Iglésia d'El Salvador de Borriana - L'Enciclopèdia, la wikipedia lliure en valencià\nIglésia d'El Salvador de Borriana\nL’iglésia parroquial de El Salvador de Borriana és un clar exponent de l’arquitectura gotica migeval de la Baixa Edat Mija.\nJaume I ans de la conquista de la vila de Borriana, cap a la primera mitat del sigle XIII, ordena la seua fundació com a iglésia parroquial, sent de les primeres que se construiran. El temple reflexa cert estil de fortalea –són les iglésies conegudes com de “reconquista”-.\nElements més interessants[editar]\nEls elements més interessants d’este monument, els quals li donen singularitat arquitectonica són:\nUna nau única, de forma de salo, orientada a l’eixida del sol i en capelles entre els contraforts.\nUn gran absit poligonal sense girola, d’estil gotic primitiu, segmentat en set espais i cobert per volta de creueria.\nLa frontera principal, que recau a la plaça Major, te dos portades:\nLa de El Salvador, barroca del sigle XVIII.\nLa de les Columnes d’estil rococo.\nAls peus de la nau principal, en un accés independent, s’anexa una capella neoclàssica de planta quadrangular en forma de creu grega i cupula sobre el creuer, és la Capella de la Comunio.\nEsta decorada en pintures al fresc de Josep Vergara i fon acabada en 1762. El campanar o Torre de les Campanes, construït en la segona mitat del sigle XIV, presenta un cos octogonal que s’alca sobre una base quadrada; el seu remat es d’estil barroc realisat en época posterior (sigle XVIII).\nPer últim, situada junt a la primera absidiola, al costat de l’Evangeli i feta en fabrica de pedra sellar, naix la Torre del Caragol. El seu orige és fundacional fins arribar al nivell de la terraca, a partir d’ací s’ha realisat una intervenció sobreelevantla en rajola.\nLlum de les Imagens[editar]\nEn les intervencions artistiques dels restauradors per a l'exposició de La Llum de les Imagens, se destaca la recuperació de les decoracions originals d’esta iglésia considerada des de 1969 monument nacional.\nObtingut de «http://www.lenciclopedia.org/index.php?title=Iglésia_d%27El_Salvador_de_Borriana&oldid=132022»\nEsta pàgina fon modificada l'última volta el 21 feb 2018 a les 11:51.


L'oposició denuncia irregularitats a les urbanitzacions turístiques\nMargalida Fuster | 09 octubre 1999\nEls cinc regidors de l'oposició a l'Ajuntament de Capdepera denuncien irregularitats de les urbanitzacions turístiques a la zona costanera del municipi i demanen al batle, Joan Pascual (Ucap), la convocatòria urgent i extraordinària d'un ple municipal per informar i debatre sobre aquests temes.\nJoan Ferrer i Joan Llull, del PP; Antoni Muntaner i Miquel Rechac d'Es Grup i Felip Esteva del PSM, demanen a l'Ajuntament que els informi de la situació administrativa que es troben en l'actualitat els projectes de Cala Mesquida, l'Orient, Green Garden i Can Cruia.\nEn principi se sap que el complex urbanístic de Cala Mesquida acull clients sense tenir el final d'obra ni la pertinent llicència d'obertura.\nPel que fa a l'Orient i Can Cruia són dos habitatges o xalets que presumptament s'utilitzen com a oferta il·legal turística i el complex hoteler Green Garden destina un espai a activitats esportives com a zona d'aparcaments.


Al Cafè de l’Òpera | Miralls d'aigua, de Carme Cabús\n← Ciutat amarga\nFa molts anys, quan eren molt joves tots dos, l’havia vist al Conservatori, exultant, elegant, amb una mirada desconfiada i escrutadora.\nAra l’ímpetu expansiu de la seva figura s’havia contret i apareixia com una mena de violència mal continguda.\nEl trobava de vegades al Cafè de l’Òpera, sol, sempre parapetat darrere un llibre, sempre mirant el món de reüll, arrufant el forat del nas com si alguna cosa li fes angúnia.\nLa mirada de biaix, el cos sec i tot encongit, com un ocell de mal averany, ocupant el mínim espai en la cadira, amb un cert raig demoníac als ulls.\nAltiu i despectiu i, amb tot, inestable i temorenc, com defensant-se d’una gran amenaça, esperant alguna cosa que pel seu compte era incapaç d’aconseguir i, per això mateix, altament vulnerable.\nVa ser aquesta vulnerabilitat allò que l’Elsa va confondre o assimilar amb una extrema sensibilitat protegida al fons?\nElla, fent espera per anar a buscar el tren, o per anar a classe de teatre, o simplement per gaudir d’una estona al Cafè, algunes tardes coincidia amb ell, i va ser el seu esguard insistent i tallant allò que de cop la va agafar per sorpresa.\nDies esparsos del llarg potser d’un any deixant-se mirar i contestant amb la mirada reposada, directament, primer amb un cert interrogant, després com un fet convingut.\nUna tarda ella estudiava concentrada una obra de teatre quan ell va entrar de cop, com sempre amb el posat neguitós i esquerp, i es va asseure just a la cadira que era al seu costat però que pertanyia a la taula contigua. Tan a la vora que si s’inclinaven una mica fàcilment s’haguessin fregat. Però l’Elsa s’asseia decantada en direcció contrària i no va girar la cadira ni el posat. Manifestament, un cop ja aposentats amb més solidesa, ella va girar el cap i va veure que llegia un llibre en francès. Aquest fet la va interessar més. Va pensar, amb premeditació, en girar-se i encetar conversa, veu dolça i somriure, i la mirada penetrant que dissimulava i que guardava per descobrir les coses per a ella mateixa, però se’n va estar perquè feia poc que havia rebut un cop al seu amor propi per part d’un altre home i no li va sorgir d’enlloc la força que li calia. Va pensar que potser ell se li adreçaria, però poc després de prendre’s el cafè va tancar el llibre i, fent voleiar la vora de l’abric, va desaparèixer com el dràcula en albirar la llum. L’Elsa va sentir una lleugera pèrdua que s’afegia al recent rebuig.\nLes trobades es van repetir, espaiades, sempre amb el mateix espetec de mirades. De vegades ell no hi era, i l’Elsa trobava el Cafè de l’Òpera una mica més buit.\nVa passar l’estiu xardarós i va arribar, encara a l’octubre, el començament de l’hivern. Havien passat més coses: l’Elsa havia assistit a l’estàtica agonia de dies d’una tieta seva de noranta anys que li va ensenyar, immòbil al seu llit, amb un tel als llavis i als ulls i encara profundament humana, quin era el final de la vida, quan totes les oportunitats ja són exhaurides i tot ha estat ja pres, i el sentit d’allò que ha estat viscut pertany només al seu moment.\nAixò sabia l’Elsa, amb la seva tia encara al llit de mort, quan una tarda freda ella va entrar al Cafè, el va veure assegut, i d’entre les taules buides que hi havia va triar just la que era al costat d’ell. Ocupant eixampladament el seu espai, prodigant-lo i prenent tot allò que era a l’abast de la seva mirada, ocupant les altres cadires amb la carpeta, la bossa i l’abric, distraient-se amb les ulleres i el diari, només va esperar. Ell seguia aferrat al seu llibre, potser encara llegint o repassant una línia que havia perdut la significació. Contret i reconcentrat. Però a ella no la va intimidar gens.\nSemblava que ell també esperava, neguitejat com d’habitud, però l’Elsa no s’hi va llançar. Podia esperar molt més i, de fet, va esperar fins que a ell se li va fer insuportable l’espera. Quan ella va veure que enretirava lleugerament la taula per fer-se lloc per sortir va ser el moment que va escollir per abordar-lo.\n—Escolta, tu véns bastant per aquí, oi? —li va preguntar .\n—Sí, sí sí —va respondre ell mig girant-se, somrient escèpticament, fent referència a les seves anteriors i silencioses trobades.\n—És que et tinc vist.\n—Sí, jo a tu també.\n—Treballes per aquí la vora?\n—No, hi visc. I tu, treballes per aquí? —ara ja s’havia situat per conversar.\n—No, visc a Arenys. Ara vaig a classe de teatre. I què llegeixes? -—va preguntar, just tocant el llibre per acarar-se’l—. Ah, llegeixes en francès.\n—Sí, vaig viure a París.\n—De què va, aquest llibre? —va preguntar modulant amb la veu.\nEra un llibre de sociologia, i ell li va mostrar amb intenció la fotografia de la portada. Eren uns llumins disposats en forma d’esquema d’una ciutat.\n—Això què vol dir? Que estan a punt d’encendre’s? —va aventurar l’Elsa.\nI amb la seva mirada febril ell va assentir.\nLa conversa, encaminada per l’Elsa amb bon tremp, va versar sobre literatura. Ella matisava, ell asseverava o negava a l’extrem, amb el cos rígid cenyit sota control, respirant nerviosament. La veu era prima, també controlada, sense ressons de profunditat. Però el mig somriure penjat a la cara revelava un plaer.\nL’Elsa se sentia bé en l’ambient que ella mateixa havia generat. Accelerava i ralentia, avançava i retrocedia. Ell es limitava a seguir, sempre amb aquell mig somriure.\n—Has vist els programes d’«Apostroph»? —li va preguntar, segura que amb aquell programa francès de literatura que passaven a TV3 havia trobat una experiència a compartir.\n—El veia a París. Ara no tinc televisió —va respondre ell.\n—Ah no? Per què?\n—Perquè és una comunicació virtual. I, a més, no tinc lloc.\n—Doncs hi ha programes que són força interessants —va respondre ella cautelosa.\n—Ja la miro quan vaig a casa d’algú. Prefereixo fer altres coses.\n—Altres coses, com què? —va preguntar intrigada.\n—Llegir, o parlar com ara, per exemple.\nAixí, tanmateix, ella va saber que ell donava un valor a la conversa.\n—Però una cosa no treu l’altra, no?\nEll es va tancar en un mutisme ferreny deixant clar que la seva posició no admetia rèplica.\nL’Elsa s’estava divertint, per més que la descol·loqués aquesta rigidesa, però s’havia proposat des del començament ser indulgent.\n—Escolta, tu anaves al Conservatori, oi? Et tenia vist d’allà.\n—Sí, sóc músic.\n—Quin instrument toques?\n—El baix. Tu també has estudiat música?\n—No, al Conservatori acompanyava un amic. Però d’això ja fa molts anys. I tu, et dediques a la música?\n—Sí, visc d’això.\n—I on toques?\n—A l’Orquestra de Cambra.\nVan reemprendre el tema de la literatura. Ell tenia tendència pels autors incendiaris i ressentits. Fantàstics escriptors, imprescindibles escriptors dels quals en feia apologia. Però ella, seguint sent indulgent, transformava amb mesura el sentit d’allò que ell deia sense fer en absolut cap dissentiment.\nSeguint amb el tema literari, el discurs encetat per l’Elsa anava agafant cos, i ella, veient que la conversa prenia dimensió, es va aturar i va demanar consentiment per continuar:\n—Perdona, t’estic molestant?\nEll, sorprès, va negar lleugerament amb el cap. Així, l’Elsa va seguir parlant sota la seva mirada escèptica.\n—Escolta, recomana’m un llibre —va dir-li després a fi que ell també hagués d’implicar-s’hi.\n—L’«Ulisses» de Joyce.\n—El tinc en català, però el vaig deixar poc després de començar-lo. Potser l’hauré de tornar a agafar.\n—És millor la traducció castellana.\n—Potser sí, però jo procuro llegir en català.\n—Perquè procuro viure en català i no interferir la llengua.\n—És igual. Recomana’m un altre llibre.\n—Sí, home, clar, millor.\n—«La mort de Virgili», d’Alex Broch.\nI l’Elsa, una mica teatralment, va rebuscar un bolígraf, va agafar un tovalló i va apuntar-hi la ressenya.\n—Jo també te’n recomanaré un. Et sembla bé?\nEll no s’hi va negar.\nEn un altre tovalló l’Elsa va apuntar el llibre que li recomanava: «L’habitació del pol·len», de Zoë Jenny.\nEducadament, ell va assentir. Després va anar per aixecar-se.\n—Escolta, com et dius?\n—Manel —va respondre amb el seu mig somriure estrafet però plaent.\nQuan ell va marxar ella va pensar que es deia com el primer home a la seva vida, l’únic important. I que també, igual que ell, era músic. Es va demanar quin significat tenia o si acabaria tenint algun significat.\nL’endemà mateix l’Elsa va tornar al Cafè de l’Òpera, gairebé segura que hi tenia una cita. Eren quarts de cinc de la tarda quan hi va entrar i, d’una primera llambregada, el va tornar a veure assegut, dimensionat en la perspectiva del local, circumspecte i adust, tot vestit de negre, agafat al seu llibre com a un tauló. L’Elsa, intencionadament, va passar de llarg de la taula desocupada que hi havia al seu costat i en va triar una de les de davant, enfront d’ell, des d’on tots dos tenien una visió definida i completa de l’altre. Es va treure la jaqueta a peu dret i, deixant els patracols damunt de la cadira, es va acostar fins a ell, que no s’havia bellugat ni un mil·límetre, protegint-se en una rígida immobilitat.\n—Hola Manel? Què tal? -—va dir afectuosa.\n—Ah, hola —va fer ell aixecant el cap del llibre, amb els ulls escèptics i el mig somriure que just s’escampava dels llavis frunzits.\n—Sí. Sí sí.\n—Vinc a fer un cafetó. Fins ara, eh?\n—Ah. Fins ara.\nI l’Elsa es va anar a asseure al lloc que ja havia ocupat. Va plegar el diari per la plana dels mots encreuats i, mentre anava emplenant caselles, s’anava entretenint amb la gent que entrava i sortia, amb el tràfec de persones al carrer que veia a través de la vidriera, amb el dia gris plom que havia estrenat un breu ruixim. I, sobretot, amb el repàs tranquil que feia expressament de la còrpora d’ell, vestit de fosc, llarg, prim, moreno, amb ossos d’ocell i amb una qualitat sexual manifesta.\nEll ni per un moment va aixecar els ulls en direcció a ella: plegat i distant en el seu isolament, només un aire furient el circumdava. La seva mirada ràpida, de ganivet, s’alçava a cops del llibre i traspassava un punt concret i buit de l’establiment. Va remenar la butxaca de l’infern i va treure’n una cigarreta. Arrufant un forat del nas, amb gestos secs i precisos, se la va fumar lentament. Va tornar a furgar i va treure un llapis amb què va subratllar algun passatge de la lectura.\nL’Elsa se’l mirava segura, esperant el seu moment. Va fer un cop d’ull al rellotge i va veure que havia passat gairebé mitja hora. Encara tenia temps, però també tenia una cosa a fer. Es va posar la jaqueta i es va preparar lentament per sortir. Amb el paraigua a punt d’obrir a la mà, es va acostar a la seva taula.\n—Estàs molt concentrat en la lectura —ell va aixecar el ulls i va fer veure que es sorprenia—. Estàs subratllant i tot? —va continuar l’Elsa.\n—Sí, sí sí —va dir amb un to que mostrava complaença.\n—Uf, quin mal dia —va fer ella guaitant el carrer—. Avui no hagués baixat, però havia quedat per dinar amb uns amics.\n—Al restaurant vegetarià del carrer del Carme. El coneixes?\n—Sí, abans hi havia anat molt.\n—Escolta, tu dines per aquest barri?\n—Cada dia. A casa.\n—És veritat. Ja em vas dir que vivies al barri. Jo havia pensat que si dinaves per aquí podríem anar-hi junts un dia.\n—Ah, sí —li va faltar temps a ell per dir, immòbil i encongit però visiblement complagut.\nA l’Elsa la va sorprendre aquell assentiment instantani, però alhora la va alegrar i la va afalagar.\n—Sí? Et va bé? Doncs podem quedar un dia —va respondre ella respirant relaxada\n—Quin dia? —va preguntar l’Elsa, sabent que forçava la situació fins al límit possible.\n—Un dia de la setmana que ve. Dilluns… —va respondre ell amb el mateix posat.\n—I dimarts? He de baixar al centre per força. Si et sembla bé, podríem quedar. Si no, és igual. També puc venir expressament.\nDimarts tenia classe a la tarda. I a la nit havia quedat per sopar i després anar al teatre a veure un company seu que sortia en una obra important.\n—Dimarts està bé. On?\nEren a dimecres. Faltava gairebé una setmana.\n—Digues tu mateix.\n—A les dues i cinc a la sortida del metro de Catalunya.\n—Millor a la font de Canaletes.\n—A l’entrada del bar Núria.\n—Així doncs fins dimarts.\nI ja girant-se per marxar el va obsequiar amb un somriure càlid i agraït. Ell es va quedar amb el seu mig somriure penjat a les galtes i una lluïssor inestable als ulls.\nLa setmana va passar molt de pressa. Durant aquells dies l’Elsa va sentir damunt d’ella com un punt de llum que feia una mica de claror a la seva solitud.\nEl dimarts de la cita, poc abans de les dues, el va veure a la font de Canaletes de lluny estant, desficiós, fent passos ansiosos amunt i avall, sense poder parar quiet, parlant per a ell mateix com per calmar una mena d’ànsia. L’Elsa s’hi va acostar. En veure-la, ell es va aturar i la va mirar esquerp i amb ulls irats. Ella, però, no es va immutar. Va caminar fins a ell i va esbossar un somriure.\n—Hola Manel, què tal?\nEll es va mantenir rígid. Només ella va fer el gest d’acostar la cara per fer-li dos petons. Ell just va acotar el cap perquè pogués arribar-hi.\n—Fa gaire que t’esperes?\n—Doncs has arribat abans d’hora. Ara són just les dues. Què hi duus en aquest estoig? —li va preguntar assenyalant-li l’espatlla—. Un violí?\n—No —va negar ell—. L’arc del baix.\n—Doncs sí que és gros! I què, com estàs?\n—Molt cansat. Ahir vaig anar a veure La pelota vasca i vaig anar a dormir tard.\nVan començar a caminar avall, tots dos indecisos perquè no sabien on anirien a dinar.\n—On hi vas anar? Al cinema Verdi?\n—No, al Balmes —va dir ell fent un badall que li va desfigurar la cara.\n—I què et va semblar?\nI escarnint amb veu aguda i antipàtica, amb l’índex amenaçador, va afegir, histriònic:\n—Hi surt el Felipe González dient: «No tienen derecho a la autodeterminación».\n—Ah sí? I què s’ha cregut aquest? —va respondre vivament a la defensiva l’Elsa, coincidint de ple amb ell —. Però, a part d’això, val la pena?\nL’Elsa va veure que ell no estava per fer més valoracions. Ella tenia ganes de saber la seva opinió sobre aquella pel·lícula que recentment havia tingut tantes detraccions i amenaces per part de la dreta cavernosa, i que encara no havia pogut anar a veure. Però va comprendre de seguida que ell no li aportaria res.\nVa intentar donar un nou ànim a la conversa:\n—I què, tens gana? Vinga, on em portaràs?\n—Podem anar al restaurant de la Fonda de la Boqueria.\n—Ah sí? —va fer l’Elsa, sorpresa i decebuda, pensant en l’escala rònega del restaurant, que ja coneixia, per on s’arribava a un menjador fosc i claustrofòbic amb menjar pansit—. I trobes que és bo, el menjar, allà?\n—És un dels pocs restaurants on encara es pot anar —va respondre ell, taxatiu.\nL’Elsa no va dir res, però ella coneixia força restaurants barats i interessants, alguns alternatius, al barri. Després d’una breu pausa, va aventurar cautelosament una altra idea\n—T’agraden les tapes basques?\n—Ecs, no queda ni un sol lloc a Barcelona on les facin bé.\n—Vols dir? Conec un local aquí a la vora on són bones.\n—Però què dius? A tot arreu són horribles. Les fan amb glutamat.\n—Glutamat? No ho havia sentit mai.\nTorçant pel carrer Bon Succés van arribar a la Fonda de la Boqueria, amb un flamant restaurant a peu pla.\n—És nou, oi? —va dir apreciativament l’Elsa.\n—Sí, el van acabar aquest estiu. Abans només era al primer pis, però ara han agafat també els baixos.\n—Doncs sembla que pot estar bé —va fer ella, alleujada però no del tot convençuda.\nEn entrar, l’Elsa es va trobar amb un restaurant modern i amb cua de gent que s’esperava per dinar.\n—Sí que hi ha clientela. No m’ho esperava pas.\nEll havia obert el diari, abstret de l’estona que els calgués esperar. Va passar una cambrera i l’Elsa s’hi va adreçar:\n—Saps si haurem de fer cua gaire estona? —va preguntar-li, amable.\nLa cambrera, irada, no la va atendre. Ella li va repetir exactament la mateixa pregunta. La cambrera es va sollevar.\n—En castellano —va dir amb insolència, aixecant el to de veu.\n—No, tranquil·la, ja m’atendrà una altra persona —va respondre l’Elsa, desqualificant-la.\nLa dona se’n va anar, rabiüda.\nEl Manel en va fer escarni: «En castellano», va repetir amb menyspreu, i va seguir passant fulls del diari. L’escarni l’abastava a ella, també.\n—Escolta, anem a un altre restaurant? —va dir-li en veure el buit que ell li feia.\n—Sí, hi podem anar —va respondre fredament.\nPerò no va fer cap gest de moure’s envers cap altra banda. L’Elsa ho va deixar estar, però s’estava començant a sentir realment malament.\nEls va tocar passar i la mateixa cambrera els va adreçar al pis de dalt. L’Elsa va tornar a parlar-li tranquil·lament en català mentre pujava l’escala.\n—No cal que perdis el temps amb gent com aquesta —va dir ell, mordaç.\n—Jo no perdo el temps amb ningú. No sóc estrangera a casa meva, res més.\n—Sí sí, tu ves pensant així. Només és perdre el temps —va reblar, despectiu.\n—Tu fes el que vulguis, que jo també tinc clar què he de fer —el va tallar.\nA l’Elsa li van venir ganes d’anar-se’n. L’estona del dinar li va semblar que seria insuportablement llarga en comparació amb el seu humor i amb el que estava disposada a aguantar. Sense cap mena de dubte, el seu darrer estat natural, que era el d’estar sola, era infinitament més plaent. Però va fer un altre esforç.\n—Ara véns d’assajar, oi?\n—Però, el món dels músics deu ser interessant, oi?\n—És el món més inculte que hi ha —va dir ell fent una ganyota de fàstic.\n—Inculte i miserable.\n—Doncs el meu primer home era músic, i era molt culte, honest i digne —va dir l’Elsa d’una tirada només per contrarestar.\n—Millor no parlar-ne.\nEl menú era damunt la taula. Un cambrer va anar a prendre’ls nota. Mentre ell triava ella va pensar quina malaltia hi podria haver que fes que una persona ho trobés tot negatiu. Era odi i ressentiment mal contingut, era manca de valoració i amor? Hi havia alguna cosa positiva amagada que ella podria descobrir? Sabia del cert que no, però volia arribar encara més al fons. Volia seguir amb aquella història fins a comprendre-la del tot, fins que pogués deixar-la estar.\nEl cambrer va portar el vi riojà i el van tastar. Era un vi negre espès, de gust fruitós i dens que als primers glops a l’Elsa ja li va començar a pujar. Seguidament va arribar el menú.\n—Això és bo —va dir ell tastant la verdura sofregida.\n—Oh! M’encanta! —va fer l’Elsa modulant exageradament la veu—. Segueix per aquí, sisplau. Digue’m només el que és bo.\n—Però no és prou calent.\n—Coi, ara ja ho has espatllat.\n—Està fred, pel meu gust.\n—Escolta, a tu què et passa? —es va deixar anar l’Elsa, empipada—. M’estàs fent sentir molt malament. Per què no intentes crear un clima agradable? Jo ja no penso fer més esforços ni aguantar-te més.\nEll va callar com si la mestra li estigués passant la lliçó.\n—O és que has perdut el sentit de la comunicació humana? —va seguir l’Elsa.\nEll seguia callat i adust, afuant la mirada violenta.\n—No sé què hi faig aquí, la veritat —va dir fatigada i com per a si mateixa.\nEll no va dir res però va fer una alenada nerviosa.\nL’Elsa es va quedar una estona abstreta, recuperant-se. Per què s’estava esforçant tant amb un home malalt, sonat, feble, mig mort i sense esperança? O era un simple desafiament, el de vèncer l’obstrucció i el desastre i fer que prevalgués davant l’altre l’il·lusionisme del seu món? També ella estava guillada? O només volia carícies tendres i escalfor? Però, aviam, on les buscava?\nEll va tornar a omplir les copes.\n—Gràcies —li va dir sense mirar-lo.\nVan beure tots dos.\nVa seguir entotsolada. Podria transformar aquell foc ressec i ressentit en dolçor, en escalfor? Volia només guanyar un repte, i també tocar la qualitat sexual, excitant, d’aquell home a qui l’odi movia com un ressort i li feia fer gestos acostats a l’esperpent?\nDe sobte, va pensar que volia un petó d’ell per saber si era humà. El volia aquella tarda, sense esperar entrar en el seu magma, desmuntant-ne l’aparador. Era la llegenda del gripau verinós que es fa príncep, que potser de petita s’havia cregut? O és que en la seva solitud només s’avorria?\nL’Elsa va escurar el plat i va tornar a servir vi. Va fer un altre glop i va notar com, en la seva abstèmia habitual, li pujava com un coet.\nVa mirar de front el Manel, amb els fogots i el deseiximent de l’alcohol.\n—Escolta, tu em faràs un petó?\nEll es va aturar en sec, sorprès, però va contestar de pressa.\n—Xxxxxt. Això no es diu.\n—Oi que no?\n—Quan temps fa que no tens parella?\n—Què t’ho fa pensar, això?\n—Estàs amb un casat?\n—Un casat? Mai de la vida.\n—Perquè no em vull ficar en un parany.\n—I tu, quan temps fa que estàs sense parella?\n—Tres anys. N’havia estat set amb una dona i ens vam separar.\n—Et va deixar ella.\n—No m’estranya. Jo també t’hagués deixat. Bé —va afluixar l’Elsa—, potser abans no eres tan negatiu.\n—Ser negatiu és el meu encís.\n—Oi tant! El teu desencís, deus voler dir.\n—No m’has contestat —va insistir ell després.\n—Què, no t’he contestat?\n—Quan fa que estàs sense parella.\n—També fa tres anys, però he tingut un amant africà durant dos —va dir amb un to neutre l’Elsa.\n—Jo també vaig tenir una amant francesa durant dos anys. Però no me’n vaig enamorar.\n—Tu, enamorar-te? No em facis riure.\n—Per què? Jo també m’enamoro.\n—Ah sí? I què és per tu, l’enamorament.\nL’Elsa, cansada, no va dir res més. Ell va tornar a servir vi i tots dos van seguir bevent. Ella es va notar bastant trompa. Un rioja excepcional, al qual ell, naturalment, li va trobar només pegues.\n—I que en penses que et vagi convidar a dinar? Vull dir, que et vagi convidar a dinar amb mi? —va rectificar l’Elsa.\n—Ah, res. Mira, un dinar —va fer ell escèptic i antipàtic.\n—Doncs estic segura que t’he alegrat la setmana.\n—Vols que et digui perquè et vaig convidar?\n—Aviam. Per què?\n—Perquè jo vull ser més feliç.\n—Jo no —va dir ell, reptador, amb els ulls gelats.\nEl va mirar directament.\n—Doncs tu necessites alguna cosa desesperadament, perquè tu estàs mig mort.\n—Sí —va respondre ell donant-se de cop, abaixant la mirada.\nL’Elsa es va sorprendre del seu assentiment.\n—Doncs ja està —va respondre, dissimulant.\n—I tu qui ets? La germaneta de la caritat dels desgraciats com jo?\n—Ni pensaments, perquè jo demano el mateix.\n—I què dones?\n—Escalfor. Interès. Temps —va dir l’Elsa dubtant si hi volia afegir «sexe», però aquest terme li va semblar molt inconcret i, a més, el sexe se l’havien de guanyar mútuament.\n—I per què a un desgraciat com jo.\n—Perquè ets bastant guapo —va respondre reptadora mentre s’aixecava per anar al lavabo.\nEll es va quedar aturat i confós, amb el cervell barrinant una resposta tallant que no va trobar, dubtós i mal·leable, seguint-la fixament amb uns ulls que tenien l’espurna d’una mena de llum.\nEn entrar al lavabo ella es va guaitar al mirall de reüll. Què hi feia encara allà i per què havia dit tot allò? Volia humanitzar-lo, esbrinar si hi havia res més dins la seva carcassa d’odi i frustració? Volia, simplement, jugar fort pel plaer de la juguesca? Volia córrer inconvenientment un risc? Estava massa sola, o farta, o abandonada, per seguir amb aquella companyia? Després va relaxar-se. «A bon sant m’encomano», es va dir, mofeta. Però ja sabia que allò no la duria enlloc.\nQuan va sortir ell continuava amb la vista fixa en la seva direcció, mirant-la amb la mateixa expressió.\nVan pagar a mitges: dinou euros. Cada un n’hi va posar deu. El cambrer els va retornar el platet amb l’euro sobrer del canvi.\n—Vull deixar aquest euro de propina. Però també vull que sigui a mitges —va dir l’Elsa, contundent.\n—A mi a la feina mai ningú no em dóna propina —va fer ell, reconcentrat.\n—A mi tampoc. Vinga, dóna’m cinquanta cèntims.\nI per a sorpresa divertida de l’Elsa, sense dir ni piu més va furgar a la butxaca dels pantalons i en va treure la moneda.\nVan sortir al carrer. Ell tornava a portar penjat a l’espatlla l’arc del baix i va dir que el volia anar a deixar a casa. Es van endinsar per la continuació del carrer Tallers, seguint una conversa que no rutllava a causa dels estirabots constants d’ell. Però amb les topades del restaurant havien entrat en confiança.\nEl Manel es va aturar davant d’una porteria i, sense cap avís previ, va treure un manyoc de claus.\n—Què fas? —-li va demanar l’Elsa.\n—Ja t’he dit que volia anar a casa a deixar l’arc.\n—Aquí és a casa teva?\n—Sí, visc aquí.\n—Què faig, jo? Pujo amb tu?\nL’Elsa el va seguir escales amunt, sense alegria però amb una forta curiositat. Va pensar que allò que estava vivint s’assemblava a allò que sempre havia desitjat: seguir un home atractiu i desconegut en una tarda acollidora en la Barcelona riquíssima i diversa.\nL’escala era vella i estreta, pròpia d’una casa popular del barri, però estava pintada de nou i l’aire era net. La claror era natural, ja que a cada replà s’obria una finestra per on entrava la llum i, en conjunt, s’hi respirava un casolà benestar. Va anar pujant pisos i replans darrera d’ell, fins a una alçada que li va semblar força amunt.\n—Encara no arribem?\n—És al pis de dalt.\nEll, igual que abans, sense avisar, es va aturar davant una porta d’un replà que l’Elsa va imaginar que devia ser el cinquè pis. Ell va obrir i la va deixar passar primer.\nEn entrar, la va sorprendre la normalitat personal que desprenia l’estança i la petitesa de les dimensions. I la pobresa relativa, elemental, que traspuava. Potser l’Elsa, sense parar-hi esment, s’havia imaginat una casa abundosa i excèntrica, amb mostres d’un fons explícit de foscor, d’un cert grau de recargolament mental, o pròpia, si més no, d’un incendiari. Però va trobar-se amb una habitació recuperada a mode d’estudi, modesta i clara, d’algú que havia fet esforços per viure-hi decentment. Per què ell li havia mostrat, d’entrada, tant de si mateix?\n—Aquí hi vius tu? —va dir, amb una vibració d’afecte.\n—Sí —va respondre ell, lacònic de gestos i paraules.\n—Doncs està força bé.\nI va pensar en l’esforç titànic que representava fer allà la seva vida isolat i sol, sense amenitat, sense una veu humana, sense cap més respir, sense cap tacte. Potser fins i tot sense esperança.\nEll va deixar l’arc i es va treure l’americana, i ella es va acostar a la porta del petit balcó. Es veien les finestres de la vorera d’enfront de l’angost carrer de la Barcelona vella, el barri Raval, i just davant mateix, un pati amb arbres esvelts de fulles verd-clares i ufanoses.\n—Te l’has arreglada tu, la casa? —va preguntar l’Elsa, girant-se.\nVa mirar el conjunt de l’habitatge. Hi havia una prestatgeria a tot el llarg de la paret frontal de l’estudi, i un sofà vermell, més aviat arrossinat, al mig, amb una tauleta allargada. Hi havia també l’embalum d’un baix, d’harmonioses corbes, amb el faristol davant. En un moble lateral hi estava disposat l’equip de música, amb una pila de discos fent muntanyeta. A mà dreta, sense cap porta ni cortina que fes de partió, hi havia la petita obertura d’una cambra on hi cabia poc més que el llit, cobert amb un edredó fosc i esponjós. A un costat del llit s’obria un estret passadís amb una barra fixada de pany a pany de paret d’on penjaven uns penja-robes amb peces de vestir. En un parell de cadires hi havia més roba, plegada.\nJust al costat d’aquesta minsa habitació hi era disposada la cuina, mínima i senzilla però arranjada, amb una taula plegada i un parell de cadires per banda.\n—Dines aquí? —va preguntar l’Elsa entrant-hi.\n—Al menjador no hi tens taula.\n—No hi cap. I per a mi ja en tinc prou.\n—I si tens convidats?\n—Fa temps que no tinc convidats.\n—Perquè no em convides a una copa?\nI ell va treure l’única ampolla que hi havia a un prestatge i va omplir un únic got per a ella.\n—Tu no en vols?\nPerò després s’hi va repensar i, traient un altre got de l’armariet, se’l va omplir.\nL’Elsa es va asseure a una de les cadires i va tastar la beguda. Va fer una ganyota de fàstic.\n—Què és això? És dolentíssim.\n—Doncs és wisky de malta. I és del bo.\n—Doncs no m’agrada gens. Què et sembla si brindem?\n—Per a què vols brindar?\n—Perquè abans de marxar em faràs un petó.\n—Sí —va dir ell seriosament, mirant-la.\nRepenjat als fogons, neguitós i nerviüt, tancat en un mutisme, ell bevia a glopets el wisky. Ella va veure, damunt la taula, un pot de pastilles d’herbolari. El va girar.\n—I això què són? Vitamines?\n—Vitamines for man? —va preguntar-li llegint l’etiqueta.\n—Sí. També n’hi deuen haver per a dones —va contestar evasiu.\nI ella va pensar que potser tenia problemes de trempera. Però això de moment no li importava gens. Buscava una altra cosa encara més llaminera.\n—Què tal aquest barri? —va preguntar canviant de tema.\n—N’estic fart. No suporto els anglo-saxons.\n—Perquè són els pitjors. Tenen una sobergueria insuportable.\n—Ara també hi ha molts sud-americans —va seguir ell— que han posat botigues de comestibles, i ja no sé on anar a comprar.\n—Per què no els compres a ells?\n—Perquè hi tinc mal rotllo. Aquests, a més, són molt cretins.\n—Jo sempre m’hi he entès bé, i això que només els parlo català.\n—Perquè tu ets una dona.\n—Vols dir que hi vol dir res? Jo sobretot em relaciono amb dones.\n—Doncs jo no els aguanto.\n—Bé, això està molt en el teu estil —va respondre l’Elsa foteta però cansada.\nI van seguir parlant sense que, de cap manera, trobessin un punt de contacte.\nEn un petit espai, en el qual l’Elsa no va arribar a entrar, hi havia el lavabo. Ell s’hi va ficar per rentar-se les dents. Després, en sortir, se’n va anar cap al sofà i es va posar la jaqueta.\n—Te’n vas? —li va preguntar ella absurdament.\n—Sí —va respondre inquiet.\n—I on vas? Posa una mica de música.\nEll no va posar música, però es va treure la jaqueta d’una revolada i la va plegar desficiosament.\nL’Elsa va fer una volta per la cambra. Un petit escenari amb dos actors desconjuntats. Encara pensava que es podria convertir en una bona representació? Va mirar cap al sostre.\n—Són acollidores les bigues de fusta —va comentar.\n—A aquestes els hi vaig treure jo la pintura. Vaig tenir una feinada de por.\n—Doncs t’han quedat molt bé —va dir ella sincerament.\n—La porta del balcó també la vaig restaurar jo.\n—Et va ajudar algú?\nElla va fer unes passes més.\n—Aquest quadre és el Salvat-Papasseit? —va preguntar-li davant l’esbós d’un rostre angular, amb un cabell que queia pel clatell com una mitja lluna.\n—No, sóc jo quan era jove. És una pintura que em va fer un amic.\n—Perquè no et deixes el cabell llarg? En aquest quadre et queda molt bé.\nVa mirar el rellotge esfèric de la cuina: faltava una hora per a la classe. Es va passejar, calmosa, per l’estança. Ell s’estava repenjat a la paret, incòmode, els braços plegats, el respir nerviós.\n—Tens pressa? Has d’anar a algun lloc?—li va preguntar ella.\n—No —va assegurar ell, negant amb el cap.\n—Ensenyem els llibres que t’agraden més.\nI ell, amb passos ràpids i respir fort, se’n va anar cap a la biblioteca. Va allargar el braç cap a un prestatge i va treure un llibre.\n—L’«Ulisses» —va dir, i amb el llibre a la mà se’n va anar cap a ella.\nElla, juganera, li va barrar el pas amb el cos intencionadament, acostant-se-li molt, però ell la va esquivar.\n—Ensenya-me’n un altre —li va demanar.\nI ell es va tornar a dirigir cap a la biblioteca.\nL’Elsa va mirar el llit i per un moment va pensar que era capaç de deixar-ho tot: la classe, el sopar, el teatre, i que es llevaria amb ell l’endemà al matí. S’hauria convertit en el príncep que esperava? Podia arribar a ser tan bona l’obra que representava?\nEll li va allargar la mà amb un altre llibre. Ella ni se’l va mirar. Li va agafar i el va deixar damunt del sofà. Després se li va acostar i el va abraçar.\nEll va respondre rígidament, però la va estrènyer amb els braços. Ella no estava emparada per la seva abraçada, però l’emparava a ell. Va sentir la seva respiració al coll i a la galta, i com ell anava cedint.\n—Vull que em facis un petó —li va dir ella.\n—Demanes molt —va respondre ell.\n—Per què vols un petó?\n—Perquè tens uns llavis macos —va intentar incitar-lo.\nNo tenia uns llavis especialment bonics, però sabia que podien arribar a ser-ho.\nEll no va contestar. Ella va preguntar-li:\n—T’agraden els meus?\n—Són massa estrets —va respondre insensible.\nDe cop desmotivada i decebuda es va desfer de l’abraçada i es va apartar d’ell.\n—Bé, me’n vaig —va dir agafant la carpeta i la bossa del sofà, encaminant-se cap a la porta.\nNo va saber com s’obria i ell va estirar la maneta.\n—Adéu -—li va dir encarant-lo.\nInesperadament, ell se li va acostar i li va fer un petó lleu als llavis.\n—El petó pel que hem brindat abans —va fer.\n—I no pot ser millor, aquest petó? —va preguntar ella.\n—No, que després et poses calenta.\n—No siguis desagradable, sisplau —el va amonestar—. I tu, no et poses calent?\n—Sí… però no! —va dir contundent.\nIrreflexivament, l’Elsa li va preguntar:\n—No! —va respondre ell, convençut i instantani.\nLa negació la va ferir com un cop de ganivet.\n—No? —li va preguntar, empenyent-lo pel pit amb la mà plana cap endins.\n—No —va reafirmar ell amb la mateixa rapidesa.\nEl potent cop de dolor la va agafar per sorpresa. Però va dir, amb un to gairebé afable:\n—Moltes gràcies per haver vingut a dinar amb mi i per convidar-me a casa teva.\nEn girar-se per marxar va veure el fondíssim buit de l’ull de l’escala.\n—Per aquí pots suïcidar-te -—li va etzibar, llambregant-lo per darrer cop.\n—Sí —va respondre ell abans de tancar la porta darrere seu.\nEs va aturar un replà més avall, agafant-se a la barana com si estigués a punt de caure, amb el cor sortint-li per la boca i respirant fatigosament.\nImmòbil, amb la mirada obsessiva en la claror que entrava del món borrós del requadre de la finestra, va deixar que s’expandís la densitat basculant de dolor fins a equilibrar-se.\nEstàtica, perplexa encara per aquell cop contumaç que l’havia ensorrada, va sentir físicament a la caixa toràcica la densa massa bromosa de cremor que l’oprimia.\nControlant la tensió que li bullia arreu del cos, va romandre molta estona en aquell replà fins que la rigidesa que l’havia presa va arribar a cedir lleugerament i, molt a poc a poc, tremolosa per la commoció, va anar baixant, graó a graó, l’escala.\nVa sortir al carrer desmanegada, arrecerant-se a la paret i sense gosar aixecar els ulls de terra, fent un esforç grandiós per caminar passa feixuga rere passa.\nAvançant com una malalta, desorientada i desfeta, es va sorprendre de com havia pogut pretendre més vida quan per a ella tot estava irremissiblement acabat i a tot arreu i amb tothom no l’esperava res més que l’anorreament i el fracàs. I es sostreia de la mirada dels vianants com si estigués usurpant un lloc que no li corresponia.\nDesprés d’un cafè reconfortant en un bar acollidor, reconeixent com d’ultratomba la seva Barcelona estimada, es va preguntar com havia pogut imaginar que ell la deixaria al marge del seu odi, de la seva misèria espiritual i d’aquella crueltat que, des del primer dia que el va veure, no havia fet més que tornar-li i tornar-li a presentar. I es va témer ella mateixa per no haver reculat abans d’exposar-se a aquell parany que ara comprenia en la seva dimensió perillosa.\nMés tard va anar a classe i, només d’esma, va complir tot el programa que tenia previst per a aquell vespre.\nTambé va passar molt de temps abans no va tornar al Cafè de l’Òpera. No volia de cap manera compartir l’espai amb aquell agressor detestable.


Vielha tindrà aquest any fibra òptica i tota la vall, el 2018\nConveni per millorar el servei i evitar interrupcions\n© Membres del Govèrn i representants de Telefónica, a Vielha.\nTelefónica començarà el desplegament de la fibra òptica a Vielha durant els primers mesos d’aquest 2017, mentre que el servei assolirà gradualment tota la Val d’Aran durant una segona fase que s’estendrà entre aquest any i el 2018.\nL’acord entre el Govèrn d’Aran i la companyia arriba després de diversos episodis de talls en la telefonia de veu i dades que han afectat el territori. Telefónica es va comprometre també a garantir el bon funcionament del servei al Baix Aran per evitar els talls de servei que han afectat aquesta zona, en els últims anys, en telefonia fixa, mòbil i de dades.\nEn aquest sentit, el síndic d’Aran, Carlos Barrera, va destacar la bona entesa amb la companyia per al desplegament de la fibra òptica, i va assenyalar que l’acord “afavorirà la competitivitat de les empreses araneses i una millora de les comunicacions de la resta de la població”.\nD’altra banda, Telefónica ha desplegat la cobertura mòbil 4G a tota la Val d’Aran i ha instal·lat una altra sortida de transmissió de telefonia amb l’objectiu d’evitar els incidents en el servei.


Romiatge a Lourdes (FRA) - Obra d'Exercicis Parroquials\nRomiatge a Lourdes (FRA)\nEl segon cap de setmana de maig un grup de 13 membres de l’O.E.P. acompanyats pel nostre estimat Pare José María, van anar a fer un pelegrinatge al santuari de Lourdes, als Alts pirineus.\nDivendres: es va sortir de Barcelona amb cotxes, a diferents hores segons permetia l’horari laboral de cadascú. Es va anar arribant a l’Hôtel Saint Etienne, des de mitja tarda fins ben entrada la nit, on es va rebre cada cotxe amb gran il·lusió per poder compartir aquesta sortida espiritual. Per cert, ens va caure un aiguat impressionant!\nEs va fer un sopar fred i tot seguit tothom va anar a dormir per descansar del llarg viatge.\nDissabte: uns quants van anar molt d’hora per a ser banyats a les piscines, però van haver de desistir per la llarga cua que hi havia. Es va esmorzar a les 9h i a continuació es va assistir a una missa celebrada per Pare José María que es va fer a una capella lateral de la basílica. La missa va ser molt íntima, ja que només varem assistir nosaltres, i també va ser molt sentida i molt emotiva.\nDesprès cadascú va fer l’activitat que li semblava millor, com visitar la gruta, visitar la capella del Santíssim, beure de les fonts o rentar-se, posar una espelma o passejar pels voltants del santuari. El dinar es va fer al mateix hotel.\nA la tarda uns van anar a les piscines, altres van gaudir del santuari i fins i tot es va poder passejar pel poble de Lourdes. Es va assistir a la processó d’adoració (dels malalts). El sopar es va fer a l’hotel i a la nit es va assistir a la processó mariana (de les torxes). Alguns abans d’anar a dormir van fer una visita a la gruta.\nDiumenge: a les 9h esmorzar i a continuació assistència a la Missa internacional on el Pare José María va concelebrar. En la missa es va donar la benvinguda als membres de l’O.E.P. Com a continuació de la missa vam anar els fidels i els capellans concelebrants, en processó fins a la gruta.\nSeguidament es van fer les maletes, per marxar de Lourdes abans de dinar. Es va fer una parada al bonic poble de Bielsa, on es va fer el dinar de comiat, ja que desprès cadascú va arribar al seu ritme, fins a casa.\nDonem gràcies al Senyor per haver-nos permès compartir aquest pelegrinatge, que segur ha donat abundosos fruits espirituals per tota l’Obra, gràcies a les pregàries dels pelegrins.\nDeclaracions d’un membre de l’O.E.P.: vaig tenir una vivència espiritual molt forta, sobretot per l’ambient de recolliment del lloc i de les persones del l´O.E.P. que van fer la pelegrinació. Recordes una altra vegada que no estem sols, ja que veus persones de tots els països, races i classes socials que venen a venerar a la Mare de Déu.\nVaig tenir una experiència molt intensa a les piscines, va ser molt emocionant, pel tracte que vaig rebre de les voluntàries. Eren molt afectuoses i delicades, i van estar resant en tot moment, amb molta profunditat espiritual. No necessitava una curació física. Vaig demanar per la curació de la meva ànima. Com deia el pare Josep Solé-Assens “Doneu-me un cor bo i el do de la saviesa”.\nEs va fer un silenci impressionant abans de rebre la benedicció dels malalts en la processó del santíssim. També molt sentida la processó de les torxes. No hi ha paraules per descriure el que vaig sentir durant aquests dies.\nRecomano que ningú deixi d’anar a Lourdes.\nadminxi 26/06/2019 27/06/2019 Altres activitats\n← Trobada amb el cardenal Omella a l’OEP\nFesta de la Residència Mare Caterina de Barcelona →


Ktima Dafnes Nafplion Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nParodos Karamanli, Muntanya, Nafplion, Grècia, 21100 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nBarri Muntanya Nafplion Centre\nMés informació sobre Ktima Dafnes\nConvenientment situat a Nafplion, Ktima Dafnes és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a General Hospital of Nafplio, Galeria Nacional - Museu Alexandros Soutzos, Fortalesa Ciutadella Palamidi.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Ktima Dafnes és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de Ktima Dafnes es reflexa en cada habitació. aire condicionat, balcó/terrassa, insonorització, despertador, ventilador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de sauna, parc infantil, jardí, sala de jocs. Ktima Dafnes és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Nafplion.


La indústria catalana i l'ocupació que crea creixen per cinquè any consecutiu\nBarcelona. Dilluns, 29 de Juliol 2019. 14:28\nEl sector industrial a Catalunya creix tot i la desacceleració generalitzada a la zona euro. El 2018, l'ocupació industrial va augmentar un 2,6% essent el cinquè any consecutiu de creixement. Així s'extreu de l'Informe anual sobre la indústria a Catalunya del 2018, presentat aquest matí pel secretari d'Empresa, Joaquim Ferrer i la directora general d'indústria, Matilde Villarroya. La directora d'indústria destaca que "l'augment en ocupació és significatiu" i accentua que "a Catalunya, l’ocupació en la indústria és de més qualitat que en els altres sectors, i és també millor en la indústria catalana que en l’espanyola", assegura.\nA més, la inversió industrial total va créixer un 9,6%, la tercera xifra més alta des del 2009, recuperant els nivells precrisi. Aquest increment va afectar de la mateixa manera la petita i mitjana empresa (9,7%) i la gran empresa (9,5%), i es va veure afavorit principalment pels factors tècnics com poden ser l'accés a les noves tecnologies i l'evolució de la demanda. Alhora, segons explica Villarroya, l'origen de les inversions estrangeres en indústria demostra un augment de les inversions d’Asia i Oceania, i la inversió estrangera de caràcter industrial "té una tendència creixent, en aquest quinquenni 2014-2018 va ser un 60% superior que el quinquenni anterior".\nMenor creixement de les exportacions\nTot i les bones xifres, les exportacions industrials el 2018 van créixer un 1,1% més que l'any anterior, per valor de 71.649 milions d'euros, cosa que suposa un creixement més lent que el 2017, que va ser del 6,9%. En aquest sentit, Villarroya atribueix aquest ritme més lent "a la pèrdua de dinamisme de la zona euro", ja que "Catalunya és industrial i està altament internacionalitzada".\nPreguntada per si la desacceleració global tindrà una afectació directa per a Catalunya, la directora general d'indústria assevera que "és evident que una desacceleració a fora afectarà Catalunya, però les previsions encara es mantenen". En aquest sentit, "esperem que no entrarem en xifres negatives però el creixement no serà tant alt com anys anteriors".\nLes dades de l'informe apunten que el VAB industrial va créixer un 1,1% interanual, un ritme idèntic al del conjunt d'Espanya (1,1%), però lleugerament inferior al de la zona euro (1,2%), i l'Índex de Producció Industrial (IPI) va experimentar un creixement interanual del 0,8%, enfront del 3,7% de 2017, xifra idèntica a Espanya (0,8%, enfront del 2,9% de l'any anterior) i similar a la zona euro (0,9% , enfront del 3%).\nLa inversió industrial va augmentar a Catalunya un 9,6% en termes nominals el 2018, la tercera xifra més alta dels últims nou anys, i l'increment va afectar d'una manera similar a les petites i mitjanes empreses (9,7%) i a les grans (9,5%). L'Índex de Preus Industrials (IPRI) de Catalunya va experimentar un augment mitjà del 2,7% el 2018, enfront del 4,3% del 2017, i destaca el sector de l'energia com el "més inflacionista", i el comportament dels preus és similar al d'Espanya (3% de mitjana anual) i al de la zona euro (2,5%).\nPel que fa a les inversions estrangeres en indústria a Catalunya, el 2018 es van mantenir gairebé estables (0,2%) en relació amb 2017, i van representar un 39,8% del total de les inversions estrangeres a Catalunya i un 14,9% de les inversions estrangeres industrials a Espanya.\nInnovació Dotze empreses catalanes presents a la fira més important del món d'indústria 4.0 El Nacional


Gill OS2 Offshore Jacket Negre comprar i ofertes a Waveinn\nA waveinn estem especialitzats en la venda de productes de nàutica i pesca de molt alta qualitat perquè puguis practicar esport de manera segura i confortable. Estàs interessat en comprar Gill OS2 Offshore Jacket? Estàs de sort, ja que al catàleg de Roba home i a la categoria de Jaquetes de waveinn, t’oferim aquest producte i molts d’altres de nàutica i pesca que poden completar la teva compra. Fes la compra avui mateix i rep-ho a casa en molts pocs dies!\nGran equip de temps humit per branquies\nEs tracta d’una jaqueta seca i càlida molt còmoda. Vents de 50 quilòmetres / hora i pluges fortes i estic sec. Molt impressionat, el recomano\nGràcies! Molt ràpid rendible i convenient! Quant a la qualitat de GILL que no es pot escriure, tot està en el millor dels casos)\nJaqueta de vela branquial os2 offshore\nLa jaqueta de vela Gill OS2 Offshore té una campana? Els detalls de la descripció i les propietats del producte són contradictoris?\nHola, la jaqueta no té capota.\nComprar jaqueta de vela gill os2 offshore\nGran compra, gran u. jaqueta de vela d'alta qualitat, econòmica u. lliurament ràpid.


STRID BRENNE MOE ENTRE NOSALTRES\nASTRID BRENNE MOE és una coneguda i prestigiosa criadora a nivell mundial, que sota l'afixe LAUGTUN'S, fa prop de 30 anys que es dedica a l'estudi i cria de gossos de Muntanya dels Pirineus. Viu a Kolvereid (Noruega), a uns 1000 quilòmetres al nord d'Oslo, al costat de les aigües del mar de Noruega. Va arribar el dia 22 de Març passat a Barcelona en vol directe des d'Oslo, la vàrem anar a recollir i ha estat una setmana entre nosaltres a la Borda.\nAstrid i Laugtun'sTundra\nAl seu país és molt coneguda perquè va ser una de les promotores d'un programa científic governamental per l'utilització del Muntanya com a gos de protecció dels ramats d'ovelles. A més, tres dels seus gossos: Cleo, Silke i Caesar es van fer famosos a través de la televisió noruega per haver allunyat durant l'estiu de 1994 uns óssos que s'havien acostat massa al poble de Vaggetem, a uns 200 quilometres al nord de Kolvereid, cosa que vàrem poder comprovar i gaudir amb el material audio-visual que ens va portar.\nPerò el motiu del viatge de l'Astrid ha estat venir a conèixer els Muntanyes de la Borda d'Urtx i a la vegada portar a la Tundra, una gosseta Muntanya de dos mesos que ja s'ha incorporat a l'excel·lent planter dels nostres reproductors, els quals, en paraules de la pròpia Astrid són extremadament típics, d'una gran bellesa i d'un caràcter molt equilibrat i afable. També vam concretar l'entrega d'un cadell seu, mascle, germà de la Tundra, a un criador de València.\nAstrid i el castell de Foix.jpg\nAquests fets, s'emmarquen dins del conveni de col·laboració mútua que ja fa temps vàrem engegar amb alguns dels centres de cria més reconeguts i prestigiosos d'Europa amb l'objectiu de potenciar la variabilitat genètica dels nostres reproductors. Així, dintre d'uns mesos nosaltres viatjarem a casa de l'Astrid a portar-li una parella de Muntanyes, mascle i femella, perquè pugui incorporar una nova línia genètica en els seus programes de cria i a la vegada mantenir la necessària variabilitat genètica dels seus reproductors.\nPerò a més, vam aprofitar la seva estada per ensenyar-li altres gossos, una mica del nostre Pirineu i informar-la de la creació i projectes de l'"Institut Pirinenc del Gos de Muntanya dels Pirineus". En aquest sentit, es va entrevistar amb membres de la Junta Gestora i es va oferir a que contéssim amb ella pel que fes falta. També vàrem viatjar a prop de Burdeos perquè conegués altres Muntanyes i no va faltar la visita al castell de Foix, lloc emblemàtic de l'història de la nostra raça.


Ja tornem a estar en plena marxa!\nEnviat per periodismesinera el Dij, 02/02/2017 - 17:23\nJa tornem a aser aquí els nens i nenes de l'activitat de Periodisme Digital de l'Escola Sinera d'Arenys de Mar. Durant el primer trimestre vam treballar força, aprenent com és fan les notícies, la ràdio la televisió i moltes coses més!! Aquí us deixem les seccions del primer programa de ràdio que vam fer a Ràdio Arenys perquè les pogueu llegir i també el programa de ràdio perquè ens escolteu:\nComenca la historia en nathan es bol escapar de la casa amb el seu germa Samuel aixo a sigut el capitul 1. És un videojoc d'acció-aventura en tercera persona, llançat el 10 de maig de 2016, distribuït per Sony Computer Entertainment i desenvolupat per Naughty Dog exclusivament per PlayStation 4. És la seqüela de Uncharted 3: La traïció de Drake, la quarta i possible últim lliurament de la sèrie Uncharted. El videojoc va ser confirmat amb el seu primer teaser tráiler al novembre del 2013 i després va ser mostrat en l'IE 2014.\nEl conill es mamifer amb pel i comensen a se adults als vuit mesus poden tindre fis avans de tindre un any. Els conills bebes son cecs i sense pel fins els 30 o 33 dias de vida. I poden tindre entre 8 i 10 cadells.\nELS OSSOS POLARS\nHola soc la Natalia badia i avui os parlare dels ossos polars. L'ós blanc és un mamífer de la família dels úrsids que habita les regions àrtiques del món, per la qual cosa també es coneix com a ós polar. L'apel·latiu maritimus del seu nom fa referència a l'habilitat de desplaçar-se i caçar tant sobre el gel com nedant. És el carnívor terrestre vivent més gros en què els mascles adults fan uns 2,5 m de llarg i un pes de 400 a 600 kg (el recordGuinness el té un exemplar caçat el 1960 que pesava 880 kg).\nBon tarda em dic Marina Camps. Alcatel-Lucent és una empresa multinacional francesa, corporació resultat de la fusió de la francesa Alcatel i la nord-americana Lucent Technologies. L'empresa proveeix maquinari, programari i serveis per a proveïdors de serveis de telecomunicacions i empreses. Alcatel-Lucent ven equipament per a xarxes de telefonia fixa i mòbil, xarxes de dades i de distribució de vídeo i televisió.\nLa paleontologia és la disciplina basada en el mètode científic que estudia el desenvolupament de la vida sobre la Terra, de plantes i animals antics, basant-se en el registre fòssil, evidència de la seva existència que s'ha conservat en fòssils. Això inclou l'estudi de fòssils, petjades i nius, fems fossilitzats (copròlits) i residus químics.\nL'esquirol, esquirol comú, esquirol vermell comú o esquirol vermell europeu és un rosegador de costums arborícoles que es troba a Europa i al nord d'Àsia. És un animal omnívor de petites dimensions, d'uns 38-45 cm de longitud incloent-hi la cua (20-30 cm del cos i 14-25 de la cua).\nJoan i els mini-reporters


La CUP promou la redacció de protocols d’actuació contra l’assetjament sexual en espais d’oci | Candidatura d'Unitat Popular\nLa iniciativa pretén dotar als ajuntaments de les eines suficients per combatre les agressions masclistes en concerts i festes majors\nLa Candidatura d’Unitat Popular ha fet públic la voluntat de promoure la redacció de protocols d’actuació davant possibles cassos d’assetjament i odi sexual en espais d’oci, com concerts o festes majors. La proposta, que serà presentada en forma de moció al pròxim ple de la Diputació de Girona del mes de maig, reclama la implicació de l’administració pública per dur a terme campanyes específiques de sensibilització, prevenció i denúncia de qualsevol mena de violència masclista.\nEl redactat de la moció, que també reclama suport econòmic i tècnic als Ajuntaments per dur a terme les campanyes, preveu impulsar accions de denúncia de les agressions sexistes i d’acompanyament a les dones agredides, evitant la impunitat dels agressors i la doble victimització de les dones agredides.\nPer Lluc Salellas, diputat provincial de la CUP, «les agressions sexistes en moments de festa i esbarjo es donen, massa cops, amb el vistiplau o ignorància de bona part dels presents». Segons Salellas, «ara que moltes poblacions de les comarques gironines estan a punt de celebrar les seves festes majors, les administracions públiques han de fer tot el possible per garantir que la ciutadania les pugi celebrar lliures de qualsevol tipus de violència masclista».\nLa moció s’emmarca dins la campanya “Construïm Municipis Feministes” impulsada per la CUP aquesta setmana amb un seguit d’accions i una roda de premsa a Barcelona.\nLes agressions sexistes en moments de festa i esbarjo es donen, massa cops, amb el vistiplau o ignorància de bona part dels presents


Compromís anuncia una línia d'ajudes per a l'alumnat universitari\nGrup Compromís Dilluns, 6 de Maig de 2019\nEl candidat a l'Alcaldia, Ignasi Garcia, ha defensat l'educació superior per a "garantir oportunitats laborals i professionals" dels joves\nEl candidat a l'Alcaldia de Castelló per Compromís, Ignasi Garcia, ha anunciat més col·laboració municipal en l'àmbit universitari, amb ajudes que fomenten l'estudi de l'ensenyament superior. "L'Ajuntament oferirà ajudes per a joves, que complementen les beques universitàries. L'objectiu és millorar la situació econòmica dels joves estudiants, que molts viuen en una situació precària", ha explicat l'alcaldable de Compromís.\nA més, Garcia també ha anunciat altres mesures com els premis a l'excel·lència educativa en totes les etapes, premiant el talent i la innovació educativa. Per al candidat de Compromís és necessari que "les relacions entre l'Ajuntament i la Universitat Jaume I siguen més fluides perquè, al cap i a la fi, és l'organisme educatiu més important de Castelló".\nCompromís també estudia la possibilitat d'impartir, a més, alguns cicles formatius a les instal·lacions de l'UJI. Així, la formació busca "donar visibilitat a una etapa educativa que socialment ha guanyat molt de pes i que té molts més alumnes que en èpoques anteriors, i per tant, ha augmentat considerablement les seues necessitats". No obstant això, Compromís reclamarà la creació d’un nou Centre Integrat Públic de Formació Professional.\nGarcia ha defensat la gestió en matèria educativa que ha realitzat Compromís al capdavant de la Regidoria d'Educació, "apostant sempre per la qualitat i el benestar de xiquets, famílies i professorat". "S'han obert els patis fora de l’horari escolar, s'han creat les aules per a xiquets de 2 anys, i s'ha instaurat i desenvolupat el projecte de Castelló Ciutat Educadora, on s'han integrat iniciatives tan engrescadores com l'Escola Canta", ha explicat el candidat.


Llagostera Ràdio - Reempresa i la Diputació de Girona eviten el tancament de 135 empreses a la demarcació des del 2013\nUn dels negocis que ha evitat tancar a través del projecte Reempresa i la Diputació de Girona. / Foto:Diputació de Girona\nLa Cecot, Autoocupació i la Diputació de Girona treballen des del 2013 amb l'objectiu d'evitar el tancament d'empreses viables i la destrucció d'ocupació al territori, fomentant la compravenda d'empreses com una via d'emprenedoria i de creixement empresarial .\nHan evitat el tancament de 135 empreses a la demarcació des del 2013, fet que ha permès salvaguardar 330 llocs de treball.\nSegons informen en un comunicat, un 43% de les empreses eren del sector hoteler, un 28% comerços, un 20% del sector serveis, un 6% de l'industrial i el 3% restant de la construcció o del sector agropecuari.\nAquestes operacions han generat una inversió induïda de més de 5,7 milions d'euros.\nPer comarques, la Selva és la comarca que més negocis ha mantingut en funcionament a través del programa Reempresa . Concretament, congrega el 32 % dels casos d'èxit del projecte, seguida del Ripollès amb el 23%, l'Alt Empordà i la Garrotxa amb el 10%, la Cerdanya amb el 8%, el Baix Empordà i el Gironès %, el Baix Empordà i el Gironès amb el 7% i el Pla de l'Estany amb el 4%.\nReempresa i la Diputació de Girona han renovat el seu conveni de col·laboració fins al 2023 per seguir acostant la compravenda de negocis a un total de 12 punts d'atenció de les comarques gironines.\nnotícia comarcal\tempreses\tdiputació de girona\treempresa


25/03/19. Violència espiritualitzada. El Punt Avui. - Gironès per la independència\n25/03/19. Violència espiritualitzada. El Punt Avui.\n“Muralla humana” de veïns a l’escola Ramon Llull de Barcelona l’1-O, on va haver càrregues policials JUANMA RAMOS.\nEl Tribunal Suprem reprèn avui el judici contra els independentistes catalans amb la declaració, com a testimonis, dels dos responsables de la Guàrdia Civil en els escorcolls al Departament d’Economia, el 20 de setembre del 2017. En els interrogatoris al cap del dispositiu judicial i al cap de seguretat tornarà el debat entre els límits del dret a la manifestació davant del compliment d’un mandat judicial, els escorcolls de quatre despatxos, que, tot i els retards, es van fer.\nEn les sis setmanes de judici, cap expert ha detectat les greus accions violentes o crides dels acusats a fer-les o a permetre-les que requereix el delicte de rebel·lió. Les “muralles humanes” contra escorcolls i als centres de votació de l’1-O, “les cares d’odi”, alguna escopinada, i una nova amenaça de mort, relatades per agents del cos armat no són suficients, asseguren els juristes. Així, com pot mantenir l’acusació de rebel·lió la fiscalia? El penalista i professor de dret penal a la Universitat de Barcelona (UB) Joaquim Bages Santacana exposa que el legislador quan va redactar el nou delicte de rebel·lió, en el Codi Penal del 1995, no va definir quins tipus de violència ni els mitjans de comissió que són necessaris per atacar el bé jurídic que es protegeix, que en aquest cas són els drets fonamentals que recull la Constitució, i per això la fiscalia i alguns jutges en fan una interpretació massa proteccionista.\nBages afirma que “la llei ha de definir la conducta prohibida amb la major previsió possible” perquè es garanteixi el principi de seguretat jurídica. Si el ciutadà no sap què és il·legal això li crea indefensió, i alhora resta eficàcia preventiva. Si el legislador penal és imprecís, els jutges i els tribunals cobreixen aquest buit amb la interpretació de la llei. Becaria en el segle XVIII ja alertava que cal posar límits a les facultats interpretatives de la llei. En el cas del delicte de rebel·lió, l’instructor del Suprem, Pablo Llarena, la sala de recursos i l’actual sala d’enjudiciament han creat aquesta interpretació del delicte, massa extensiva per alguns experts.\nEls perills d’interpretació s’incrementen, segons Bages, perquè cada cop hi ha una major “espiritualització o volatilització” del concepte violència en distints delictes del Codi Penal. Ho desenvolupa en l’article Límites al desvanecimiento del tipo penal. Aproximación al concepto de violencia en la parte especial del Código Penal.“Actualment hi ha una devaluació del nostre ordenament fins a nivells d’incertesa premoderns com a conseqüència d’un ús desmesurat del casuisme i l’abstracció en la redacció d’alguns tipus penals”, hi escriu. I hi afegeix: “És cert que el terme violència no es pot objectivar de manera totalment descriptiva en incloure un important contingut normatiu social. Però això no pot comportar l’admissió d’un concepte tan indefinit segons el qual la violència equival a qualsevol acte que violenti la voluntat del subjecte passiu; és a dir, a qualsevol conducta que restringeixi la seva capacitat d’obrar.” En aquest cas, el penalista es refereix al delicte de coaccions, en el qual sosté que s’ha “normativitzat” com a violent el tall de subministrament elèctric o el canvi d’un pany en un pis. També exposa un cas més polèmic, com és l’ús de narcòtics per cometre un delicte: en els robatoris s’accepta que el seu ús és violència, mentre que en les agressions sexuals, per sotmetre a la víctima, no.\nFísica o psicològica\nL’espiritualització del concepte violència evoluciona –continua– quan en els delictes, a més de la violència física, s’inclou la violència psicològica. Per Bages, el delicte de rebel·lió inclou la violència psicològica, que traduït al llenguatge penal serien les amenaces. Pel penalista, la violència necessària en el delicte de rebel·lió és que hagi de provocar en el govern la proclamació de l’estat de setge, que és la resposta més contundent que té. I en les amenaces, s’ha d’incloure un real i creïble ús de la violència.\nLa rebel·lió es qualifica amb els delictes anomenats d’activitat, no de resultat, ja que, si s’hagués d’esperar a ser consumat, els seus autors no podrien ser mai jutjats. Alhora és un delicte de perill abstracte, ja que recull actes tendents a capgirar l’ordenament constitucional i democràtic. També és pluripersonal; és a dir, no pot ser protagonitzat per una única persona.\nL’advocat manifesta que “per evitar una major distorsió del concepte violència física aquesta només hauria de comprendre actes actius, mai de resistència passiva”. És l’acció que van protagonitzar molts catalans el 20-S i l’1-O, i que per alguns agents que van declarar en el judici podrien haver comés el delicte de desobediència i fins i tot el d’atemptat a l’autoritat. “No són atemptat a l’autoritat aquelles conductes a través de les quals s’obstrueix la labor policial”, declara Bages, tot i que indica: “Els agents no han de ser vexats ni amenaçats.”\nEn el testimoni de la primera vintena d’agents, la setmana passada, semblava que el Suprem estigués jutjant la mobilització civil. Per això, les defenses insisteixen que aquest judici va de drets més que de fets. Tampoc obliden que el jutge Marchena va ser el ponent que va tombar l’absolució i va imposar una condemna de tres anys de presó a vuit joves en la protesta al Parlament, en castigar uns escratxes a diputats com un delicte contra les institucions de l’Estat.\nPer Bages, en el delicte de rebel·lió “no és suficient l’aprovació d’unes lleis inconstitucionals”, ja que aquestes han estat neutralitzades pel TC, “ni tampoc amb el suport de grans manifestacions”. Considera que els partidaris d’“exagerar els riscos de desprotecció del bé jurídic”, evidencien el desconeixement d’altres recursos no penals (com el155), i que “en un estat de dret com l’espanyol els comportaments per abolir la Constitució són reduïts, fins i tot amb militars”.\nUn fiscal resumeix així l’actual situació: “Convocar un referèndum no és delicte i el que s’està jutjant al Suprem és el camí per dur-lo a terme.”\n8.34Els fiscals que faran els interrogatoris avui són Javier Zaragoza i Jaime Moreno


No hi ha enemic petit: Sense medalla per culpa de la cua de cavall\nLa bielorussa Nastassia Mirochyk-Ivanova ha acabat quarta en la final de longitud del Mundial de Daegu. De res va servir el seu millor salt que l'hauria catapultat a l'or amb un 6,90 de somni. Un simpàtic jutge l'ha desqual·lificada perquè la seva cua de cavall va fregar la sorra. Per tant, i reglament, en mà: salt nul. Sanció tan estúpida com una groga per treure's la samarreta després d'un gol.\nPublicat per nohihaenemicpetit a 23:03\nEtiquetes de comentaris: Nastassia Mirochyk-Ivanova


Els estudiants avaluaran el compromís mediambiental dels comerços alcoians | ARA Multimèdia\nL'objectiu és que es reduïsca l'ús de bosses de plàstic als comerços de la ciutat.\nEl ple municipal d'Alcoi va aprovar en 2019 una moció amb la qual l'Ajuntament es comprometia la posada en marxa una bateria de 13 iniciatives de caràcter mediambiental, entre les quals es trobava l'aplicació d'aquests segells per a comerços.\nAlumnes dels IES Pare Vitòria, Andreu Sempere i CEIP Sant Vicent es convertiran en 'avaluadors' de les bones pràctiques mediambientals dels comerços de la ciutat. L'acció s'emmarca dins del projecte 'Desplastifica't', i amb ella s'atorgaran segells distintius als comerciants que complisquen amb els objectius de desenvolupament sostenible (ODS).\nDes d'infantil fins a segon de batxillerat; alumnes de totes les edats formaran part de l'acció. A partir de l'inici d'aquest curs, els estudiants han estat treballant en l'elaboració d'un qüestionari que hauran d'omplir els comerciants que s'oferisquen voluntàriament. El qüestionari estipula diferents apartats per tal d'esbrinar, per exemple, el volum de plàstics que s'usa en aquests comerços, l'índex de consum elèctric, el volum d'emissions de CO2... "Es tracta d'una presa de contacte per conéixer en quin grau de bones pràctiques es troben els comerços", assegura Isabel Bernabeu, del CEIP Sant Vicent.\nPassats uns mesos d'aquest primer contacte, els alumnes hauran de tornar als establiments per tal de conéixer quines accions s'han corregit, atenent la possible reducció de plàstics i residus, i avaluant els canvis en la factura de la llum. Des de l'Ajuntament s'informarà mitjançant les diferents entitats comercials al voltant de la campanya.\nLa vicedirectora de l'IES Andreu Sempere, Carmen Calabuig, recorda que el programa 'Desplastifica't' és un projecte nascut de la xarxa d'escoles Unesco a l'estat espanyol, que busca conscienciar a la població per a reduir l'ús de plàstics i caminar cap a una societat més sostenible.\nCal recordar que el ple municipal d'Alcoi va aprovar en 2019 una moció amb la qual l'Ajuntament es comprometia la posada en marxa una bateria de 13 iniciatives de caràcter mediambiental, entre les quals es trobava l'aplicació d'aquests segells per a comerços. El disseny del distintiu que s'atorgarà als comerços l'estan elaborant els mateixos alumnes.


La Universitat de Lleida treu a la llum un nu inèdit de Joaquim Sunyer - Diari de Girona\nLa Universitat de Lleida treu a la llum un nu inèdit de Joaquim Sunyer\nEls experts del CAEM han necessitat cinc mesos per poder certificar l'autoria del reconegut pintor noucentista\nacn/ddg 01.05.2019 | 23:51\nEls experts han certificat l'autoria de Joaquim Sunyer. acn\nEls experts han certificat l'autoria de Joaquim Sunyer.\nEls experts del Centre d'Art d'Època Moderna (CAEM) de la Universitat de Lleida (UdL) han certificat l'autoria d'una obra inèdita del pintor Joaquim Sunyer (Sitges 1874-1956), el representant més emblemàtic del Noucentisme pictòric català, juntament amb Torres Garcia i Xavier Nogués. Es tracta d'un nu femení assegut de 1936 que s'inscriu en la segona i definitiva etapa pictòrica de Sunyer, un estil madur, plàcid i equilibrat arrelat a la Mediterrània que caracteritzà l'escola noucentista. L'oli sobre llenç, de 91,5 x 72,7 centímetres (sense marc) i en magnífic estat de conservació, porta la signatura del pintor barceloní, segons ha informat la Universitat de Lleida.\nEls investigadors Ximo Company i Anna Pedret, que han fet l'anàlisi d'aquesta obra inèdita, han trigat més de cinc mesos per determinar i certificar-ne l'autoria. Les proves tècniques efectuades al llenç inclouen inspecció organolèptica, fotografia digital HD mitjançant llum difusa reflectida de l'espectre lumínic visible, microfotografia digital amb llum difusa reflectida, fotografia infraroja, fluorescència visible induïda per ultraviolada (UVF 365 nm) i microscòpia.\nDenunciada la UdL per no allargar un any més el contracte a dues doctorandes.\nCom prevenir i eliminar els antibiòtics de l'aigua dels rius.\nEls insecticides neonicotinoids interfereixen en el control de les plagues a través de les feromones.


Afectacions COVID 19\nDavant la crisi sanitària provocada per la transmissió del coronavirus, i amb l’objectiu de preservar la protecció i la integritat de les vilobinenques i dels vilobinencs, s'ha decretat la suspensió dels actes que organitza l'Ajuntament durant un mínim de dues setmanes a partir de demà divendres 13 de març. Per tant, es cancel·len les totes les activitats municipals (EEM, Aula de Cultura, sortides, etc...).\nEl Casal de la Gent Gran i les instal·lacions esportives romandran tancades (no s'hi podran dur a terme altres activitats), i es recomana la no celebració d'actes amb grans aglomeracions de persones.\n🏫 CENTRES EDUCATIUS: l'escola Llebeig i la llar d'infants Els Ocellets de Vilobí romandran tancats del 13 al 27 de març, ambdós inclosos.\n🏨 CAP: Degut a l’episodi del nou coronavirus, i com a mesura de contenció de l’activitat, s’ajornen les proves complementàries i visites no urgents. Els controls dels pacients crònics estables i controls de pediatria (exceptuant la revisió de nou nat, de 6 mesos i si implica administració de vacunes) hauran d’esperar unes setmanes per programar les visites. Es prioritzaran les visites que siguin susceptibles de ser resoltes de manera no presencial, telefònicament, La Meva Salut (LMS), e-consulta, etc. Disculpeu les molèsties i gràcies per la vostra col·laboració.\nÉs necessari enviar un missatge de prudència al veïnatge perquè segueixin atentament les recomanacions i disposicions de la Generalitat de Catalunya i d'altres autoritats sanitàries.L'Ajuntament seguirà l’evolució d’aquesta emergència sanitària per preveure altres possibles afectacions internes i externes. Lamentem les molèsties i agraïm la predisposició i la comprensió per afrontar aquesta situació excepcional.Vilobi del Penedès a 12 de març de 2020


Renda 2016: Alerta amb els fraus per robar les teves dades | Intrastat Alcoi Consulting SLNE\nRenda 2016: Alerta amb els fraus per robar les teves dades\nAmb l'arribada d'una nova campanya de la Declaració de la Renda, desembarquen també en els telèfons mòbils SMS que tracten de robar les dades dels contribuents. Abans encara que s'hagi iniciat el termini de presentació (serà el pròxim 5 d'abril), la Policia i la Guàrdia Civil ja alerten d'una campanya del frau electrònic del 'phising' amb l'objectiu d'obtenir les dades de comptes de targetes de crèdit dels afectats.\nEls ciberpirates envien en aquest cas SMS -en la Campanya de 2014, per exemple, es va detectar aquest mateix fenomen però amb emails- en què es fan passar per l'Agència Tributària. Sota el ganxo d'una suposada devolució d'impostos, demanen als afectats a través d'una pàgina que falseja la web del Ministeri Públic seves dades bancàries.\nCom cada any, torna el #phishing a L'Agència Tributària aprofitant la campanya de # renta2016. # NoPiques i no donis les teves dades per mail.\nAquesta pàgina web fraudulenta sol·licita totes les dades. Des de la seva DNI fins al nombre de targeta bancària, la seva caducitat, pin o codi de seguretat. Una informació que permet a l'estafador realitzar qualsevol tipus de compra en una botiga en línia.\nDavant la recepció d'aquest frau, la Policia recomana extremar la cautela amb els missatges de text o correu electrònic amb un destinatari desconegut. També recomana al contribuent només fiar-se de les pàgines web que pugui constatar a través del seu URL que són oficials. Unes webs que remetin al renovat sistema de presentació de la declaració via internet: el AEAT que substituirà el tradicional Programa Pare.\n©2009-2015 Intrastat Alcoi Consulting SLNE


Xaltix - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nantiga localitat de l'Àndalus enfront de Huelva, a l'illa Saltés\n(S'ha redirigit des de: Saltés)\nXaltix, Shaltish, en castellà Saltés és una antiga localitat de l'Àndalus enfront de Huelva, a l'illa Saltés a les maresmes de la desembocadura dels rius Tinto i Odiel. L'illa està formada per tres zones de sorra i terres (El Almendral, el Acebuchal i la Cascajera) cobertes de vegetació i té una altura màxima de 15 metres. Una antiga fortalesa almohade al Almendral està a 7 metres (i és el punt més alt de la zona, els 15 metres es troben al Acebuchal).\nEntitat de població i antic municipi\n37° 11′ 36″ N, 6° 57′ 01″ O / 37.193414°N,6.950208°O / 37.193414; -6.950208Coord.: 37° 11′ 36″ N, 6° 57′ 01″ O / 37.193414°N,6.950208°O / 37.193414; -6.950208\nS'ha proposat fusionar aquest article a «Illa Saltés». (Vegeu la discussió, pendent de concretar). Data: desembre de 2019\nSaltés (Xaltix) no és esmentada pels geògrafs àrabs com Ibn Hawkal i al-Razi. Però al-Udhri l'esmenta durant els fets del regnat d'Abd-ar-Rahman II (822–852). S'esmenta també en la campanya del 844 dels normands que després d'una ràtzia a Sevilla van baixar pel riu fins a l'illa de Saltés. La taifa de Huelva i Saltés va agafar el nom de les dues viles a l'inici del segle xi i va existir del 1008 al 1051 (només taifa de Saltés del 1051 al 1053). En aquest segle xi Saltés estava molt lligada a l'Algarve portuguès i això va durar fins als inicis del segle XII. Sota els almoràvits la població va arribar al seu màxim desenvolupant i des de 1144 va quedar englobada en un nucli administratiu que integraven Niebla, Huelva, Silves, Mértola, Évora i Beja. Del 1151 al 1257 Saltés i Huelva foren districtes de la província de Niebla. Al segle xii la localitat és definida com a insular per Yaqut al-Hamawi i per Ibn Said, i diuen que gaudia d'un bon port, i a l'inici del segle xiii s'afegeix que era una població petita però important centre de pesca on el peix es salava i s'enviava a Sevilla i altres llocs. La vila és esmentada al llarg dels segles VIII al XV. El 1179 fou ocupada pels portuguesos que hi van fer força presoners i la van destruir en part, però la van abandonar. Al final de l'època almohade va formar part de la taifa de Niebla. El 1257 fou conquerida pels castellans i es va despoblar, potser arran d'un terratrèmol i per la salinització de l'aigua dels pous, i ja no es va recuperar.\nDe 1945 a 1970 s'hi van fer excavacions per trobar el suposat lloc de Tartessos, però els resultats foren poc importants i a més quasi no es van publicar; gairebé tot el trobat era àrab, a part d'algunes ceràmiques cartagineses i algunes objectes romans segurament per un santuari dedicat a Hèrcules que hi havia a l'illa i que esmenta Estrabó. Les excavacions més professionals de l'occità (nascut a Rabat) Ponsich van posar al descobert l'extensió considerable de l'antiga ciutat àrab i van confirmar les disposicions dels carrers de forma típica hispano-musulmana; la ceràmica va demostrar una primera ocupació del segle ix al X i una segona del X i XI, per passar després a la fase de ciutat (XI al XIII).\nA. Kermovant i M. Ponsich, Prospection geophysique a Saltés (Huelva), 1984\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Xaltix&oldid=27423153»\nDarrera modificació: 8 juny 2021 a les 19:06\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 juny 2021 a les 19:06.


Quatre detinguts per segrestar durant nou dies el propietari d'un locutori de Palamós per un deute de 15.000 euros • Ràdio Capital de l'Empordà\nEls Mossos d'Esquadra van alliberar la víctima quan el portaven a buscar diners a una entitat bancària del municipi\nEls Mossos d’Esquadra han detingut quatre persones per suposadament haver segrestat durant nou dies l’amo d’un locutori de Palamós i reclamar-li un deute de 15.000 euros. Segons ha avançat el programa ‘Planta Baixa’, els fets es remunten al 13 de novembre. Aquell dia la víctima va rebre la trucada d’un individu, conegut amb el sobrenom de ‘Jaime’, que li va demanar que anés a un pis del municipi. Quan hi va arribar, el van tancar en una habitació i el van lligar amb cinta americana. El propietari del locutori, que segons ‘Planta Baixa’ és conegut per haver fet petites estafes, va estar-se allà nou dies. La Unitat Central de Segrestos i Extorsions el va alliberar quan el duien a buscar diners a una entitat bancària de Palamós.\nEl cas, que investiga un jutjat de la Bisbal d’Empordà, es remunta al dia 13 de novembre. La víctima és un jove paquistanès, que fa poc acaba de tornar al seu país, i que regentava un locutori al municipi. Aquell dia, va rebre la trucada d’un home marroquí, conegut amb el sobrenom de ‘Jaime’, demanant-li que anés fins a un pis del carrer Adrià Álvarez.\nArticle anteriorPalamós tindrà un nou aparcament gratuït i de gran capacitat\nArticle següentL’hospital de Palamós desprograma les intervencions no urgents amb ingrés per l’increment de casos de covid-19


Futur - J·Vigas\nLa sostenibilitat com a valor transversal\nEn un futur cada vegada més incert a causa d’un mercat globalitzat i un sector concentrat en uns pocs grups empresarials, el nostre objectiu és seguir destacant en allò que ens ha portat amb èxit fins al dia d’avui: Natura, Artesania i Ciència, amb l’objectiu de ser el referent per a tots aquells cellers que busquen un producte 100% natural, amb garanties i amb una resposta tècnica als reptes que ens proposen els consumidors finals.\nEntenem que tenim el millor producte –el suro– per a tots aquells vins d’alta gamma que busquen alguna cosa més que simplement tapar una ampolla; aquells clients que cerquen un valor afegit per al seu vi: Una evolució, una seguretat i un respecte pel medi ambient, tant en el producte com en la forma de treballar del proveïdor amb el qual col·laboren.\nLa sostenibilitat es el valor més important per a J·Vigas. Entenem la sostenibilitat com una filosofia, una forma de treballar que ho engloba tot, des dels nostres productes al respecte envers les persones i la natura.\nRaül Vigas, actual gerent de J·Vigas, pertany a una generació més jove, plenament conscienciada amb el medi ambient i la importància d’ aplicar la sostenibilitat de manera transversal, en tot el procés productiu, i aconseguir que aquest valor formi part de l’ ADN de l’organització, de manera que tot l’equip ho integri en la seva manera de treballar.\nLa sostenibilitat ha estat sempre lligada a J·Vigas i al sector surer en general. Ara arriba el moment d’anar un pas més enllà, incorporant-la en tots els aspectes de l’empresa.\n“ Ser sostenible significa mantenir-se durant molt de temps sense esgotar els recursos o danyar el medi ambient. Pensar en les següents generacions, tal com han fet els meus antecessors.”


Les sòcies de la Cooperativa Tres Cadires\nEmbotellat del vi de nous\nActivitat oberta de collita de nous\nLes sòcies picant nous\nQuè és la Cooperativa Tres Cadires? Qui la conforma?\nLa cooperativa és la realització i concreció d’un projecte col·lectiu i compartit per dinamitzar i activar el territori, concretament les Garrigues i l’Urgell, a partir de la producció, comercialització i promoció del vi de nous.\nLa conformen les tres sòcies fundadores: Anna Maria, Quim i Andreu, i també, un munt de col·laboradors que ens han ajudat a fer realitat el projecte en els tràmits burocràtics, obres, producció, comercialització, etc.\nPer què vi de nous?\nEl vi de nous el produïa el pare d’una de les sòcies, el Jesús, i mentre ell l’elaborava, el seu fill l’anava pispant per portar-lo a consells de caus, formacions, monogràfics, assemblees, etc. El licor agradava i ens vam adonar que pocs, per no dir ningú, el coneixien. D’aquí va sorgir la idea de recuperar-lo i vam decidir fer-ho sense perdre de vista els nostres valors.\nPer què una cooperativa? Que us aporta aquest model d'associació?\nDe forma metafòrica, és la cotilla que s'adapta millor al nostre cos. És l'única forma jurídica i d'organització en què entenem un projecte, perquè va en relació als nostres valors. Sense cuidar els valors, perdria el sentit el projecte.\nNo és el que ens aporta, és més el que volem aportar a la nostra societat. Som conscients que som agents de canvi i creiem que aquest model és una eina per fer-ho.\nVau començar amb una campanya de micromecenatge. Què en penseu d'aquest model de finançament? I quin va ser el resultat de la campanya?\nÉs un model que t’ajuda a tirar endavant un projecte i una manera de fer difusió. Ho valorem molt positivament, perquè amb aquest líquid vam poder comprar les primeres matèries per fer la primera producció.\nEn 11 dies vam arribar al nostre objectiu, 5.000€, i vam tancar el micromecenatge amb un total de 8.000€.\nHeu organitzat diferents experiències per a consumidors/es perquè col·laborin en les diferents etapes de producció. Què aporta al projecte fer-los partícips?\nNo ens agrada la paraula consumidors, perquè entenem que aquest projecte és col·lectiu i compartit, per tant, l’obertura i la col·laboració de diferents agents és part del nostre projecte i dels qui en són partícips. Gràcies a la col·laboració de moltes persones hem arribat fins aquí i estem on estem.\nEmbotelleu el vi de nous amb tres dissenys diferents seguint el lema "Tres cadires, tres principis, tres dissenys". Quins són aquests principis traduïts en dissenys?\nEls tres dissenys simbolitzen els tres valors de la nostra cooperativa: les mans, símbol de cooperativisme, de treball col·lectiu; les vetes de l’espardenya catalana, la tradició del producte; i finalment, les fulles d’olivera, el territori i la proximitat.\nSalut i vi de nous!\nVídeo promocional de la campanya de micromecenatge per engegar el projecte (2016)\nparticipació ciutadana, cultura popular i tradicional, cooperativisme


El futur d’un poble 2: Tradició, modernitat i imbecilitat | I ara… què?\nEl futur d’un poble 2: Tradició, modernitat i imbecilitat\n19 Abril 2013 7 Novembre 2014 ~ Arnau Fuentes\nEl nivell de qualsevol societat és inversament proporcional a la mida del prestatge de la sal a un supermercat.\nSi fa poc comentava el tema de l’ensinistrament fallit dels joves d’avui en dia en tant a la cuina, avui vull fer un lleuger comentari sobre els menús destinats a ells i als seus pares, avui en dia. I és que la conya de la “Cuina Tradicional i de Mercat™” ha fet mal, molt mal. Tant mal com fins i tot la LOGSE.\nCom deia l’altre dia, es comença recorrent en cotxe els 50 metres que separen casa nostra de l’escola, i s’acaba pensant que els tomàquets, els pollastres, els calçots rostits i la truita de patates s’auto-generen en un prestatge del supermercat.\nAvui cal afegir un nou eslavó a aquesta cadena dels despropòsits, i també està relacionat amb la cuina. Concretament amb els menús de plats amb nom i cognoms rimbombants, excèlsims i tremendos pels que demanen preus igualment excèlsims, tremendos i exorbitants, quan en realitat el seu preu hauria de ser exorbitantment menor que el d’un menú de bar de camioners.\nPer causa del meu aniversari, un dels regals inclou un sopar amb un menú d’aquests, que passo a detallar i a deconstruir per a vosaltres.\nPrimer plat: L’horta d’ Andròmeda\nConsisteix en un “Mil fulls d’hortalisses amb oli d’oliva negre™“. D’això, a casa i durant moltes centúries, n’hem dit “amanida“, en plan “fem una amanideta per sopar o què?” o “vols que faci més amanida?”. Per molta arquitectura gastronòmica, posar un full d’enciam sobre un altre porta al mateix resultat que escampar-los, sempre amb una mica de gràcia, pel plat.\nSegon Plat: Les Cefeides Protèiques\nAquest plat principal es composa d’una “Llonganissa de la Conca de Barberà amb salsa de bolets i làmina de patata confitada™“. Així, dit tot seguit i sense respirar. Per als asmàtics i gent amb problemes respiratoris que tingueu problemes per parlar tant temps sense respirar, ho podeu resumir en “botifarra amb salsa i patates“, que de fet és com se n’ha dit tota la vida.\nPostre: La dolça Via Làctia\nFinalment, el postre. L’element que fa baixar les menges, dissenyat i escollit sàviament per alleugerir digestions i acabar de reblar el clau. En aquest cas, de postre tindrem “Iogurt dels monjos amb gelat de nata i sorbet de grosella™“. Sens dubte, el millor del menú i el més complicat de fer i engalavernar. No tan sols en tant a engalavernamenta dels ingredients, si no també per la treballada associació del nom i cognoms del plat amb el postre en si mateix.\nSuposo que després vindrien els tradicionals “cafès”, però la Carta no dona pistes sobre l’ascendència patronímica, heràldica o simplement genealògica de les infusions. Deu ser cosa de la manca de glamour que té l’extracció dels principis actius solubles d’una planta mitjançant la seva introducció en aigua bullent. Tot i que li podríem dir “Vessament d’aigua aquós sobre fruits estimulants de rubiàcies“. Em demano el ™ i vaig corrent a l’Oficina de Patents.\nQue tingueu un bon diumenge, i feu el favor de menjar com Déu mana, és a dir, sense fer gaire l’imbècil.\nPublicat a El Blog\tCatalonia is differentcuina per pixapinseducació\n< Previous El futur d’un poble\nNext > ADÑ


EL PESSEBRE VIVENT DE CASTELL D’ARO – Ràdio Sant Feliu 107.0 FM\nBy Paul Marca|2015-12-17T13:32:15+02:0017 de desembre de 2015|Sense categoria|Comentaris tancats a EL PESSEBRE VIVENT DE CASTELL D’ARO\nEl Pessebre Vivent de Castell d’Aro es consolida, un any més, com el degà de la modalitat a Catalunya, assolint la seva 57a edició (es va començar a escenificar l’any 1959), i havent-li estat concedida l’any 2011 la Creu de Sant Jordi, el màxim reconeixement que pot rebre una entitat per part de la Generalitat de Catalunya. Es representa el 20, 25, 26 i 27 de desembre d’enguany i 1, 3 i 6 de gener de 2016 (19 h) en una única sessió. Segons informa gironanoticies.com, l’esdeveniment és una iniciativa de l’Associació del Pessebre Vivent de Castell d’Aro (www.pessebrevivent.com) amb el suport de la regidoria de Turisme i Dinamització Cultural de l’Ajuntament de Castell-Platja d’Aro.\nLa representació s’estén pel nucli històric de la vila (declarat Bé Cultural d’Interès Nacional) i la Vall de la Coma. Més de 300 figurants, veïns i amics del municipi, participen en els 52 quadres que formen l’escenificació nadalenca en un recorregut d’un quilòmetre i mig. L’entrada general té un cost de 5 euros i la d’infant 3 euros (gratuït per a infants de 0 a 3 anys o amb el carnet del Club Super3), i es pot adquirir anticipadament a www.pessebrevivent.com. Enguany, es torna a oferir un got de brou calent -gentilesa de l’empresa Aneto- a tots els visitants al principi del recorregut.\nEls quadres del pessebre, després d’una representació inicial, comencen amb diverses escenes bíbliques de l’Antic Testament (profetes, Moisès a Egipte…). Tot seguit, hi ha un conjunt d’escenes clàssiques i comunes a molts pessebres vivents d’arreu: l’Anunciació de l’Àngel a Maria, la Visitació a Santa Elisabet, la Casa de Natzaret, el somni de Sant Josep, l’anunci de l’empadronament, la recerca d’una fonda, l’anada a Betlem, l’Anunciata dels pastors, els Reis o la cova del Naixement. Però un dels tocs especials i que donen personalitat pròpia al Pessebre Vivent de Castell d’Aro, és la representació d’unes escenes singulars i sorprenents, basades en la representació d’oficis artesanals i escenes referents als camps i a la pagesia: la masia, el forn de pa, la carbonera, la castanyera, el gran mercat, el treball del vi i de l’oli, el gran molí, pastors, caçadors, la dona que renta i moltes altres.\nSimultàniament a la primera representació, el mateix diumenge 20 de desembre a les sales d’art del Castell de Benedormiens s’inauguren tres mostres simultànies de caràcter nadalenc (18 h): 36è Concurs de diorames, pessebre i composicions nadalenques, treballs de Nadal de les escoles, i concurs de felicitacions nadalenques de la Biblioteca Mercè Rodoreda; i que es podran veure fins al 6 de gener. En el transcurs de la inauguració també es lliuren els premis del Concurs de felicitacions nadalenques convocats per la biblioteca i del 14è Concurs de Còmic. Un cop finalitzi la representació del pessebre vivent hi ha programat el concert de Nadal de la Coral de la Vall d’Aro a l’església de Castell d’Aro (20.30 h). També es pot visitar el Museu de la Nina en horari especial de Nadal: caps de setmana 11-13 h i 17-21 h, 24 i 31 de desembre (11-13 h); i 25, 26 de desembre i 1 i 6 de gener (17-21 h).


25 empreses comencen per primera vegada en format virtual la cinquena edició del curs de formació en transformació digital . ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\n25 empreses comencen per ...\nCoorganitzat entre ACCIÓ, DOMOTYS i la Comissió Indústria 4.0 d’Enginyers de Catalunya, el curs ja ha format en els últims dos anys 90 professionals perquè incorporin a les seves empreses les noves tecnologies vinculades a la indústria 4.0 com la impressió 3D, la intel·ligència artificial o la realitat augmentada, entre d’altres.\nÉs la primera vegada que s’organitza en format virtual aquesta iniciativa a causa de la situació provada per la Covid-19, fet que permet que hi participin empreses de tot Catalunya.\nUn grup de 25 empreses catalanes ha començat la cinquena edició del curs de formació en transformació digital coorganitzat entre ACCIÓ -l’agència per a la competitivitat de l’empresa catalana depenent del Departament d’Empresa i Coneixement-, Domotys (el Clúster de les Tecnologies Intel·ligents) i la Comissió Indústria 4.0 d’Enginyers de Catalunya. És la primera vegada que aquesta formació s’organitza en format virtual a causa de la situació provocada per la Covid-19, la qual cosa permet que hi participin empreses de tot Catalunya.\nEs tracta d’un curs estructurat en 13 sessions de caràcter teòric i pràctic enfocat perquè els directius i professionals que tenen responsabilitats sobre unitats de negoci digitals o industrials puguin entendre les implicacions de les diferents tecnologies de la indústria 4.0 en les seves empreses, en els seus processos i en els seus models de negoci, així com adquirir les competències fonamentals per avançar en la seva implementació. Algunes de les principals tecnologies que comprèn aquesta indústria són la robòtica col·laborativa, la fabricació additiva, la realitat augmentada i virtual, la intel·ligència artificial i el machine learning; així com les tecnologies de dades i connectivitat (com la Internet de les Coses, el núvol, el big data o la ciberseguretat).\nEls representants de les empreses participants reben formació a partir de casos reals en sessions dirigides per professionals amb experiència real en la implementació de projectes de digitalització de la indústria. A més, el curs d’enguany -que s’allargarà fins el proper 16 de juny- ofereix una tutoria gratuïta realitzada per un equip de professionals experts en transformació digital d’ACCIÓ i de l’Oficina de Transformació Digital de Catalunya, que donaran suport a cada empresa participant per definir els seus reptes tecnològics alineats amb la seva estratègia empresarial. La formació finalitza amb l’organització d’un marketplace, una jornada -en aquesta edició en format virtual- que serveix per connectar les empreses del curs amb altres companyies que proveeixen les solucions i serveis tecnològics en l’àmbit de la indústria 4.0 segons les necessitats individuals de cada empresa.\nEn els darrers dos anys s’han format prop de 90 professionals d’empreses i entitats de Catalunya que han analitzat més de 20 experiències reals i casos pràctics d’empreses. Gran part d’aquestes empreses ja tenen projectes en marxa i utilitzen els mecanismes de suport públics que es posen a la seva disposició a través del curs.\nAquesta iniciativa s’engloba dins del programa ProACCIÓ 4.0, que té per objectiu accelerar la transformació del teixit empresarial català cap a la indústria 4.0 i que actua com la finestreta única a Catalunya en aquest àmbit. Contempla ajuts econòmics, una línia de préstecs i eines de suport perquè l’empresa catalana elabori plans d’actuacions concrets i incorporin les noves tecnologies vinculades a la indústria 4.0.\nProfessionals experts en transformació digital d'ACCIÓ ofereixen una tutoria gratuïta conjuntament amb l'Oficina de Transformació Digital de Catalunya\n25 empreses comencen per primera vegada en format virtual la cinquena edició del curs de formació en transformació digital [164,58 kB ]


Cafè i Sardanes celebra 15 anys en antena a Ràdio Roda! – Ràdio Roda\nCafè i Sardanes celebra 15 anys en antena a Ràdio Roda!\nPost By Ràdio Roda 14 març, 2019 No Comments\nAquest 20 de març, el programa Cafè i sardanes de Ràdio Roda compleix 15 anys en antena. Aquest programa, presentat pel sardanista Josep Verdaguer i Freixas, acompanyat als micròfons pel seu nét Max Verdaguer, és el programa més antic de l’actual graella de l’emissora municipal.\nPer celebrar l’efemèride, el dimecres 20 de març farem un programa especial que s’emetrà en l’horari de sempre, a les 3 de la tarda, en directe. En aquesta ocasió, i com que es comptarà amb diversos convidats, el programa serà més llarg que els 60 minuts habituals. Ens podeu escoltar sintonitzant-nos al 107.6 de la FM o a través de la ràdio on line awww.radioroda.cat.\nPer donar les gràcies als oients del programa per la seva fidelitat al llarg d’aquests anys, convidem a tothom a ballar sardanes a la Porxada de Can Planoles de Roda de Ter, el mateix dimecres 20 de març, a les 17.30 h, després del programa.\n20 de març: Programa especial “15 anys de Cafè i sardanes”\n· A les 15 h. Programa en directe de Cafè i sardanes, amb diversos convidats, des de l’Estudi 1 de Ràdio Roda.\n· A les 17.30 h. Ballada de sardanes a la Porxada de Can Planoles de Roda de Ter.\nPrevious Previous post: Torna l’EnCanta. Aquest divendres es presentarà el cartell al concert de la Judit Neddermann\nNext Next post: Entrevista a Fridays For Future Vic\nEnquesta per conèixer millor l’audiència de Ràdio Roda i de la revista Roda de Ter\nL’Ajuntament respon reprèn temporada amb entrevista a l’alcalde, Roger Corominas\nTorna “Nadal a la presó” i ho fa amb la veu d’alguns dels presos polítics