Coca de Sant Joan | Coca de Sant Joan – Terra d'Escudella\nCap revetlla sense coca\n“Ens és igual si n’hi ha molta o poca / perquè ens agrades més que la tapioca. / Ja et pots ben amagar sota una roca, / i si ara t’atrapem et mengem tota.”\nLa coca i la revetlla de Sant Joan. Una fa per l’altra. La doctora Pilar Senpau considera la coca totalment apropiada per a la celebració solsticial. Ens dóna energia i ens aporta vitamines per aguantar ballant fins a la matinada. «Està feta a mida d’aquells que participen en aquesta nit màgica, ja que ens prepara el cos i l’esperit per seguir el ritme que ens marqui la vida», assenyala transcendentalment la singular gastrònoma-poetessa-metgessa. Una glossada mallorquina canta: «Una coqueta amb sucre i oliet / i enmig de un foradet, / menja-la pes nasset». I per evitar possibles confusions, puntualitzar que en cap cas parlem de res més que no sigui la nostrada preparació pastissera. Energia, festa, nasset… Disculpeu. Tot i que una nit com la de Sant Joan sempre va acompanyada d’excessos de tot tipus. Com s’explica, si no, la cançó en la qual el galàctic Sisa s’encarna en una coca de Sant Joan («m’hauré de fer passar per una coca / si no, se’m menjaran aquestes locas») si no fou composta sota efectes d’alguna substància psicotròpica?\nDeixant de banda carcamalades, cal afirmar que ens trobem davant d’una menja compartida en tot el territori, un altre dels símbols culturals dels Països Catalans. Al foc i les revetlles de Sant Joan, elements que compartim valencians, illencs i catalans, hi hem d’afegir la coca. I no només perquè se’n mengi per l’esmentada data. De coques se n’endrapen tot l’any i a tot arreu del país, a diari o amb motiu d’alguna festivitat: coca bamba, coca de recapte, coca de llanda, coca de vidre, coca de pa, coca flaonera, coca de dacsa, coca de Nadal, coca de raïssons/greixons/roes/llardons/xitxarrons… Per no parlar de les coques salades, com la de recapte o la de tonyina que mengen per Sant Joan a l’Alacantí. I és precisament per la revetlla que mengem la coca més celebrada.\nCitant Joan Amades, cosa que sempre suposa un honor, i més coincidint amb el cinquantè aniversari de la seva mort, el seu consum potser ben bé «una romanalla d’algun ritu solar», i més si tenim en compte que originalment les coques eren rodones i amb un forat al mig. El mateix Amades explica que la coca es menjava en col·lectiu i a l’aire lliure, ja que fer-ho sota teulat portava desventura, i la seva elaboració resultava tot un repte per als forners, ja que d’una única coca en menjaven els veïns i les veïnes d’un carrer. De fins a 12 metres n’havien arribat a fer, coent-la per una punta primer i per l’altra després. A més a més, havia d’arribar sencera a taula. El veïnat escollia una comissió que tenia l’honor d’anar a buscar-la al forn, i abans de dur-la, la passejaven per diferents carrers per mostrar la seva grandària. No es podia menjar fins a mitjanit, i el més vell de la taula tenia l’honor de repartir la coca, preferentment si el seu nom era Joan. A Barcelona, era tan gran l’afició a celebrar la revetlla que va donar nom al passeig Sant Joan, abans anomenat passeig Nou, a causa de la concentració de jovent que s’hi produïa la nit màgica.\nDe la coca també en diem cóc, mot amb què es coneixien també els cuiners medievals (i que dóna nom a la secció). I sembla que prové del baix alemany koka (que, alhora, ha donat nom al cake anglès), fet que ens mostra l’empremta germànica en la nostra cultura. També podria tenir origen en la llatina cocta (‘cuita’). Néstor Luján la considera una paraula que «ha tingut una gran difusió a tots els Països Catalans i el mot ha passat intacte al castellà». De fet, la paraula apareix normalitzada als diccionaris del país veí.\nPer acabar, i com a excepció, ens estalviarem la recepta. Les coques que podeu trobar a les fleques i les pastisseries no us decebran. A més, no permetré que la vostra sort depengui d’una recepta presentada per un servidor. Com es nota que la rebosteria no és el meu fort… Només em queda desitjar-vos una bona revetlla, que acompanyareu amb coca. I com clou el magistral Sisa, «ens és igual si n’hi ha molta o poca / perquè ens agrades més que la tapioca. / Ja et pots ben amagar sota una roca, / i si ara t’atrapem et mengem tota.»


La proposta passarà a celebrar-se durant el mes d’octubre i combinarà activitats de turisme, gastronomia i cultura\nCollsacabra Viu és el nom del programa conjunt que dissabte presentaven els ajuntaments de Rupit, Tavertet i l’Esquirol. Amb aquesta proposta el Collsacabra posa punt final a la simbiosi que l’any 2013, els Amics dels Cingles, organitzadors de la Fira del Llibre de Muntanya, establien amb l’Ajuntament de Vic per buscar més públic. Una fórmula que des del Collsacabra asseguren, no els va ser beneficiosa perquè deixava a la capital d’Osona el pes de la major part de les activitats.\nCollsacabra Viu sumarà diverses activitats esportives, gastronòmiques i culturals, de les quals algunes ja tenen una notable trajectòria com la tirolina gegant, la marató de muntanya del Cabrerès o la Fira del Bolet de Cantonigròs. El que consideren que serà més difícil de recuperar, serà el bols dels editor i els llibreters.\nLes activitats del Collsacabra Viu s’avançaran al mes d’octubre. D’aquesta manera la nova proposta no es trepitjarà amb la Fira de la Muntanya de Vic, prevista pel mes de novembre. El programa definitiu s’anirà definint els propers mesos.


El vaixell d'Odisseu: Clàssics per a la vida\n18 d’octubre de 2017\nDe tant en tant gaudeixo molt passejant-me per les entrades de “El vaixell d’Odisseu”. Ho faig –ho confesso ben de grat- amb una certa enveja. I no tant per la qualitat i interès dels articles (que en tenen de les dues amb escreix) sinó, més aviat, per la magnífica oportunitat que representa de trobada. Trobada intel·lectual entre un professor que valora molt allò que els seus alumnes poden i volen aportar, en Jordi, no ens enganyem, i vosaltres, alumnes, que sabeu anar més enllà d’allò estrictament necessari per aprovar una matèria determinada. Així, doncs, gràcies per la vostra generositat i pel vostre talent.\nUn cop feta aquesta breu, però necessària, captatio, deixeu-me compartir allò que motiva l’atreviment de fer-me present entre vosaltres. Us he de dir que, des de ja fa una pila d’anys (més val no entrar en detalls...) llegir ha esdevingut per a mi una activitat quasi tan quotidiana com el respirar, el menjar o, també, el riure i el gaudir de l’amistat. Això fa que, de vegades, es vagin adquirint vicis no massa recomanables que, davant d’una nova lectura, poden fer que el llibre en qüestió no t’arribi com ho podria haver fet. D’altres, però, i afortunadament això també em passa, comences un llibre i la lectura de les primeres pàgines et sacseja de tal manera que, de cop i volta, recuperes en un instant la il·lusió i l’enamorament dels catorze anys quan, en el meu cas, vaig descobrir allò que els llibres podien fer amb mi. Es produeix així allò que els grecs anomenaven ἀναγνώρισις, és a dir, una mena de reconeixement que et trasbalsa per dins i et canvia.\nHeus aquí el que m’acaba de passar amb la lectura de Clàssics per a la vida, llibre del professor de Calàbria Nuccio Ordine, publicat per Quaderns Crema aquest mes d’octubre. No us vull dir res del llibre perquè m’agradaria fer-vos una proposta: llegiu-lo, millor, compreu-lo i llegiu-lo. A casa s’han de tenir llibres, no cal que siguin gaires, n’hi ha prou que siguin aquells que us poden canviar la vida. Feu-vos-el vostre i, si voleu, en parlem en aquest blog, a les aules, al bar o allà on sigui. Estic segur que a vosaltres també us sacsejarà i us farà millor persones. És per això que us el recomano, perquè tinc el convenciment que la seva lectura, i les lectures que segur es derivaran de les seves pàgines, no us deixaran indiferents i provocaran en vosaltres una reflexió sobre el mateix fet de viure que esdevindrà un autèntic company de camí.\nAixí doncs, si voleu, ja sabeu què podem fer entre tots...\nProfessor de Llengua castellana i literatura\nP.S.: A propòsit d'un llibre anterior del mateix autor, cliqueu aquest enllaç.\nPublicat per El vaixell d'Odisseu a 12:04\nEtiquetes de comentaris: actualitat, humanitats, lectura, literatura, referències clàssiques\nMaximas gratias, estimat Carles, per les teves paraules, per la teva generositat envers aquest modest espai de trobada i per la teva descoberta que ens proposa una lectura sens dubte apassionant i terapèutica per als temps que corren. Ja trobava a faltar una entrada teva perquè sempre, sempre son sinònim d'enriquiment. Maximum amplexum tibi, amice et collega.\n18 d’octubre de 2017 a les 12:13\nPrimer de tot, com a estudiant, agrair la teva part introductòria respecte aquest Vaixell.\nSegon, ja solament el títol crida l'atenció, en especial per aquests alumnes que estudien humanitats i, específicament, clàssiques; tot i que, totes les persones, de tots els àmbits, haurien d'unir-se i llegir llibres com el que s'explica aquí.\nAdmeteixo que sembla un llibre força interessant i que m'ha despertat la curiositat; així que ja està a la meva llista de llibres de lectura per les pròximes vacances!\nEsperem veure't més per aquí, Carles.\n19 d’octubre de 2017 a les 20:27\nMoltes gràcies, Carles, per expressar la teva admiració envers les entrades d'aquest bloc, realment ens motiva i anima a continuar escribint-ne més. Dit això, també et vull agrair que escriguis en aquest espai ja que sempre són benvingudes les aportacions de tothom.\nEl llibre mencionat en el text m'ha semblat curiós i m'estic plantejant llegir-lo aviat, quan tingui un xic més de temps i pugui aprofundir en les reflexions sobre els fragments. Gràcies per la recomanació!\nVolia afegir que he visualitzat el vídeo de l'enllaç i m'ha fet qüestionar-me una sèrie de preguntes sobre aspectes que no m'havia plantejat massa abans. En primer lloc, el títol de l'obra a la que es fa referència ens dona molt a dir: allò que la societat considera "inútil" és, sens dubte, útil i necessari. L'exemple representatiu és el fet que es "retallin" tants diners en cultura amb l'argument que aquesta no és important: és en el moment que s'afirma això quan les arts mostren el poder que posseeixen si no s'empren habitualment i mostren l'antídot contra la ignorància que contenen cadascuna d'elles.\nPer últim i com a reflexió que voldria plantejar a aquells que justifiquen la "inutilitat" de la cultura, hem de recordar que no podríem estar llegint això si les lletres (com a un exemple de l'àmbit cultural) fossin tan inútils com s'afirma. Però no només això, sinó que cap escrit. Per descomptat, no hi hauria coneixements i viviríem en la barbàrie. És això, el que es vol dir amb les "inútils" paraules?\n20 d’octubre de 2017 a les 17:51\nPrimer de tot, haig de dir que m'ha agradat molt l'entrada, i que ha creat en mi un cert interès per saber més sobre aquest llibre. Així doncs, gràcies per la recomanació, Carles.\nHe de reconèixer que, per sort, també he tingut aquesta sensació, de la que parla en Carles, que un llibre et sacseja. Tot i que no llegeixo tant com m'agradaria per falta de temps o que, siguem sincers, em distrec amb les musaranyes... llegir també és una activitat que m'agrada molt! Per això, a l'igual que la Cristina, afegiré "Clàssics per a la vida" a la llista de llibres que m'agradaria llegir. A més, no crec que em decebés, ni a mi ni a molts estudiants d'humanitats, el seu títol ja és molt temptador...\n20 d’octubre de 2017 a les 19:36\nDesprés d'haver llegit aquesta entrada he anat directament a buscar el llibre. Només llegint les primeres línies ja m'ha despertat curiositat. I això és el que em fascina tant de la literatura el poder de poder fer canviar persones, després d'haver llegit.\nAra ens estem llegint una tragèdia a Grec, Antígona, i realment no creia que m'interessaria tant, fins i tot, sabent ja la trama de la tragèdia. Per això, espero tenir el plaer de gaudir aquest llibre que tantes expectatives té. Pot commoure molt com coses de fa molts anys es segueixen parlant avui en dia.\nPer acabar, agrair-te Carles d'aquesta entrada!\n20 d’octubre de 2017 a les 20:49\nEn primer lloc haig de dir que m'ha sorprès trobar una entrada d'un professor de l'escola, ja que són els alumnes els que solen romandre en aquest blog. Tot i així va ser una sorpresa de bon grat, perquè no solament ens ha fet una petita reflexió el Carles, sinó que també ha elogiat el bon treball que fem entre tots per fer d'aquest blog un espai de trobada, com bé diu ell. En segon lloc, la seva reflexió sobre la lectura m'ha agradat molt, crec que té tota la raó. Alguns llibres et poden arribar a trasbalsar tant que et fan canviar i, fins i tot, et fan esdevenir una gran il·lusió per menjar-te els llibres, com si fos una activitat quotidiana, així com menjar cada dia. Per últim, m'agradaria dir que llibres com aquest, el qual el Carles ens ha convidat a llegir-lo, no l'haurien de llegir només els que fan humanitats o són coneixedors d'aquesta, sinó tots aquells que estan disposats i oberts a llegir qualsevol tipus de llibre, ja que moltes vegades els llibres clàssics sempre guarden darrera algun aprenentatge o alguna lliçó moral, que fins i tot et farà sentir agraït d'haver pogut llegir-lo. Finalment, haig de dir que estic segura que aquesta obra de títol "Clàssics per la vida" guarda entre les seves pàgines una lectura molt interessant i, sobretot, amb algun missatge que ens farà reflexionar encara més.\nGràcies per recomanar-nos aquest llibre, Carles.\n21 d’octubre de 2017 a les 13:36\nMagnífica l'entrada del Carles sobre la importància de la lectura avui dia. És cert que moltes persones no donen necessitat a la lectura, però és una acció imprescindible, ja que ens ensenya valors que res ens podrà mostrar.\nEl llibre que el Carles ha proposat em sembla una interessant lectura per compartir entre tots, pel fet que podrem comentar temes que actualment ens afecten i que es veuen reflectits en els clàssics.\n21 d’octubre de 2017 a les 17:13\nCrec que cal és importar donar les gràcies a qui participi en aquest blog, i més si ens està recomenant una lectura que ens pot canviar el nostre punt de vista sobre el món\nAquesta lectura sembla interessant i crec que seria interessant poder llegir-la. Opino que és important que llegim, encara que sigui en poca mesura, i encara millor si es tracta d'un clàssic. Finalment vull dir que la frase «Si no salvem els clàssics i l’escola, els clàssics i l’escola no podran salvar-nos.» la trobo molt encertada per als temps que corren, on l'educació ha perdut part de la seva essència quan és tant necessària.\n22 d’octubre de 2017 a les 10:39\nAnaïs Yuste ha dit...\nDesprés de llegir aquesta entrada tan interessant sobre la importància de la lectura i el que aquesta ens ofereix, m'he ficat a pensar i estic totalment d'acord amb tot el que dius. A mi també m'agrada molt llegir i descobrir amb la lectura noves històries i sensacions. Ara que començo a conèixer una mica el món clàssic veig que m'agrada molt i que segurament gaudiria amb el llibre que ens proposes. Els clàssics, com el seu nom indica són l'exemple a seguir i mai passaran de moda. M'ha sorprès molt veure't per aquí i estic contenta de tenir un nou tripulant més al vaixell.\n23 d’octubre de 2017 a les 21:41\nAmb aquesta entrada veiem que el vaixell també pot viatjar per altres mars que no siguin els grecs i els romans, i que, de la mateixa manera, fem que altres tripulants -com el Crales- solqui els nostres mars. Aquest quid pro quo és essencial pel creixement de les persones i de la societat. Aquest llibre de ben segur que deu ser essencial per aquest creixement, ja que me n'han parlat meravelles d'ell.\nP.D. : Gràcies Carles per l'entrada al bloc, a veure si a través de la lectura podem esdevenir una mica menys orangutans :p\n28 d’octubre de 2017 a les 13:41\nPrimer, donar les gràcies al Carles per participar en aquest blog i ser un tripulant més! Ja que tothom és convidat a ser un més a aquesta família i així poder aprendre de tothom.\nM'ha agradat molt llegir aquesta entrada i saber una mica d'informació sobre el llibre. M'ha despertat molta curiositat per llegir el llibre sincerament, i espero fer-ho!\nM'ha sorprès molt el que deia la entrada, i quanta raó! Com un llibre et pot canviar tant, la forma de pensar, la forma de ser... La importància de llegir. Espero que aquest llibre no el llegeixi només els que participen o llegeixen el blog, sinó que tingui la oportunitat de llegir-lo tothom que estigui interessat per aprendre, per a que et dongui lliçons, per creixer, i a la vegada gaudir-ho.\n29 d’octubre de 2017 a les 14:21\nÉs emocionant veure al Carles navegant amb nosaltres en el vaixell! La veritat és que llegir ens fa cultes, ens obra nous punts de vista i ens fa pensar, que és el més important i més en una societat on no interessa que la gent es culturitzi ni pensi ja que així les persones poden ser més manipulables.\nEl llibre que ens presenta el Carles té pinta de ser molt interessant, així que jo també me l'afegeixo a la llista de lectures pendents.\n4 de novembre de 2017 a les 13:19\nMENSA PODIALE AVT SEPVLCHRALIS\nLA MEDICINA A L'ANTIGA ROMA\nImatges per pensar: som narcisistes?\nUna lectura d'Antígona\nactualitat (96) anime (3) aprendre a aprendre (49) arqueologia (36) art (55) audiovisuals (35) cançons (33) celebracions (83) ciència (7) cinema (29) còmics (2) competència artística (9) competència audiovisual (39) competència comunicativa (9) competència digital (80) competència lèxica (43) competència lingüística (54) competència literària (34) competència plurilingüe (9) competència social i ciutadana (35) cuina (17) cultura clàssica (92) cultura material (58) curiositats (36) educació (100) etimologia (35) filosofia (9) general (255) geografia (30) grec (154) grec 1 (91) grec 2 (82) humanitats (27) jocs (8) lectura (33) literatura (103) llatí (186) llatí 1 (3) llatí 1r (140) llatí 2n (148) llatí 4t (167) llatinismes (39) ludificació (8) mitologia (157) música (3) patrimoni arqueològic (6) PAU (3) poesia (18) política (1) premis (14) presentació (8) publicitat (11) racons clàssics (20) reconstrucció històrica (7) referències clàssiques (71) referents clàssics (108) sortides (57) teatre (30) TIC (26) traducció (8) Treball Cooperatiu (10) Treball de Recerca (4) viatges (27) videojocs (1)\nJORDI RINCÓN - EL VAIXELL D'ODISSEU. Tema Finestra d'imatges. Amb la tecnologia de Blogger.


Etiqueta d'equipatge i portador Superdry. Viatja amb estil durant aquesta temporada amb aquest vibrant portaaport i etiqueta d'equipatge. Són complets amb un gràfic Superdry a la part frontal, dues ranures internes per contenir el passaport i la funda per a l'etiqueta d'equipatge.\nTroba al nostre catàleg el Superdry Passport And Luggage Tag Set en estoc i al millor preu online. A més a més, a la categoria de Bolsos i maletes també estan a la teva disposició les millors ofertes i novetats. Troba les últimes gangues en material esportiu i descobreix els productes en liquidació de la categoria de Accessoris amb descomptes increïbles! D’aquesta manera estaràs segur que aconseguiràs la millor oferta online sempre a dressinn.


Trial Sense Embuts: de setembre 2019\nGran jornada de Trial a Noassar Park\nGran jornada de Trial a Noassar Park i l'Hotel Puig Francó i Restaurant Mític amb motiu del Trial de Camprodon. Les Vertical 2020 van compartir avui protagonisme amb la nova Titanium R 2020, que va ser exposada en primícia per als assistents.\nEls pilots oficials Vertigo Jaume Busto, Jorge Casals i Pau Martinez tampoc han faltat a la cita\nPublicado por Trial Sense Embuts en 19:23 Cap comentari:\nCol-laboració entre KTM i Gas Gas\nEl fabricant austríac de motors KTM Industries reforça la seva presència a Espanya en concloure una col·laboració industrial amb Black Toro Capital, propietari de la marca Gas Gas. Aquest últim, els contorns financers del qual no s’han mencionat, serà dirigit pel fabricant taronja.\nEn un comunicat difós dijous a la nit, KTM creu que aquesta associació és sinònim d’un futur d’èxit per a GasGas, que pot desenvolupar, a més dels assajos i motors d’enduro que fan de la seva reputació, nous models.\nCom a part de l’empresa conjunta, la producció de motos GasGas i vehicles elèctrics Torrot continuarà a la planta de Girona de Catalunya.\nSuport a l’aprovació de les autoritats de competència, la marca espanyola apareixerà com la tercera de la cartera del grup –el seu nom social es canviarà a Pierer Mobility– al costat de KTM i el suec Husqvarna, segons afirma el comunicat.\nPublicado por Trial Sense Embuts en 9:25 Cap comentari:\nEmma Bristow aconsegueixen al Trial-gp de la Nucia seu 6è títol de Campiona del món.\nTakahisa Fujinami: última prova del Mundial de Trial fent 3ers i obtinguent el 3er lloc absolut del Mundial 2019.\nPublicado por Trial Sense Embuts en 8:25 Cap comentari:\nCampionat del món de Trial: La Nucia - Gabriel Marcel.lí campió del món GP2\nAmb un bagatge ja consolidat des que la cadena de producció arrenqués per primera vegada ara fa cinc anys, Vertigo s'enorgulleix de presentar la nova Vertical 2020, el model estàndard de la marca verda que una temporada més, arriba amb millores i nous avenços gràcies al incessant treball de desenvolupament dut a terme pels enginyers Vertigo.\nUna nova evolució que es complementa estratègicament amb l'habitual elenc de components d'alt rendiment que equipen els models de la marca, i que donen com a resultat una motocicleta de producció amb capacitat per a afrontar qualsevol tipus de desafiament.\nLa 2020 tindrà 4 motoritzacions, 300cc, 250cc i a la 125cc se'ls uneix la 200cc, una gran novetat que promet donar molt de què parlar entre la comunitat trialera gràcies a la seva excepcional versatilitat.\nPublicado por Trial Sense Embuts en 16:44 Cap comentari:\nCampionat d’ Espanya Entrimo\nPublicado por Trial Sense Embuts en 19:06 Cap comentari:\nMontesa s’acosten novetats amb la nova Cota 301RR\nPublicado por Trial Sense Embuts en 18:23 Cap comentari:\nVertigo s’acosten novetats\nPublicado por Trial Sense Embuts en 18:20 Cap comentari:\nNova Beta Evo 2020\nNova Beta Evo 2020: quant tinguem noticies puntuals posarem el Link\nEmma Bristow aconsegueixen al Trial-gp de la Nucia...\nTakahisa Fujinami: última prova del Mundial de Tri...\nCampionat del món de Trial: La Nucia - Gabriel Mar...\nCopa Catalana: Trial Clàssic Talamanca, Classifica...\nElectric Motion: E-Pure


Assecadora - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nL'assecadora domèstica,eixugadora o eixuga-roba és un aparell electrodomèstic que s'utilitza per eixugar roba un cop rentada. El seu funcionament bàsic consisteix en la introducció forçada d'aire calent a l'interior d'un tambor giratori de capacitat variable, dins del qual va donant voltes lentament la roba humida. Aquest tambor pot ser inoxidable, zincat, esmaltat, etc. En alguns casos els tubs d'entrada de l'aire calent giren al mateix temps que el tambor i en altres són fixes i tan sols gira la roba.\nTotes les assecadores incorporen algun tipus de filtre on es recullen les borres de la roba, així com algun sistema d'avís òptic o acústic de la saturació d'aquest filtre.\nHi ha dos tipus principals d'assecadora en funció de la destinació de l'aire residual que surt carregat d'humitat:\nEixugadora d'evacuació: L'aire humit s'expulsa a l'exterior a través d'un tub extensible d'un diàmetre aproximat de 12 cm, que ha de ser conduït fora de l'habitació, bé a través d'una obertura a la paret o bé a través d'una finestra entreoberta. La longitud màxima d'aquest tub no pot superar els dos metres aproximadament, per prevenir una eventual condensació del vapor en el mateix tub de sortida.\nEixugadora de condensació: L'aire humit es condueix cap a un condensador on es refreda bruscament, de manera que s'aconsegueix la seva conversió en aigua líquida que és recollida en un dipòsit accessible. Aquest dipòsit ha de ser buidat després de cada ús de la màquina. L'avantatge d'aquest sistema és que no necessita instal·lació de cap mena, ni tubs gruixuts a l'exterior, sols un endoll elèctric. Eventualment pot connectar-se a un desguàs apropiat, del tipus rentadora si no es vol buidar el dipòsit després de cada ús. El preu de l'assecadora de condensació és més elevat que la d'evacuació.\nTots dos tipus poden portar un sistema de temporització (mitjançant un dial on es posa el temps de funcionament desitjat) o uns sensors electrònics (que automàticament detecten el grau d'humitat de la roba i interrompen el funcionament en arribar al grau d'eixugament preajustat).\nLes assecadores de 5 o 6 quilos de càrrega tenen una mida estandarditzada de 85x60x60 i es poden col·locar directament sobre una rentadora. Tanmateix hi ha algunes assecadores de mida més petita (de 3 quilos de capacitat), i n'hi ha que poden ser instal·lades fins i tot penjades de la paret.\n↑ «assecadora». GEC. [Consulta: 14 novembre 2020].\n↑ «Eixugar» i «assecar» / «eixut» i «sec» , EUGENI S. REIG, Llengua Nacional\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Assecadora&oldid=25882834»\nDarrera modificació: 2 gen 2021 a les 15:25\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 2 gen 2021 a les 15:25.


D’ençà que vaig entrar a la universitat quan tenia divuit anys, mai vaig parar d’estudiar. Fa més de deu anys que estudio a la Universitat Oberta de Catalunya (UOC) . Amb mig segle a les meves espatlles, un dels meus fills un dia em va preguntar; ‘Mare, amb tants estudis i títols que tens, perquè encara estudies?’ El vaig mirar fixament als ulls, i li vaig dir: ‘Per estar connectada amb el món’. Un món que, sens dubte, gira a passes galopants al voltant de la comunicació, i que fa necessari estar contínuament vinculat a la formació.


NOU LOGO: Albergínies farcides\nRecepta núm. 10 del CPCC.\nDe vegades també hi afegeixo beixamel, una mica pel farciment i la resta per cobrir-les.\nTampoc voldria obrir ara aquest debat...però és una percepció que tinc. Em passa amb altres plats també.\nPerò deixe-m'ho córrer millor.\n- S’hi pot fer una reducció de vi blanc o vi ranci.\n- S’hi pot afegir panses i pinyons.\nL'albergínia, ha de tenir bon tamany.\n...i feu-hi uns talls a la polpa.\nQuan comencin a agafar color...la carn estarà tova.\nTraieu-ne la polpa amb una cullera. Compte de no cremar-vos.\nNo rasqueu amb massa força o les podreu trencar.\nUn cop cuits els ous...i refredats...els trinxarem.\nQuan la ceba sigui daurada...hi incorporem la carn.\nLi donarem voltes per coure la carn sense torrar-la massa.\nA foc baix...deixarem coure el tomàquet uns 10 minuts.\nAmb el tomàquet cuit, i seguidament, hi abocarem els ous durs trinxats.\nAl mateix temps, hi tirarem el pa ratllat. Més o menys una capa que ho cobreixi tot.\n...hi aboquem també la polpa de l'albergínia.\nHi donem unes voltes....\nNomés els heu de saltar amb unes gotes d'oli i un cop fets, tirar-hi un polsim de sal grossa.\nPublicado por lacuinadesempre.cat en 5:06 Etiquetas: Carns , Guisats , Verdura\nDolors Serra Barniol 23 de setembre de 2013 a les 5:48\nlourdes gil 23 de setembre de 2013 a les 9:17\nMontse Cartanyà 24 de setembre de 2013 a les 1:03\ncalvindexter 24 de setembre de 2013 a les 5:58\nAlbert 24 de setembre de 2013 a les 10:37\nDolors Serra Barniol 24 de setembre de 2013 a les 12:29\nJaume G 27 de setembre de 2013 a les 4:11\nMartacl 29 de setembre de 2013 a les 11:38\nAlbert 29 de setembre de 2013 a les 11:58\nJaume G 3 d’octubre de 2013 a les 23:12\nAlbert 4 d’octubre de 2013 a les 6:41


Opinió - Supermercats, lloguers i escuders\nSupermercats, lloguers i escuders\nPublicat: el 27/feb/18\nLlegeixo que l'Ajuntament i els supermercats Bon Preu han arribat a un acord pel qual l'empresa contractarà un centenar de persones entre les inscrites al Servei d'Ocupació Municipal. A la nota de premsa es diu que, en l'acord, hi conflueixen dos objectius: 'que les empreses se sentin còmodes a Sant Cugat i que les persones que viuen a la ciutat hi puguin desenvolupar el seu projecte de vida'. No tinc cap mena de dubte que les empreses s'hi troben còmodes, a la ciutat, per molts motius que ara seria llarg d'enumerar. Tot i això, com que sóc prudent de mena, abans de celebrar l'acord vaig a buscar les ofertes (ja n'hi ha 40 de publicades) a la web del SOM. 14.818 euros bruts anuals. Tant si són 12 com 14 pagues, poc per sobre o poc per sota els 1.000 euros nets. Mileurisme justet.\nCom que això ho llegeixo en dilluns i aquell dia tenim ple municipal, em dic: 'Calla, que avui ho preguntaràs a la regidora de Promoció Econòmica'. I així ho faig. Pregunto si des del govern realment creuen que amb aquest sou algú pot desenvolupar un projecte de vida digna a Sant Cugat i la resposta -que imagino que no em sorprendrà- em sorprèn per inesperada. No sabien quines eren les condicions econòmiques dels llocs de treball. No sabien les condicions i han fet una nota de premsa celebrant l'acord. Cadascú que ho valori com vulgui, però jo em vaig agafar a la cadira.\nPensant en els 1.000 euros justos, recordo que les darreres dades de l'Idescat diuen que Sant Cugat fa 16 anys que té el títol de població amb el lloguer més car i la mitjana ja es troba als 996 euros. I recordo també que fins fa poques setmanes encara no s'havia reunit per primera vegada l'Observatori Social de l'Habitatge, malgrat el consens aparentment unànime que la dificultat d'accés a l'habitatge és el principal problema que tenim com a ciutat.\nNo voldria ser massa escèptic, però no crec que l'Observatori posi remei a la qüestió. I no pel fet que es tracti d'un òrgan merament analític o perquè hi manqui un calendari clar, sinó perquè penso que amb el tema de l'habitatge estem pagant un greu error d'origen: un dret fonamental com tenir un sostre no pot estar subjecte a les lleis del mercat, que només hi entén d'oferta i demanda i per a qui les persones només servim per la recerca del màxim benefici.\nPer sort, la política local també ens proporciona grans moments. I és que el fet de veure el regidor del PSC, Pere Soler, com a màxim defensor del govern convergent no té preu. No fa massa aprofitava qualsevol ocasió per criticar fons i forma, i ara tot són somriures i lloances amb el missatge evident 'vull reprendre el pacte de govern'. Especialment entranyable és veure'l passar de puntetes quan a les tertúlies o al ple parlem de la corrupció provada de CDC. Cada dia som més els que estem profundament intrigats per veure quin discurs farà el PSC de cara a les properes municipals. Perquè, després de governar tan a gust amb el PDeCAT i d'anar amb Unió a les autonòmiques, no sé si seran capaços de proposar cap alternativa creïble.\nOrgullo y libertad\nDeixem de qüestionar les millores per a les dones\nContinuen els errors\nAbraçar les pors per superar-les\nEnvoltats d'amiant al centre de Sant Cugat


Promoció de cases / xalets a Sant Gregori\nPreu a partir de 540.000€\nProjecte sobre plànol de dues cases aparellades situades a Sant Gregori (no construïdes) a l’entrada del poble. Cases modernes amb grans obertures i línies minimalistes. El projecte de casa consta de 179m2 distribuïts en dues plantes. En la primera planta trobem una sala d’estar – menjador de 28m2 i una cuina office independent, ambdós amb accés al jardí d’aproximadament 200m2, i un bany de cortesia. A la planta pis també trobem garatge per dos cotxes amb un petit rentador. A la planta pis i zona de nit trobem tres habitacions dobles, un bany complert, i una suite amb bany i vestidor. Per més informació del projecte, plànols i memòria de qualitats contacteu amb nosaltres. *Fotos d'arxiu d'anteriors promocions* GRUP-7 CONFIANÇA I QUALITAT\n540.000€ 5 Habitacions 200 m² Preu a partir de 540.000€\nMetres quadrats construïts: 200 m²\nProjecte d´una preciosa casa aïllada de Nova Construcció en parcel·la de 600m2 situada a Sant Gregori, amb projecte sobre plànol amb diverses possibilitats. A partir de 200m2 construïts. Materials d´alta qualitat i diferentes possibilitats de distribucions. Projecte: Planta baixa formada per petit rebedor, sala d´estar menjador amb accés al jardí, cuina office independent amb accés al rentador, una habitació/despatx individual i un bany de cortesia amb plat de dutxa. Garatge en planta per dos cotxes. A la planta pis trobem 4 habitacions més, una de les quals és suite amb bany i vestidor, i un bany més. *Fotografies d´arxiu* Per més informació, plànols i visites contacteu amb nosaltres. GRUP-7 CONFIANÇA I QUALITAT\nPer més informació detallada de la memòria de qualitats contacteu amb nosaltres!\nPromue: GESTIÓ HABITATGES GIRONA. SL\nData d'entrega de claus: 2020


M@RC - Biblioteca Popular de Valls\nAdreça: Passeig dels Capultxins, 35.\nLa Biblioteca Popular de Valls, edificació noucentista projectada per l'arquitecte Lluís Planas Calvet el 1916, va ser la primera inaugurada per la Mancomunitat de Catalunya, l'any 1918.\nTipus monument: Civil. Biblioteca\nEn complicitat amb Eugeni d'Ors, un dels objectius assolits per Cèsar Martinell com a arquitecte municipal de Valls (1916-19) va ser la instal·lació per part de la Mancomunitat de Catalunya d'una Biblioteca Popular. Va ser encarregada a l'arquitecte Lluís Planas, deixeble de Puig i Cadafalch, i la primera inaugurada per la Mancomunitat, el 1918. Com correspon al corpus ideològic del Noucentisme, que considera les biblioteques com a temples del saber i del coneixement, l'edifici simbolitza un temple grecoromà, amb el seu pòrtic de columnes i pilastres jòniques, un frontó curvilini i una glorieta a banda i banda del frontó. Aquestes gracioses glorietes, sostingudes per vuit fines columnes jòniques, i les seves cobertes en cupulí recobert de ceràmica vidriada en trencadís vermell, atorguen personalitat al petit edifici, que quan ja no va poder hostatjar la creixent biblioteca, va ser restaurat per la Diputació de Tarragona i destinat a altres usos culturals.\nÉs un edifici aïllat. A la façana hi conviuen elements arquitectònics i ornamentals grecs i romans. La façana principal presenta tres cossos, un central i dos laterals simètrics, damunt dels quals s'eleven dos templets de base circular amb vuit columnetes jòniques que sostenen una volta semiesfèrica. El cos central està format per dues columnes i quatre pilastres jòniques, i dóna accès al vestíbul d'entrada. L'acabament el forma un frontó coronat per un timpà de línia sinuosa. Està construït amb maó i arrebossat. Està pintat de gris i blanc.\nEs tracta de la primera biblioteca popular inaugurada per la Mancomunitat de Catalunya. El seu artífex, com ho va ser també de la resta de biblioteques populars de la xarxa de la Mancomunitat, va ser l'assagista Eugeni d'Ors, impulsor del noucentisme català. L'obra s'encarregà a l'arquitecte Lluís Planas, i Francesc Dasca Boada (notari de Valls) facilità el procés de creació amb la donació del terreny. Respon plenament a la ideologia noucentista que defineix les biblioteques com a temples de cultura. La simplicitat i sobrietat de línies d'aquest edifici aconsegueixen donar la sensació de solemnitat i grandiositat proposada pel Noucentisme arquitectònic. La col·locació de la primera pedra data del 23 d'Octubre de 1916. El 24 de Juny de 1918 s'inaugurà i el 16 de Juliol del mateix any s'obrí al públic. El maig de 1920 s'establí el servei de préstec.\nDesprés d'un llarg procés d'abandonament i posterior restauració a càrrec de la Diputació de Tarragona, es van tornar a obrir les portes, coincidint amb la festivitat de le Decennals de Valls, en le mes de gener 2011, amb una exposició sobre l'escriptor vallenc Narcís Oller. Aquesta exposició recreava l'ambient d'estudi on Narcis Oller perfilava les seves novel·les.\nÚs i funció actual: Sala d'exposicions\nCoordenades Geogràfiques G.G. (x,y): [41.289048],\t[1.251670]


Afegir un nou curs - MoodleDocs\nAfegir un nou curs\nMain page ► Managing a Moodle course ► Courses ► Afegir un nou curs\nPer defecte un professor normal no pot crear un curs nou. Per a afegir un curs nou cal tenir rol d'Administrador o Creador de cursos.\n1 Afegir un nou curs\n2 Esborrar un curs\n3 Peticions de cursos\nPer a afegir un curs nou:\nAneu a Administració del lloc > Cursos > Afegeix/edita cursos\nTrieu la categoria on voleu que sigui el nou curs. Per a més informació vegeu Categories de cursos\nCliqueu el botó "Afegeix un nou curs"\nEntreu els paràmetres del curs, cliqueu el botó "Desa els canvis".\nEsborrar un curs\nUn professor normal no pot esborrar un curs. Els administradors (usuaris que tinguin un rol amb la capacitat "moodle/course:delete activada) poden esborrar cursos. Un creador de cursos pot esborrar els cursos que hagi creat.\nPer esborrar un curs (amb rol d'administrador):\nAneu a Administració del lloc > > Cursos > Afegir/editar cursos\nCliqueu a la categoria del curs (per obrir l'arbre de categories) i trobeu el curs que voleu esborrar. O bé utilitzeu el cercador al final de la llista de categories.\nCliqueu a la icona "X" a la dreta del nom del curs.\nPodeu esborrar un nombre de cursos amb aquest mètode:\nCreeu una nova categoria (temporal), per exemple: "Cursos per esborrar".\nSeleccioneu i moveu els cursos a la categoria "Cursos per esborrar".\nEsborreu la categoria "Cursos per esborrar" i trieu "Suprimeix tot (no es pot desfer)".\nEls creadors de cursos no disposen d'un menú per esborrar cursosque han creat, però ho poden fer editant la URL del curs per canviar de http://elvostremoodle.net/course/view.php?id=N a http://elvostremoodle.net/course/delete.php?id=N (substituïu 'view' per 'delete').\nPeticions de cursos\nformulari de soŀlicitud de cursos\nLa soŀlicitud decursos es pot activar des de l'administració del lloc des de Administració del lloc > Cursos > Petició de curs.\nDes d'aquí es pot seleccionar la categoria per defecte per a nous cursos, i també es poden triar els usuaris que rebran la notificació quan hi hagi una petició (són els usuaris que tenen la capacitat moodle/site:approvecourse activada)\ndel Moodle 2.4! A partir de Moodle 2.4, el formulari pot incloure l'opció de seleccionar una categoria).\nAleshores apareixerà un botó a la pàgina Tots els cursos perquè els usuaris puguin soŀlicitar un nou curs. La pàgina "Tots els cursos " és accessible des del bloc Cursos.\nPer defecte, tots els usuaris autenticats poden fer peticions de nous cursos (un cop l'hagueu activada). Depèn de la capacitat moodle/course:request.\nObtingut de «https://docs.moodle.org/2x/ca/index.php?title=Afegir_un_nou_curs&oldid=104980»\nDarrera modificació de la pàgina: 4 nov 2013 a les 12:48.


La societat low cost va canviar la manera com moltes persones s'adscrivien a una determinada condició socioeconòmica. Fa només una generació, un creuer era una cosa associada al luxe. Ara forma part del turisme de masses, i fins i tot pot arribar a sortir més barat que unes vacances en terra ferma. El mateix podem dir dels mobles de disseny, posem per cas: fa ben poc eren una cosa que només es permetien les elits. Ikea i altres empreses, en canvi, generen la il·lusió d'un consum que ja no té res a veure amb els hàbits menestrals. Tot això és molt menys anecdòtic del que sembla. De fet, segons Gaggi i Narduzzi (La fine del ceto medio e la nascita della società low cost) han estat aquests nous hàbits de consum els que han alimentat la gran ficció que després s'acabaria traduint en la cèlebre bombolla immobiliària, i no a l'inrevés. La gent, en general, pren decisions en funció d'unes determinades expectatives que considera raonables. Vull dir, simplement, que no és gaire freqüent que una infermera es vulgui comprar un jetprivat o que un empleat de banca adquireixi un Picasso. Sí que van considerar raonable, però, demanar una voluminosa hipoteca sobre el 110% del preu taxat d'un habitatge que en dos o tres anys hauria duplicat el seu valor.\nI, de fet, tot allò era raonable, si més no des de les expectatives generades per un consum que ja no estava lligat tant als ingressos reals de la gent com als baixos preus d'allò que encara es percebia com un luxe, malgrat que ja no ho era. La societat low cost permetia deixar de banda el sou de cadascú i centrar-se en els baixos preus dels bitllets d'avió o les "avantatjoses condicions de finançament" de qualsevol cosa.\nFerran Sáez, La difícil perspectiva, Ara, 07/12/2011\nconeixement economia el roto


La Devesa del Saler com a recurs didàctic | Espores\nA Just Ramírez, in memoriam\nAquest espai verd, ubicat al Parc Natural de l'Albufera i tan estimat pel poble valencià, s'ha convertit en una autèntica aula de natura. Una de les zones millor conservades de la restinga arenosa que va separar, en el seu dia, el Mediterrani de l'Albufera i on es poden observar els ambients de transició des de la ribera de la llacuna fins a la mar. Recorrem amb Carmen López i el seu alumnat aquest Itinerari Botànic!\nLa Comunitat Valenciana compta amb un espai natural d’incalculable valor ecològic i paisatgístic, el Parc Natural de l’Albufera. Amb una extensió de 21.120 hectàrees distribuïdes en diversos municipis, aquest espai singular, que inclou el llac de l’Albufera, l’entorn d’aiguamolls i la restinga o cordó dunar confrontant, va ser declarat parc natural en el Decret 89/1986, del 8 de juliol. Però no va ser fins al Decret 71/1993, quan es va establir el nou règim jurídic del Parc Natural de l’Albufera, el primer del nostre territori.\nHui dia aquest espai protegit, a tan sols uns quilòmetres de la capital valenciana, s’ha convertit en una de les zones humides més importants del Mediterrani i en un enclavament ideal i privilegiat per a gaudir de la natura, però també en una valuosa eina pedagògica gràcies als seus diferents itineraris didàctics. Un aula in vivo per recórrer amb l’alumnat dels diferents nivells educatius, ja que els recursos que ofereix són perfectament adaptables al currículum de diferents assignatures, com ara ciències de la naturalesa, ciències socials, biologia, geologia, geografia i història, i també cultura científica.\nVista panoràmica cap al sud de la Devesa, des d’una torre Proval. Imatge: Carles Perera Vernetta\nCompta també amb el Centre d’interpretació del Racó de l´Olla, situat entre el llac i la Devesa, que ofereix informació i diferents activitats divulgatives i exposicions temàtiques. En aquest centre se situa, a més, una zona de reserva integral destinada a la conservació de la biodiversitat, que no està oberta al públic. Una visita molt recomanable que pot completar-se amb passejos amb barca pel llac i recórrer les senderes que travessen la restinga, on es troba la Devesa. L’Itinerari Botànic que discorre pel cor d’aquest enclavament en concret és la base de la proposta didàctica detallada en aquesta ocasió.\nL’Albufera, una llacuna costera\nEl llac de l’Albufera es va originar després del tancament del golf de València en formar-se una barra d’arena amb els sediments aportats pel riu Túria i altres cursos d’aigua que desemboquen al nord de la ciutat de València, arrossegats pels corrents marins dominants, en sentit nord-sud. Així, es va formar una llacuna costanera, inicialment d’aigua salada, que va anar endolcint-se per les aportacions de rius, barrancs i surgències, encara que va quedar connectada amb la mar per una sèrie de canals coneguts com a goles.\nLocalització del Parc Natural de l’Albufera. Imatges: Esquerra, Visor cartogràfic de GVA. Dreta, Google Maps. Modificades aquestes dues últimes per Carmen López Valiente\nActualment és un llac d’aigua dolça, eutrofitzat, que rep cada vegada menys aportacions d’aigua dolça i neta, i més residus de les poblacions i cultius que l’envolten. La Marjal o les àrees perifèriques del llac, amb aigües més succintes, van ser sotmeses durant dècades a soterraments per a la formació de camps destinats a l’agricultura, especialment des de mitjans del segle XIX i fins a la seua protecció per la Declaració de Parc Natural. Hui dia, el nivell d’aigua del llac està controlat artificialment per a fer compatible el cultiu de l’arròs amb la supervivència dels ecosistemes lacustres. Aquesta és la funció de les tres goles, regulades per comportes, i de les estacions de bombeig situades als tancats (finques de cultiu), on es fragmenta l’aprofitament agrícola de l’Albufera.\nPasseig en barca per l’Albufera. Imatge: Carmen López Valiente\nUn ambient aquàtic que tanca a més una gran biodiversitat, que podem admirar de prop gràcies als passejos amb barca. Aquesta activitat és perfecta perquè l’alumnat descobrisca la importància d’aquest parc natural, el valor de la fauna, especialment el de les aus, a més de descobrir la seua vegetació i d’entendre la interacció ésser humà/natura a través de l’aprofitament històric de la llacuna (cultiu de l’arròs, pesca, …). I és que aquest aiguamoll mediterrani és un dels més importants d’Europa pel seu alt valor ecològic. En 1989 va ser inclòs en la Llista d’Aiguamolls d’Importància Internacional, coneguda també com la ‘Llista de Ramsar’, ja que va sorgir de la Convenció sobre Aiguamolls celebrada a la ciutat iraniana en 1971. Una llista que s’ha anat incrementant fins a incloure en l’actualitat més de 2400 espais naturals. L’Albufera és també una Zona d’Especial Protecció per a les Aus (ZEPA) de la Unió Europea des de 1990. Les ZEPA formen part de la Xarxa Natura 2000, la xarxa ecològica europea d’àrees de conservació de la biodiversitat. I, a més, és un enclavament seleccionat com a Lloc d’Importància Comunitària (LIC) des de 2006. En definitiva, un autèntic tresor natural.\nRespecte a les plantes, en el llac es desenvolupen diferents tipus de vegetació lacustre que pot formar comunitats de hidròfits, plantes amb els òrgans vegetatius flotants o submergits, com nenúfars (Nymphaeae alba), pastures d’aigua (Potamogeton sp.) o miriofi·le (Myriophyllum sp.); helòfits, plantes arrelades al fons del llac amb els òrgans vegetatius emergents, com canyisos (Phragmites sp.), joncs (Juncus sp.), bogues (Typha sp.) o la malves de fang (Kosteletzkya pentacarpa); i higròfits, plantes que viuen en sòls humits temporalment entollats, com ensopegalls (Limonium sp.) o herbes salades (Salicornia sp.). Especialment notables són els densos canyissars que formen illes de vegetació, unes mates que apareixen disperses pel llac i on es refugien nombroses espècies d’aus aquàtiques.\nLa Devesa del Saler i el seu Itinerari Botànic\nAquest espai natural forma part del Parc Natural de l’Albufera i s’estén sobre una superfície de 900 ha. És la zona millor conservada de la restinga, territori format per una estreta franja de terra ferma que separa el llac de la mar, una barra arenosa d’un quilòmetre d’amplària que s’estén al llarg de 30 km, des de la platja de Pinedo fins al cap de Cullera. La restinga es va originar per l’aportació de sediments fluvials que van ser arrossegats cap al sud pels corrents marins dominants, fins tancar el Golf de València. El procés de tancament de la barra va començar fa 6.000-4.500 anys i va finalitzar en el s. XVIII, així que en termes geològics és una formació recent.\nLa Devesa, que s’estén al llarg de 10 km, és l’autèntic cor verd de la restinga, ja que compta amb un gran valor ambiental per la seua diversitat florística, faunística i paisatgística. Presenta tres zones diferenciades:\nLa vegetación de la Devesa de l´Albufera de Valencia. Monografía 01. Ayuntamiento de Valencia. Imatge: Costa M. et al. (1982), cedida i modificada per a la tesi Respuesta germinativa y tolerancia al estrés salino en comunidades dinares. Aplicación a la restauración de comunidades litorales, de Carmen López Valiente. Universitat de València (2011)\n– Zona més externa: comprén la platja i franja litoral més influïda per l’onatge, i arriba fins a les dunes embrionàries, mòbils, fixes i estabilitzades (1,2).\n– Les mallades: depressions del terreny amb sòls llimosos, impermeables, on les pluges tardorenques s’acumulen donant lloc a tolles estacionals que s’assequen a l’estiu, deixant sobre el sòl una crosta salina. Se situen entre totes dues zones (3).\n– Zona més interna: ja en contacte amb el llac de l’Albufera, està formada per la vegetació preforestal, assentada en sòl estabilitzat (4).\nD’entre els diferents itineraris o senderes que ofereix la Devesa, destaca especialment l’Itinerari Botànic, amb la possibilitat de caminar des de la zona de vegetació preforestal fins a la primera línia de platja. D’aquesta manera, l’alumnat pot veure com va canviant el paisatge en funció del tipus de sòl i la influència de la mar, traduint-se en una variació de la vegetació. Al llarg d’aquest canvi es veu com unes espècies vegetals van substituint a unes altres i s’enté la importància de la fitosociologia, és a dir, del coneixement de les comunitats vegetals i el valor paisatgístic. És una manera d’estudiar ecologia i geobotànica (o fitogeografia) in situ.\nEsquerra, recorregut de l’Itinerari Botànic. Imatge: parquesnaturales.gva.es. Dreta, inici de l’itinerari amb l’alumnat. Imatge: Carmen López Valiente\nAmb uns 800 m de longitud en total, l’itinerari comença amb un panell explicatiu que marca el camí a seguir i una sèrie de panells, al llarg del recorregut, sobre la vegetació característica. Comença en el Pla de la Sanxa i finalitza en un dels vials que donen accés al llac artificial, l’anomenat Estany del Pujol, i a la Platja de la Devesa. Al nom de Sanxa se li han atribuït diversos orígens. Un data de finals del segle XIV i fa referència a una dona que portava a aquest lloc a pasturar les seues cabres i vaques. Un altre origen diferent apareix en una de les novel·les de Vicente Blasco Ibáñez, “Canyes i fang”, en la qual Sanxa és una serp que cuidava un jove pastor en aquesta zona.\nLa ruta discorre per una passarel·la feta de travesses de fusta o dorments, que s’utilitzaven antigament per a la construcció de línies fèrries, que solien ser de roure tractat amb creosota. Donada la toxicitat d’aquest producte, no està permés la reutilització de travesses antigues en interiors ni la seua venda, així com tampoc en terrenys de joc, parcs, jardins, instal·lacions d’oci a l’aire lliure i recreatives. Actualment per a jardineria s’usen travesses que imiten a les antigues. Per a la construcció de línies ferroviàries s’usen travesses de formigó ja des dels anys 50.\nAl llarg de l’Itinerari Botànic es pot observar el tipus de vegetació preforestal pertanyent a l’associació Phillyreo angustifoliae – Rhamnetum angustifoliae. Està assentada sobre sòls totalment estabilitzats i será més o menys densa en funció de la distància a la mar i l’acció del vent. L’alumnat pot veure el mosaic que formen les plantes, una formació vegetal denominada màquia. La màquia fa referència a la vegetació mediterrània que pot arribar a mesurar 2,5 m d’altura i que està formada principalment per plantes escleròfiles, és a dir, de fulla dura i perenne. Aquesta paraula va lligada a maqui, (del fr. maqui, i aquest del it. macchia “camp cobert de mala herba”, segons la RAE), el nom que rebia la guerrilla francesa de resistència durant la Segona Guerra Mundial i també la guerrilla de resistència antifranquista en la postguerra civil espanyola.\nD’esquerra a dreta i de dalt a baix: aladern, llentiscle, lligabosc, aladern de fulla estreta, pi blanc i sempreviva bord. Les dues últimes imatges reflecteixen el bon ambient del grup i l’interés que van mostrar per la visita. Imatges: Carmen López Valiente\nFormen part de la màquia, entre altres espècies, l’aladern de fulla estreta (Phillyrea angustifolia), l’aladern (Rhamnus alaternus), l’arç negre (Rhamnus oleoides), el llentiscle (Pistacia lentiscus), el margalló (Chamaerops humilis), la coscolla (Quercus coccifera), l’estepa d’arenal (Halimium halimifolium), l’estepa groga (Anthyllis cytisoides), el ginestó valencià (Osyris lanceolata), la murta (Myrtus communis), el bruc (Erica multiflora), el romaní (Rosmarinus officinalis), el pi blanc (Pinus halepensis) i també enfiladisses com l’arítjol (Smilax aspera) i el lligabosc (Lonicera implexa). Totes creen un bosc que pot arribar a ser impenetrable, encara que no és rar que apareguen xicotets clars de matoll poc dens en els quals es troba la Flor de Sant Joan o sempreviva borda (Helichrysum stoechas), o també la sisca (Imperata cylindrica), artemísia (Artemísia campestris) i la trompera (Ephedra distachya). També es poden veure exemplars de pinastre (Pinus pinaster) fàcilment reconeixibles i distingibles del pi blanc (Pinus halepensis) pel seu port, llargues acícules i pinyes de quasi 20 cm.\nEl coneixement d’aquesta vegetació és important per a apreciar la necessitat de la conservació d’aquest ecosistema tan fràgil. Es pot estudiar in situ el funcionament de l’ecosistema, les relacions que s’estableixen entre els éssers vius (biocenosis) i les que es creen amb el medi que habiten. Per exemple, entendre els processos de pol·linització o la disseminació de fruits i llavors mitjançant diferents agents com el vent o diferents tipus d’animals, tant invertebrats com vertebrats. També, segons l’època de l’any, els estudiants veuran processos de floració o fructificació, la qual cosa es tradueix en què, en funció de l’estació, poden comprendre la importància de les plantes relacionada directament amb la fauna que habita en un lloc. És molt interessant també poder veure les adaptacions de les plantes a les característiques físiques i químiques del medi (biòtop): tipus de sòl, influència de la proximitat de la mar, salinitat, exposició, etc.\nL’Estany del Pujol és un llac artificial que forma part de l’espai natural de la Devesa. Un vestigi del projecte d’urbanització que va començar a desenvolupar-se en els 70 i que estava destinat a ser un port esportiu. Hui dia s’ha reconvertit com un ambient humit amb alt potencial ecològic per a nombroses aus aquàtiques, que troben ací refugi i menjar. Imatge: Carmen López Valiente\nUn poc d’història abans d’arribar a la Platja de la Devesa\nUna vegada finalitzat l’Itinerari Botànic, que acaba pràcticament en a l’Estany del Pujol, es pot arribar sense pèrdua fins a la Platja de la Devesa eixint cap a l’esquerra pel vial. El passeig és molt agradable i alhora molt interessant, ja que mentre albirem les mallades, situades entre els cordons de dunes i la vegetació preforestal, es pot explicar als alumnes que fa unes dècades hi havia un projecte per a urbanitzar aquest lloc. Explicar la història és important per a entendre el valor de l’ecosistema en el qual ens trobem i comprendre per què va arribar a crear-se realment el Parc Natural de l’Albufera i per què és necessari protegir aquest territori.\nItinerari paisatgístic, Mallada Llarga. Imatge: Carmen López Valiente\nEsquerra, panell explicatiu de l’Itinerari Paisatgístic. Dreta, sosa alacranera (Sarcocornia fruticosa). Mallada Llarga. Imatge: Carmen López Valiente\nLes mallades són zones on el nivell freàtic és pròxim a la superfície del sòl i que s’entollen en els períodes plujosos. A l’estiu, el sol evapora l’aigua deixant un sòl amb alta concentració de sals en forma de crosta. Aquesta característica permet que es puguen assentar plantes halòfiles com Sarcocornia fruticosa i Puccinellia fasciculata. Al parc natural es pot realitzar l’Itinerari Paisatgístic que inclou el pas per diferents emmallades com per exemple la Mallada Llarga. Aquests hàbitats singulars han sigut els que més mal han patit, ja que van ser contínuament dessecades per a realitzar plantacions d’eucaliptus, en aqueix intent d’urbanitzar la Devesa que va arribar a frenar-se gràcies al moviment ciutadà.\nUna història que comença en 1238 quan, després de la conquesta de València per Jaume I, l’Albufera i la Devesa van passar a formar part del patrimoni real i es van convertir en Vedat de Real de Caça. L’Albufera i la Devesa del Saler van passar a ser de l’Estat en 1865 i van ser territoris catalogats com a “Béns segregats del Real Patrimoni”. En 1907 el govern nacional va autoritzar que s’obriren a la ciutadania i, en 1909, l’Ajuntament va anunciar que l’accés a la Devesa i a la platja eren lliures. En 1911 el rei Alfons XII promulga una Llei per a cedir a l’Ajuntament de València tant l’Albufera com la Devesa, però indicant que s’havia de conservar la Devesa i el seu sòl.\nEn 1925 es va projectar una gran avinguda per a unir València amb Natzaret, que incloïa també la possibilitat de construir habitatges, parcs etc. I tres anys més tard, en 1928, s’àmplia aquest projecte, fent-lo encara més ambiciós. L’arquitecte Emilio Artal proposa que la gran avinguda acabarà en el que va denominar “Ciutat Jardí de la Platja”. Aquests projectes no es van dur a terme, però indicaven ja un gran interés per l’enclavament enfocat al turisme.\nVista actual de la part nord Devesa des d’una de les Torres Proval. Zona que va començar a urbanitzar-se als 70, però que es va aturar gràcies a la movilització ciutadana. Imatge:Carles Perera Vernetta\nVa ser el rei Alfons XIII, en 1927, qui signà l’acta de lliurament oficial del llac de l’Albufera i la Devesa a l’Ajuntament de València, previ pagament d’una mica més d’un milió de les antigues pessetes. Uns vint anys després, en 1946, apareix una proposta en l’Exposició del Pla General d’Ordenació Urbana de València denominada “Ciutat de Turisme del Saler”. Així, en els anys 50 del segle passat, l’Ajuntament de València va fer un esbós per a urbanitzar la Devesa. Un projecte que incloïa sanejar les mallades, construir xalets en la zona de dunes, i hotels i restaurants al voltant, entre altres actuacions. A la fi dels 50, la societat “Mata del Fang” va fer una proposta per a dessecar part de l’Albufera, però l’ajuntament no va aprovar la idea al·legant, entre altres raons, que aquesta acció podia afectar de manera negativa a l’ús turístic. En realitat, s’estaven gestant grans projectes urbanístics destinats a aquest efecte, de fet, en 1959 el govern espanyol va concedir un crèdit de tres milions de pessetes per a actuar a la Devesa.\nVa ser ja en els 60 quan l’alcalde de València, Adolfo Rincón de Arellano, i l’empresa TEVASA van iniciar un projecte per a urbanitzar la Devesa, presentat oficialment en 1963 com el Pla d’Urbanització del Saler, aprovat per l’ajuntament en 1964 i en 1965 pel Ministeri d’Habitatge. El Parador Nacional de Turisme Luis Vives va ser una de les primeres construccions i es va inaugurar en 1966.\nPla d’urbanització Devesa del Saler. Imatge: Carmen López Valiente\nEls arquitectes madrilenys que van dissenyar el pla per a urbanitzar la Devesa tenien al cap un model de futur turístic: base econòmica a costa d’urbanitzar el litoral. Va haver-hi molta propaganda en premsa des de l’Ajuntament de València a càrrec d’Alejandro García Monerris, cap de premsa en aquells dies, que posava l’accent en l’aspecte de millora de la massa arbrada i enjardinada. També posava la Devesa com a punt de mira per a la creació d’un gran complex turístic. Fins a la “Gaceta Ilustrada”, en 1968, va dedicar a València un reportatge que incloïa dibuixos i fotografies del projecte d’urbanització del Saler. Corrien els temps en els quals es parlava de “progrés”.\nEntre 1970 i 1975, una sèrie d’articles d’opinió publicats a les Províncies mostraven diverses línies argumentals contra el projecte d’urbanitzar la Devesa, entre elles destacaven els motius avalats per ambientalistes. En concret, tres articles consecutius signats per María Consuelo Reyna qüestionaven el pla d’urbanització de la Devesa. Però va ser realment un capítol de la sèrie “Vida Salvaje” de Félix Rodríguez de la Fuente, emés el 28 de juny de 1970 i dedicat a l’Albufera, el que va mostrar a la ciutadania les conseqüències de la urbanització d’aquest valuós espai natural.\nLa Devesa de l’Albufera. Abans i ara. Vídeo: exposició ‘El Saler per al poble, ara!’ de la Universitat de València\nL’any clau va ser 1974, quan un grup de diferents professionals, entre ells arquitectes com Just Ramírez i Carles Dolç, sociòlegs com Josep Vicent Marqués o historiadores com Trini Simó, entre molts altres, van iniciar un moviment ciutadà al costat de les associacions veïnals dels barris de València. L’eslògan “El Saler per al poble” es va estendre per tota la ciutat unit a diferents accions com una exposició, en el Col·legi d’Arquitectes, que explicava en panells l’abans i el després de la Devesa després de la urbanització, una recollida de milers de signatures, una convocatòria de manifestació i la publicació de “El Saler per al poble: dades per a una decisió col·lectiva” (Informe AEORMA). Encara així, a la fi del franquisme, la ciutadania va aconseguir parar els plans d’urbanització de la Devesa.\nA principis dels anys 80 es va aprovar el Pla Especial de Reforma Interior de la Devesa del Saler. I el Decret 89/1986, de 8 de juliol, declarà parc natural al paratge format pel llac de l’Albufera, els aiguamolls adjacents i el cordó litoral.\nEls cordons dunars\nFinalment, afegir que després de les mallades, de camí a la Platja de la Devesa, es poden veure els diferents tipus de dunes fins arribar arran de mar. Les dunes fixes, mòbils i les embrionàries alberguen diferents associacions d’espècies vegetals condicionades per les característiques físicoquímiques del medi ambient. Un ecosistema molt particular i ja detallat en espores a través de la sèrie d’articles Prop de la mar I, II, III i IV.\nD’esquerra a dreta i de dalt a baix: estepa d’arenal, malcòlmia litoral, alfalç marí, lot de platja, campaneta de la mar, borró, herba de renegat, rave de mar. Imatges: Carmen López Valiente\nAcí, l’alumnat pot observar com es van succeint les diferents espècies i les adaptacions que presenten, condicionades per les característiques físiques i químiques del sòl, la disponibilitat d’aigua i nutrients, la mobilitat de les dunes o l’impacte del vent de l’est carregat de sals, entre altres particularitats.\nEn conclusió, gràcies al moviment ciutadà, que va parar la urbanització projectada a la Devesa, es pot gaudir del magnífic, i alhora fràgil, paisatge que ofereixen aquestes comunitats vegetals. Encara així, aquests ecosistemes assentats en les dunes estan sotmesos a una forta pressió antròpica, ja que són zona de pas i accés a la platja. Gràcies a les actuacions de recuperació de la vegetació dunar i l’educació, és possible retornar a la Devesa tota la biodiversitat que va albergar en el seu moment. Per això, totes les actuacions, estudis i activitats dirigides a la conservació, protecció i aprenentatge són bàsiques per a preservar un enclavament tan singular.\nDunes a la Platja de la Devesa. Imatge: Carmen López Valiente\nPlatja de la Devesa. Imatge: Carmen López Valiente\nAgraïments. Moltes gràcies als meus alumnes de 1r de batxillerat B (curs 2017/18) de l’IES El Clot (Carrer Just Ramírez, 34. 46009 València) per la seua participació.\nNota: aquest itinerari amb aquest alumnat en concret va ser realitzat abans de la pandèmia.\nalbufera devesa itinerari botànic plantes valencia


Un còmic reviu l’assassinat del polític abertzale Santi Brouard | elCugatenc\nFoto: Cedida per Pol·len Edicions\nL’autor i il·lustrador Adur Larrea va visitar la Floresta el passat 29 de setembre per presentar el còmic El dia de les oques. Seguint les passes de Santi Brouard [Pol·len Edicions, 2020], acompanyat del periodista i autor Ander Zurimendi. L’acte es va fer a la plaça del Poble (Miquel Ros) amb una vintena de persones i les mesures adequades per la COVID-19. L’editorial fa poc que s’ha instal·lat a la Floresta.\nEl còmic, co-creat amb Harkaitz Cano, reviu els fets que van ocórrer el polític originari de Lekeitio: el 20 de novembre de 1984, Santi Brouard va ser assassinat a trets a la seva consulta de pediatria per part de sicaris contractats pel GAL. El secretari de Seguretat de l'Estat espanyol, Julián Sancristobal, va donar l'ordre i els diners al policia Rafael Masa, el qual va pagar a Luis Morcillo i Rafael Sánchez Ocaña per l'assassinat. La mort de Brouard va causar una gran commoció al País Basc. Era president d’HASI, membre de la mesa nacional d’Herri Batasuna, tinent d'alcalde de Bilbo i parlamentari; alhora, era un amic i metge proper, gran bromista, lector apassionat i amant de la llengua basca.\nAnder Zurimendi va començar la presentació situant al públic: Brouard era “una figura molt destacada de l’esquerra abertzale” i que la seva mort va ser “molt sentida”. “Al País Basc hi ha places amb el nom de Santi, hi ha gent que ha estat pacient seu, que ha militat amb ell, sempre hi ha ecos sobre Santi”, va recordar Larrea.\nEl còmic havia de ser originalment el guió d’una pel·lícula. I es va convertir en un còmic on “la importància la té el personatge”, no l’ambient polític del moment, va indicar Larrea. L’il·lustrador va visitar la família de Brouard, i es va adonar que la casa on vivia no l’havien tocat des de la mort el 1984.\nAnder Zurimendi, que ha escrit l’obra Recoja sus cosas sobre la situació dels presos d’ETA [Pol·len, 2017] va reflexionar amb l’autor que s’estaria produint un “cert boom” amb la literatura basca traduïda al català, i va citar l’obra d’Harkaitz Cano Pasaia Blues [Sembra Llibres, 2020].\nExisteix l’objectivitat?, es va preguntar Zurimendi. Larrea va respondre sense embuts: “Cadascú posa el prisma on li interessa i explica el que vol explicar. Qui té l’hegemonia ara mateix?”.\nEl gènere del còmic\nTot i que el llibre parla de la mort de Brouard, “és com una pel·lícula policíaca, Harkaitz no ha volgut transmetre com va passar la mort, hi ha molta ficció”, va recorda Larrea. El fet que escollissin el còmic serveix per presentar la història d’una altra manera. “S’ha perdut la por a publicar còmic, una altra manera de transmetre conceptes que atrau a un altre tipus de públic”, va concloure l’autor.\nLarrea i Cano aconsegueixen, a través de la ficció, relligar l’acció pública i privada de Brouard, en uns anys 80 marcats per la repressió. El còmic original, Antzara Eguna, ha estat traduït de l’èuscar al català per Ainhoa Aranburu i Farriol Macip. Va sortir en euskera l’any passat, cent anys després del naixement de Brouard. També s’ha traduït al castellà i al gallec. L’obra editada per Pol·len està ecoeditada, és a dir, que té en compte mesures per reduir els impactes ambientals.\nLa periodista ha publicar Jo també porto el llaç groc i el va presentar el cap de setmana passat al Casal de Torreblanca.


Els Visas: PERILLOSA MARIA\nSeguim en Setmana Santa , i cada vegada menys companys poden sortir, despres d’escalar dimecres i on l’Antonio va dir-nos que no podia sortir, vaig trucar a en Pere que segons les darreres informacions també havia quedat penjat per les festes.\nFinalment serem tres, la Isabel, en Pere i jo.\nLa meteo es dolent arreu de Catalunya, per axó aprofito per introduir una de les meves vies pendents i que no esta dins del radi d’acció d’aquesta turmenta típicament mediterrània.\nEls proposo la via Perillosa Maria a la Penya de Sant Salvador. Es una dia de la que hi ha molt poca informació a la Xarxa (i la que hi ha és poc concreta).\nSortim a les set del pàrquing del hotel Bruc amb la Isabel . Al Pere el trobem a Carme, perquè ell puja de Vilafranca i li va millor. D’allà amb un cotxe directes a Areny on ens aturem per esmorzar.\nCap dels tres coneixem la zona però creiem que no ens costarà gaire trobar el nostre objectiu.\nSituats a Sant Orenç ja veiem la paret i la pista que ens hi portarà. Amb el cotxe arribem al primer collet i el prat de que parla el Luichy en el seu llibre, però també parla d’un segon pàrquing uns metres més amunt i optem per deixar el cotxe en aquest darrer .\nSortim per un camí desdibuixat, però que la intuïció ens porta al collet que don pas a la zona de la paret, aquí comencem a trobar les primeres fites i una paret molt vertical plena de parabolts multicolors, superada aquest arribem al peu de via del nostre objectiu.\nSabem que la primera tirada comença per un sector esportiu i escollim la que sembla més factible per començar la nostra aventura. Uns primers metres més difícil del que semblen ens deixen en una petita feixa, nosaltres aquí hem tirat pel dret ( bé, mes aviat ens hem escaquejat per l’esquerra i hem superat el tram de l’agulla per un romenaig de darrera fins la reunió. Aquesta tirada, el primer tram difícil i la resta més suau.\nAra estem sobre l’agulla i sobre nostre a uns vint metres veiem la següent reunió, aquesta via no presenta problemes , una fissura romenaig separa les dues reunions, (impossible perdre`t).\nAra ve “la tirada” , les poques piades de la via diuen que hi ha un lloc, “on tot s’acaba” i a fe que ho hem trobat. Primer uns metres verticals assegurats amb espit/parabolt, (no vull dir que sigui una assegurança nova, si no que hi ha l’espit vell i al costat un parabolt nou, que dona molta confiança. Superat aquest tram hi ha un díedre- bavaresa que cal protegir i acabat aquest un espit solitari, (aquí s’acaba tot !!!). Per sobre una xemeneia on cal posar-ho tot i sobretot peces grans, que malauradament no portem, desprès de mirar les opcions de protegir el tram optem per la sortida de cobards. A l’esquerra nostre a uns tres metres, hi ha un parabolt de la via “Rosdina”, si volem sortir per dalt caldrà apretar i fer aquesta variant, (és moolt difícil, amb alguna sortida entre assegurances on cal tibar de valent). La primera idea era aprofitar alguna assegurança per poder entrar a la nostra via despenjant-nos d’una assegurança més alta, però aquesta tirada te tendència a l’esquerra, allunyant-se cada vegada més de la fissura i no és fins arribant a la reunió que no tornen a coincidir les dues vies, (molt de compte sobretot amb les dues darreres assegurances abans de retrobar la fissura que és un slab molt i molt difícil).\nA la reunió, estem pensant si no deixar-ho, però ja som aquí dalt i la tirada següent no es veu tan potent. En aquesta tirada aprofitem les assegurances de la “Rosdina i d’altres que posem nosaltres , però hem arribat a una reunió amb anelles per rapelar i creiem que estem fora de via, de fet crec que hem fet un pupurri.\nLa ressenya del Jover diu que aquesta es la darrera tirada i per sobre tan sols un tram de tercer. Res de res, encara hem fet una tirada de quart grau amb algun passatge de cinquè per arribar al fil de la carena i desprès encara una altre tirada de trenta metres , aquesta si de tercer grau per arribar al cim.\nCom que no hem trobat cap instal·lació de ràpel , decidim baixar caminant, primer a cercar les motxilles i desprès directes al cotxe.\nPer cert, hem trobat el camí bo, al arribar al collet que fa el canvi d’orientació de la paret. Aquest ens ha portat d’una forma directa al prat on no hem volgut aparcar al mati.\nJa hem fet la feina, ara una bona cervesa i directes a casa.\nPublicado por Els Visas en diumenge, d’abril 21, 2019\nEtiquetas: Sant Orenç


Legislació: Ley 15/2015, de 2 de julio, de la Jurisdicción Voluntaria - Inici - eSam\nLegislació: Ley 15/2015, de 2 de julio, de la Jurisdicción Voluntaria\nImprimeix Legislació: Ley 15/2015, de 2 de julio, de la Jurisdicción Voluntaria\nLa regulació dels expedients de jurisdicció voluntària que es tramiten davant els òrgans jurisdiccionals.\nEs consideren expedients de jurisdicció voluntària a l'efecte d'aquesta Llei tots aquells que requereixin la intervenció d'un òrgan jurisdiccional per a la tutela de drets i interessos en matèria de Dret civil i mercantil, sense que existeixi controvèrsia que hagi de substanciar-se en un procés contenciós.\nPel que fa als ens locals, la DF 4a modifica la Llei 20/2011, de 21 de juliol, del registre civil. En concret:\n- se suprimeix la competència que s'atorgava en la redacció anterior (la qual no ha arribat a entrar en vigor) als secretaris municipals en la instrucció i tramitació dels expedients de matrimoni civil.\n- es modifica el Text refós de la Llei d'hisendes locals, aprovat pel Reial decret legislatiu 2/2004, de 5 de març, en concret s'afegeix un apartat 5 a l'article 20, el qual preveu que es podrà establir una taxa per a la celebració del matrimoni civil.\nLa Llei 20/2011, de 21 de juliol, entra en vigor el 30 de juny de 2017.\nAixí mateix, es modifica la Llei 33/2003, de 3 de novembre, del patrimoni de les administracions públiques, pel que fa a la regulació de la successió abintestat de l'Administració General de l'Estat i de les Comunitats Autònomes.\nAls vint dies de la seva publicació oficial, amb les particularitats que es regulen a la disposició final vintena.\nActualització: S'ha publicat una correcció d'errades a la present llei al BOE núm. 210, de 2 de setembre de 2015, la qual trobareu com a enllaç relacionat.\nData d´actualització: 02/09/15 Autor: Administració General de l´Estat Tipus de contingut: Legislació Àrea temàtica: Patrimoni\nCorrecció d'errades a la Llei 15/2015, de 2 de juliol, de la Jurisdicció Voluntària


La manca d’arbres suposa que no es pot fer foc amb llenya, per tant la solució passa per aprofitar les deposicions dels iacs que, un cop aplanades contra una roca, es deixen assecar i serveixen de combustible.\nPel camí hi ha algunes fites que orienten la direcció a seguir. Estem en territori tamang, una ètnia tibetana birmana. Suposen el 6% de la població del Nepal. En molts pobles tamang encara es manté la tradició d’enviar el fill segon a estudiar budisme i, si pot ser, que es quedi al monestir com a monjo per tota la vida. El govern nepalès ha actuat per augmentar el nivell de vida d’aquest col·lectiu i des del 1993 es reserven el 45% dels llocs de treball en funcions administratives de l’estat als grups ètnics desfavorits.\nSeguim la base de la muntanya (vist des d’aquí sembla un turó) que està a sobre mateix de Kyanjing: el Kyanjing Ri (4773m). Després podem veure la imatge del Tserko Ri (4984m, segons el mapa que porto; i 5004m segons unes dades gps que té en Jordi Gual; sovint la informació dels mapes no és gaire precisa).\nLa vall s’obra considerablement.\nParlàvem de Tenzing Gyatso, doncs afegim que el març del 1959, durant l'aixecament nacional del poble tibetà en contra de l'ocupació militar xinesa, es va exiliar a l'Índia, ja que la seva vida estava en perill. En un discurs pronunciat el 10 de març del 2011 a Dharamsala, va presentar formalment al Parlament tibetà a l'exili la seva renúncia com a líder polític i va proposar que, a partir d'aleshores, aquest fos elegit democràticament. Va designar la seva seu a Dharamsala (Índia) que és la base del Govern tibetà a l'exili, una democràcia constitucional des del 1963, i ha realitzat nombrosos viatges per tot Occident.\nToca passar per un pla en pendent molt pedregós on petites fites van indicant el millor camí.\nPer cert, parlant d’exili, aquests dies (segons ‘larepublica.cat’) un reportatge que obre el diari alemany ‘Der Tagesspiegel’ assegura que Berlin s’ha convertit en “capital dels exiliats d’arreu” i en destaca, entre altres, a l’expresident de la Generalitat de Catalunya, Carles Puigdemont; el periodista turc Can Dündar, condemnat pel seu país per revelació de secrets oficials; l’activista xinès Ai WeiWei; l’activista rus Pjotr Wersilow, i el polític sirià Salih Muslim. El rotatiu destaca que “lluiten pel seu país” des de la capital alemanya tot i que “els seus governs els difamen, els assetgen i els arresten”. El diari alemany explica que Puigdemont va quedar lliure després de la petició d’extradició de les autoritats espanyoles i acompanya l’article amb una fotografia seva al costat d’altres destacats activistes, polítics i artistes.\nEls iacs van pasturant prop de la llera de la vall, per on circulen petits rierols. La majoria dels tamang es dediquen a l’agricultura, bàsicament dedicada al blat, l’ordi, el blat de moro i les patates.\nEls cims nevats del fons de la vall es retallen sobre el cel sense cap núvol. Els tamang parlen un grup de dialectes semblants, però que s’han anat separant. La similitud lèxica entre el tamang oriental i altres llengües tamang va entre el 81% i el 63%. Per comparar-ho diguem que la similitud lèxica entre el castellà i el portuguès s’estima en el 89%.\nUna mirada enrere ens mostra una vista diferent del Langtang II. En un àmbit més local, ens hem assabentat que fa un mes va morir mossèn Josep Dalmau, capellà i activista per la llibertat. El 1971 va participar en la creació de la Assemblea de Catalunya. Va escriure llibres de teologia i de política, molts dels quals van ser segrestats pel ministre del Govern espanyol de la dictadura Manuel Fraga (posterior fundador d’AP i del PP), entre els quals hi havia ‘Agonia de l’autoritarisme catòlic’ i ‘Contrapunts al Camí de l’Opus Dei’. La seva teologia va ser conceptuada com ‘teologia popular’.\nUnes boniques flors blaves adornen el camí. La vall segueix endavant i tot i que no el veiem sabem que més al nord hi ha el Shishapangma que, amb 8027 metres, és el més baix dels 14 vuitmils. Va ser l’últim cim en ser conquerit per l’home com a conseqüència de les restriccions que posaven les autoritats xineses per viatjar al Tibet. L’estat xinés es va interessar per la muntanya i el 1964 hi van enviar una expedició bestial amb més de 200 alpinistes, científics i portadors. Fins i tot van obrir una pista per a vehicles fins a 5900 metres d’altitud. El 2 de maig d’aquell any 10 escaladors van fer cim. Però el Tibet va seguir tancat als estrangers fins el 1980.\nLa vall segueix endinsant-se cap a l’est, sabem que arribarà fins a un minúscul lloc habitat, Langshisa Kharka, des d’on la vall va ascendint per sobre dels 4000 metres i fins que arriba als 5000, entre llacs, uns 25 quilòmetres més enllà i a sota dels cims de Kunya Ri i Langtang Ri, tots entre 6000 i 7000 metres.\nLa neu dalt dels cims penja en potents seracs que amenacen qualsevol que s’atreveixi a caminar per la part inferior. Crec que ha de ser el Ramthang Karpo Ri, de 6885m. Uns 40 quilòmetres a nord-est d’aquest cim hi ha el Shishapangma.\nAnem baixant per tornar a Kyanjing. Afegiré que el primer català en fer el Shisha va ser Joan Martínez; era el metge de l’expedició espanyola i va fer cim el 13 d’octubre de 1990. En el descens, tres de l’equip de cim van haver d’improvisar un bivac per passar-hi la nit i malauradament Joan Martínez va morir per congelació.\nAviat serem al poble, on hi ha el monestir. Per cert un dels instruments en les cerimònies budistes és el dorje o vajra; simbolitza la centralitat, l’eix, l’estabilitat o la impertorbabilitat. Representa el llamp i per tant el dorje és irresistible i quan els monjos es donen lleugers cops al cap amb el dorje (o vajra) esperen rebre la plenitud, la totalitat, via la il·luminació. Una il·luminació que ha de reforçar el pensament seré i arribar a la perfecció.\nSi vols la ruta per a gps, pots anar a: https://es.wikiloc.com/rutas-senderismo/langtang-6-kyanjin-gumpa-kigurching-langshisa-kharka-29963618


Dimarts, 21 de març del 2017 | 14:04\nNo són bons moments per la neoconvergència. Malgrat que el relat internacional del Procés acabarà convertint als inhabilitats pel 9N en màrtirs de la democràcia –i més aprofitant la deixadesa de la diplomàcia pública espanyola, que és ben poc sibil·lina–, els judicis del cas Palau i\nAquest cap de setmana Esquerra Republicana ha fet un desplegament sense precedents, ni tan sols en campanya electoral, ubicant més de 145 parades de forma simultània arreu del país, incloent-hi totes les capitals de comarca. Aquesta acció, aquesta 'macroparada', s'emmarca dins de la campanya participativa 'La República que Farem'.\nNomès unes 6.500 persones, segons la Guàrdia Urbana han acudit a la crida de Societat Civil Catalana (SCC) i s'han manifestat aquest diumenge a Barcelona amb el lema "Per la democràcia, llibertat i la convivència, aturem el cop" i per rebutjar el Procés independentista.\nEn un article a la Vanguardia Francesc-Marc Álvaro assegura respecte la sentència del 9-N que "el canvi de rasant hauria de servir perquè l'independentisme fos menys naïf i tingués una visió més complexa del terreny de joc"


Grups de recerca > TransLab > Presentació\nUdG Grups de recercaTransLabPresentació\nSom un grup de recerca de la UdG que investiguem i desenvolupem mètodes per facilitar la transferència del coneixement científic a la pràctica clínica. Aquest objectiu general es concreta en els següents objectius específics:\nInvestigar mètodes per a transferir els resultats de la recerca clínica a la pràctica clínica i la presa de decisions en salut mitjançant l’avaluació de les evidències científiques.\nDesenvolupar eines per a ajudar a la presa decisions en diagnòstic, terapèutica i prevenció de malalties de manera sistemàtica i amb la millor evidència científica disponible per mitjà de la traducció de les evidències en recomanacions i la facilitació de l’accés a les recomanacions generades.\nEstudiar els condicionants de la presa de decisions sanitàries mitjançant l’avaluació de l’adequació de la pràctica clínica a les recomanacions i la identificació de les barreres facilitadors del procés d’adopció de les recomanacions per part dels professionals que les han d’aplicar.\nIdentificar factors de risc i de pronòstic dels problemes de salut.\nSalut digital (E-health) en farmacologia clínica


encos/ Caminada I-266\nCaminada I-266 (Vallès Oriental i Osona)\n41.8044,2.4181Clica per veure'n la ubicació. Coll de Sant Marçal (Montseny)\nAvui vaig ben acompanyat per l'Albert, en Santi i la Núria. Son les vuit del matí d'un dia força fred de primers de desembre, ahir va caure una bona nevada. La predicció del temps però ens indica que farà sol tot el matí.\nAbans d'encetar la caminada podem apropar-nos a la Taula dels Tres Bisbes (41.8045,2.4184)Clica per veure'n la ubicació. que ens queda a l'altra banda de la carretera.\nEstà enclavada al punt exacte de la confluència de tres comarques (Osona, La Selva i Vallès Oriental) i tres bisbats (Barcelona, Girona i Vic). En aquest lloc és on els bisbes es reunien per discutir qualsevol tema important, segut cada un en la seva jurisdicció. Actualment hi trobem una taula rodona amb tres tamborets quadrats de pedra, delimitats per tres línies al terra que representen les tres jurisdiccions, tot encerclat per un mur arrodonit de pedra.\nDiu la llegenda que en aquest indret va néixer la ratafia: Després d'una llarga discussió a la Taula dels Tres Bisbes, un monjo va anar a buscar un licor que feien ells a l'ermita. Va agradar molt i van preguntar pel seu nom, però com que no en tenia, van pensar-ne un, i mentre pensaven, el secretari va dir en veu alta el que escrivia "Rata fiat" ("queda ratificat" en llatí). Així diuen que va néixer la ratafia.\nDarrere la Taula arrenquen unes escales que ens duen a una gran creu de fusta que ens convida a fruir d'una impressionant panoràmica de gran part de l'ascensió que tot seguit engegarem.\nEns situem ara al petit aparcament que hi ha just al coll de Sant Marçal, on hem deixat el cotxe. Disposem d'un parell de rètols informatius amb mapes de la zona, a la seva dreta unes escales de pedra i al seu costat una bigueta de fusta assenyalant-nos el camí a prendre per pujar al Matagalls. Tothora seguirem els senyals blancs i vermells corresponents al sender GR-5.2.\nComencem l'ascensió per les escales que de seguida esdevenen un sender que puja suaument cap a ponent, entre roures. Poc menys de 125 metres més endavant, cal girar a la dreta alhora que ens endinsem en una fageda que no abandonarem pràcticament fins al cim.\nEl camí, molt fressat i condicionat, adquireix en poc temps un considerable pendent, ascendeix en direcció ponent fent algunes marrades per tal de salvar el desnivell. La progressió per l'interior del bosc és gratament agradable, amb un paisatge superb, hivernal, amb els arbres plens de branques nues i el terra cobert de neu, fruit de la nevada d'ahir.\nAl cap d'uns 550 metres el camí gira envers l'esquerra, en sentit sud, al mateix temps que ens enfilem fort per la baga de Sant Marçal, fent ziga-zagues. Després d'uns 650 metres de forta pujada, el camí planeja un xic, ens adrecem a l'oest i la fageda s'espaia, som al pla dels Èvols (41.8007,2.4101)Clica per veure'n la ubicació. .\nPresideixen l'indret un parell de faig de grans dimensions que destaquen de la resta.\nContinuem 400 metres més en direcció més aviat oest, guanyant alçada poc a poc, fins arribar al Pla del Parany (41.8011,2.4055)Clica per veure'n la ubicació. .\nReplà esclarissat cobert de falgueres i ginebrons.\nArribats aquí ja hem fet les pujades més fortes. El camí, sempre ben fressat, se suavitza i s'esmuny entre soques i branques primes i pelades, seguint l'orientació que li marca la carena.\nCirculem tothora envoltats per la fageda que baixa fins a la riera de Sant Marçal, així com la de l'altre vessant, a l'esquerra, que cobreix el caient de les Agudes i el Turó de l'Home.\nEl camí ara és còmode de fer, pràcticament sense desnivell, sempre per dins la fageda. Una mica més de mig quilòmetre més enllà assolim el Coll Sesportadores (41.8034,2.4000)Clica per veure'n la ubicació. .\nMarxem en direcció més aviat oest/nord-oest. Continuem enlairant-nos i flanquejant el turó de Sesportadores que ens queda al nord. A partir d'aquí davallem lleugerament fins arribar al coll Pregon, un dels indrets més bells del Montseny.\nColl Pregon és un bonic prat herbat enmig de la boscúria, situat enmig d'una frondosa fageda, al sud-est del cim del Matagalls. Al mig hi ha un pedró dedicat a Pau Casals, consistent en un bloc basàltic de color negre d'uns 1.800 quilos que homenatja el mestre amb les següents estrofes de Felip Graugés:\nPel nord del prat travessa el SL-C-82 que per la dreta puja des de coll de Bordoriol i d'enfront continua el GR, que és el que seguirem nosaltres per assolir el Matagalls, defugint per ara un camí que per l'esquerra marxa en direcció sud i ens duria a la font de Coll Pregon però que aplacem la seva visita per després.\nAixí doncs ara agafem el que surt davant nostre, inicialment en sentit oest, seguint les marques blanques i vermelles corresponents al GR. Entrem de nou a la fageda, el camí està molt fressat i presenta una acusada pujada, essent aquest un dels trams més costeruts de tota l'ascensió. Anem fent llaçades per dins el bosc durant una mica més de mig quilòmetre, fins que sortim al collet de l'Home Mort (41.8051,2.3871)Clica per veure'n la ubicació. , on s'acaba definitivament el bosc i entrem a la regió subalpina del Matagalls, de vegetació arbustiva i pletes d'herba.\nLes àmplies vistes a banda i banda son espectaculars.\nSi mirem enrere podem veure el mar. En Santi ens explica que els núvols que veiem més enllà estan sobre la serra de Tramuntana de Mallorca.\nEl camí, de pedra esmicolada, segueix per sota la carena. Albirem ja el Matagalls, reconeixible per la seva característica creu que marca el cim, ample i planer.\nUns 550 metres desprès d'haver sortit del bosc i deixat enrere el collet de l'Home Mort, culminem el cim del Matagalls, una excel·lent balconada.\n2 1h 40'\nAgafem doncs el caminet que marxa en direcció més aviat sud per una esplèndida fageda. Al cap d'uns 150 metres passem per una antiga plaça carbonera i uns altres 150 metres més tard som davant la bonica font de Coll Pregon. Esmorzarem aquí.\nFont dedicada a Jaume Bofill i Mates (1878-1933. El seu nom de ploma fou Guerau de Liost, escriptor, poeta noucentista, polític i periodista), patrocinada per Delmiro de Caralt (Amics de l'Aplec) l'any 1960. A la dreta de la font hi ha un cartell de fusta que ens recorda la commemoració.\nEs tracta d'una paret de pedra amorterada arrambada al marge, amb un petit pedrís per seure a mà esquerra. L'aigua raja per tres brolladors; una aixeta de polsador al mig i dos brocs de ferro a banda i banda i a diferent nivell. El broc que queda més a dalt és per on sobreeix l'aigua sobrant quan la cisterna de captació és plena. A sota, un bassal rectangular arran del terra recull l'aigua.\nL'Albert, sempre ben preparat, ha pensat en tot. Beure'ns un cafè calent i recent fet envoltats de neu ha estat un grat plaer.\nReculem els últims 300 metres fins al coll Pregon. A l'entrada d'aquest prat trobem una bigueta de fusta indicant-nos que hi passa el GR; a l'esquerra ens enfilaríem de nou al Matagalls, recte baixaríem cap a coll de Bordoriol, nosaltres el prenem a la dreta, en direcció al coll de Sant Marçal, desfent el camí d'anada. Son uns 3 quilòmetres de baixada que en alguns trams de forta pendent hem hagut de vigilar per tal de no relliscar, la neu s'estava gelant i ja començava a formar plaques de gel. Sense cap complicació arribem al coll de Sant Marçal on donem per ben finalitzada aquesta bonica caminada.\n41.8044,2.4181Clica per veure'n la ubicació. Coll de Sant Marçal


Alfafar i Llocnou de la Corona milloren l'accessibilitat de la "sendeta" | Valencia Extra\nEls municipis d’Alfafar i Llocnou de la Corona estan treballant per a millorar l’accessibilitat de la coneguda “sendeta de Poble Nou”, que connecta estes dues localitats.\nLa regidoria d’Urbanisme de l’Ajuntament d’Alfafar iniciarà a partir del dilluns les obres d’accessibilitat i anivellació de la vorera que es troba just enfront de la “sendeta“, en el carrer Pep de l’Horta, i es procedirà al pintat del pas de vianants que hi ha entre l’encreuament de la “sendeta de Poble Nou” i este carrer.\nDe moment, des de l’Ajuntament de Llocnou de la Corona s’han realitzat una sèrie d’accions de millora en el camí que uneix els dos pobles de l’Horta Sud, dotant d’una accessibilitat tant d’entrada com d’eixida a la “sendeta“.\nA més, s’ha procedit a asfaltar de nou la senda amb un asfaltat premsatge i s’ha dut a terme l’anivellació de tota la senda, allisant tot el paviment i millorant el seu estat perquè els veïns i veïnes d’Alfafar i de Poble Nou estiguen millor connectats. Amb estes accions s’ha adequat el camí que connecta el carrer Pep de l’Horta amb el carrer Músic Francisco Burguera.


L’ermita de Santa Maria de Sales a Viladecans reobre les portes amb les pintures murals restaurades\nNOTÍCIES VILADECANS | RESTAURACIÓ | ERMITA DE SALES\nL'ermita de Santa Maria de Sales ja està preparada per reobrir les portes: la presidenta de la Diputació de Barcelona, Núria Marín, i l’alcalde de Viladecans, Carles Ruiz, han inaugurat la rehabilitació de l'històric edifici, datat del segle XII i un destacat element del patrimoni arquitectònic de Viladecans.\nAcompanyats també de Josep Maria Domingo, vicari general del bisbat de Sant Feliu de Llobregat, tots tres han signat el Llibre d'Honor de l'Ajuntament, seguit d'una visita que ha permès apreciar l'ampli llegat romànic, gòtic i renaixentista pel qual l'ermita és considerada un bé patrimonial únic en tot el territori.\nEl procés de restauració va començar el 1995, i l’ha dirigit la Diputació de Barcelona a través del Servei de Patrimoni Arquitectònic Local (SPAL). En total, la Diputació ha invertit 1,19 milions d'euros en treballs, estudis, projectes i obres relacionats amb la rehabilitació.\nEn l’última fase, que ha costat 288.150 euros, s’hi han acabat de condicionar les restes de pintures murals gòtiques i renaixentistes, s’hi ha reparat i consolidat l’absis, s’hi han completat el revestiment de parets i voltes i la pavimentació, i s’hi ha instal·lat electricitat per il·luminar l’interior i l’exterior de l’ermita.\nUn cop enllestida la restauració, la Diputació preveu convertir parcialment l'espai en un museu.\nL’objectiu, a més de preservar el valor artístic i històric de l’edifici, és obrir aquest equipament al conjunt de la ciutadania i acollir-hi actes públics.\nA més, en el marc de la Festa Major 2021, el departament de Patrimoni de l'Ajuntament ja ha programat tres visites guiades pels dies 8, 11 i 12 de setembre, entre les 11 y les 13 h.\nL'aforament és limitat, i cal inscripció prèvia a través del correu patrimonicultural@viladecans.cat o bé del telèfon 93 707 72 90.\n#Viladecans #Ermita #SantaMariadeSales #restauració #arquitectura #bépatrimonial #SPAL #pinturesmurals #gòtic #renaixement #museu #visitaguiada #art #cultura\nErmita Santa Maria de Sales


Implants dentals. Que haig de saber? | Clinica Dental Torroella Martinez\n27 abril, 2018 per Clinica Dental T & M a Implants Dentals\nImplants dentals. Que haig de saber?\nL’implant dental és la millor opció quan busquem la forma de substituir la dent o dents que hem perdut. L’implant dental és un element sanitari, el qual està constituït per titani i rep la forma d’un cargol, que farà la funció de l’arrel de la dent. El titani és el material més utilitzat en els implants a causa de la seva alta taxa de biocompatibilitat, per la qual cosa redueix de manera significativa el rebuig per part de l’organisme. De la mateixa manera, el titani té un gran poder de fixar-se a l’os, i mitjançant una sèrie de tractaments que rep la superfície de l’implant, aconsegueix donar-nos la mateixa sensació de fermesa que tenim amb les nostres pròpies dents. Aquest procés mitjançant el qual l’implant s’adhereix a l’os es denomina osteointegració.\nA l’hora de col·locar un implant s’han de tenir diversos aspectes en compte:\nRealitzar una correcta extracció de la dent. Cal ser acurats a l’hora de l’extracció per intentar conservar tot l’os del voltant, el qual ens servirà de base perquè es formi os en la cavitat que deixarà la dent extreta, i així col·locar l’implant.\nNetejar bé el l’alveol de l’extracció per evitar restes d’infecció o de qualsevol quist residual.\nEstudiar l’espai que tenim per col·locar l’implant en l’os. Després d’una extracció, l’os de la zona sempre es redueix una mica. Hem de controlar quina amplada i alçada d’os tenim per col·locar un implant en relació a aquest espai. Així mateix, quan fa temps que hem perdut una dent, l’os va disminuint, per això al moment de col·locar un implant pot ser necessari realitzar una radiografia en 3D per poder mesurar l’os que tenim i si és necessari col·locar algun tipus de biomaterial per regenerar la zona.\nS’ha de conèixer l’espai que queda per posar la “dent” fictícia sobre l’implant. Si hem perdut una dent fa temps, les dents del costat poden desplaçar-se tancant una mica l’espai, i fins i tot l’antagonista pot despenjar-se ocupant un espai que no li correspon. Tot això pot ocasionar problemes d’oclusió i articulars.\nHem d’informar-nos de l’estat de salut dels nostres pacients per saber si hem de receptar algun tipus de fàrmacs abans de la col·locació de l’implant i quin tipus de medicació podria anar millor durant el procés d’osteointegració.\nEl temps estàndard per l’osteointegració de l’implant són tres mesos. Passat aquest temps l’implant i l’os queden totalment units, donant-nos la funcionalitat que necessitem.\nUna vegada realitzada la fase de col·locació de l’implant i el posterior temps d’espera per l’osteointegració, podrem procedir a la col·locació de la corona, o part visible de la nostra nova dent, sobre l’implant. Aquest tractament dental és capaç de retornar-nos la funció masticatòria, la conservació d’os a la zona i l’estètica.\nDesprés del tractament hem de conèixer la importància de les revisions i manteniments de l’implant, tal com si es tractés d’una dent.\nT’esperem en Clínica Dental Torroella & Martínez per aconsellar-te sobre el teu tractament.


El Consell de la República a Perpinyà - El PORTAL - Catalunya Nord Digital\nEl Consell de la República a Perpinyà\nEl Conseller Lluís Puig ha vingut a presentar el Consell de la República al Casal de Perpinyà.\nHavíem pactat que el Conseller Puig i un responsable d'operacions de Republicat intervindrien per a presentar el CxR en videoconferència. La gran sorpresa ha estat quan poques hores abans de la presentació varen dir "Som a Catalunya Nord, avui tornem a trepitjar terra catalana".\nLa sorpresa ha estat nostra i ha estat de tots els que han participat a l'acte...\nA les 5 en punt el Casal era ple, a les 5 en punt l'acte de presentació ha començat amb la projecció d'un vídeo clip sobre la història, sobre el perquè d'aquest Consell.\nD'aquí el Conseller ha agafat la paraula per a agrair l'acte d'avui, però també les aportacions dels nord-catalans per la República Catalana, agraïments fets n'ha descrit els objectius i les possibilitats.\nHa deixat clar que el Consell per la República no ho solucionaria tot, però ha demostrat que aquest Consell tenia les possibilitats d'ajudar i d'ajudar molt per a crear un país millor gràcies a la participació ciutadana.\nEl Consell surt legitimat per l'acord d'investidura del Govern de la Generalitat\nVolem que en aquest Consell hi sigum tots per a avançar pel camí\nFarem aquest Consell amb totes les garanties i complint amb la transperència que obliga sent a Bèlgica\nCom a molt tard d'aquí 11 mesos farem la primera assemblea constituent. Totes les persones podran exercir el seu dret de vot.\nVolem que tothom se senti escoltat, hem de fer les coses de manera diferent, hem de fer les coses per que se facin amb sentit comú\nEn seguint s'ha projectat un nou clip explicatiu sobre el possible funcionament del Consell.\nEn seguit el Jaume Cabani, un dels tècnics, un dels responsables de la creació d'aquesta eina que se vol potent, revolucionària i segura ha ensenyat les possibilitats i ha explicat una part dels projects que s'estan desenvolupant.\nL'e-República serà un organ de govern fort, democràtic, al servei de la ciutadania i al recer de les envestides dels poders de l'estat espanyol. Una eina que coincideix amb les lleis dels estats democràtics més avançats, una eina per a crear a el temps aquesta República que una majoria de catalans vol, una República oberta al món però també a la resta dels Països Catalans, un organ que seurà a la taula amb institucions internacionals.\ntu quan deixem de fer servir la legalitat espanyola, quan fem el país nou que nosaltres volem, els temes "provincial, comunitat autònoma..." no s'aguanten per enlloc.\nLa prioritat és de poder votar. Si poble vol orgabitzar un referèndum sobre la recollida selectiva, a l'estat espanyol no pot, ho ha de demanar, amb aquesta eina, el poble s'organitza i ho fa.\nA continuació l'Alà Baylac-Ferrer ha presentat el Consell de la República, n'ha sabut treure els punts importants.\nCom a exemple, la participació ciutadana a l'hora de prendre decisions. Consultacions locals, com consultacions nacionals o consultacions per grups predefinits sobre temes que poden importar als o als altres.\naquest Consell l'ocasió pels catalans del nord a participar amb igualtat de condicions amb els catalans del sud a la construcció del país, i a la reintegració de Catalunya Nord al cos nacional català desprès de 360 anys de l'annexió.\nUna eina que ha de ser un lligam entre ciutadania i institucions.\nFinalment els unionistes, els moderns sem nosaltres. Els qui volen separar, els separatistes, els reaccionaris són els qu s'oposen al respecte dels drets humans més elementals, a l'exercici de la democràcia... la intervenció completa\nI per acabar hem ajudat uns dels participants a adherir al Consell per la República.\nAconsellem a tothom d'adherir-hi, per només 10 euros cada un podrà participar a la construcció d'un país nou.\nDes de l'ANC volem agrair el Casal per a acollir l'acte\nAgraïm sincerament el Conseller Lluís Puig per haver vingut a Perpinyà. Ha estat per ell un moment molt emotiu, 14 mesos i una setmana després de la marxa a l'exili podia trepitjar de nou la terra catalana. Un acte de coratge, de valentia, un pas que s'havia de fer.\nAgraim també el Jaume Cabani per també haver vingut i l'Alà baylac per la seua brillant intervenció.\nFem nostres les paraule de l'Alà baylac:\nGràcies al President i ministres en missió a Europa, gràcies per a aquestes primeres institucions de la República, gràcies per pensar a incloure els catalans del nord en aquesta dinàmica de construcció del país, i esperem contribuir tan com podem a ajudar el Consell de la República.