, poden satisfer gran part de les necessitats de verdura d’una família; duplica’l i pot proveir, també, quantitats substancials de queviures com patates, moniatos i carbassons. El vast sistema de transport continental que porta enciams i pastanagues de Califòrnia a la resta del país, és realment necessari? Millora la vida d’alguna manera?\nUna altra mena de malbaratament prové de la fabricació barroera i de l’obsolescència planificada de moltes de les mercaderies manufacturades. Actualment hi ha pocs incentius econòmics, i alguna penalització, en produir béns que durin molt de temps i que siguin fàcils d’arreglar, amb el resultat absurd que sovint t’és més barat comprar un aparell nou que reparar-ne un de vell. Això és, en última instància, conseqüència del nostre sistema monetari, i serà capgirat en una economia sagrada.\nAl meu carrer tothom té un tallador de gespa que fa servir, potser, unes deu hores cada estiu. Cada cuina té una batedora que fem servir quinze minuts cada setmana. En qualsevol moment la meitat dels cotxes són aparcats al carrer sense fer res. La majoria de famílies tenen les seves pròpies tisores de podar, les seves pròpies eines, els seus propis aparells gimnàstics. Com que no els fan servir la major part del temps, la majoria d’aquestes coses són supèrflues. La nostra qualitat de vida seria igual d’alta amb la meitat de cotxes, una desena part dels talladors de gespa, i dues o tres màquines de musculació per a tot el carrer. De fet, seria més alta, atès que tindríem ocasió d’interactuar i compartir. 6. Per desgràcia, molts de nosaltres estem tan fotuts que preferim no interactuar ni compartir, sinó replegar-nos encara més en l’infern de la separació i la il·lusió d’independència fins que tot s’arregli. A mesura que crisis vàries convergeixin i això els passi a més i més gent, l’urgència per restaurar la comunitat augmentarà.\nFins i tot amb el nostre actual i innecessari alt grau de consum, un 40% de la capacitat industrial mundial està aturada. Aquest número podria augmentar fins el 80%, o més, sense cap pèrdua en la felicitat humana. L’únic que perdríem seria la pol·lució i el tedi de tanta producció industrial. És clar, també perdríem un munt de llocs de treball, però atès que igualment no estan contribuint gaire al benestar humà, a aquesta gent els podríem donar la feina de cavar forats a terra i re-omplir-los de nou sense perdre-hi res. O, encara millor, podríem dedicar-los a mà d’obra intensiva en permacultura, cura dels malalts i de la gent gran, restauració d’ecosistemes, i totes les altres necessitats d’avui que tràgicament estan pendents de ser satisfetes per mor de la manca de diners.\nUn món sense armes, sense mansions en suburbis desmanegats, sense muntanyes d’empaquetatge innecessari, sense gegantins monocultius mecanitzats, sense centres comercials devoradors d’energia, sense panells d’anunci electrònics, sense inacabables piles de trastos d’usar i llançar, sense el sobre-consum de béns de consum que realment ningú necessita no fóra un món empobrit. No estic d’acord amb els ecologistes que diuen que haurem de passar amb menys. De fet, haurem de passar amb molt més: més bellesa, més comunitat, més assoliment, més art, més música, i objectes materials que seran menys en nombre però de superior utilitat i estètica. Les coses barates que farceixen avui les nostres vides, per moltes que en tinguem, només desvaloren la vida.\nPart del guariment que una economia sagrada representa és el guariment de la divisió que hem creat entre esperit i matèria. Mantenint la qualitat sagrada de totes les coses advoco per abraçar, no esquivar, el materialisme. Crec que estimarem més les nostres coses, enlloc de menys. Les nostres possessions materials seran un tresor, honorarem el lloc d’on provenen i el lloc on aniran. Si tens alguna pilota de futbol o canya de pescar que per a tu sigui un tresor ja saps de què parlo. O potser el teu avi tenia la seva caixa d’eines de fusteria predilectes que mantingué en perfectes condicions durant 50 anys. Així és com honorarem les nostres coses. Pots imagina-te com seria el món si aquesta mateixa cura i consideració es destinés a tot el que produïm? Si cada enginyer posés tant d’amor en les seves creacions? Avui una actitud així és anti-econòmica; rarament forma part de l’interès financer de ningú de tractar quelcom com a sagrat. Pots comprar una altra pilota o una altra canya; i perquè tenir tanta cura de les eines quan les noves són tan barates? L’abaratiment de les nostres coses és part de la seva devaluació, llançant-nos a un món barat on tot és genèric i reemplaçable.\nEnmig de la superabundància fins i tot nosaltres, en els països rics, vivim en una ansietat omnipresent, anhelant “seguretat financera” mentre intentem mantenir l’escassesa a ratlla. Fem les eleccions (fins i tot les que no tenen res a veure amb els diners) en base a allò que ens podem “permetre”, i generalment associem llibertat amb riquesa. Però quan la perseguim trobem que el paradís de la llibertat financera és un miratge, que recula mentre ens hi acostem, i aquesta persecució ens esclavitza. L’ansietat hi és sempre, l’escassesa és sempre rere el següent mal tràngol. Aquesta persecució l’anomenem avarícia. En realitat és una resposta a la percepció d’escassesa.\nPermet-me oferir un altre tipus d’evidència, destinada per ara a ser suggestiva més que no pas conclusiva, de l’artificialitat o natura il·lusòria de l’escassesa que experimentem. L’economia, diu a la primera pàgina dels llibres de text, és l’estudi del comportament humà sotmès a condicions d’escassesa. L’expansió del reialme econòmic és, per tant, l’expansió de l’escassesa, la seva incursió en àrees de la vida abans caracteritzades per l’abundància. El comportament econòmic, particularment l’intercanvi de diners per béns, s’estén avui a reialmes que mai abans havien estat subjecte d’intercanvi monetari. Prenem com a exemple una de les categories amb un creixement de ventes al detall més grans de l’última dècada: l’aigua embotellada. Si hi ha quelcom abundant a la terra fins a un punt proper a la ubiqüitat, això és l’aigua, però avui ha esdevingut escassa, quelcom pel què paguem.\nLa cura dels infants també ha estat una àrea de gran creixement econòmic durant la meva vida. Quan jo era jove, no era problema per a amics i veïns vetllar pels nens dels altres unes hores després de l’escola, un vestigi dels temps tribals i del poble, en què els infants corrien lliures. La meva ex-dona Patsy parla emocionada de la seva infantesa en el Taiwan rural, on els minyons podien aparèixer a la casa de qualsevol veí a l’hora de dinar i se’ls donava un bol d’arròs. La comunitat tenia cura dels nens. En altres paraules, la cura dels infants era abundant; hauria estat impossible obrir una ludoteca.\nPerquè quelcom esdevingui objecte de comerç primer s’ha de tornar escàs. A mesura que l’economia creix, per definició, més i més activitat humana entra en el reialme dels diners, el reialme dels béns i els serveis. Usualment associem creixement econòmic a un creixement de la riquesa, però també el podem veure com un empobriment, un augment de l’escassesa. Les coses per les quals abans mai haguéssim somiat pagar, ara les hem de pagar. Pagar fent servir què? Diners, és clar – diners que ens esforcem i sacrifiquem per obtenir. Si hi ha una cosa que és escassa de ben segur són els diners. La majoria de la gent que conec viu en una constant ansietat de baixa intensitat (a vegades d’alta intensitat) per la por de no tenir-ne prou. I tal com l’ansietat dels rics confirma, mai n’hi ha prou.\nDes d’aquesta perspectiva hem de tenir cura amb la nostra indignació davant de fets com que “més de 2000 milions de persones viuen amb menys de 2 dòlars per dia”. Una entrada de líquid petita podria voler dir que les necessitats d’hom estan cobertes fora de l’economia monetària, per exemple a través de xarxes tradicionals de reciprocitat i regals. El “desenvolupament” en casos així augmenta els ingressos portant l’ activitat econòmica no monetària al reialme dels béns i els serveis, amb la resultant mentalitat d’escassesa, competència i ansietat tan familiars per a nosaltres a Occident, però tan aliena als caçadors-recol·lectors i als pagesos de subsistència sense diners.\nEls capítols següents expliquen els mecanismes i el significat de la conversió de segles d’antiguitat de la vida i el món en diners, el progressiu mercantilisme que ho toca tot. Quan tot és subjecte als diners, l’escassesa de diners ho fa tot escàs, incloent les coses bàsiques per a la vida humana i la felicitat. Aquesta és la vida de l’esclau les accions del qual són estimulades per l’amenaça de la supervivència.\nPotser el signe més clar de la nostra esclavitud és la monetització del temps. És un fenomen amb arrels més fondes que el nostre sistema monetari, perquè depèn d’una prèvia quantificació del temps. Un animal o un infant tenen “tot el temps dels món.” El mateix era aparentment veritat per a la gent de l’Edat de Pedra, qui usualment tenia uns conceptes molt laxes de temps i rarament tenia pressa. Les llengües primitives sovint no tenen temps verbals. I sovint els manquen mots com “ahir” i “demà”. La tranquil·litat amb què, en comparació, la gent primitiva es prenia el temps és encara avui aparent en les zones rurals i més tradicionals del món. La vida va més ràpid a la gran ciutat, on sempre tenim pressa perquè el temps és escàs. Però en el passat experimentàvem el temps com a abundant.\nCom més monetitzada és una societat, més ansiosos i atrafegats en són els ciutadans. A les zones del món que encara són en part fora de l’economia dels diners, on l’agricultura de subsistència encara existeix i on els veïns s’ajuden uns als altres, el ritme de la vida és més lent, menys apressat. En el Mèxic rural tot es fa mañana. Una pagesa Ladakhi entrevistada al film de Helena Norberg-Hodge’s Ancient Futures ho resumeix descrivint la seva germana que vivia a la ciutat: “Té un bullidor d’arròs, un cotxe, un telèfon, tota mena d’aparells per estalviar temps. Però quan la visito sempre està tan ocupada que quasi no tenim temps per parlar”.\nPer als animals, els infants i els caçadors-recol·lectors, el temps és essencialment infinit. Avui dia, la seva monetització l’ha sotmès, com tot el demés, a l’escassetat. El temps és vida. Quan l’experimentem com a escàs, experimentem la vida com a curta i pobra.\nSi vas néixer abans que els horaris adults envaïssin la infantesa i els nens rebotessin d’activitat en activitat, pot ser que encara recordis l’eternitat subjectiva de la infantesa, els vespres que duraven per sempre, la llibertat intemporal de la vida anterior a la tirania del calendari i els rellotges. “Els rellotges,” escriu John Zerzan, “fan que el temps sigui escàs i la vida curta”. Una vegada quantificat, el temps també podia ser comprat i venut, i l’escassesa de totes les mercaderies subjectes als diners també l’afectà. “El temps és or”, diu la dita, una identificació confirmada per la frase “No tinc temps”.\nSi el món material és fonamentalment un món abundant, molt més abundant és l’espiritual: les creacions de la ment humana, cançons, contes, pel·lícules, idees etcètera es designen amb el nom de propietat intel·lectual. Com que en l’era digital podem copiar-les i fer-les córrer sense cap cost virtual, l’escassesa artificial els ha de ser imposada per mantenir-les dins del reialme monetitzat. La indústria i el govern reforcen l’escassesa per mitjà de copyrights, patents, i estàndards de xifrat, permetent que els posseïdors d’aquestes propietats en treguin profit.\nL’escassesa, doncs, és majoritàriament una il·lusió, una creació cultural. Però com que vivim quasi del tot en un món construït amb la cultura, la nostra experiència d’aquesta escassesa és força real, tan real que quasi bé 1000 milions de persones estan avui malnodrides, i uns 5000 nens moren cada dia per causes relacionades amb la gana. Així, les nostres respostes a aquesta escassesa, l’ansietat i l’avarícia, són perfectament comprensibles. Quan quelcom és abundant, ningú dubta compartir-ho. Vivim en un món abundant, el qual hem tornat el contrari amb les nostres percepcions, la nostra cultura i les nostres íntimes històries invisibles. La nostra percepció d’escassesa és una profecia que s’auto-completa. Els diners són centrals en la construcció de la il·lusió que reflecteix escassetat.\nEls diners, que han tornat l’abundància escassesa, engendren avarícia. Però no per si mateixos: només la mena de diners que fem servir avui, diners que encarnen el nostre sentit cultural del ser, els nostres mites inconscients, una relació d’oposició amb la natura bastida durant milers d’anys. Avui tot això està canviant. Veiem, doncs, com els diners afectaren les nostres ments i comportaments, per tal que puguem albirar com podria canviar el sistema monetari amb ells.


Una bitàcola a Babel: Viatgeu, viatgeu, maleïts!\nViatgeu, viatgeu, maleïts!\nEn primer lloc, una aproximació estadística d’urgència: queda molt bé parlar de la mobilitat sostenible, però si vostè agafa un autobús que uneixi Girona amb qualsevol població situada a 25 quilòmetres a la rodona podrà comprovar que l’usuari tipus pertany a algun d’aquest quatre grups: jubilats (un terç), immigrats (un altre terç), estudiants (gairebé gairebé l’altre terç) i despistats (la resta). És cert que s’ha augmentat la freqüència de moltes de les línies d’autobús i que se n’han creat de noves, però hi ha qüestions dignes de considerar. La primera: perquè un transport públic funcioni ha de ser més efiçaç i més barat que el privat. Els autobusos no eludeixen la carretera col•lapsada pels automòbils particulars. Entre embussos i parades, l’usuari del transport públic viatja més lentament (encara més!). Això sí, pot llegir el diari, consultar la black berry, trucar per telèfon o posar-se el dit al nas durant els 30-45 minuts que pot durar un trajecte de quinze quilòmetres. També s’estalvia aparcar, és clar, però, ha de tornar a casa aviat. A partir de quarts de deu, un autobús és una cosa inexistent i ho considerem normal. Això sí, el Pacte Nacional per a les infraestructures preveu una dotzena de desdoblaments de carreteres, entre els quals el de la carretera de Llagostera a Girona que fins fa un any deien que era innecessari. Potser per treure cotxes de la carretera, enlloc de fer-ne de noves i d’ampliar les que ja hi ha, es podria mirar d’oferir alternatives més netes, ràpides i còmodes que el cotxe, com per exemple els tramvies que diuen que valen massa diners i que no són necessaris mentre perforen tot Girona per poder fer el TGV. Potser la modernitat és això: arribar a l’altra punta de món en cinc minuts i no saber com moure’s pel barri mentre celebrem el Dia sense cotxes, la Setmana de la mobilitat i la Festa dels papanates sense fronteres.\nPublicat per Lluís Freixas Mascort a 11:10\nHo he comentat al Feisvuk :-D, però ho repeteixo aquí: quin gran paràgraf final has escrit !! I el detall de les hores també és molt encertat: tenim horaris laborals africans amb horaris europeus de transports públics. Quina paradoxa !!\n4 de juny de 2009 a les 13:44\nLa crisi, la paella i el mànec


És pitjor la por que el coronavirus - danielgabarro.com\nCom aprofitar per al nostre creixement personal i social?\nEl virus de l’Covid-19 existeix i està marcant la nostra vida.\nEl que tu facis a l’respecte depèn de tu.\nNo pots canviar l’exterior, però sí pots decidir la resposta que donaràs a un món amb virus.\nAquí trobaràs un mapa per viure sense por malgrat la seva existència. La por no ajuda, el coneixement si.\nCom viure sense por? Com acceptar la incertesa? Com superar el bombardeig de notícies que ens confonen inundant-nos?\nquantitat de És pitjor la por que el coronavirus\nCategories: Autoconeixement, Llibres


Espais verds i ciutats: importants per al medi ambient - Caixa Enginyers\nDiversos estudis han afirmat la necessitat i importància de tenir espais verds a les ciutats. A tots ens convé tenir arbres o espais naturals a prop en els quals poder fer diferents activitats o simplement respirar aire pur. Però per què la presència de zones verdes beneficia tant les persones i el medi ambient? En aquest article destaquem algunes de les raons principals.\nQuè és un espai verd?\nPrimer, és bàsic saber què són exactament els espais verds. Un espai verd, també conegut com a zona verda o àrea verda, és un terreny delimitat en el qual hi ha vegetació. Aquest terreny pot ser de qualsevol forma, des d’un bosc o una jungla fins a un parc o un jardí, però ha de complir aquests requisits: estar delimitat i tenir vegetació.\nGeneralment hi ha dos tipus d’espais verds: els naturals i els no naturals. Com la seva definició indica, els primers són els que s’han desenvolupat de manera natural, sense la intervenció de l’home. D’altra banda, els no naturals són els que han estat creats per l’home i el seu origen coincideix amb el moment en què les àrees verdes naturals van començar a decréixer.\nEl cert és que aquestes àrees verdes són claus per millorar la salut de la població, perquè actuen com a pulmons que renoven l’aire contaminat. De la mateixa manera, relaxen i suposen una evasió necessària per oblidar el formigó.\nIniciatives destacables de la Fundació\nDes de 2016, participem en el projecte “Boscos que curen” per definir un itinerari forestal terapèutic a Catalunya. Aquesta iniciativa no sols té una repercussió positiva en els boscos, sinó també en la salut de les persones.\nEl 2018, vam començar a participar en un projecte per assentar les bases per a la consolidació d’un futur santuari forestal de biodiversitat de l’Albera, una extensió de 2.500 hectàrees de bosc salvatge.\n5 beneficis principals dels espais verds\nAjuden a combatre la contaminació\nCom ja hem comentat, les zones verdes de les ciutats es converteixen en autèntics pulmons que ajuden a reduir la contaminació de l’aire. A més, també regulen la temperatura i la humitat de l’ambient, produeixen oxigen, filtren la radiació i, fins i tot, redueixen la contaminació acústica en esmorteir els sorolls ocasionats pel trànsit. Aquest ecosistema urbà ajuda a la conservació de la biodiversitat.\nL’esport es torna més saludable\nEstà demostrat que practicar exercici en zones verdes és molt més beneficiós que fer-ho en altres zones de la ciutat en què hi hagi asfalt i cotxes. En definitiva, l’aire que es respira és molt més net, la qual cosa repercuteix directament en la salut. A més, tenir espais verds a prop també anima a sortir més sovint a practicar esport.\nAugmenta l’esperança de vida\nUn altre punt important és que els entorns naturals fomenten la creativitat, les capacitats mentals i afectives, relaxen i redueixen l’angoixa, per la qual cosa les zones verdes urbanes poden millorar la longevitat i la qualitat de vida dels seus habitants. Està demostrat que redueixen l’estrès i ajuden les persones a connectar-se amb la naturalesa.\nFomenten la vida a l’aire lliure i la trobada social\nMolts estudis demostren que els espais verds fomenten les relacions socials. La gent, especialment els joves, es reuneix en aquests espais, realitza activitats a l’aire lliure i forma un sentiment de comunitat. Aquest sentiment de comunitat i unes bones relacions socials redueixen els nivells de mortalitat i les taxes de suïcidi i augmenten els nivells de salut, tant mental com física.\nCrea consciència ecològica\nUna de les coses més importants a l’hora de crear consciència ecològica és poder viure la naturalesa. És el factor fonamental perquè ens hi preocupem i intentem conservar-la. La millor manera de sensibilitzar-nos amb el medi ambient des de petits és estar en contacte amb la naturalesa.\nTags:ArticleMercatsInversióEconomia sostenibleActualitat econòmicaActualitatMercats financersFinancesEconomiaCoronavirusCOVID-19Crisi del coronavirus