Agermanament dels Capítols de canonges de Catalunya\nInici > Agermanament dels Capítols de canonges de Catalunya\nPer Catalunya Religió. Dg, 10/07/2011\nEls Capítols de canonges de les diòcesis de la Conferència Episcopal Tarraconense (que inclou les Províncies Eclesiàstiques Tarraconense i de Barcelona) mostren el seu agermanament en la reunió anual que celebren.\nA la reunió de l’any passat, celebrada a Solsona, el Capítol de Tarragona va presentar la iniciativa de donar algun signe més d’agermanament. El Capítol de Tarragona té l’experiència d’agermanament amb el Capítol de l’Arxidiòcesi de Saragossa, antiga sufragània, com es dóna entre molts Capítols de les diòcesis espanyoles i es va exposar satisfactòriament a la reunió també anual d’aquests Capítols.\nLa iniciativa ha semblat molt bé i s’ha signat a la reunió d’aquest any que es va fer a Lleida el mes passat. L’han signat els Capítols existents ja que els nous bisbats de Terrassa i de Sant Feliu de Llobregat no tenen Capítol.\nSón dos més petits i humils signes d’agermanament signats en un document  que diu així:\n"Els Capítols de canonges de les diòcesis de la Conferència Episcopal Tarraconense que subscriuen aquest document com a signe d’agermanament es comprometen a:\n1.- Celebrar cada capitular una Missa per cada capitular que mori d’un d’aquests Capítols agermanats i que sigui comunicat oficialment als altres Capítols.\n2.- Reservar seient al Cor als capitulars dels altres Capítols agermanats sempre que s’avisi anteriorment i es vesteixin els hàbits corals del Capítol de procedència o els vestits litúrgics corresponents a la celebració en la qual es participi.\nHo signen a Lleida el dia 16 de juny de 2011"\nA la reunió de Lleida  hi van assistir seixanta-quatre els capitulars que van concelebrar l'Eucaristia amb el bisbe Joan Piris a la nostra catedral. Durant la jornada, els canonges van visitar l'Arxiu Capitular i el Museu de Lleida, Diocesà i Comarcal.\nA l'Acadèmia Mariana es va fer un dinar de germanor i es va compartir l'experiència pastoral que Tarragona, Girona, Tortosa i Urgell tenen de les parròquies a les seves Catedrals.\nL'any vinent, segons l’ordre rotatiu que se segueix, la reunió es farà a Tarragona.\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/node/149465


La ciutat distribuïda\nLa ciutat distribuïda FRANCESC MELCION\nQuan ens disposàvem a afrontar la crisi urbana pel clima, ens hem hagut d’enfrontar a la lluita per la vida. Aquesta crisi deixarà marques en l’ADN urbà, així com en van deixar altres crisis de la història de les ciutats. Però quines seran les respostes més enllà dels plans ja imaginats?\nLa ciutat centralitzada és pròpia de l’era industrial, i la distribuïda, de l’era d’internet. Més que pensar la ciutat com un centre i una perifèria (ningú vol ser perifèria de ningú), la ciutat es pot organitzar a través de barris que incloguin habitatges, equipaments i llocs de treball en un radi de 500 metres aproximadament, i després reconnectar-los mitjançant xarxes d’avingudes verdes, transport públic i xarxes digitals. A aquest model se l’ha anomenat ciutat distribuïda o ciutat de 15 minuts i es pot aplicar a una ciutat mitjana o a una gran metròpoli mundial.\n¿Qui no voldria viure en una ciutat on pogués anar a peu a treballar i pogués comprar fruita o peix fresc en un mercat públic mentre alhora tingués accés a universitats, o a esdeveniments culturals i esportius de nivell internacional? ¿Estem gaire lluny d’aquest model?\nBarcelona porta molts anys treballant per construir una ciutat distribuïda al voltant dels equipaments (amb un radi d’influència de 500 m), i per això és molt simètrica des del punt de vista dels equipaments de barris (mercats, biblioteques, escoles, etc.) No obstant això, és molt asimètrica en els equipaments globals, la majoria dels quals estan situats per sota de la Diagonal. Caldria, per tant, portar grans equipaments cap al Besòs.\nPerò què hi ha de la mobilitat? La ciutat “moderna” demana una gran quantitat de mobilitat obligada, cosa que la col·lapsa i la contamina. Una ciutat més caminable s’aconsegueix no només amb més transport públic sinó evitant que la gent es mogui. La xarxa ortogonal d’autobusos, els carrils bici o les superilles han ajudat a tenir una millor mobilitat pública i a recuperar espai públic per al vianant.\nI què hi ha dels llocs de treball? En les últimes dècades hem vist com se celebrava l’expulsió de la indústria del centre de la ciutat cap a l’àrea metropolitana o cap a Àsia, i la transformació de magnífics edificis industrials per qualificar-los en habitatges o equipaments: “Que fabriquin a la Xina!”, es deia.\nEl resultat ha estat la transformació del model urbà cap a una ciutat de serveis i esdeveniments, i un reeixit districte de la innovació, el 22@, desenvolupat sense prou habitatges.\nAquesta crisi ens ha ensenyat que el teletreball a través de plataformes digitals ja està madur (afrontant les qüestions socials i espacials involucrades). No hi ha dubte que cal repensar els habitatges i dotar-los de terrasses i espais lliures associats i impulsar la construcció amb fusta per fer edificis més saludables i humans.\nPerò quines altres tecnologies estan disponibles i socialment assumides per impulsar noves formes de treball dins les ciutats? Fa uns anys imaginàvem que la impressió digital havia de redefinir com es produeixen les coses a les ciutats, per evitar la hipercentralització de la producció mundial a Àsia, que ens afebleix socialment i econòmicament i a més produeix una altíssima quantitat d’emissions en el transport. I per això vam crear el primer Fab Lab dins d’una àmplia llista de centres de fabricació digital que hi ha actualment a Barcelona i que formen part d’una xarxa mundial. Moure més bits i menys àtoms. La crisi del coronavirus ha estat també el moment en què els makers, de manera autoorganitzada, han aconseguit fabricar desenes de milers d’elements de protecció i han salvat vides (mentre l’Estat, amb tots els seus recursos, trigava setmanes a facilitar mascaretes comprades a Àsia, moltes vegades defectuoses). Ha estat la primera gran aplicació pràctica de la fabricació digital urbana distribuïda, curiosament finançada principalment pels mateixos makers. Amb el suport adequat, la fabricació digital ja està madura per començar la reindustrialització digital als barris mitjançant una indústria flexible, ecològica i no contaminant, vinculada a un comerç de proximitat, que fomenta l’economia circular.\nTambé està madura la tecnologia pel que fa a la producció d’energia renovable en edificis, així com la producció d’aliments en coberts a l’interior de la ciutat.\nHi ha moltes solucions ja provades que permetrien reinventar l’economia urbana i impulsar el model de ciutat distribuïda empoderant els barris i fent una ciutat més resilient.\nSi aquesta crisi ens ensenya alguna cosa és que el futur ja no té com a horitzó l’any 2050. La crisi ha accelerat el futur.\nVicente Guallart arquitectura Covid-19


Caixa de sons BERG per al kart de pedals BERG REPPY\nFes el teu kart de pedals Reppy més divertit amb el nou SOUNDBOX!\nAmb el nou SOUNDBOX el teu kart de pedals BERG REPPY no passarà desapercebut! Ja pots incorporar al teu kart de pedals REPPY aquest nou accessori que et permetrà emetre sons apretant diferents botons en el volant del teu kart.\nEl nou SOUNDBOX incorpora una nova carcassa superior per al volant amb les tecles que hauràs d’apretar per a emetre els efectes de so. És de molt fàcil instal•lació. Amb el nou SOUNDBOX per als karts de pedals REPPY no passaràs desapercebut i tindràs una conducció més divertida!\nInstala-te’l ja i destaca per sobre els altres!\nLes característiques del nou SOUNDBOX per a karts Reppy són:\nCotxe de pedals BERG Reppy Rider


Els consellers de la Corporació i del CAC no cobraran si no tenen plena dedicació - Diari de Girona\nEls consellers de la Corporació i del CAC no cobraran si no tenen plena dedicació\nEl Govern assegura que la nova norma estableix unes dietes que "res tenen a veure amb l'obtenció d'un sou"\nbarcelona | acn/ddg 10.07.2013 | 06:59\nEl president de la CCMA, Brauli Duart, atenent els mitjans de comunicació en una imatge d´arxiu. Oriol Campuzano Manobens\nLa dedicació exclusiva dels membres dels consells d'administració de la CCMA i el CAC serà només per als presidents. La resta podran combinar-ho amb altres feines "compatibles" i, en conseqüència, deixaran de tenir un sou. Així ho recull la memòria prèvia de l'avantprojecte de llei per a la transparència i la sostenibilitat del sector de la comunicació del Govern, que aquest dimarts ha iniciat els tràmits. La nova norma estableix unes dietes per aquests càrrecs directius que "res tenen a veure amb l'obtenció d'un sou", segons el conseller Francesc Homs. A l'hora, també preveu fer públiques les contractacions a productores externes de programes audiovisuals de Televisió de Catalunya i Catalunya Ràdio.\nD'aquesta manera tots els càrrecs directius que són membres dels consells d'administració de la CCMA i el CAC i que no tinguin "dedicació plena" i no desenvolupin "feines quotidianes i contrastables" deixaran de tenir remuneració. Així ho va explicar el conseller de la Presidència i portaveu del Govern, Francesc Homs, durant la roda de premsa posterior al consell executiu, que va aprovar iniciar els tràmits per tirar endavant la memòria prèvia de l'avantprojecte de llei per a la transparència i sostenibilitat del sector de la comunicació, que es preveu que vegi la llum "els propers mesos". La futura norma introduirà modificacions a la llei de comunicació audiovisual de Catalunya, de l'any 2005; a la llei del Consell Audiovisual de Catalunya, del 2000; la llei de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, del 2007; i la llei que regula la publicitat institucional, també de ?l'any 2000.\nProcés de simplificació\nLa futura llei s'emmarca en el procés de simplificació i racionalització que ja es va iniciar amb l'anomenada llei òmnibus relativa als mitjans audiovisuals, aprovada el mes de febrer del 2012. En aquella norma, entre altres mesures, ja s'establia la reducció de les estructures directives de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals i el Consell de l'Audiovisual de Catalunya. Ara, amb la nova regulació, es proposa que l'obligatorietat de la dedicació exclusiva només es limiti als presidents de la CCMA i del CAC, mentre que per a la resta de consellers s'obre la possibilitat que puguin desenvolupar el seu càrrec sota altres fórmules que també impliquin canvis en el seu règim retributiu.\nAixí mateix, la nova norma vetllarà per garantir la transparència en el sistema de contractació de productes externs a través de la seva publicació amb l'objectiu de facilitar la competitivitat del sector audiovisual en el seu conjunt que, segons Homs, "existeix i continuarà existint" entre la televisió i la ràdio públiques amb el món audiovisual. Per Homs, l'objectiu és reforçar el paper dels mitjans de comunicació públics i situar-los en l'àmbit del Parlament. "Si bé és cert que ja hi eren quant a la designació dels màxims responsables, continuaven penjant del Govern", va reblar. Segons el conseller, ara es deixa "clara" la línia de desgovernamentalització. "Val la pena que es regularitzi bé i es reforci el paper dels mitjans públics en un moment que alguns sectors qüestionen la seva viabilitat", va reblar.\nLa nova regulació que es vol introduir en la llei de l'audiovisual pretén crear un marc més flexible on els diferents operadors, sobretot els mitjans audiovisuals de proximitat, disposin d'un marc d'actuació més ampli en el terreny de la producció sindicada. La norma també introduirà canvis en el règim de la inspecció i control en matèria de comunicació audiovisual per millorar l'eficàcia en la lluita contra les emissions il·legítimes i que són una font de competència deslleial per als mitjans de comunicació. La modificació que es vol impulsar de la llei de publicitat institucional pretén garantir que un mínim de la inversió publicitària que fa l'administració es destini als mitjans de proximitat. En aquest sentit, la llei vigent només apunta que les inversions publicitàries de l'administració tindran en compte els mitjans de proximitat. El Govern pretén que amb la modificació es passi a garantir un mínim d'inversió, respecte la inversió total, en mitjans de proximitat.


Aquest és el nou Govern de Mariano Rajoy | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nEl president anuncia el nom dels components del seu Consell de Ministres\nMadrid 3 NOV 2016 - 19:41\tCET\nEl president del Govern espanyol, Mariano Rajoy. Daniel Ochoa de Olza AFP\nEl president del Govern espanyol, Mariano Rajoy, ha anunciat aquest dijous el nom dels ministres que conformen el seu nou gabinet. El cap de l'Executiu central ha donat a conèixer la seva decisió després de reunir-se amb el Rei al Palau de la Zarzuela, una cita en què ha aprofitat per avançar-li la composició del seu equip. Aquests són els escollits.\nSoraya Sáenz de Santamaría, vicepresidenta i ministra de la Presidència i per a les Administracions Territorials\nSoraya Sáenz de Santamaría és als seus 45 anys la dona amb més poder d’Espanya i una de les dones amb més influència política d’Europa. Santamaría procedeix d’una família de classe mitjana de Valladolid, de dretes, amb una mare que li va que recomanar que si algun dia es dedicada a la política havia d’intentar assemblar-se a la polèmica exalcaldessa de València, Rita Barberá.\nLuis de Guindos, ministre d’Economia, Indústria i Competitivitat\nGuindos (Madrid, 1960) repeteix en el ministeri, com era d'esperar. I de la mà de Juncker, per cert, protagonista d'una de les fotos de la passada legislatura: el cap de la Comissió d'Europea va agafar del coll a un sorprès ministre en plena negociació del rescat espanyol.\nLa número 1 en totes les quinieles sobre el Govern de Mariano Rajoy serà finalment ministra. Dolores de Cospedal (Madrid, 1965) va ser presidenta de Castella-La Manxa, vell bastió socialista, entre el 2011 i el 2015, quan va guanyar les eleccions però va perdre el Govern gràcies a un pacte entre el PSOE i Podem.\nFátima Báñez, ministra de Treball i Seguretat Social\nLa reforma laboral del febrer del 2012 passarà a la història com la més dura d’una dilatada llista de reformes laborals que no han aconseguit acabar amb l’assignatura pendent de la democràcia: l’atur. I Fátima Báñez (San Juan del Puerto, Huelva, 1967) ho farà com la presidenta que la va posar en marxa.\nÍñigo Méndez de Vigo (Tetuán, 1956) fa un any i mig que va de sorpresa en sorpresa. Després de més de mitja vida dedicat a assumptes europeus, va rebre la trucada de Mariano Rajoy el juny del 2015 per substituir José Ignacio Wert.\nCristóbal Montoro, ministre d'Hisenda i Funció Pública\nCristóbal Montoro (Jaén, 1950) és el ministre d'Hisenda que més temps ha estat en el càrrec. Ha ocupat la cartera en dues etapes: la primera, amb José María Aznar entre 2000 i 2004; i la segona amb Mariano Rajoy, des del 2011.\nIsabel García Tejerina, ministra d'Agricultura, Pesca i Alimentació i Medi Ambient\nEnginyera agrònoma i llicenciada en Dret, Isabel García Tejerina ha desenvolupat pràcticament tota la seva activitat professional al Ministeri d’Agricultura, primer com a assessora de Loyola de Palacio i de Jesús Posada i, entre el 2000 i el 2004 i del 2012 al 2014 com a secretària general d’Agricultura amb Miguel Arias Cañete com a ministre.\nRafael Catalá Polo (Madrid, 21 de juny de 1961) reuneix els requisits suficients per estar al nou Govern perquè ha treballat amb Mariano Rajoy, amb Soraya Sáenz de Santamaría, amb Ana Pastor i fins i tot amb José María Aznar. És a dir, és persona de confiança de pràcticament tots els sectors de poder en el PP.\nAlfonso Dastis, ministre d'Afers Exteriors i Cooperació\nLlicenciat en Dret, va ingressar el 1983 a la carrera diplomàtica. El 2004 va ser nomenat ambaixador d’ Espanya als Països Baixos. Fins al desembre del 2011 era coordinador COREPER a la Representació Permanent davant la Unió Europea a Brussel·les. Des del 31 de desembre del 2011 ostenta el càrrec de Representant Permanent d’Espanya a la Unión Europea.\nJuan Ignacio Zoido, ministre de l'Interior\nZoido accedeix a la cartera d'Interior, després de perdre l'alcaldia de Sevilla a les passades eleccions municipals. Un pacte entre les forces d'esquerres va desbancar al dirigent popular, un dels suports més importants de Rajoy a Andalusia.\nNascut el 10 de gener del 1971 a Bilbao, l’any 2007 va ser escollit alcalde de Santander, càrrec que encara ocupava. És un dels valors del PP a qui s'atorgava major projecció política en els últims anys. Ha estat un dels pocs regidors conservadors de capital de província, juntament amb el de Màlaga, que va sobreviure a la sacsejada electoral de les municipals de maig del 2015.\nÁlvaro Nadal, ministre d'Energia, Turisme i Agenda Digital\nEl cap de l’oficina d’economia del Govern, assumeix la cartera de nova creació, fins ara incorporada a la d’Industria. La seva carrera ha anat en paral·lel a la del seu germà bessó Alberto, que precisament ha ocupat el càrrec de secretari d'Estat d'Energia a l'anterior Govern.\nDolors Montserrat, ministra de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat\nDolors Montserrat Montserrat (Sant Sadurní d'Anoia, 1973) es converteix en la quota catalana del Govern. Malgrat la seva joventut i ser advocada, assumeix el Ministeri de Sanitat després d'haver saltat etapes al PP català. Va iniciar la seva carrera política a l'Administració com a regidora a l'Ajuntament de Sant Sadurní i va ser durant dues legislatures diputada al Congrés, on va arribar a convertir-se en vicepresidenta tercera. Forma part de la direcció del Partit Popular a Catalunya des de 2012, en la qual destaca per tenir un perfil més moderat i dialogant que el que representa, per exemple, Xavier García Albiol. Ha guanyat punts amb la seva participació en les negociacions amb Ciutadans per tirar endavant la investidura de Rajoy.


Blog - La Cambra organitza la primera jornada de treball entre Catalonia Trade & Investment i els ajuntaments de la demarcació • Cambra Sabadell\nEtiquetes: Cambra Catalonia empresa inversió territori Ajuntament competitivitat industria tecnologia inversions Catalunya Vallès Cambra Sabadell Sabadell\nLa Cambra de Comerç de Sabadell ha organitzat una primera jornada de treball amb Catalonia Trade & Investment i representants dels ajuntaments de la demarcació. L’objectiu de la trobada era donar a conèixer l’activitat de l’empresa pública que es dedica a captar inversions estrangeres directes a Catalunya i alhora presentar les oportunitats que ofereix el territori per atreure projectes industrials i tecnològics.\nEl President de la Cambra, Ramon Alberich, ha presidit l’acte remarcant la potencialitat de Sabadell i les poblacions que conformen la demarcació de la Cambra i l’oportunitat que suposa com a territori proper a Barcelona, amb múltiples possibilitats per a la inversió estrangera. Satisfet també perquè s’ha aconseguit “l’objectiu que ens havíem proposat de que els ajuntaments i l’agència de la Generalitat entréssiu en contacte per posar en comú les potencialitats del territori i la tasca que es porta a terme des de Catalonia Trade & Investment”.\nPer part de Catalonia Trade & Investment, la Directora d’Inversió Estrangera, Trini Bofarull, el Gerent de Promoció d’Inversió Estrangera i Partners, Roger Costa, la Gerent de Gestió de Projectes, Dolors Paniagua, i la Cap del Servei de Localització Empresarial, Asun Mayoral, han estat els encarregats de traslladar als assistents com porten a terme, des de fa 30 anys, la promoció de tot el territori català amb el pol d’atracció que és Barcelona i aconseguir inversió estrangera, posicionant Catalunya en els àmbits industrial i tecnològic. Aposten per projectes que puguin arrelar en el territori en els sectors de la transformació digital, la manufactura tradicional, l’àmbit logístic, l’R+D, el disseny i la innovació. Per la seva part han demanat a la Cambra i als representants dels ajuntaments, assistents a l’acte, crear sinergies per fer aflorar projectes i identificar oportunitats.\nA la jornada d’avui han presentat els seus municipis, característiques i emplaçaments l’Ajuntament de Castellar del Vallès, representat pel seu alcalde, Ignasi Giménez, l’Ajuntament de Barberà del Vallès, de la mà de l’alcalde, Xavier Garcés, i l’Ajuntament de Sabadell, representat per la regidora de Desenvolupament Urbà i Transició Energètica, Mar Molina i el Coordinador de l’Àmbit de Cohesió Territorial, Desenvolupament Urbà, Seguretat i Civisme, Antoni Serra.


UD Viladecans – CF Gavà: Un derbi a l'altura | CF Gavà\nUD Viladecans – CF Gavà: Un derbi a l’altura\nadmin diciembre 16, 2018\t Sin comentarios\nEl Gavà es torna a deixar una victòria pel camí en un partit que dominava per dos gols quan faltaven quinze minuts per a la conclusió.\nL’equip celebra el gol de Junior | Foto: Isaac Fandos\nNingú no ho dubtava que el derbi estaria a l’altura. 26 anys d’espera han estat els que han aguantat viladecanencs i gavanencs per tornar a creuar els seus camins, en un partit que ha deixat a les clares perquè el Viladecans és un dels favorits per l’ascens i en el que no es torna a entendre com el Gavà pot estar tan enfonsat a la classificació.\nAmb una grada del Municipal plena de gom a gom, i després de l’aparició d’unes bengales blanc-i-vermelles que han endarrerit l’inici, el partit ha començat amb una intensitat pròpia d’un matx d’aquesta rivalitat. En una jugada plena de rebots, Peralta podria haver inaugurat el marcador en l’oportunitat més clara dels viladecanencs a la primera meitat, però el seu cop de cap s’ha estavellat al travesser.\nPoc ha trigat a replicar un Gavà més vertical de l’habitual, amb una passada de la mort de Quiles, avui extraordinari, que Junior s’ha quedat a centímetres de rematar. Pràcticament igual ha succeït dos minuts, després d’un intent de remat de taló de Joan Vázquez que ha refusat la defensa local. En el córner posterior el Gavà ha donat un cop sobre la taula: Quiles, de forma directa, ha obert el marcador amb un magnífic gol olímpic.\nEl gol no ha canviat la tònica del partit, amb un Gavà que provava a sortir amb la des de darrere i un Viladecans que buscava la pilota llarga i les segones jugades. Especialment perilloses han estat les accions a pilota aturada pels de Raúl Paje, i d’aquesta manera Peralta ha posat a prova a un molt atent Kilian. La més clara de la primera meitat, tot i això, ha tornat a estar de color blaugrana, després que Quiles marxés de cinc jugadors en una jugada maradoniana i xutés una pilota que ha marxat llepant el pal esquerre.\nMarc Martínez, avui lateral dret | Foto: Isaac Fandos\nLa segona part no podria haver començat millor pels interessos blaugranes. Una gran jugada trenada entre Adrián Pérez i Quiles ha acabat amb l’aparició de Junior des del punt de penal per doblar la diferència. El gol ha esperonat als locals, i ha endarrerit posicions en els visitants, que s’han trobat còmodes rebutjant pilotes frontals. Peralta ha tornat a gaudir d’una oportunitat que Marc Martínez ha aconseguit rebutjar, i Joan Vázquez podria haver matat el partit al contracop en una acció que Santi ha acabat salvant.\nTot i l’empenta dels locals, el partit podria haver quedat vist per a sentència en el minut 66, amb una pilota que Adri Ruiz encarava cap a porteria i l’àrbitre ha xiulat un més que dubtós fora de joc. L’últim quart d’hora, com era d’esperar, el Viladecans ha buidat les seves forces sobre la gespa i ha trobat premi. Kilian no ha pogut fer res en un gran cop de cap d’Iván García (ha predominat avui la llei de l’ex), però en els últims cinc minuts ha estat a punt d’esdevenir l’heroi blaugrana. Dues aturades antològiques de Kilian han estat el preludi de la jugada definitiva, en la que Ricky ha aconseguit creuar la pilota per marcar el dos a dos definitiu. Ja sobre la botzina, Adri Ruiz ha tancat el partit amb un contracop 5-2 favorable els gavanencs amb un xut que Santi ha pogut rebutjar.\nJoan Vázquez, treballador incansable | Foto: Isaac Fandos\nAmb aquest empat, el Gavà mira les posicions de salvació més lluny que a l’inici de la jornada (actualment queden a 6 punts), però torna a demostrar que és un equip que no té res a envejar als millors de la categoria.\nCF Gavà-Vilanova CF: A tancar l’any amb victòria


El Dia Mundial del Medi Ambient s'adapta a la situacio. Font: CC\n'És l’hora de la natura', és el lema d'enguany. Font: CC\nImatge de la celebració del Dia Mundial del Medi Ambient. Font: Departament de Territori i Sostenibilitat\nEl departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat organitza diverses activitats per reflexionar sobre la natura i posa a l’abast de tothom conferències i diàlegs en línia, debats i visites virtuals.\nDe la mateixa manera que les entitats del tercer sector han estat creatius durant els darrers mesos per poder seguir amb la seva activitat tot i el confinament, el departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat adaptarà a un format virtual la celebració del Dia Mundial del Medi Ambient 2020, el 5 de juny. Sota el lema ‘És l’hora de la natura’, s’han organitzat diverses activitats per poder continuar gaudint de la natura des de casa.\nEn primer lloc, s’ha creat un web específic -al qual pots accedir amb aquest enllaç-, amb una selecció de continguts per reflexionar i actuar des de casa donada l’extraordinària situació que estem patint. La pàgina posa a l’abast de tothom conferències i diàlegs en línia, debats, visites virtuals a diferents espais i d’altres accions més participatives que ja s’estan fent.\nAmb l’objectiu de posar a prova el coneixement quant al medi ambient, a partir de l’1 de juny, i fins al 7 de juny, estarà disponible per respondre al web un joc Kahoot, un repte que proposa el departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat per demostrar quin coneixement tenim de la natura de casa nostra.\nS'acosta el Dia Mundial del Medi Ambient i per celebrar-ho, des de casa, us proposem:\n#Perlanatura: nou web amb una selecció de continguts per a la reflexió i l’acció en temps de #COVID19\n5 de juny, acte central del #DMMA2020. Inscripcions oberteshttps://t.co/pZnTHWhYtf pic.twitter.com/3HqRQLnTOQ\n— Medi ambient (@mediambientcat) May 25, 2020\nEl mateix 5 de juny, a les 10:30 h, tindrà lloc el diàleg virtual ‘Ara que el món ha de reprendre l’activitat, és intel·ligent i econòmic tornar a treballar contra la natura?’, entre Miquel Rovira, director de Sostenibilitat d’EURECAT, i Carles Ibáñez, doctor en biologia i investigador de l’IRTA i patró del Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible. Durant l’acte parlaran sobre com la solució passa per entendre bé com funciona la natura i innovar basant-nos en els seus processos.\nAl mateix web trobaràs el formulari per inscriure’s per assistir a l’acte virtual organitzat en commemoració del Dia Mundial del Medi Ambient 2020. L’acte també comptarà amb l’actuació musical de Meritxell Neddermann.\nAmb la celebració del Dia Mundial del Medi Ambient, la Generalitat fa una crida a reflexionar sobre la natura, en un moment en el qual es troba a punt del col·lapse, així com la seva relació amb la salut en un moment de crisi com l’actual.\n'I tu, què fas per la natura?'\nLa Xarxa per a la Conservació de la Natura inicia la campanya 'I tu, què fas per la natura?' per celebrar Dia Mundial del Medi Ambient amb al qual convida, durant tota la setmana, a implicar-se per poder aprendre, compartir i actuar. La proposta tracta d'explicar que ens trobem en un moment en el qual hem de prioritzar la natura, com a element central de la vida i les societats humanes. Els hashtags #timefornature #lhoradelanatura, s'uneixen al que convida a actuar #perlanatura #fornature.\nAixí, fins divendres 5 de juny, es presentaran aspectes de biodiversitat, com les causes i conseqüències de la seva pèrdua, els beneficis que aporta i les accions que es poden prendre. Alhora, es plantejarà un repte diari per implicar-se amb la natura. Es podrà participar en la iniciativa a través de les xarxes socials de la Xarxa per a la Conservació de la Natura i el seu canal Voluntariat Ambiental.


El Servei d’Educació organitza el 23 de febrer una sessió informativa sobre la preinscripció escolar per al curs 2021-2022 — Educació\nEl Servei d’Educació organitza el 23 de febrer una sessió informativa sobre la preinscripció escolar per al curs 2021-2022 La xerrada es farà telemàticament a partir de les 18 hores a través del canal oficial de Youtube de l’Ajuntament de Sitges. L’objectiu de la sessió és assessorar i orientar les famílies de Sitges, que hagin de fer la preinscripció per primera vegada dels seus fills i filles a Educació Infantil (P3) o que comencin a cursar l’ESO (Educació Secundària Obligatòria). https://www.sitges.cat/serveis/ensenyament/actualitat/noticies/el-servei-d2019educacio-organitza-el-23-de-febrer-una-sessio-informativa-sobre-la-preinscripcio-escolar-per-al-curs-2021-2022 https://www.sitges.cat/serveis/ensenyament/actualitat/noticies/el-servei-d2019educacio-organitza-el-23-de-febrer-una-sessio-informativa-sobre-la-preinscripcio-escolar-per-al-curs-2021-2022/@@download/image/material .jpeg\nL'Oficina Municipal d'Escolarització (OME) organitzarà el proper 23 de febrer una sessió informativa telemàtica sobre el procés de preinscripció escolar i l’oferta educativa de Sitges per al curs 2021-2022. L’objectiu és assessorar i orientar les famílies amb fills i filles que iniciaran l’escolaritat a P3 o que començaran a cursar l’ESO (Educació Secundària Obligatòria). L’acte començarà a les 18 h i es podrà veure online a través del canal oficial de youtube de l’Ajuntament de Sitges.\nEn aquesta xerrada, adreçada als pares, mares i tutors, es pretén aclarir els dubtes més freqüents en el procés de preinscripció com quin és el calendari de preinscripció, els criteris d’admissió, la documentació necessària que cal presentar i on s’ha de presentar la sol·licitud, entre d’altres qüestions. També s’informarà de les dates que es faran les tradicionals jornades de portes obertes a les escoles i instituts, que enguany seran presencials i virtuals.\nLes dates del procés de preinscripció, que estableix el Departament d’Educació de la Generalitat de Catalunya per al curs escolar 2021-2022, són del 15 al 24 de març de 2021 per a Educació infantil de segon cicle i educació primària. La presentació de sol·licituds de preinscripció per a l’ Educació secundària obligatòria serà del 17 al 24 de març de 2021.\nCalendari: Sessió informativa sobre la preinscripció del curs escolar 2021-2022\nData: 23 de febrer\nTelemàtica: Canal oficial de youtube de l’Ajuntament de Sitges


XII Duatló de Vic (07/04/2013) | Creu Negra Duatlètica\nCreu Negra Duatlètica\nDins la Federació de Grups CNA Península Ibèrica i Illes\nRègim FIES i aïllament\nEsport i anarquisme a Catalunya\nSport and anarchism in Catalunya\nXII Duatló de Vic (07/04/2013)\nPublicat el 10 Abril 2013 per creunegraduatletica\nLa CND ha pogut córrer la Duatló de Vic contra tot pronòstic. Les 450 places es van acabar mentre jo estava de baixa, i només vaig poder-me inscriure quan els organitzadors van decidir moure fils per obrir 50 places més.\nDesprés de la ruta que vam fer el cap de setmana anterior, tot l’entrenament que vaig poder fer va ser sortir a córrer un parell de cops durant la setmana, i anar amb bici a la feina. Em feia una mica de por no haver-me recuperat del “mal entreno” de tres dies caminant amb pes a l’esquena.\nAbans de la sortida, durant el briefing, ens expliquen que començarem a córrer en un tram ample per ficar-nos més tard per camins de carro. Tot i així serà insuficient i el grup de gent no s’estira prou com per poder córrer al ritme òptim i sovint hem de demanar permís per passar. Pensem que és pràcticament tot el segment per camins estrets, i que som unes 450 persones (uns 50 del total d’inscrits no es va presentar a la prova, un 10% com a Cerdanyola).\nÚltims metres del primer segment.\nLa zona de boxes és una sola renglera de tubs amb bicis per les dues bandes. Al briefing ja ens havien avisat que passar per sota el tub és sancionable o sigui que cal estar alerta i no equivocar-se de costat ja que caldria donar tota la volta i són molts metres de transició.\nFins aquí cap problema.\nAgafem la bici, sortim per les llargues rectes cap a Sta. Eugènia i cadascú es busca un grup on se senti còmode. Comencem el primer port, el més llarg i dur dels dos. Ens havien avisat també que el dia abans hi havia neu, però per sort no en trobem ni rastre, i tampoc gaires trams molls. El que sí que fa és força fred a l’obaga.\nA la baixada tinc problemes per passar un corredor que traça ocupant tot el carril (probablement no em sent quan l’aviso). Anirem coincidint en aquest mateix segment, sobretot a les baixades on ell em passa a les rectes i jo a les corbes.\nUn cop hem baixat des del pas sobre l’Eix Transversal, ens trobem amb un corredor de Cerdanyola Triatló, li dic que es posi a roda meva, sembla que hi ha acord i fem un parell de relleus, tot i que em diu que té les cames trinxades. Durant un d’aquests relleus, avancem el corredor citat anteriorment, a qui el convidem a afegir-se al grup. Així ho fa, però només fins que es veu amb cor de fer l’escapada. A vegades hi ha companyonia, però a vegades no.\nÚltima rotonda abans de boxes.\nEl tram de bici s’acaba per sorpresa abans del que em pensava (l’havien escurçat respecte el circuit de l’any passat) i em quedo sense poder fer una última hidratació. Això no serà problema gràcies a l’avituallament que hi ha a l’inici del tercer segment. I pensar que en algunes curses no hi ha avituallaments.. és una cosa bastant bàsica!\nAl llarg d’aquest últim tram avanço alguns corredors però la majoria d’estona corro en solitari fins a la meta, la que serà la meva millor actuació en comparació amb els altres segments.\nCom a nota global de la cursa, un notable alt. Si no té el 10 és només per la ubicació de la zona de dutxes, que encara que a mi en aquest cas no m’afecta, qui les necessités hauria de creuar tota la ciutat.\nResultat: 349 de 445 finishers.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Duatló per creunegraduatletica. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Ulls de Mali. Projecte de cooperació de la Fundació Ulls del món\nUlls del món > Projectes > Programes de cooperació > Ulls de Mali\nΟ Habitants: 17.600.000\nΟ Esperança de vida: 58,5 anys\nΟ Producte interior brut (PIB): 2.218 $\nΟ Mortalitat infantil: 74,5 ‰\nΟ Índex de desenvolupament humà (IDH): 0,442 – Posició 175\nΟ Índex de pobresa multidimensional (IPM): 0,456\nProgrés en l’estat de salut de la població de la regió de Mopti, i contribució en la lluita contra la pobresa i l’exclusió\nUlls del món pretén millorar la salut ocular de la població de la regió de Mopti, de més de 2 milions d’habitants, on, malgrat els avenços que s’hi han produït els darrers 10 anys gràcies a la implicació de la Fundació, només hi ha dos oftalmòlegs en exercici i es calcula que poden haver-hi encara més de 22.000 persones cegues, principalment per causes que es poden prevenir o curables.\nUlls del món col·labora amb el Programa Nacional de Lluita contra la Ceguesa (d’acord amb el Pla Estratègic de Prevenció i Lluita contra la Ceguesa a Mali) i la Direcció Regional de Salut de Mopti (que compta amb un Pla Regional de Mopti) per millorar la prevenció i garantir el tractament oftalmològic i òptic permanent a la regió, facilitant l’accés de la població als serveis d’atenció ocular, tant de primer nivell (centres de salut comunitària) com especialitzats (a l’Hospital Sominé Doló de Mopti i al Centre de Salut de Referència de Bankass). Per això, Ulls del món ha dotat d’equipaments i materials específics les consultes i les unitats quirúrgiques d’aquests centres i ha format el personal dels diferents nivells de la piràmide sanitària que garanteixen l’accessibilitat i la qualitat de l’atenció oftalmològica i òptica de tota la població, també la més indigent.\nAixí mateix, amb l’objectiu d’arribar al nombre més gran possible de persones i amb la implicació de professionals sanitaris malians, Ulls del món organitza comissions mèdiques periòdiques que es desplacen a diferents zones de la regió, que arriben fins i tot a zones molt remotes sense cap tipus d’atenció oftalmològica. Aquestes comissions tenen una doble intenció: d’una banda, pretenen reduir la prevalença de les patologies oculars i, d’altra banda, fer aflorar, entre la població local, la voluntat i l’exigència del dret a ser tractats per especialistes per tal d’assolir la millor visió possible. La presa de consciència sobre el dret a la visió és el primer pas perquè les persones puguin obtenir millores en la seva salut ocular i un dels pilars del projecte Ulls de Mali.\nEn aquest sentit, Ulls del món també realitza, conjuntament amb les associacions de dones de la regió, molt especialment la CAFO, accions de promoció de la salut que tracten qüestions relacionades amb la detecció precoç de les patologies i la sensibilització sobre salut ocular, i que van adreçades principalment a les mares de família. A través d’aquestes accions, la Fundació també impulsa canvis per millorar l’equitat de gènere en l’accés a la salut ocular de les dones de la regió.\nA banda, el projecte inclou, des dels inicis, l’any 2008, el desenvolupament de subespecialitats oftalmològiques a l’Institut d’Oftalmologia Tropical d’Àfrica – IOTA (centre oftalmològic de referència per als països de l’entorn de Mali) on ja compten amb una unitat de retina, dotada en gran part per la Fundació, i s’està completant actualment l’equipament de la unitat de pediatria. Ulls del món ha participat també en la formació dels professionals d’ambdós serveis perquè comptin amb els recursos i els coneixements necessaris per tal d’atendre els pacients amb patologies específiques, alguns dels quals són derivats pels professionals de la regió de Mopti. Per garantir la qualitat de l’atenció, s’han atorgat beques de formació especialitzada als responsables dels serveis i els seus equips.\nActualment, el projecte Ulls de Mali segueix contribuint a la millora de la salut ocular de la població de la regió de Mopti i afavorint l’accés de totes les persones als tractaments necessaris per tenir la millor visió possible.\nTornar a veure-hi. Com reacciona algú que, després de patir ceguesa durant anys, recupera la visió? Aquest vídeo ens descobreix l’instant memorable en el qual els metges de la Fundació Ulls del món destapen els ulls a Telly Amadou. Segons les seves pròpies paraules, tornar a veure ha estat “la felicitat més gran que he tingut en la meva vida”.\nFatoumata Barry té 55 anys, és mestressa de casa i venedora de llet a Soïma, Mali. Unes cataractes bilaterals la van tenir impedida i aïllada durant més de dos anys, però el novembre de 2017 la seva sort va canviar. Ella va ser una de les 40 persones que van dir adéu a la ceguesa durant una comissió medicoquirúrgica a la zona. 40 persones que van recuperar la visió, l’autonomia i la il·lusió. 40 històries personals que demostren que tornar a veure-hi és tornar a viure.\nCarretera nacional de Sevaré, núm. 15


Sant Pere, qui t’ha vist... - Diari de Sabadell\nSant Pere, qui t’ha vist…\nEl de Sant Pere és un d’aquells carrers que sempre ha portat cua. No pas pel suplici que representava aquests darrers anys passar-hi, gairebé a qualsevol hora del dia, sinó perquè la seva transformació ha trigat massa anys. Ara que s’han acabat unes llarguíssimes obres és hora de ser valents i afrontar una major extensió dels espais sense cotxes al Centre.\nD’aquí a poc temps, quan a algú li diguin que pel carrer de Sant Pere fins i tot hi havien passat autobusos li semblarà impossible. El mateix succeirà si li diuen que també passaven pel carrer de Gràcia, amb cotxes aparcats a una banda i tot. Avui gairebé ningú dubta de l’eficàcia de disposar de carrers per a vianants. No només pel comerç, sinó, i més important, per la salut de les persones que hi viuen i hi passegen.\nPerò no sempre ha estat així. Si retrocedim 30 anys, quan es va construir el pàrquing de la plaça del Dr. Robert, ens adonarem que va ser precisament per l’obstinació dels comerciants de garantir el pas de vehicles per davant dels establiments que es va encaixar l’aparcament en aquest punt de la ciutat. Amb els anys ha resultat ser un problema. Sobretot quan els projectes d’extensió de la zona de vianants han anat encerclant aquest aparcament fins a deixar-lo pràcticament escanyat. La prova la tenim en la perillosa i perpètua sortida pel carrer del Sol, que obliga els cotxes a passar entremig dels vianants.\nQuan a finals dels 90 es va executar el projecte Urban, el Centre de Sabadell va experimentar una de les transformacions més grans de la seva història. El nucli central va donar pas als vianants i va limitar la circulació a l’anella de circumval·lació del Centre. Semblava que funcionaria a la perfecció, però no ha estat així. El pas de vehicles pel carrer de Sant Pere ha estat un dels principals obstacles d’aquesta anella pel coll d’ampolla de la cruïlla amb la Rambla.\nVan anar passant els anys i ningú s’atrevia a tocar-ho fins al mandat municipal passat, en què es va decidir tancar definitivament el pas de vehicles i deixar el carrer de Sant Pere per a vianants. En aquests 10 mesos d’obres, els conductors han cercat noves rutes per fer la sempre complexa travessia d’est a oest de la ciutat.\nAra tenim un problema menys. Però queden tres punts calents a l’eix central: el passeig de la Plaça Major, el de Manresa i la Via Massagué. Cal entomar-los amb urgència abans que sigui massa tard. Esperem que no es trigui tant com el carrer de Sant Pere.\nAutònoms/es de Sabadell


Intentarà explicar millor les seves propostes sobre violència de gènere i contracte únic\n4 min. Madrid 17/05/2016 18:13\n651x366 El líder de Ciutadans, Albert Rivera. EFE El líder de Ciutadans, Albert Rivera. EFE\nCiutadans va punxar el 20-D. Les enquestes els havien arribat a situar com a primera força, i van acabar com a quarta, vint escons per sota del que el partit taronja havia calculat en elaborar el seu pressupost electoral –el Banc Popular els va concedir un crèdit de quatre milions d'euros preveient que traurien 60 diputats.\nDia rere dia de campanya, Albert Rivera va haver de fer front als tics extremistes dins de les seves files. Tuits, mesures polèmiques, imputats... la campanya es va fer muntanya amunt. I el mateix líder de Ciutadans no s'estava de reconèixer-ho. Ara, a les portes del 26-J, el partit emergent no vol repetir els errors del passat. Sense passar per primàries, ha canviat fins a 16 caps de llista. Alguns han optat per aplanar el camí, anunciar que no repetirien o bé marxar del partit. D'altres, però, s'han arribat a aferrar al seu escó, com el líder de la Corunya, a qui el consell de garanties de la formació ha hagut de fer fora al·legant que "no ha estat a l'altura". Rivera reconeixia durant la campanya del 20-D que molts dels seus caps de files provincials no estaven prou preparats.\nUn dels punts febles del 20-D va ser el programa electoral. La bomba va esclatar a mitja campanya, quan la número dos del partit per Madrid, Marta Rivera, va demanar en un debat televisiu retirar l'agreujant de gènere en les penes per violència de gènere. Tots els partits se'ls van tirar a la jugular. Ara Ciutadans buscar reformular aquest concepte i "explicar millor" tant aquest com altres aspectes polèmics del programa electoral.\nUna breu frase va convertir Ciutadans en carn de canó al desembre en qüestionar la llei de violència de gènere de Zapatero. " Acabar amb l'asimetria penal per qüestions de sexe". Això incloïa el programa del 20-D. Ara l'equip de Rivera treballa en una nova redacció d'aquest punt. No és que en defugin però sí que volen evitar que es pugui utilitzar com una "arma de doble tall". Llavors es va entendre que volien eliminar els agreujants enl loc d'igualar-los, tal com van defensar després. Per sortir del pas, van sortir a prometre "mesures cautelars de control enfront del maltractadors" i l'ús de 3.000 dispositius electrònics de detecció de la proximitat dels agressors.\nCiutadans es compromet ara a impulsar un pacte contra la violència de gènere que creï consens i a regular la violència intrafamiliar que afecta els nens i que, segons el partit, s'ha de separar de la violència de gènere perquè "no neix de la desigualtat estructural entre homes i dones". Marta Rivera va defensar el desembre passat que "era igual de greu que un nen veiés com el seu pare matava la seva mare que al revés".\nA més, Rivera es compromet a impulsar la custòdia compartida. Asseguren que és obligació dels governs "protegir la infància i que en casos de separació ha de prevaldre sempre l'interès del menor i per tant la igualtat davant la llei".\nSi d'una mesura ha fet bandera Ciutadans és del contracte únic, defensat per la gran patronal a l'Estat durant els primers anys de la crisi. Luis Garicano, responsable de l'equip econòmic del partit, l'ha convertit en el seu emblema. Però també la resta de partits s'hi han aferrat per acusar Rivera de fomentar l'acomiadament lliure. De fet, va caure com a tal en l'acord de govern amb el PSOE, tot i que alguns van interpretar que s'obria la possibilitat d'aquesta fórmula en un futur.\n" El contracte únic és l'acomiadament lliure", va assegurar Pedro Sánchez. "Acaba amb els dies d'indemnització en els contractes perquè els iguala per sota", afegia Pablo Iglesias. Garicano tindrà més pes durant la campanya per explicar millor aquest punt, que també es tornarà a reescriure en el programa.\nCiutadans també està revisant el seu programa per adaptar-lo al desviament del dèficit. Espanya no ha complert ni el 2015 –ni està previst que ho faci el 2016– amb el mandat de Brussel·les. I això obliga el partit a refer la seva oferta econòmica, fiscal i de lluita contra el frau en base als canvis en les previsions econòmiques. L'incompliment dels objectius marcats per la Comissió Europea ha suposat un forat de 10.000 milions d'euros extres, un fet que ha obligat Rivera a actualitzar també el programa en aquesta direcció.\nGaricano, que ha deixat la seva feina com a conseller de Liberbank per dedicar-se al 100% al partit, s'està encarregant de coordinar aquesta tasca. L'objectiu final: simplificar el programa i refinar la redacció dels punts més polèmics per evitar que els fronts del 20-D es tornin a repetir el 26-J.\nA Rivera se li multipliquen els fronts interns a C's: dimissions a Galícia i Castella la Manxa


Saló dels Penjats - Galeria dels Monstrus: La Diada blocaire de Joan Aregio\njoan aregio? qui es joan aregio? jaja recordeu aquell anunci de un pacient a sota de un aire condicionat i que deia '..doctor no soy nadie'\n11 de setembre de 2007 a les 15:46\nel Joan Aregio és el proper Alcalde de Tarragona.\n11 de setembre de 2007 a les 18:44\nui el capitan tan, sap el futur, llegeix les mans i la bola de cristall, al menys fas punts si ell se ho mira aixo, k es del k es tracta no?\nCapità que bonic que es somiar...\n11 de setembre de 2007 a les 19:41\nAnònim, tan difícil és llegir?\nNo és Capità Tan, és capità Tarragona, també me pots dir Albert.\nSi no veus ni el meu nom correctament com vols veure el que dic... aish...\n11 de setembre de 2007 a les 20:05\nAh si, anònim, amb els punts del carnet de conduir ja ne tinc prou.\n11 de setembre de 2007 a les 20:06\necordo que algun malintencionat preguntava si es sabia perquè el web de Joan Aregio s'havia tancat de la nit al dia. Era lògic que el tanques, donat que era un bloc de campanya. Però bé, aquí el tenim i m'alegro hagi decidit donar la cara i exposar-se a les preguntes malintencionades que puguin haver-hi. Qui el coneix sap que les respondrà, i sobre tot estic segura que farà amics.\nSalut i ànims Joan\n11 de setembre de 2007 a les 21:58\nL'alcaldia de tarragona ha dit...\nLa teva mirada apunyala la meva.\nI m'omple les pupil·les de pors i desenganys.\nSi em mires gaire estona més,\nM’abraçaré vençuda al mar del teu mirar.\nNo em miris més,\nVal més dir adéu,\nPassar de llarg.\nTu mateix ho vas dir:\nÉs un fins aviat.\n12 de setembre de 2007 a les 0:21\nJoan: Endavant amb aquest blog i en tot allò que toca fer a diari malgrat, en alguns casos, no sigui com un voldria.\n12 de setembre de 2007 a les 1:59\nTrobo molt positiva la incorporació del Joan a la blogsfera. Ara podrem debatre directament amb ell els temes de l'actualitat tarragonina.\n12 de setembre de 2007 a les 3:28\nNo sigueu innocents. Tot hom sap que el blog li omplirà la seva "negra" a sou amb les indicacions del seu equip i amb les consideracions que creguin que donen més bona imatge.\nEl que s' ha de fer és baixar de l' autobús i contactar més amb les persones del carrer, que hi ha motes senyores Maries que no tenen internet i que volen respostes de persona a persona.\n12 de setembre de 2007 a les 10:30\nPerquè sempre els comentaris despectius i acusadors van amagats sota un trist anònim?\nAixí també acuso jo...\n12 de setembre de 2007 a les 10:41\nTotalment d'acord amb l'anònim de les 10,30h. Fa falta que els polítics contactin amb la gent al carrer i que escoltin les seves preocupacions i les seves sol·licituds. Aquest és la verdadera raó per la qual va perdre tants vots (fins a 8000) en les últimes eleccions\n12 de setembre de 2007 a les 10:42\nElena Dalmau ha dit...\nMira Capità Tarragona, és ben fàcil. Els anònims responen a la necessitat de poder parlar amb la seguretat de que després ningú et picarà el crostó. O és que dubtes de que en una ciutat tant petita on es coneix tot hom, algú no picaria al crostó de la persona que hi ha darrera l' anònim de les 10,30 ? per exemple. Segur que hi ha un veí o un parent que sí que és convergent i pot ser ...Ara si per a tu és millor en comptes de posar ANÔNIM, posar Pere Martí, o Magda Pelegrin, mira...és una sortida honorosa. Però pensa Capità Enciam que no s' és més valent per posar el nom, la prudència és una virtud que sovint ens pot estalviar problemes.\n12 de setembre de 2007 a les 11:07\nEnhorabona a Joan Aregio pel seu nou bloc, els qui no el coneixen, no sé si és perquè no són de Tarragona o perquè no llegeixen, en fi, ànims!.\nPer cert Alejandro, et penses que en Ballesteros serà alcalde fins que es mori o que? Que bonic és somiar...\n12 de setembre de 2007 a les 11:19\nNo hasta que los ciudadanos por un lado y el por otro decidan.\nY desde luego espero que no sea dentro de 4 años.\n12 de setembre de 2007 a les 11:36\nCapità Tarragona, dir que el blog de l' Aregio li escriurà la seva "negra" no és despectiu. Te una persona que li ha portat la campanya i que ara crec que li fa de periodista a l' Ajuntament. Que no saps que s' atribueix "negre" en el món literari a aquell que escriu articles, llibres, etc per a un altre que els signa ?.\nPer cert, gràcies a l' Elena, que entèn que a la nostra edat ja no estem per heroicitats i sense faltar a ningú, l'opció de l' anònim és molt correcta.\n12 de setembre de 2007 a les 11:39\nei Capità Tarragona, en tu banco no deben de conocer este 'blog' de lo contrario te descontarían la mitad del sueldo :-) a no ser que tu jefe sea tb de tu 'CIUerda' y te permita dedicar tanto tiempo a estos menesteres\n12 de setembre de 2007 a les 11:51\nNo sé , perquè tantes ganes de criticar per criticar. Si en Joan Aregio fa un bloc, dons felicitats per l’iniciativa, té tot el dret del mon a fer-ho. Com qualsevol ciutadà d’aquest país.\nQuant tenia la seva web aturada després de les eleccions se’l va criticar perquè no l’actualitzava, i ara que inicia un bloc se’l critica perquè ho fa.\nMai plou a gust de tothom. En Joan estic segur que farà un bloc que serà un referent en la blocosfera Tarragonina, i per tant serà bo pel debat i l’intercanvi d’idees, uns estaran d’acord i altres no ( com sempre passa a tot arreu), però estic segur que no deixarà a ningú indiferent.\nEn tot cas vull felicitar en Joan Aregio per haver-se decidit a sumar-se a aquest projecte virtual tarragoní.\nL´Aregio es un bon politic, segurament no haguesi guanyat las eleccions pero si no tingues el lastre de unio Vallve&cia + no deixarlo ser alcalde abans d´acabar el mandat li va fer molt mal...\nen fi sort amb el blog i ha pencar per recuperar l´alcaldia\nmira, ya que estamos en ello pq aregio/capità tarragona no nos da su versión sobre la 'filo-fundació' del jacinto romeu, financiada por ciu, a ver si los tiene bien puestos y se lo pregunta al mega-heroe del aregio, despues nos lo cuentas ehhh ;-)\n12 de setembre de 2007 a les 12:02\nDons Hola maku, si CIU financia com tu dius el projecte del jacint Romeu, no es veu per enlloc aquest finançament, perque al diari " més tarragona" només surten els socialistes i el Ballesteros per totes les pàgines. No t'hauràs equivocat d'esponsor? i es el PSC i el Govern de la Generalitat tripartit qui financia als mitjans de comunicació?\n12 de setembre de 2007 a les 12:14\nevidentment Alejandro, hauran de decidir els ciutadans, ja veurem el que decideixen doncs.\n12 de setembre de 2007 a les 12:30\nJo crec que en els propers mesos veurem si eren veritat o no les raons de la pèrdua de les eleccions per part de Joan Aregio. Per sort, el temps sempre posa a tothom en el seu lloc i es veurà si Unió i la no substitució en l'alcaldia són les causes de les pèrdues dels vots.\n12 de setembre de 2007 a les 13:00\nAmorós supongo que el hecho constatado de k Jacint Romeu es o al menos fue una marioneta financiada por vuestro estimado LLuis Badia y este a su vez por el hijo de Jordi Pujol con el mismo nombre (Jordi Pujol Ferrusola), es algo que suena a musica celestial, o bien 'mientes' directamente o bien no te contarón nada, es de 'cajón de madera' que si Montilla kiere cerrarle la 'fundació' al paleto de romeu no es pq sea precisamente su esponsor.\n12 de setembre de 2007 a les 13:23\nHola, Hola Maku, gracies per preocupar-te per la meva vidal aboral, però tot just avui acabo vacances, així que, comentaris pel matí a partir d'ara pocs.\na la feina, estic a la feina, i a casa puc fer le que vulgui, no?\nO estant de vacances no podré consultar el meu bloc?\nElena Dalmau, no és capità enciam, no sóc tan popular, sóc el Capità Tarragona, però també em pots dir Albert. Tu esculls, però la broma fàcil de capità enciam o capitán trueno ja està una mica passada, no creus?\n12 de setembre de 2007 a les 15:39\nM'agradaria seguir un duel blogosfèric a banse de comentaris entre Ballesteros i Aregio.\nPotser estem encara massa lluny?\n12 de setembre de 2007 a les 16:39\nballesteros ja ha fet públic el seu patrimoni!!!!\nAh si anònim? on ho has vist?\n12 de setembre de 2007 a les 17:18\nBuenas tardes Albert, ¿has preguntado lo de la 'fundació' a tu jefe?, estamos esperando una respuesta...\n* solo contestas para dar explicaciones de k NO eres el capità enciam o el capitan tan ;-)\n12 de setembre de 2007 a les 17:34\nD'acord amb el Capità Tarragona. El patrimoni del Ballesteros no s'ha fet públic sinó que sembla que ho ha enviat a l'Ajuntament, tal com ho va fer l'anterior alcalde. De totes maneres, crec que això del patrimoni és una fal·làcia perquè feta la llei, feta la trampa.\n12 de setembre de 2007 a les 17:37\nA veure Maku\nMi "jefe" (com tu li dius), a CDC és el Quim Amorós, que per això és el Cap Local. I a la JNC és el Marc Martínez.\nEl Quim ja ha contestat... no?\nHe de tornar a contestar jo?\n12 de setembre de 2007 a les 17:51\nL'alcalde ha fet públic un document entrat al registre de la ciutat aquest mes de juny i on s'exposen les seves dades personals i els béns que li consten en propietat com el pis on viu, un turisme i dos plans de pensions, un de l'empresa d'on ara en té excedència i un altre de privat. Així mateix es declara en el document que l'alcalde obté remuneració econòmica tant de l'Ajuntament com de la Diputació de Tarragona, d'on és diputat.\n12 de setembre de 2007 a les 18:08\nI també consta que té dos obres d'art de considerable valor\n12 de setembre de 2007 a les 18:09\nal final serem més blocaires que ciutadans amb ordinadors!!!!\naixò és bo per la ciutat!\nOstres tu. Aquest anònim que detalla la declaració, no pot ser ningú més que el propi Ballesteros. O es que li ha ensenyat la declaració a la Bego?\n12 de setembre de 2007 a les 19:39\nCapità, el Amorós NO ha contestado a mi replica:'''''...Amorós supongo que el hecho constatado de k Jacint Romeu es o al menos fue una marioneta financiada por vuestro estimado LLuis Badia y este a su vez por el hijo de Jordi Pujol (Jordi Pujol Ferrusola), es algo que te suena a musica celestial, o 'mientes' directamente o no te contaron nada, es de 'cajón de madera' que si Montilla kiere cerrarle la 'fundació' al paleto de romeu no es pq sea precisamente su esponsor ''''', y tu por lo visto no tienes ni idea de k va el asunto, sería bueno que tus 'jefes' te dieran explicaciones, ser de las juventudes de un partido que da 'cobertura' a corruptos no debe de ser muy motivador.\n12 de setembre de 2007 a les 20:04\nque faci la declaració d'interessos la Bego\n12 de setembre de 2007 a les 20:58\nNo busqueu fantasmes on no hi ha res més que informació. A dos quarts de tres de la tarda, la pàgina web de Tarragona Ràdio ja havia publicat una noticia sobre la trobada informal d'aquest matí de l'alcalde amb periodistes locals. Podreu veure què ha dit sobre el seu patrimoni. I suposo que mitja hora abans ja ho han donat en el seu informatiu habitual.\nEm fa mal a la vista llegir alguns posts .... una mica malintencionats, o no?\nI no sóc militant socialista!\nApa, bona nit a tots i totes\n12 de setembre de 2007 a les 21:45\nResposta a l'Anònim de les 21:45: Ara potser entendreu el que significa "acoso y derribo" del què són (més ben dit, eren) tant entusiastes i fidels practicants els socialistes i els republicans. Només cal que el temps posi totes les coses al seu lloc i donar a cadascú una (o diverses) racions de la seva pròpia medicina.\n12 de setembre de 2007 a les 22:02\nWellcome a la blogosfera de la provincia tarraconense. Cuantas más ideas circulen... mejor que mejor. Lo que pasa es que no le veo yo mucho tirón a este afable señor made in CiU.\n13 de setembre de 2007 a les 0:53\nFeia temps que no sentia això de la "provincia tarraconense". Doncs, la veritat, aquí d'això poca. Tres post mal comptats de Reus, ara un de Roda, potser algun de Torredembarra o d'Altafulla. I algú que intervé des de Riudoms, crec ... Hi ha qui no sap ben bé on és. Naturalment una salutació a "La Marfanta" i els seus blogs de l'Ebre\nCapità & Amorós, kien kalla 'otorga'.\n13 de setembre de 2007 a les 17:53\nHola maku, anem a pams.\nQuien calla otorga?\nNo em callat, se't va contestar al moment en que hop vas preguntar.\nCONVERGÈNCIA NO HA FINANCIAT A JACINT ROMEU.\nEm pots creure o no, però ets una mica pesat.\nCada un és lliure d'invertir i de psoar els seus diner a on vulgui, no?\nJo tinc accions d'un banc, ara diras que CDC financia a aquest banc?\n13 de setembre de 2007 a les 18:25\nCapità, eso NO es contestar, eso es afirmar algo sin tener la más remota idea de lo k hablas, se nota que solo eres un cachorrillo inocente en esto de la politika, ojo k Amorós te diga k la tierra es plana y tu te lo kreas.\nNi sabes de k hablas, ni sabes de k va, ni sabes lo k dices en este caso en concreto, y komo veo k no eres un interlokutor 'valido' en este tema,lo dejo aki hasta k alguien de CIU (k de verdad conozca este entramado) me conteste.\n13 de setembre de 2007 a les 18:48\njo tant sols sé que el senyor Romeu no és qui mana el cotarro, senyors, sino la seva santa mare, voleu el telèfon? als diaris, ho sé de bona tinta, hi primava l´amistat amb CIU, tot i que es posava publicitat de tots els partits.


Més sobre el Corredor del Mediterrani | Des del petit país\nPer si pot ser d’utilitat, apuntaré algunes clarificacions sobre la qüestió del Corredor Mediterrani, en particular, i sobre la Xarxa de Transports Europeus, en general.\nEn la revisió de les anomenades Xarxes Transeuropees de Transports (TEN-T, en les seves sigles en anglès), la Comissió Europea va fer una distinció de tres nivells:\n1) La xarxa global, que ha d’estar finalitzada el 2050.\n2) La xarxa bàsica que inclou les parts amb més volum de tràfic de mercaderies i passatgers i que ha d’estar en funcionament el 2030.\n3) I finalment, els Corredors ferroviaris, concebuts com a part nuclear de la xarxa bàsica i que han de tenir un caràcter multimodal, és a dir, connectant diferents tipus de transport per tal d’aconseguir una millor competitivitat.\nSota aquesta última visió es van incloure el Corredor Atlàntic i el Corredor Mediterrani. La importància d’aquests últims és enorme donada la gran activitat de les regions espanyoles de l’Arc Mediterrani. Ambdós corredors són vitals ja que permeten connectar les infraestructures de transport d’Espanya, Portugal i França i reforçar la cohesió territorial i social de les regions europees concernides.\nLa proposta de la Comissió Europea fou acordada amb el govern d’Espanya, encara sota la presidència de Zapatero. Les negociacions, com no pot ser d’altra manera, van tenir en compte les necessitats de tots els Estats Membres, però el conjunt de la proposta de la Comissió Europea es dissenyà, indefectiblement, pensant en l’interès general.\nTanmateix, el passat mes de febrer, Ana Pastor, ministra de Foment del gabinet encapçalat per Mariano Rajoy, va presentar noves propostes que amplien de forma substancial la demanada per Espanya. Cal recordar, però, que la majoria d’aquestes propostes ja havien estat excloses de la xarxa bàsica per la mateixa Comissió, incloent-hi l’anomenada Travessia Central pels Pirineus.\nTot i així, el Partit Popular espanyol i el PSOE han recuperat aquesta ampliació dels projectes relacionades amb la Xarxa TEN-T , mitjançant la presentació d’esmenes a la Comissió de Transports i Turisme (TRAN) del Parlament Europeu. Aquestes esmenes, seran votades a TRAN el proper 27 de novembre i, amb tota probabilitat, arribaran al ple del Gener de 2013.\nA què obeeix aquesta modificació?\nLa recuperació de la proposta de la Travessia Central s’explica, en bona mesura, pel fet que les infraestructures que entraran a formar part de la xarxa bàsica – i especialment dels Corredors – són les que poden rebre més finançament europeu. Per tant, en moments de greu crisi, cada autonomia, cada regió, cada ciutat, lluita perquè les seves infraestructures hi siguin incorporades – cosa totalment comprensible i legítima.\nDit això, també s’hauria d’entendre que és obligació dels governs invertir en aquelles obres públiques que siguin d’interès general, en el sentit que poden aportar més dinamisme econòmic al conjunt de l’Estat. Alhora, cal recordar, que la crisi arriba també a les institucions europees i avui – moment en què es debat del nou pressupost per 2013 – molts Estats estan proposant justament rebaixar el pressupost general de la Unió.\nEn conseqüència, la combinació de menys diners per part de la UE, menys diners de l’Estat i l’ampliació d’infraestructures en el paquet de la xarxa bàsica fa del tot inviable i impossible afrontar les obres crucials per la millora del desenvolupament econòmic d’Espanya i de Catalunya.\nAquesta és la raó per la qual els socialistes catalans al Parlament Europeu votarem en contra de l’ampliació dels corredors espanyols a la Xarxa Transeuropea de Transports: en favor de l’interès general, tal i com ho havia defensat la Comissió Europea.\n← SABIES QUE…..\nEl Nobel de la Pau per la Unió Europea →\nInternet comerç internacional Síria Federalisme candidatura catalana Kosovo Líbia EUA Pressupostos Nazisme Unió Europea Berlusconi Itàlia Pregunta Parlamentària Fòrum Cívic Parlament acord de comerç Comissió Sèrbia estat de dret Intervencions S&D Agrupament Socialista socialisme Egipte euroregions Cultura Alemanya Europa democràcia eleccions Diada institucions PSOE Catalunya Mediterrani


L'esquerra veu "submissió" de Mas a un PP recentralitzador\nCiU nega cap pacte estable o "xec en blanc" a Rajoy\nLes forces d'esquerres critiquen l'entesa que Artur Mas va escenificar amb Mariano Rajoy. CiU afirma que no hi té cap pacte tancat, però el PP de Catalunya presagia una relació prolífica.\nARA BARCELONA. Actualitzada el 03/02/2012 00:00\n260x366 Herrera denuncia que en lloc del pacte fiscal, Mas i Rajoy van tancar un "pacte fiscal neoliberal". / ACN Herrera denuncia que en lloc del pacte fiscal, Mas i Rajoy van tancar un "pacte fiscal neoliberal". / ACN\nPoques sorpreses en la valoració que l'oposició va fer ahir de la reunió de dimecres entre els presidents Artur Mas i Mariano Rajoy. De fet, el PP va ser l'única força que no va citar-se al Parlament per criticar-la amb el denominador comú que Mas en va tornar amb les mans buides i sense plantar cara a un Rajoy que ja ha mostrat les prioritats del seu govern, de marcat to recentralitzador. Un dels més contundents va ser el portaveu del PSC, Jaume Collboni, que va afirmar que "no entenia" com Mas va poder "exhibir tanta submissió" al govern central, que està impulsant una onada de "recentralització i contrareformes". Va veure, a més, "un nou Pacte del Majestic entre CiU i el PP".\nEn la mateixa línia, el president parlamentari d'ICV-EUiA, Joan Herrera, va qualificar la trobada de "pacte de sang" entre els dos presidents per ajudar-se en les retallades. Assegura que, enlloc del pacte fiscal, van tractar "el pacte fiscal neoliberal que aprova retallades". El president d'ERC, Oriol Junqueras, va apuntar també que Mas dóna confiança a Rajoy mentre els seus ministres "preparen un nou transvasament de l'Ebre, una ofensiva centralitzadora en la sanitat i els serveis socials i un pla que amenaça la immersió lingüística". Per això va tornar a reclamar al president català que triï "entre el PP i Catalunya" i que apliqui el programa pel qual va ser elegit, "el de la transició nacional i el concert econòmic".\nTambé es va referir a una aliança a llarg termini, però en un to ben diferent, la presidenta del PP a Catalunya, Alícia Sánchez-Camacho, que va assegurar a Catalunya Ràdio que la trobada va "posar els fonaments d'una relació mantinguda en el temps" basada en "la confiança mútua i la lleialtat". I va defensar l'ajornament del pacte fiscal: "No es pot parlar de l'agenda catalana sense recuperació econòmica". CiU no ha donat cap "xec en blanc" i "en cap cas" hi ha un pacte estable, va replicar per contra el portaveu parlamentari adjunt de la federació, Ramon Espadaler. I el portaveu del Govern, Francesc Homs, va demanar paciència amb el pacte fiscal des de TV3, ja que l'alternativa és "trencar les cartes".


Biblioblog – Fora del prestatge » 2013 » setembre\nArxiu per setembre, 2013\nAgustí Vehí. Remor de serps, la seva novel·la pòstuma\nAcaba d’aparèixer, publicada per Editorial Alrevés, Remor de serps, una obra pòstuma de l’escriptor figuerenc Agustí Vehí, que va morir el darrer mes de març.\nRemor de serps ens transporta al París de l’any 1940 en plena II Guerra Mundial. Amb mitja Europa amb flames i la guerra començada, París no és un lloc segur per refugiar-se. Sota l’arribada dels alemanys i amb l’angoixa d’una ciutat espantada per la imminent guerra, s’hi troben exiliats dos agents catalans que van prometre defensar la República.\nEls assassinats d’un oficial i un secretari fidels a la causa fan trontollar la seva seguretat a la capital francesa.\nPlegats hauran de fugir de policies, gendarmes, soldats i, sobretot, dels feixistes de l’ambaixada espanyola, que, sota la seva immunitat diplomàtica, es dediquen a perseguir tot allò que soni a republicà. Caure en les seves mans podria representar la repatriació sota unes conseqüències fatídiques i fatalistes.\nAgustí Vehí, nascut a Figueres el 1958, va ser un home polifacètic: sotsinspector de la Guàrdia Urbana de Figueres, doctor en Història per la Universitat Autònoma de Barcelona, docent en matèria de seguretat pública, reconegut autor de novel·la negra i guanyador de diversos premis literaris. Tenia també una faceta no tan coneguda com a músic, a part de gran col·leccionista.\nProvinent de l’exèrcit de terra, on tenia el rang de sergent, va ingressar a la Guàrdia Urbana de Figueres el 1982 i poc després es va incorporar a la policia local de Salt, on va arribar a ser-ne el cap. Les seves inquietuds el van dur a cursar Història i fundar, juntament amb altres experts en seguretat, un centre d’estudis de policia i seguretat amb seu a Girona, l’Escola de Prevenció i Seguretat Integral. Va tornar a la Guàrdia Urbana de Figueres, on va ser ascendit a sots-inspector, però sempre va compaginar les tasques policials amb la docència i l’escriptura.\nAutor de nombrosos llibres d’història i de divulgació, el 2009 es va revelar com a novel·lista de gènere negre amb l’obra Abans del silenci, guanyadora del premi Ferran Canyameres, una novel·la històrica i policial ambientada en la Guerra Civil.\nAbans del silenci és la crònica de tres crims passionals comesos en mig del caos dels darrers mesos de la guerra civil de 1936 a 1939.\nUn o dos dies per davant de les tropes del general Franco, dos policies de la República intentaran descobrir a l’autor dels crims i això els portarà, sota els bombardejos franquistes, a viure la retirada i el camí de l’exili.\nEnmig del desastre i dels horrors d’aquells moments, quan tot el seu món està a punt de desaparèixer, els dos agents mantindran el principi de legalitat que van prometre defensar i l’estat republicà que representen.\nDes de llavors, la seva trajectòria ascendent es va confirmar amb Ginesta pels morts. Un blues empordanès publicada el 2010, on a partir d’un crim real, un triple assassinat a Darnius, Vehí creava una història d’estranya intensitat i humor, i ens oferia un retrat de l’Empordà, la seva gent i els Mossos.\nAmb els galons de sergent acabats d’estrenar, Jaume Plangumà arriba destinat a la comissaria de Figueres. Allà descobrirà un món especial, a vegades difícil i complicat, però sempre fascinant. Un món que l’obligarà a demanar-se si no ha arribat el moment de parar i construir el seu refugi per viure o, acabades les pràctiques de sergent, marxar i tornar a començar en un altre lloc com ha fet sempre.\nNomés arribar haurà de descubrir el misteri d’uns crims horribles que el portaran, al costat dels homes i les dones del Grup d´Investigació de la comissaria figuerenca, fins un dels moments més tràgics i terribles de la història recent de Catalunya.\nEl 2011 va guanyar el premi Crims de Tinta amb Quan la nit mata el dia, una novel·la que gira a l’entorn de l’assassinat, el 1958, del delegat de la Falange a Figueres. Algú li ha clavat al crani una creu de fusta i metall i li han lligat un cinturó al coll. El comissari tem les repercussions del cas i crida a Madrid per demanar instruccions. Silenci, li ordenen.\nEn aquesta ocasió, barreja amb gran habilitat història i gènere negre, recreant l’ambient opressiu de l’època. L’enfrontament de dos inspectors, Iríbar, de la Brigada d’Investigació, i Lopera, de la Brigada Polític Social, que veu “rojos” i catalanistes per tot arreu. I, al mig, la història d’amor entre Iríbar i una republicana, que va perdre tota la seva família durant la guerra.\nAmb una estructura original, sense sang ni violència, Vehí ens explica la vida, la nit, els costums, d’una ciutat petita i vital com Figueres, tot destil·lant al màxim una de les seves qualitats: l’humor amb què afrontava la vida. La petició d’un informe a càrrec de l’excel·lentíssim alcalde de Vilaclara és el tret de sortida que posa en marxa l’engranatge del torn de nit del cos policial d’aquesta vila de l’Empordà: un seguiment nocturn ple de tasques que, en el decurs d’una setmana, nit rere nit, s’entrellacen entre si, trencant la tranquil·litat de la població i posant-la potes enlaire; tot un retrat de les vicissituds de la vida nocturna policial, amb persecucions, anècdotes hilarants ratllant el surrealisme i uns personatges humans, extremadament humans.\nL’humor, uns personatges molt sòlids, trames molt ben construïdes i la presència freqüent de la Guerra Civil i la postguerra són alguns trets de la literatura d’Agustí Vehí.\n“No em sento ni novel·lista ni escriptor: em crec afortunat per haver pogut publicar els meus llibres”, assegurava Vehí. Li va faltar temps per escriure’n més.\ndilluns 30 de setembre de 2013 | Categoria: GÈNERE NEGRE\t| Enllaç permanent\nEl aprendizaje de la creatividad, de José Antonio Marina i Eva Marina\nEs pot inculcar o adquirir la creativitat? La resposta és afirmativa. Així ho testifiquen José Antonio i Eva Marina al seu llibre El aprendizaje de la creatividad, en què defensen aquesta creativitat com a estratègia de supervivència en aquests temps difícils que ens ha tocat viure.\nEl aprendizaje de la creatividad, la nova publicació de la Biblioteca UP, tracta no tan sols de la creativitat artística, sinó de la capacitat per descobrir fites, resoldre problemes inventar sortides quan sembla que no n’hi ha, evitar la rutina, l’avorriment o la desesperança.\nLa Biblioteca UP és un projecte editorial i pedagògic de José Antonio Marina i editorial Ariel, amb el qual l’autor desenvolupa el que ell mateix considera el seu projecte vital. Una col·lecció de llibres pràctica i optimista sobre l’educació i aprenentatge, sobre l’activitat fundacional de l’espècie humana, per educar els nostres nens i adolescents.\nForma part de la Universitat de Pares, un projecte de José Antonio Marina pensat per acompanyar a pares i docents durant tot el procés educatiu dels seus fills. La idea fonamental és que tota la societat ha d’ajudar en aquesta tasca.\nJosé Antonio Marina ha dedicat tota la seva tasca d’investigador a l’elaboració d’una teoria de la inte·ligència que comença en la neurologia i acaba en l’ètica. Ha dedicat llibres a la creació, els sentiments, la voluntat, el llenguatge, l’ètica, la religió i la política. Ha estat guardonat amb nombrosos premis: Anagrama d’Assaig, premi Giner dels Rius de la innovació educativa i premi Nacional d’Assaig.\nSi ets un pare o una mare preocupat per l’educació del teu fill, no deixis de llegir-lo. El aprendizaje de la creatividad és un llibre de suport per a pares amb el qual aprendran a estimular i comprendre als seus fills.\nLa creativitat no és un luxe, sinó una estratègia de supervivència humana. Sentim l’impuls d’explorar, inventar, conèixer, canviar, innovar. La creativitat és la facultat que ens permet sobreviure i progressar en un entorn canviant i accelerat. És, a més, un component bàsic de la felicitat perquè una de les nostres aspiracions bàsiques és ampliar les nostres possibilitats d’acció, i sentir-nos estancats i impotents ens resulta insofrible.\nUna guia pràctica i eficaç per convertir la condició de pares en una experiència satisfactòria. Educar els fills amb l’equilibri necessari entre llibertat i direcció perquè descobreixin, desenvolupin, i expressin la seva veritable personalitat. Pautes d’actuació per provocar una evolució de consciència en la millora personal dels pares, i afavorir el diàleg entre ells i els fills.\ndivendres 27 de setembre de 2013 | Categoria: NO T'HO PERDIS!,RACÓ DE LES FAMÍLIES\t| Enllaç permanent\nEscriure una biografia que reflecteixi el que hi ha darrera l’encarcarament amb que Salvador Espriu es mostrava a la gent ha estat l’objectiu assumit per Agustí Pons per escriure Espriu, transparent, la biografia més completa que s’hagi fet mai sobre Salvador Espriu\nEn aquesta biografia, Agustí Pons situa definitivament Salvador Espriu al costat de les més altres figures catalanes de tots els temps. Pons obre la clau a la comprensió d’una obra literària complexa i ambiciosa, que ha enlluernat crítics com Harold Bloom i en la qual es troba una poderosa presència cabalística, ressons de la Bíblia, dels clàssics grecollatins i d’alguns dels més importants escriptors contemporanis. El libre també exemplifica el continuat i discret lideratge del poeta en la cultura catalana de la postguerra, des dels reduïts cenacles dels anys quaranta fins als grans canvis culturals dels seixanta i setanta.\nEspriu transparent aporta informació sobre les relacions fluctuants d’Espriu amb els més destacats escriptors de la seva època i no defuig les polèmiques que van acompanyar el seu singular itinerari intel·lectual. Finalment, Agustí Pons assenyala les aportacions fonamentals de Salvador Espriu a l’hora de marcar el terreny de joc de la Catalunya que surt del franquisme. L’obra es fonamenta en un encert de plantejament com és explicar la vida a partir de l’obra com a fil conductor, posant en consonància les raons interiors del poeta amb els condicionants de l’entorn, veient les relacions de causa i efecte mutus entre els elements diversos. S’hi aprecia també el propòsit de desmuntar els tòpics que presenten el poeta com una mena frare llòbrec, com un solitari, quasi com un inadaptat social, que no es correspon amb la realitat del personatge.\nAquest divendres, 27 de setembre a les 19:30 hores a la biblioteca Joan Oliva i Milà es dramatitzarà una selecció de fragments de Salvador Espriu a càrrec dels actors Josep Maria Teixell i Núria Valls. També es farà la presentació del llibre Espriu Transparent a càrrec del seu autor Agustí Pons. Us hi esperem!\ndimecres 25 de setembre de 2013 | Categoria: CLUBS DE LECTURA,NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nMaleït planeta blau\nUn superhome fumador i borratxo que sembla més fruit del realisme brut que del realisme màgic. Joves avorrits que s’entretenen matant zombies o que fugen a la Terra camí de Mart. Aquesta és la presentació de l’argument del còmic Maldito Planeta Azul que ens porta temes com l’amor adolescent a través d’un ambient de melancolia i acció dels seus personatges.\nPerò per sobre de qualsevol rastre s’alça la veu d’un autor que ens parla del tedi juvenil i l’anhel de felicitat, en qualsevol època i en qualsevol lloc, amb una saviesa i un humor nous.\nL’autor colombià Joni B, considerat un dels noms claus de la nova historieta latinoamericana, acudeix a personatges clàssics del còmic popular, com els superherois o els zombis, però que són només una mera excusa per mostrar una joventut desencantada de la societat, amb una profunda crisi de valors i sumits en un profund avorriment existencial del qual només surten recorrent al alcohol, les drogues i la violència.\nPerò el gran valor de Maldito Planeta Azul està en el fet de que l’autor aconsegueix trenar les històries amb un especial humor negre i corrosiu, amb herois amb pocs ideals, panxuts, i fins i tot drogoaddictes, on l’eterna lluita del bé i del mal es difumina. Aquest còmic, que està aquesta setmana com a novetat a la biblioteca, és una lectura necessària i aconsellable per treure una mica per dins dels convencionalismes que ens envolten.\ndimarts 24 de setembre de 2013 | Categoria: CÒMIC\t| Enllaç permanent\nEl muñeco de nieve. Jo Nesbø\nGraduat en Economia, Jo Nesbø és novel·lista i músic, encara que al llarg de la seva vida també ha exercit com a periodista i agent de borsa.\nLa seva carrera literària va començar en 1997 amb el llançament de la seva primera novel·la, The Bat Man, amb la que va inaugurar la sèrie literària protagonitzada per Harry Hole.\nLa seva obra, traduïda a quaranta idiomes i aclamada per la crítica de mig món, l’ha fet mereixedor d’una multitud de guardons i reconeixements, entre els quals destaquen el premi Riveron i el premi Grassnøkkelen a la millor novel·la negra dels paísos nòrdics per la seva primera novel·la Flaggermusmannen (L’home ratpenat), que va iniciar la sèrie de l’inspector Harry Hole. Els seus llibres s’han traduït a més de 40 idiomes.\nEl muñeco de nieve, és la setena obra de Jo Nesbø basada en l’inspector del Grup de Delictes Violents de la comissaria central d’Oslo Harry Hole, un tipus que necessita estar envoltat de problemes, superant traumes, vivint al costat fosc sabent que això li acosta a tots aquells que persegueix.\nÉs novembre a Oslo i acaba de caure la primera nevada de l’any, quan Birte Becker arriba a casa del treball i contempla el ninot de neu que el seu marit i el seu fill han fet al jardí. Però ells no han fet cap ninot de neu. Quan la família contempla sorpresa per la finestra el ninot, s’adonen que aquest està situat de cara a casa, amb els seus negres ulls mirant fixament la finestra. Mirant cap a ells.\nAquesta mateixa nit, Sylvia Pedersen lluita contra la primera neu de l’any en un bosc als afores d’Oslo. Sylvia sap que està tractant d’escapar per salvar la vida, però no sap de qui està escapant, ni sap el que té darrere. Afortunadament…\nI quan Harry Hole i el seu equip comencen a investigar, semblen confirmar-se les pitjors sospites: descobreixen que un nombre alarmantment alt d’esposes i mares han anat desapareixent en els últims anys. Dones casades desaparegudes els dies de la primera nevada de l’any. Tot sembla indicar que aquest no és un cas aïllat. S’enfronten a un assassí en sèrie que opera a la seva ciutat.\nL’innocent ninot de neu es converteix en l’estendard de l’assassí, en l’anunci del que ha d’arribar, en el senyal inequívoc del mal en una cosa tan virginal com aquesta neu immaculada que sembla irradiar únicament bondat.\nAviat cauran les primeres neus, li diu l’assassí en una carta anònima signada per The snowman a Hole, perquè només aspira a jugar contra els millors, és contra Hole contra qui vol lluitar en aquesta batalla en què ja ha trossejat al llarg del temps a 11 dones i alhora mares. No només es tracta de matar i esquarterar aquestes dones i mares que han pecat sinó que que cal donar-les una lliçó, arrencar-les les entranyes, fer-les desaparèixer.\nEl muñeco de nieve, és una novel·la crua, desassossegant. Com en les anteriors, l’important no és únicament el delicte i la captura del malfactor sinó la descripció, l’escenificació de la caiguda anímica, física i moral, que suposa per al protagonista aconseguir el final.\nI en aquest viatge amb rerefons filosòfic, en aquest nou i alhora repetit descens als inferns, Hole es toparà amb els seus fantasmes de sempre:amb Rakel, amb Oleg, amb els companys que li tenen por o l’odien o temen, amb el seu inseparable Club dels Policies Morts, amb Katrine, acabada d’arribar de Bergen…\nAviat cauran les primeres neus… I llavors ell reapareixerà. I quan la neu s’hagi fos, s’haurà dut a algú més.\ndilluns 23 de setembre de 2013 | Categoria: GÈNERE NEGRE,NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nLa finalització de l’estiu és el tret de sortida als festivals de cinema en el vell continent, després del Festival de Toronto fa pocs dies arriba el torn del Donostia Zinemaldia en la seva 61a edició. Us presentem aquí les pel·lícules que participen en la Secció Oficial d’aquesta nova edició del Festival de San Sebastian (20-28 de setembre) i que lluitaran per fer-se amb la Concha de Oro.\nEntre els títols més destacats trobem a Caníbal, amb Antonio de la Torre com a protagonista, Devil s Knot, amb la participació de Reese Whiterspoon i Colin Firth, i la direcció d’Atom Egoyan; Quai d’Orsay, una sàtira política sobre el ministre d’Exteriors francès o The Railway Man, amb Colin Firth i Nicole Kidman.\nTambé destaquen tres creacions cinematogràfiques que prendran part fora de concurs, com són Las Brujas de Zugarramurdi, d’Alex de la Iglesia, Futbolín de Juan José Campanella, que es projectarà a la inauguració del festival; i finalment també no caldra perdre atenció a L’extraordinari viatge de TS Spivet, de Jean-Pierre Jeunet.\nÉs el quart llargmetratge de Manuel Martín Cuenca, una de les veus més personals i innovadores del cinema espanyol, i director de La flaqueza del bolchevique o La mitad de Óscar. La pel·lícula protagonitzada per Antonio de la Torre, narra una apassionant història d’amor i suspens, la del sastre més prestigiós de Granada, però també un assassí en l’ombra, sense remordiment, sense sentiment de culpa, fins que Nina apareix en la seva vida, fins que sorgeix, per primera vegada, l’amor.\nEl director mexicà Fernando Eimbcke continua centrant la mirada en els adolescents i explica una història de descobriment de la sexualitat en un escenari ideal: un hotel. La visió d’una mare soltera del primer festeig del seu fill sembla que pot complicar la situació.\nEl director Atom Egoyan dirigeix un inquietant film de misteri basat en un cas real sobre tres nens que són assassinats en un petit poble.\nAquesta producció cinematogràfica està basada en la novel·la L’home duplicat del guanyador del Premi Nobel, Jose Saramago i ens explica la història d’Adam, interpretat per Jake Gyllenhaal, com un inestable professor universitari que de sobte descobreix l’existència d’Anthony, un actor que és físicament igual que ell. Consumit pel desig de conèixer al seu doble, Adam segueix la pista d’Anthony i tots dos es veuen abocats a un obsessiu enfrontament que tindrà inesperades conseqüències.\nLa cineasta bosniana Jasmila Zbanic torna al traumàtic passat de la guerra dels Balcans a través d’Kym, una turista australiana que viatja a Visegrad i descobreix que els llocs conserven traces de l’horror que va tenir lloc en ells.\nEl muntador i ara director Fernando Franco ens explica la història d’Ana quan pateix un trastorn límit de la personalitat i que malgrat gaudir amb el seu treball la fa patir una existència infeliç.\nMon âme parell toi guérie\nA la mort de la seva mare Fredi descobreix que aquesta li ha transmès el seu poder de curació. Al principi, Fredi el rebutja per complet, immers com està en la seva pròpia infelicitat, fins que un fatal accident ho canvia tot. Ara es veurà obligat a reconèixer que té mans que poden curar.\nUn escultor magistral de narratives complexes, Gotz Spielmann, presenta als seus personatges un a un, barrejant les seves històries personals i les relacions tenses, el que els permet trobar-se sota el sostre de la posada de muntanya de la família Berger a on dues germanes i el seu ancià pare es reuneixen a la llar familiar. Han crescut distanciades en els últims anys i aquesta reunió lenta i inevitablement porta a la llum el conflicte entre aquestes dones tan diferents.\nJunior és un nen que té 9 anys i el “pèl dolent”, obstinadament arrissat. Ell s’ho vol allisar per a la foto de la seva escola, i així veure com un cantant de moda, el que crea un enfrontament amb la seva mare Marta, una jove vídua desocupada.\nAlexandre Taillard de Vorms és alt i d’impressionant aspecte, un home amb estil que atrau les dones. També és el Ministre d’Afers Exteriors del país de la il·lustració, França. Amb la seva melena platejada i el seu cos bronzejat i atlètic es mou en el gran escenari del món, des de la tribuna de les Nacions Unides a Nova York fins al polvorí de Oubanga.\nAquesta pel·lícula compta amb la participació d’actors premiats com Colin Firth i Nicole Kidman i és la nostra favorita per guanyar el Festival. L’argument explica la història real d’Eric Lomax, un oficial britànic fascinat des de petit pels ferrocarrils. Durant la Segona Guerra Mundial va ser capturat pels japonesos i enviat a un camp de treball en la línia fèrria entre Birmània i Tailàndia. A l’actualitat viu al nord d’Anglaterra retirat amb la seva dona Patricia i centrat en la seva passió pels trens, quan descobreix que el soldat japonès responsable de gran part del seu patiment segueix viu.\nEl 1966, un John Lennon en plena crisi existencial, decidit a acabar definitivament amb els Beatles i convençut de poder llançar-se a la carrera d’actor, arriba a Almeria per rodar a les ordres de Richard Lester una pel·lícula antibel · licista: Com vaig guanyar la guerra. Antoni, professor d’anglès en un humil col·legi d’Albacete, decideix emprendre el viatge per conèixer-lo i fer-li una inusual petició.\nNick i Meg són una parella de professors britànics que torna a París molts anys després de la seva lluna de mel per intentar revitalitzar el seu matrimoni. Meg sent que mereix una vida millor, però es mostra insegura i desemparada sense el seu marit Nick.\nLa darrera pel·lícula d’Álex de la Iglesia tracta un atracament d’un grup d’homes desesperats, amb greus problemes d’adaptació a la societat; decideixen atracar a ple dia la botiga de Compro Oro de Madrid. Jose és un pare divorciat que desitja la custòdia compartida i porta al seu fill Sergio a l’atracament perquè coincideix amb un dimarts, i no pensa trencar l’horari de visites ni per l’atracament ni per res.\nMoltes han estat les figures que han visitat el Festival, retornant a Sant Sebastià el seu esplendor cosmopolita i aportant certa dosi de glamour, sempre relacionat amb el bon cinema. Van visitar Donosti estrelles com Federico Fellini, Alfred Hitchcock, Kirk Douglas, Jean-Luc Godard, Deborah Kerr, , Anthony Mann, Bernardo Bertolucci, Anhony Quinn, Audrey Hepburn, Francis Ford Coppola, Fritz Lang , Elizabeth Taylor, François Truffaut, Orson Welles, Steven Spielberg, Joseph von Sternberg, Richard Burton, Gina Lollobrigida, Harrison Ford, Nikita Mikhalkov, Victoria Abril, Sergio Leone, Roman Polanski, Sam Peckinpah, Jacqueline Bisset, George Peppard, Sydney Pollack, Charlton Heston, Glenn Close, Anjelica Huston, Sophia Loren, Stanley Donen, Mel Gibson, Matt Dillon, Ethan Coen, …, i tants d’altres actors, actrius, guionistes i directors que no acabaríem mai, però tots van deixar una empremta indeleble en la memòria col·lectiva de tots aquells que estimem el cinema.\ndissabte 21 de setembre de 2013 | Categoria: CINEMA\t| Enllaç permanent\nEl amigo andaluz. Alexander Söderberg\nAlexander Söderberg va néixer el 1970 a la ciutat d’Osterlen a Suècia. Ha treballat com a guionista de televisió escriptor, editor i dramaturg. Actualment viu al camp, al sud de Suècia, amb la seva dona i fills.\nEl seu debut com a escriptor és El amigo andaluz, novel·la sofisticada i plena d’acció que dóna inici a la trilogia que protagonitza Sophie Brinkmann.\nEl amigo andaluz comença quan Sophie Brinkmann, una infermera vídua i mare soltera, queda amb Héctor Guzmán, un andalús resident a Estocolm que, sota de la façana d’un editor de llibres, resulta ser el cap d’una poderosa xarxa criminal internacional de drogues i armes que s’estén des d’Europa fins a Amèrica del Sud.\nSophie no triga a comprendre els perills que comporta veure’s amb Héctor Guzmán. No obstant això, acabarà per decisió pròpia introduïda en aquesta intricada xarxa de l’ambigüitat moral, l’obsessió mortal i la covarda astúcia.\nLars Vinge és un policia que acaba de ser ascendit a una unitat d’investigació criminal. Tot aniria bé si no fos perquè la seva nova cap és una persona corrupta i despietada i els seus nous col·legues ho humilien constantment, despertant en ell uns desitjos de venjança que li fan recuperar els seus vells hàbits d’automedicació, nefastos per al seu ja de per si malmesa salut mental.\nUna de seves les investigacions el condueix fins a Héctor Guzmán, qui, inesperadament, té un accident i el que en principi sembla un simple atropellament fortuït al final sembla ser un intent d’assassinat.\nUna sèrie de circumstàncies fan que Héctor es creui en la destinació de Jens, un petit traficant d’armes, que es veurà embolicat en una conspiració que li ve molt gran…\nAmb un estil directe i un argument trepidant, que al mateix temps indaga en la fragilitat i la humanitat dels seus personatges, El amigo andaluz aconsegueix combinar de manera magistral el millor de Tarantino amb la prosa sense concessions de Jens Lapidus i la subtilesa psicològica de Patricia Highsmith.\ndivendres 20 de setembre de 2013 | Categoria: GÈNERE NEGRE,NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nSorolla en clau històrica\nEnguany celebrem el 150 aniversari del naixement de Joaquim Sorolla a València, un dels pintors més reconeguts de la seva època i encara avui vigent entre el gran públic.\nSorolla va ser profeta a la seva terra i arreu. Una de les aportacions més destacades del mestre de la llum és que va incorporar a l’art espanyol de finals del segle XIX el gran corrent de naturalisme que es desenvolupava a Europa.\n150 anys després del naixement i 80 des de la seva mort, l’obra del pintor valencià continua de moda i compta amb el reconeixement acadèmic per la seva modernitat, segons els experts.\nDins de les activitats commemoratives d’aquesta efemèride, l’Associació d’Amics de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer ha programat una conferència per avui dijous 19 de setembre.\nLa conferència anirà a càrrec de Francesc Quílez Corella, cap del Departament de Conservació del Gabinet de Dibuixos i Gravats del MNAC.\nLa xerrada, sota el títol Sorolla en clau històrica, ens acostarà al període inicial de l’activitat de l’autor, en el qual palesa un interès pel conreu de la temàtica d’història.\nEs tracta d’una etapa presidida per un llenguatge d’ascendència naturalista, que precedeix l’eclosió de l’estil luminista que el va convertir en un dels grans pintors espanyols de la seva època.\nA la pinacoteca del s.XIX del museu hi podem trobar exposada l’obra coneguda com El dos de maig, un gran quadre ambientat en la Guerra de la Independència.\nPer realitzar-lo, Joaquim Sorolla va anar a pintar al lloc i fins i tot va arribar a cremar pólvora per aconseguir una atmosfera més real. Amb ell guanyaria una medalla en l’exposició nacional de Belles Arts de 1884.\ndijous 19 de setembre de 2013 | Categoria: NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nCrónicas de sucesos, de Michael Connelly\nAbans d’arribar a ser un novel·lista supervendes, Michael Connelly es va dedicar al periodisme de successos a Florida i Los Angeles. Amb els seus vívids articles permetia als lectors traspassar els precintes policials. Seguia als investigadors, a les víctimes, les seves famílies… i als assassins.\nCrónicas de sucesos és una selecció de 43 d’aquests articles periodístics publicats originalment al South Florida Sun-Sentinel de Fort Lauderdale (entre 1984 i 1987) i Los Angeles Times (entre 1987 i 1992).\nL’obra està estructurada en tres parts: Els policies, Els assassins i Els casos.\nEl més interessant d’aquesta obra és trobar la llavor de la qual han brollat les novel·les de Michael Connelly. Aquestes observacions de primera mà li van servir com posterior inspiració de les seves novel·les: el primer dia de la seva feina a Los Angeles Times el diari publicava la notícia de l’atracament d’un banc a través dels túnels del clavegueram. Va ser l’origen de la seva primera novel·la, El ressò negre (1992).\nEn altra ocasió, el seguiment d’un crim el va portar a Woodrow Wilson Drive, als turons de Hollywood. Va decidir que en aquest carrer viuria Harry Bosch, el detectiu de ficció sobre el que havia començat a escriure, i la personalitat estava inspirada en un policia real. D’un cadàver trobat al maleter d’un Rolls-Royce va sorgir Passatge al paradís (1995).\nTambé els detalls fonamentals dels seus personatges més coneguts, tant herois com dolents, estan esbossats a partir de policies i assassins reals, les seves semblances apassionaran als interessats en la història criminal del nostre temps.\nAl pròleg a aquesta obra Michael Connelly relata com va sorgir la seva relació de més de trenta anys amb els detectius d’homicidis. Quan tenia setze anys va veure córrer enmig de la nit a un individu d’aspecte sospitós. Li va cridar l’atenció el fet que, sense deixar de córrer, es va treure la camisa, va fer un un ebolic amb ella i la va llançar a una tanca. En aquell moment, al jove Connelly li va poder la curiositat, va girar cua, es va acostar a la tanca, va buscar la camisa i va trobar dins una pistola. En tornar a casa, va comunicar el succeït al seu pare, que va decidir trucar a la policia. S’havia comès un atracament i una persona havia resultat tirotejada. Va acudir a la comissaria per prestar declaració i per intentar identificar, sense èxit, el sospitós.\nAquest va ser, segons explica, el seu primer contacte amb els detectius i el principi de la seva vocació. A partir d’aquest moment va començar a llegir les cròniques de successos al diari. Després, les novel·les de crims. Especialment, les obres de Raymond Chandler i Joseph Wambaugh. A continuació, va decidir ser periodista i escriure novel·les sobre detectius.\nEls articles aquí recollits ens confirmen el que ja sabem: la realitat és infinitament més original que la ficció. Així ho demostren les històries que Michael Connelly narra amb estil asèptic i fotogràfic. Un exemple: un home va fer creure durant anys la seva dona que era agent de la CIA per justificar les seves absències prolongades que va aprofitar, entre altres activitats, per casar-se amb una segona dona.\nUn altre: un jove mata el seu pare, l’enterra. Dos mesos després el desenterra per tallar-li un dit amb unes tenalles i llevar-li l’anell d’or.\nL’últim: una banda d’assassins barroers contractats per matar una dona li perdonen la vida perquè era molt maca.\nTan inusitades i tan apassionants com la ficció, aquestes peces mostren una vegada més que Connelly no només és un mestre en el seu ofici, sinó un dels millors escriptors nord-americans de l’actualitat.\nImprescindible per als seus seguidors més addictes.\ndimecres 18 de setembre de 2013 | Categoria: GÈNERE NEGRE,NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent