S’inicia el programa per a l’atenció i protecció de la salut durant les onades de calor – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nS’inicia el programa per a l’atenció i protecció de la salut durant les onades de calor\nS’inicia el programa per a…\nLa Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública ha iniciat aquest dilluns les activitats del Programa de prevenció i atenció dels problemes de salut derivats de les temperatures extremes. Aquest programa romandrà actiu fins al 30 de setembre, llevat que les condicions meteorològiques impliquen la seua modificació puntual.\nDes de l’estiu de 2004, aquest programa recull les mesures per a vigilar i reduir els efectes en salut associats a les temperatures elevades segons el nivell de risc previst en tot el territori de la Comunitat Valenciana, amb les especificacions necessàries en cada departament de salut.\nEl Sistema de Vigilància Meteorològic de la Fundació CEAM (Centre d’Estudis Ambientals del Mediterrani), específicament desenvolupat per al territori de la Comunitat Valenciana, és l’encarregat d’emetre les alertes per previsió de calor extrema, amb actualització diària.\nSegons el CEAM, la previsió estacional per a l’estiu 2020 en la Comunitat Valenciana és de temperatures per damunt del normal quant a les mitjanes mensuals i trimestrals. Els possibles episodis de temperatures extremes s’emmarcaran en una tendència general a un estiu càlid i la precipitació estarà, probablement, en valors per davall del normal o, com a màxim, en valors normals.\nEl programa permet a la Conselleria de Sanitat vigilar la situació meteorològica per a predir les situacions de risc per excés de temperatures; establir un sistema de coordinació i intercanvi d’informació entre les diverses institucions implicades; difondre les alertes per risc de calor extrema a la xarxa institucional i territorial dels departaments de salut, a través dels centres de salut pública; proporcionar informació a la població sobre els nivells d’alerta declarats i les mesures de prevenció, especialment als grups de major risc (persones majors, xiquets o persones amb alguna malaltia crònica), així com als professionals sociosanitaris; i vigilar i avaluar l’impacte de calor intensa en la salut de la població.\nEl CEAM elabora diàriament mapes de risc amb les previsions de temperatura sobre la base de les temperatures llindars definides per a cadascuna de les 28 zones termoclimàtiques de la Comunitat Valenciana.\nAquests nivells de temperatura previstos es mostren en els mapes amb quatre colors que estan associats a quatre nivells d’intervenció: nivell normal (verd), moderat (groc), alt (taronja) i extrem (roig), i que porten vinculades una sèrie d’actuacions.\nEls mapes de temperatura es troben disponibles a través de les respectives pàgines web de la Conselleria (consultar ací) i del CEAM (consultar ací). En la web de la Direcció General de Salut Pública i Adiccions (consultar aquí) també es poden trobar documents amb recomanacions i consells per a diferents col·lectius.\nAquestes prediccions diàries són per a tres dies consecutius, de manera que els nivells de temperatura es consideren com d’intervenció en salut pública quan aquestes prediccions siguen del mateix nivell els dos primers dies (quan ‘HUI’ i ‘DEMÀ’ tenen el ‘MATEIX NIVELL’), a partir del nivell taronja.\nEls objectius del sistema són conéixer anticipadament el risc de temperatures excessives que puguen afectar una població determinada resident en un àmbit geogràfic concret; conéixer l’impacte real de temperatures excessives sobre la salut de la població; i identificar la necessitat de reforçar els recursos assistencials disponibles.\nDurant el període d’activació del Programa estarà disponible en la pàgina web de la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública tota la informació relativa al mateix (nivells de risc, recomanacions generals, accions preventives, etc).També s’informarà la ciutadania a través de xarxes socials com Twitter.


Cap a la desitjada ‘pax lingüística’ — Saforguia.com\nCap a la desitjada ‘pax lingüística’\nL’Acadèmia Valenciana de la Llengua (AVL), l’únic òrgan que l’Estatut d’Autonomia reconeix com a ens normatiu del valencià, i la Real Academia de Cultura Valenciana (RACV) han iniciat converses cap a l’acostament de posicions adreçades a acabar d’una vegada per totes amb el conflicte lingüístic i superar, per tant, anys d’enfrontament en torn a la llengua.\nFa més de 20 anys que el secessionisme lingüístic ja era un reducte d’uns quants grupuscles de nostàlgics. Val a dir també que la ‘Batalla de València’ ha estat reduïda històricament al ‘cap i casal’ i a l’Horta, amb efectes inapreciables en la resta de comarques, tot i que mediàticament donava la falsa sensació que el conflicte lingüístic s’estenia arreu del territori valencià.\nA la Safor les discussions filològiques sobre el valencià apenes van tindre ressó, de fet continua sent el “rovellet de l’ou” amb iniciatives en defensa de la llengua i la cultura autòctones. Per posar dos exemples, a Gandia, en el món de les Falles, que estan ara al tocar, mai hi ha hagut cap problema; al contrari, institucions com l’Ajuntament de Benirredrà, el CEIC Alfons el Vell o la FdF premien cada any la qualitat literària dels llibrets. I diversos ajuntaments valencians com el d’Oliva s’estan adherint a l’expedient per a declarar Bé d’Interés Cultural Immaterial les Normes de Castelló, incoat per la Conselleria de Cultura.\nEl “procés” està en marxa. El conflicte valencià s’acaba. L’acostament entre la RACV i l’AVL ha rebut les felicitacions, entre d’altres, del conseller de Cultura, el Consell Valencià de Cultura, Escola Valenciana o Acció Cultural. El Diccionari de l’AVL ha de ser el de tots els valencians, i l’Acadèmia ha de ser la de tots els valencians. Recentment el president de l’AVL, Ramon Ferrer, va poder explicar per primera vegada en una compareixença en Les Corts Valencianes la seua gestió, i va defendre la legitimitat de la institució en les seus tres funcions: normativa, consultiva i foment del valencià.\nBenvinguda siga la ‘pax lingüística’, i l’assumpció per part de la RACV de bona part de la gramàtica i ortografia proposades per l’AVL, així com també de les formes col·loquials plantejades per la RACV per part de l’AVL. Cal defugir ja de les baralles idiomàtiques i treballar pel que realment importa: fomentar l’ús del valencià en tots els àmbits de la vida pública.


Drama Club Barcelona Drama Club Barcelona\nAcabàvem el darrer article, publicat en plena ressaca de l’assemblea de socis, dient que la junta directiva tenia per davant una papereta molt complexa per tal d’intentar restablir l’equilibri patrimonial del club, amb l’amenaça permanent de la conversió en societat anònima, un escenari indesitjable que considerem que potser podria ser assumit com a mal menor pels gestors actuals del Club, Deu no vulgui. Però avui volem fer un canvi de joc aprofitant el cap de setmana sense futbol –per als catalans, les jornades de seleccions nacionals són dies sense partits– per posar sobre la taula un assumpte ben conegut que respon a la realitat delirant del club des de fa molts anys i que darrerament les xarxes han titulat com a Drama Club Barcelona. Una entitat on tot és excessiu, acostumada a viure al límit, massa sovint envoltada de circumstàncies que semblen sortides de la ploma de García Márquez i que no dona treva perquè la notícia que ens deixa perplexos un dia, passa a ser una simple anècdota davant la major perplexitat de la notícia del dia següent.\nAquestes darreres dates hem assistit a l’entrega per capítols d’un serial que podria pertànyer a la factoria d’en Carles Porta i el seu popular “Crims”. En el capítol 1 vam saber que l’ex-jugadora del Barça Kheira Hamraoui -ara al PSG- havia estat agredida per uns individus en ple carrer i que la policia francesa havia detingut a la seva companya d’equip Aminata Diallo com a instigadora de l’agressió. Aparentment, Diallo havia trobat una drecera ben directa per tal de treure-li el lloc a Hamraoui a l’onze inicial. En el segon capítol, la policia deixava en pau Diallo perquè havien canviat de plans i ella ja no era sospitosa, sinó que les pistes els encaminaven cap a l’etapa de blaugrana de la jugadora i a una relació que havia mantingut amb un home a la ciutat comtal, amb el que el cas guanyava en proximitat per a tots nosaltres. La tercera entrega -i de moment, última- ha suposat un gir a la trama sorprenent perquè de cop hem sabut que l’home amb qui s’havia estat allitant Hamraoui no era altre que Éric Abidal, que simultàniament passava a ser l’acusat de contractar els matons que van agredir la jugadora francesa. Seguirem expectants per veure com evoluciona aquesta història tan trepidant, sense descartar cap escenari en vista de la perícia del guionista.\nI és que Abidal ja té experiència en protagonitzar el drama barcelonista, perquè temps després de rebre un fetge trasplantat i per causa d’una conversa telefònica interceptada per la policia i després filtrada als mitjans, on Sandro Rosell departia de manera relaxada amb l’ex-empleat del club Juan José Castillo Jr., es va estendre la creença que potser l’òrgan que havia rebut el francès no tenia un origen del tot clar. El motiu del transplantament de fetge havia estat un tumor cancerigen detectat en aquell òrgan i inicialment extirpat, però que es va reproduir. Cal qualificar de coincidència insòlita que mentre el defensa francès passava aquest tràngol, un altre membre de l’equip, com era l’entrenador Tito Vilanova emmalaltís i morís també per causa el càncer.\n¿A qui més li pot passar que no sigui al Drama Club Barcelona que en una temporada en que està en franca progressió per situar-se líder i trencar el malefici de sis anys sense guanyar la Lliga, vegi com li segresten el seu davanter centre i estrella de l’equip? Potser les noves generacions de culers no tenen present aquest fet, però va succeir al Barça durant la temporada 1980/81, quan uns mecànics a l’atur van tenir la infausta idea de segrestar Quini, el gran fitxatge del futbol estatal d’aquella temporada. Un imponderable de tal magnitud va acabar provocant que l’equip caigués en la depressió durant el mes que va estar sense la seva estrella i que, per tant, un cop més el títol de Lliga viatgés cap a una altra ciutat. Si més no, tot va quedar en un ensurt perquè Quini va ser alliberat i -a major glòria i profit del president Núñez- sense pagar ni una pesseta de rescat.\nLa temporada següent, la 1981/82, la malastrugança va reaparèixer en forma de lesió, quan un defensa de l’Athletic Club, Andoni Goicoechea (recordin el seu nom) va deixar fora de combat una altra de les estrelles de l’equip, l’alemany Bernd Schuster, que es passaria prop d’un any fins a poder rendir. No cal viatjar gaire en el temps per trobar la següent desgràcia blaugrana relativa als seus fitxatges estrella, perquè la temporada 1982/83 veuria com la contractació més cara de la història del futbol mundial, la de l’argentí Maradona, no va donar els fruits esperats perquè, arribar i moldre, als pocs mesos de posar-se la samarreta blaugrana va caure víctima d’una hepatitis de la que trigaria tres llargs mesos a recuperar-se. En temps recents, algunes fonts han assegurat que la malaltia que va contraure Maradona no era ben bé una hepatitis, sinó més aviat alguna patologia vinculada a la seva frenètica activitat sexual. I per completar aquest pòquer de desgràcies, la temporada següent el turmell de l’astre argentí quedaria fet miques després que el blaugrana fos atropellat per un defensa de l’Athletic Club de nom Andoni Goicoechea (veuen com havien de recordar el seu nom?). La llarga inactivitat després de la destrossa va provocar que en aquella segona -i última- temporada de Maradona amb el Barça tampoc se’l pogués veure en plenitud.\nLa llista de circumstàncies anòmales que han tenyit de mala sort la història del Barça és ben llarga i donaria per un article molt més extens que aquest, però abans de cloure tan funest catàleg no podem passar per alt que el fundador de l’entitat, el santificat Joan Gamper, va posar punt final a la seva vida l’estiu del 1930 en disparar-se un tret al seu domicili del carrer Girona.


Colòmbia, del 4 al 14 de setembre de 2016, dia 4: feina i visita a la catedral de sal de Zipaquirá (7 de setembre de 2016) (VIII)\nL'expedició a la recerca de El Dorado més famosa va ser la que va protagonitzar Francisco de Orellana l'any 1541, encara que va haver-hi altres intents anteriors. Al principi, els exploradors van buscar El Dorado als Andes, a prop de Colòmbia. Sebastián de Belalcázar, un conquistador espanyol que havia viatjat amb Cristòfor Colom, i Francisco Pizarrovan buscar El Dorado al sud-oest de Colòmbia l'any 1535. El conquistador espanyol Gonzalo Jiménez de Quesada va marxar a la recerca de El Dorado l'any 1536. Després de derrotar els muisca i establir Bogotà com la capital de la Nova Granada, Quesada va adonar-se que Federmann i Belalcázar havien reclamat la mateixa terra; en una trobada pacífica que va tenir lloc a Bosa, els va convèncer per tornar a Espanya l'any 1539 i resoldre aquest afer.\nWalter Raleigh va ser el primer explorador anglès que va emprendre la recerca. Raleigh va sortir en direcció a la Guyana, tal com la va anomenar l'any 1595. Va navegar pel riuOrinoco fins a l'interior de la Guyana i va trobar alguns objectes d'or, però res de les dimensions de la llegenda. Després d'això, va publicar un llibre sobre el seu viatge titulat El descubrimiento de la Guyana (El descobriment de la Guyana), on promovia l'exploració del Regne Daurat.\nL'any 1987, es va publicar en un diari local de l'Estat de Roraima (Brasil) Folha de Boa Vista, cosa que podria significar, si es verifica, un descobriment excepcional a mans de Roland Stevenson, un xilè arrelat a la ciutat de Manaus. Stevenson va parlar d'un camí inca que anava des de l'Equador fins a les serres de les Guyanes i que tenia tambos de pedra per tot el recorregut. A més, va trobar vestigis d'indumentària inca i gravats de pedra amb motius andins. Va especular, també, amb el fet que el nom «Guyana» provingués de l'inca Guayna Capac, ja que es pronuncien de manera semblant, i va assegurar que algunes ètnies parlaven una llengua de la mateixa família de l'idioma quechua, així com el fet que la fisonomia d'alguns representants de l'ètnia Yanomami era molt semblant a la dels pobladors andins. L'any 1990, després de tres anys de preparatius i investigacions, el documentalista i periodista colombià Roberto Tovar Gaitán se submergeix amb un equip de busos i càmeres de televisió a la llacuna de Guatavita, ubicada al Sesquilé, Cundinamarca, i comprova que el centre té una profunditat de 26 metres. Al fons de la llacuna descobreix, també, una gran quantitat d'arbustos morts i pastures quasi petrificades pel fred, els quals evidencien que, entre els anys 1900 i 1906, van dessecar totalment la llacuna. A més, Tovar localitza el túnel pel qual van treure l'aigua de la llacuna.\nAl seu viatge, titulat Las lagunas del Dorado, evidencia i demostra que, encara que la llacuna de Guatavita va ser un important centre cerimonial per a la iniciació dels joves que serien coronats Zipas o reis de Bacatà, aquesta llacuna «no va ser el bressol autèntic de El Dorado». Segons les troballes, l'autèntic bressol seria la petita llacuna de Siecha(paraula muisca que significa La casa del baró), que es troba a prop de la piràmide del Sol Muisca, a 35 kilòmetres de Guatavita.\n· A la pel·lícula Indiana Jones i el regne de la calavera de cristall, l'arqueòleg Indiana Jones busca la mística calavera de cristall. El guió fictici fa referència al fet que, en realitat, El Dorado és una ciutat anomenada Akator, on l'arqueòleg ha de tornar la calavera abans que els seus enemics, els russos.\n· A la pel·lícula d'animació The Road to El Dorado, dos joves murris guanyen un mapa que, suposadament, indica el camí cap a aquesta ciutat.\n· Al videojoc per a Playstation 3 Uncharted: Drake's Fortune, el buscatresors Nathan Drake segueix la pista de Sir Francis Drake, el famós pirata que va aconseguir arribar a El Dorado.\n· Tant el llargmetratge Aguirre, der Zorn Gottes, dirigit pel director alemany Werner Herzog l'any 1972, com El Dorado, dirigit per Carlos Saura l'any 1988, narren l'expedició organitzada per Pedro de Usúa a la recerca de la mítica ciutat, una expedició que acabaria amb la conspiració i la rebel·lió de Lope de Aguirre contra la monarquia espanyola.\n(La fotografia és de l'entrada de la mina de sal de Zipaquirá)


Elter, el portal d'Osona - Els 296 de Manlleu tornaran a desafiar la pluja amb la 7a cursa vertical\nEls 296 de Manlleu tornaran a desafiar la pluja amb la 7a cursa vertical\nelter.net | dimarts 8 de agost de 2017 13:36h\nLa nit hawaiana inclourà còctels i pinxos a la brasa\nEl podi femení del 2016, que ja va estar marcat pels ruixats\nManlleu, | L’activitat més destacada de la Fes-te Jove d’aquest dimarts és aquesta tarda a partir de les 6, en forma de Cursa Vertical al campanar de Manlleu. La prova, també coneguda com Els 296 de Manlleu, ja s’han guanyat una anomenada i els organitzadors han pogut formalitzar fins ara una trentena d’inscripcions, que calculen que es doblaran amb els inscrits de darrera hora.\nAlbert Güell, integrant dels organitzadors, el grup dels Apòstols de Bacus, ha explicat en què consisteix i ha dit que “no ens espanta la pluja”, ja que “cada any ha fet ruixats”. La idea de la cursa va sorgir arrel de “les ganes” que tenien els Apòstols de Bacus de crear un desnivell a Manlleu, que van fer aprofitant també el pàrquing subterrani de la plaça. Segons Güell, a prop es fan més curses similars, com “la de Sant Boi de Lluçanès, posterior a la nostra”, també centrades en el campanar.\nGüell considera que un dels al·licients és l’escenari de la prova. Explica que a la gent “li fa gràcia poder pujar al campanar, quan tu ets a dalt tens una gran perspectiva de Manlleu”. És una cursa “molt explosiva, on val la pena haver escalfat una mica abans, perquè surts i de seguida t’enfiles”.\nCom a “filosofia d’equip, no correm per guanyar les curses, no promovem la competitivitat; ho fem perquè ens agrada”. Es donen obsequis als tres primers tant en femení com en masculí, però també als participants que vinguin disfressats i que “facin més patxoca”. Ha posat èmfasi en el fet que sigui una cursa gratuïta.\nSegons Güell, els participants encara tindran “energia” per poder anar a la resta d’actes de Fes-te Jove “encara que quan acabes et vols morir, però després un cop has begut aigua i el tall de síndria, ja et recuperes”.\nLa resta d’actes de la Fes-te Jove d’aquest dimarts\nLa Fes-te Jove de Manlleu segueix en peu i aquesta tarda tenen preparats altres esdeveniments. A les 9 del vespre es celebrarà la nit hawaiana a l’embarcador. És una festa tropico-hawaiana i l’organització proposa anar-hi disfressats de hawaians i hawaianes, i com a obsequi pels que ho complexin, els oferirà un xarrup. Per sopar, hi haurà pinxos a la brasa amb opció vegana, còctels, música tropicals i moltes sorpreses més.\nMés tard, al vespre hi haurà el 5è torneig de “birrapong” a 2/4 d’11 a la zona de l’embarcador. Cal tenir en compte també, que les inscripcions es faran just abans de començar el torneig ja que les places son limitades. I tot seguit, es seguirà amb la nit hawaiana al mateix lloc, una festa que s’allargarà fins a la matinada.\n- Roger Tordera és guardonat als Premis Literaris de Calldetenes ( 8 de agost de 2017)\n- El 3r diumenge a la vora del Ter es visita la Colònia de Borgonyà ( 8 de agost de 2017)\n- Núria Grygus porta a Can Puget una exposició molt personal ( 8 de agost de 2017)\n- Protagonisme per Paula Valls i Guillem Roma al Mercat de Música Viva de Vic ( 8 de agost de 2017)\n- Raquel Santanera presenta el seu últim llibre a la Llibreria Contijoch ( 8 de agost de 2017)


Mentre els diputats i diputades debaten sobre la sanitat al Parlament de Catalunya, la CUP Reus ha volgut denunciar de nou –avui acompanyada’un pacient- la triple llista d’espera de l’Hospital Sant Joan de Reus, que segons la regidora Mariona Quadrada “genera un sistema classista en que la llista d’espera s’adequa al poder adquisitiu del pacient i que esdevé un símbol de les conseqüències que té l’actual model sanitari català sobre els usuaris i les usuàries de la sanitat pública”.\nEntre ahir i avui s’està realitzant al Parlament de Catalunya un ple monogràfic sobre salut, on finalment no es parlarà del Cas INNOVA. Per aquest motiu, s’han organitzat diferents actes arreu de Catalunya per denunciar les conseqüències de l’actual model sanitari: mercantilització de les dades mèdiques dels pacients a través del Visc+, exclusió del sistema sanitari de persones migrades o sense casa, triple llistes d’espera... aquesta darrera qüestió és la que ha centrat la roda de premsa que ha realitzat aquest migdia la CUP de Reus a l’Hospital Sant Joan.\nDamià Vernet, usuari del CAT Salut, pateix un problema de desgast de ròtula amb pèrdua de líquid sinovial, que li provoca que actualment estigui de baixa laboral a causa de les limitacions de mobilitat que pateix. Per tal de pal•liar el seu dolor, ja que té el genoll inflamat, porta el peu embolicat amb un embenatge compressiu fins al genoll i ha de prendre’s potents antiinflamatoris que no li permeten realitzar una vida normal.\nLa seva sorpresa es va produir, quan per ordre de la doctora de capçalera al CAP Sant Pere va ser derivat al traumatòleg de l’Hospital Sant Joan de Reus, on li han donat hora pel proper 15 d’abril de 2016 per rebre la seva primera visita. El que vol dir, que en cas d’haver de rebre alguna operació, encara hauria d’esperar un any o dos més.\nPer aquest motiu, avui, la regidora de la CUP Mariona Quadrada l’ha acompanyat a l’atenció a l’usuari de l’Hospital per presentar una queixa per aquest temps d’espera. Quadrada ha ressaltat que “durant els darrers mesos hem atès desenes de reusencs i reusenques que es troben en la mateixa situació”. Per aquest motiu, ha fet una crida a que els usuaris presentin queixes a l’Hospital, al CAT Salut i també a la Sindicatura de Greuges. Quadrada ha destacat que “durant aquests anys el Síndic de Reus ens ha donat un suport molt important i, també, cal agrair la tasca que desenvolupa la Taula Ciutadana en Defensa de la Salut Pública que cada dimecres assessora i acompanya als usuaris de l’Hospital perquè es compleixin els seus drets”.\nLa regidora de la CUP ha denunciat que el problema de les llistes d’espera no és exclusiu de l’Hospital Sant Joan. Tanmateix, en ser-ne l’Ajuntament propietari, ha recordat que “durant les dues setmanes anteriors vam estar tractant aquesta problemàtica amb els diferents partits al Consistori i en els propers mesos plantejarem una nova proposta al respecte al Ple de l’Ajuntament”.\nPer últim, Quadrada ha destacat que en el ple monogràfic de salut al Parlament, “des de la CUP hem denunciat aquest model dissenyat per Marina Geli i Josep Prat i hem exigit l’aturada dels Plans Funcionals del Tarragonès i el Baix Penedès, que són l’embrió del Consorci Sanitari de Tarragona”. També ha comentat d’altres temes com ara la retirada del projecte Visc+, la promoció de l’atenció sanitària i el dret universal a la salut, que segons Quadrada, centren les peticions de la CUP al Conseller Boi Ruiz.


10 persones ingressen a presó només aquest diumenge pels aldarulls arran de la sentència i eleven a 28 la xifra d'empresonats\nDes de dilluns s'han arrestat almenys 194 persones a Catalunya\n2 min. Barcelona 20/10/2019 20:51\nDes que van començar els aldarulls com a resposta a la sentència del Procés, avui és el dia que més persones han ingressat a presó pels aldarulls: fins un total de 10 persones arran del territori. Amb aquestes 10 ja són 28 les persones que han entrat preventivament a la presó per ordre d'un jutjat. En total, des de dilluns s'han arrestat almenys 194 persones a Catalunya, sumant les detencions practicades per la Policia Nacional i els Mossos d'Esquadra, segons ha informat el ministeri de l'Interior.\nD'aquestes 194, 104 ja han passat a disposició judicial (43 a Barcelona ciutat; 18 a Girona ciutat; 30 a Lleida ciutat i 13 a Tarragona ciutat) i s'ha decretat presó provisional per a 28 d'elles (16 a Barcelona, 5 a Lleida, 2 a Tarragona i 5 a Girona)\nLes 76 persones restants han quedat en llibertat provisional. A la majoria els han retirat el passaport i els prohibeixen assistir a manifestacions, concentracions o acostar-se als punts on s'han produït aldarulls.\nEn general, els procediments estan oberts per delictes de desordres públics, atemptat a agents de l'autoritat, danys i lesions, entre d'altres, segons fonts del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC).\n13 detinguts pels aldarulls de dissabte a la nit\nEls Mossos d'Esquadra han detingut en les últimes hores tretze persones més pels disturbis d'ahir a la nit: aquest cop només a Barcelona. Tres dels tretze arrestats ho han sigut pels saqueigs en establiments que hi van haver ahir a la matinada al voltant de la plaça Catalunya, quan algunes persones van trencar els aparadors de tres botigues i hi van robar.\nCoincidint amb les mobilitzacions de l'última setmana, els Mossos han explicat que han vist més vols no autoritzats de drons a Barcelona. En van detectar 53 divendres i 32 ahir. En algun dels 85 casos es va veure el propietari recollint el dron però per motius d'ordre públic no se'l va poder identificar en aquell moment, segons la policia. Els Mossos han recordat que "està prohibit fer volar aquest tipus d'aparells per damunt de la ciutat, zones d'edificis, sobre persones i de nit en general", així com en zones restringides com els aeroports o altres infraestructures. A part, aquesta setmana els Mossos han limitat l'ús de l'espai aeri a Barcelona: únicament hi poden volar aeronaus policials i autoritzades.\nUn jutge empresona tres detinguts a Barcelona per l'atac al policia en estat molt greu


Llegeixes o què?!: de juny 2008\nEl veí de dalt ja va tenir molt mèrit en encertar dues de les quatre incògnites plantejades al darrer concurs “non sense” de Llegeixes o què!?, el d’endevinar les últimes frases de diferents llibres.\nLa solució a les quatre incògnites les trobareu seguidament:\nPer Déu... Això no es fa!\nUn pare que ja no tornaria a ser patriarca, no pas amb mi, que el que havia vist no ho podia explicar, que una traïció tan fonda no l'hauria imaginada ni ell i encara menys venint d'una filla tan estimada.\nTothom es va retirar a les cabanes en silenci i els mossos van apagar els llums de les taules. Encara era de nit, però ja s’acostava el moment més esplèndid de l’Àfrica: l’alba.\nEben, Ryszard Kapuscinski\n"Sap", em diu, "a mi tant se me'n fum i llavors és el lloc adequat." 13-17 de juny de 1998\nEl viatjar infinit, Claudio Magris\nTots quatre llibres, ben diferents!!!\nMolt aviat, en aquestes pantalles, breu comentari de l’experiència lectora –o no- d’aquests llibres.\nLlegeixes o què?!, un bloc per on passar, llegir, comentar, escriure i...\nIl·lustra el post un detall de l'Hotel Catalonia Rambles durant la Fira LOOP08\nEncara que em sembla que serà una mesura impopular (els posts precedents han provocat passions i comentaris dels passavolants i/o seguidors d’aquest incomparable blog que és Llegeixes o què?!), he decidit que no cal allargassar els comentaris dedicats a L’home manuscrit. El cas és que me n’he cansat una mica, de parlar-ne, però abans de “tancar la paradeta” voldria fer un últim post (amb comentari i fragment de text) i una puntualització.\nComencem per aquesta darrera:\nL’home manuscrit m’ha agradat però m’ha semblat un llibre “trampós” –ja ho vaig intentar explicar anteriorment, però em temo que no ho vaig fer prou bé-, en el sentit que està construït de manera que, com a lector, et sentis una persona especial i privilegiada pel fet d’anar seguint totes les referències metaliteràries del text. La seva lectura m’ha complagut però aquest plantejament –per a mi, un pèl elitista- m’ha deixat un estrany “sabor de boca”.\nI ara, el final de trajecte (el trobareu a la pàgina 111):\n...La història escoltada m’oprimia, exigia paper. Vaig seure, la vaig redactar toscament, a rajaploma. Posteriorment la vaig reescriure, sense presses, deixant, entre cada versió i la següent, com a mínim un dia. Perdí el compte de les versions que en vaig fer.\nM’agraden els finals oberts, amb lectors o espectadors abandonats per l’autor, depenent de si mateixos. Forçats a pensar, com en la vida (qui dubta que estem abandonats?). Els finals tancats són efectistes, analgèsics, fal·laços; n’hi ha d’excel·lents, és clar, però això no lleva que facen tuf de resclosit. Res no acaba de colp, en la vida. Ni tan sols la mort anul·la l’existència, car els difunts ens visiten en fotografies, en gravacions, en textos, en la memòria...\nPer una banda, un missatge concís per als lletraferits: reescriviu! I per l’altra, la reafirmació que estem llegint un llibre obert i, el més important, que ens fa pensar!\nLectora/lector: queda clar que la lectura de L’home manuscrit no és un mer entreteniment, és un plaer que et ve donat, sobretot, pel treball del teu intel·lecte.\nLlegeixes o què?!, un bloc per on passar, llegir, comentar, escriure i... no us oblideu de somriure!\nIl·lustra el post d'avui la "mirada de llibre" d'Antoni Muntadas\nUn dia les de Llegeixes o què?! vam organitzar un concurs “non sense” que, com no podia ser d’altra manera, estava condemnat al fracàs.\nLluny de caure en cap tipus de desmoralització, una de les seves meitats reprèn la idea, però aquesta vegada el concurs versarà sobre les últimes frases de diferents llibres, que seguidament trobareu. Si us abelleix i voleu endevinar de quin es tracta, endavant!\nBona lectura! (encara que sigui breu!):\nLlegeixes o què?!, un bloc per on passar, llegir, comentar, escriure, somriure... i participar!\nEncapçala el post d'avui, un detall de Sordos, mudos, ciegos (2003)


El Govern demana al PSOE que reflexioni\n19 juny 2021 16:44\nEls socialistes mantenen el seu discurs bel·ligerant contra Aznar i l'Executiu\nEl Govern pareix decidit a mantenir-se al marge de la gran tensió dialèctica desfermada després de l'empresonament de l'exministre d'Interior José Barrionuevo i del secretari d'Estat per a la Seguretat Rafael Vera. Així, el ministre d'Indústria i Energia i portaveu del Govern, Josep Piqué, tornà a demanar al PSOE en la roda de premsa posterior al Consell de Ministres una «reflexió per no continuar per la via de les desqualificacions».\n«Concentrar responsabilitats i polititzar la sentència no és un bon camí», va dir Piqué, en al·lusió a les acusacions vessades per diferents dirigents socialistes que apunten Aznar com a responsable de l'ingrés en presó dels dos exresponsables d'Interior.\nPer tot això, l'Executiu demanà, una vegada més, «reflexió», i argumentà que «no per repetir una cosa moltes vegades acaba sent certa», pel que fa a la innocència propugnada per Vera i per Barrionuevo. Però, no es «produeix una situació que hagi d'inquietar-nos des del punt de vista del grau de maduresa i tranquil·litat de la societat espanyola», assenyalà.\nPiqué apel·là a la responsabilitat del PSOE i de la resta dels partits polítics i institucions democràtiques perquè «defensin l'Estat de Dret i respectin escrupolosament la independència del Poder Judicial». Explicà, a més a més, que el PP «no ha fet, no fa ni farà res per contribuir a polititzar la sentència». Un acudit de Máximo, en el qual s'anunciava: «Montesquieu torna, serví a Piqué per defensar-se dels qui ens acusen d'atemptar contra la divisió de poders», i explicà l'actual situació amb la frase de Bertold Brecht: «Quins temps aquells en què s'ha de lluitar per l'evident!». Després de fer un breu repàs de les diferents etapes del judici pel segrest de Segundo Marey, del qual destacà que va ser «llarg», explicà que es produí quan l'actual president del Govern, José María Aznar, «no ho era», i hi havia altres ministres de Justícia i Interior.\nPer altra banda, el PSOE reprengué ahir el discurs bel·ligerant contra el Govern. Un dia després de l'ingrés en presó de Barrionuevo i Vera, els principals dirigents socialistes tornaren a escometre contra José María Aznar, als qui acusaren d'estar darrere de la sentència judicial.\nUna de les declaracions més crítiques entre les vessades pels membres de la família socialista va ser la del seu secretari de Relacions amb els Mitjans, Alfredo Pérez Rubalcaba, qui no dubtà a apuntar Aznar com el principal instigador del resultat polític del cas Marey. Rubalcaba va posar al cap de l'Executiu en el blanc de tots els retrets i subratllà que a més a més de ser «qui té la culpa de tot això» és el responsable de l'empresonament de Vera i Barrionuevo.\nRubalcaba reconegué que durant l'etapa socialista hi hagué guerra bruta, tot i que justificà aquesta participació en els GAL amb el fet que «és cert que existí guerra bruta molt abans del PSOE i és cert, finalment, que la guerra bruta acabà amb el PSOE».\nPrimer dia a la presó\nL'exministre d'Interior José Barrionuevo i l'exsecretari d'Estat per a la Seguretat Rafael Vera passaren el seu primer dia a la presó de Guadalajara en «perfecta adaptació i amb bon ànim», entretinguts en la lectura de «nombrosa» premsa, telegrames d'amics i fent esport.\nSegons fonts penitenciàries, fins ara ni Barrionuevo ni Vera no han mantingut cap contacte amb la resta dels 117 interns de la presó, ja que es trobaven en un mòdul aïllat i independent, conegut com «departament exterior».\nBarrionuevo i Vera reberen ahir dematí la visita dels seus missers després d'haver passat una nit «tranquil·la» en el mòdul especial on ocupen cel·les contigües, comunicades per una finestra i amb sortida a una sala d'estar, on mengen, i a un pati interior en el qual des de primera hora del dematí han passejat i han fet esport.


Els països que han aplicat noves mesures de moment no impedeixen anar Espanya o tornar\nActualitzada 07/08/2020 a les 19:50\nUn bon nombre de països europeus ha decidit establir mesures de control més restrictives en relació amb Espanya, on els brots de covid-19 s'han incrementat de manera notable en els últims dies i s'ha produït un augment significatiu en el nombre de contagis, en particular en regions com Aragó, Catalunya, Navarra, País Basc o la Comunitat de Madrid.\nEn conjunt, els països que han aplicat noves mesures de moment no impedeixen anar Espanya o tornar, però sí que incideixen a desaconsellar els viatges no imprescindibles a tot el país o -segons els casos- a les zones més afectades pel nou brot, així com -en alguns d'ells- establir procediments de quarantena.\nLes autoritats daneses han anunciat avui que a partir d'ara desaconsellen els viatges no imprescindibles a Espanya a causa de l'augment de contagis de la covid-19, encara que no imposen cap quarantena.\nLa mesura, que entra en vigor, divendres, a les 22.00 hores GMT, afecta també a Andorra, i tots dos s'uneixen a Romania, Luxemburg i Bulgària com els únics països europeus als quals Dinamarca recomana no fer viatges turístics pel seu alt nivell de contagis.\nL'anunci era esperat una vegada que Espanya va superar la setmana passada la xifra de 30 casos per 100.000 habitants, el llindar màxim fixat per les autoritats daneses.\nEl Govern suís ha anunciat avui que, davant l'increment de casos de coronavirus al país, prohibirà des del 8 d'agost l'entrada de ciutadans de països fora de l'espai Schengen.\nL'ampliació de la llista de països en risc s'anuncia l'endemà que s'ordenés a tota persona procedent d'Espanya que si entra a Suïssa ha de romandre 10 dies en quarantena al seu domicili, amb la finalitat de desincentivar els viatges a territoris amb una taxa creixent d'infeccions.\nEls testos de covid-19 seran obligatoris a Alemanya a partir del pròxim dissabte, dia 8, per a tots els viatgers que tornin de zones considerades d'alt risc, entre les quals actualment hi ha Catalunya, Aragó i Navarra, ha informat el ministre alemany de Sanitat, Jens Spahn.\nEls nous contagis van augmentant a Alemanya des de fa diversos dies pel que l'Institut Robert Koch (RKI) de virologia ha expressat en repetides ocasions la seva preocupació.\nEl Govern d'Àustria ha anunciat avui que a partir del pròxim dia 10 recomanarà no viatjar a tot el territori espanyol, excepte les illes Balears i Canàries, ha informat l'agència austríaca APA.\nL'advertiment, una alerta de risc del màxim nivell que regeix ja per a Portugal, entre altres països, va ser decidida a causa dels «desenvolupaments epidemiològics» de la pandèmia a Espanya i significa que els viatgers procedents d'aquest país han de presentar un test negatiu de coronavirus per a entrar a Àustria, ha indicat el ministeri austríac d'Exteriors.\nLa República Txeca manté Espanya a la llista de països sense risc epidemiològic per coronavirus, però exigeix als espanyols que treballen en territori txec i que tornen ara des del seu país sotmetre's a una prova PCR negativa o passar una quarantena de dues setmanes.\nEl requisit del test o la quarantena no serà necessari per als turistes espanyols ni tampoc per als que transitin pel país, informa avui la web de l'Ambaixada d'Espanya a Praga.\nAquesta prova, que obliga així mateix als treballadors autònoms, ha de realitzar-se «dins del territori de la República Txeca i no ha de tenir més de 4 dies d'antiguitat», indica el missatge.\n«En el cas de parelles mixtes (un ciutadà txec i un espanyol) només el treballador espanyol serà el que hagi de presentar la prova negativa», segons l'ambaixada, que a més recorda que aquestes mesures que afecten els espanyols podran ser revisades «la setmana que ve».\nLes autoritats sanitàries d'Hongria han retirat a Espanya de la llista de destinacions més segures, la qual cosa obliga als viatgers que arribin a presentar dues proves PCR negatives en el termini de cinc dies o sotmetre's a una quarantena de dues setmanes.\nLa mesura, justificada per l'augment dels positius a Espanya, ha entrat en vigor avui, 7 d'agost, ja que «el contagi del coronavirus i el risc ja no és baix», ha informat l'agència MTI.\nA la seva pàgina web de consells als viatgers, el Ministeri francès d'Afers exteriors indica que es desaconsella anar a Aragó fins que «la situació es restableixi» per «l'evolució de la situació epidèmica».\nEl Ministeri insta als francesos que es troben actualment a Aragó que a la tornada a França es facin un test PCR, per a veure si s'han infectat per la covid-19, encara que no els obliga ni els exigeix que facin quarantena.\nRecorda que a Aragó cal portar mascareta «en qualsevol circumstància» i que hi ha set comarques, incloses les ciutats d'Osca i Saragossa, que han pres disposicions especials que han suposat fer marxa enrere en els plans de dirigir-se a la «nova normalitat» i s'aplica l'anomenada «fase 2 flexibilitzada».\nEl Ministeri d'Exteriors belga va actualitzar dimecres les seves recomanacions de viatge en relació amb la pandèmia de coronavirus.\nÉs l'únic canvi que Bèlgica ha realitzat pel que fa a Espanya, que d'altra banda compta amb algunes regions a la llista «vermella» de llocs als quals no està autoritzat viatjar, que inclouen a Aragó i Navarra i les províncies catalanes de Barcelona i Lleida.\nDes de l'1 d'agost cada persona que torni a Bèlgica de l'estranger o que desitgi passar més de 48 hores al país ha d'emplenar un formulari d'identificació amb informació sobre el lloc de procedència, el mitjà de transport utilitzat per entrar a Bèlgica i altres detalls.\nAls Països Baixos, on en les últimes 24 hores s'han registrat 601 nous contagis per coronavirus, només es «recomana», i no s'obliga, a fer quarantena als viatgers que tornin de Barcelona, Girona i Segrià (zones a les quals no aconsella viatjar), encara que el seu incompliment tampoc suposa un càstig específic perquè no seria legalment possible.\nEl Regne Unit desaconsella des del 27 de juliol qualsevol viatge no essencial a Espanya, incloses les illes Balears i Canàries, i exigeix a tots els viatgers procedents d'aquest país que compleixin una quarantena de 14 dies a la seva arribada a territori britànic. A la República d'Irlanda, Espanya està fora d'una «llista verda"» de nou països els viatgers dels quals estan exempts de fer quarantena, per la qual cosa han de restringir els seus moviments durant dues setmanes.\nComenta el contingut : Europa augmenta les mesures de control a Espanya pels nous brots


La Criatura Verda: 2012\nVam fer un concert vermut a Figueres\nVam participar als concerts vermuts de figueres folk a la sidreria Xot's i la notícia ha sortit a Tramuntana TV. Gràcies!\nPublicat per Panxito a 0:40 Cap comentari:\nCap a Roses al Cafè de la Marina\nEls dies 29 i 30 de juny i 1 de juliol, amb motiu del 30è aniversari del grup de teatre de Roses i dintre el programa de celebració del 10è aniversari del Teatre Municipal de Roses, membres de La Criatura Verda, hem interpretat en escena havaneres, sardanes i pericons en la representació teatral d'“El Cafè de la Marina” de Josep Maria de Sagarra. L'obra relata una història sentimental dins l'aire que respiren els pescadors i mariners empordanesos.\nLa direcció ha estat a càrrec de l'Ignasi Tomàs.\nPublicat per La Criatura Verda a 9:49 Cap comentari:\nPublicat per bisonoritat a 2:44 Cap comentari:\nMaig 2012. La Criatura Verda ha viatjat de Girona a L'Alguer amb l'Esbart Fontcoberta de Banyoles per participar a la Cavalcata Sarda de Sassari. Una col·laboració entre músics i balladors que es podria repetir el proper mes de setembre. Seguirem informant\nPublicat per bisonoritat a 6:49 Cap comentari:


Notícies - Marta Tafalla: "Si la temperatura del planeta continua pujant, no es podrà viure a Catalunya a finals de segle"\nLa doctora en filosofia i membre del centre d'ètica animal de la UPF ha estat la primera ponent del cicle 'Enraonar'\nel 27/oct/20 Mar Castro Societat PDF\nLa doctora en filosofia i membre del centre d'ètica animal de la UPF, Marta Tafalla, alerta que les prediccions del Servei Metereològic de Catalunya sobre el canvi climàtic ens situen en un futur "catastròfic". D'aquí al 2050 la temperatura pujarà tres graus i fins a finals de segle pujarà cinc graus, apunta Tafalla, que afegeix que això voldrà dir que "no es podrà viure a Catalunya". Algunes causes d'aquests efectes seran: incendis forestals incontrolables, inadptació de moltes espècies i un sistema agrícola que no aguantarà a aquesta pressió.\nTafalla ha estat la primera ponent del cicle 'Enraonar', que ha donat el tret de sortida aquest dilluns i que s'allargarà fins al 23 de novembre amb cinc xerrades diferents, i que té per objectiu reflexionar sobre els drets i, sobretot, els deures que té la ciutadania pel que fa a l'ètica. De fet Tafalla ha parlat sobre 'ètica ecològica, ètica animal', basant-se en el seu darrer llibre 'Ecoanimal'.\nLa doctora en filosofia aposta per "fer un procés de decreixement" per intentar revertir al màxim la situació. Tafalla aposta per "consumir menys energia, menys recursos i menys materials i passar-nos a dietes, bàsicament, vegetals, que requeixen menys terra, menys aigua i menys energia i, sobretot, no participar de coses que són molt destructives, com el comerç de vida salvatge i viatjar de manera més sostenible".\nTotes les xerrades del cicle es podran seguir en directe a través de Cugat Mèdia i del canal de Youtube de l'Ajuntament. Per assistir-hi presencialment, cal inscriure's prèviament a la web dels centres culturals.\n9 de novembre. Salus populi suprema lex', per Oriol Farrés.\nReviu aquí la ponència de Marta Tafalla.\nTall incrustat: Marta Tafalla\nUna pujada tan elevada de temperatura en tan pocs anys és absolutament catastròfic. Això vol dir que hi hauran incendis forestals incontrolables i que moltes espècies no es podran adaptar. Veurem fins quan pot aguantar el sistema agrícola. Això podria arribar a voler dir que a finals de segle no es podrà viure a Catalunya. Però això no només passarà a Catalunya, sinó que això passarà a tots els països del món d'una manera o una altra. Estem davant un reptes molt important.\nFer un procés de decreixement. En el nostre dia a dia hauríem d'intentar consumir menys energia, menys recursos, menys materials. Passar-nos a dietes, bàsicament, vegetals, que requeixen menys terra, menys aigua i menys energia i, sobretot, no participar de coses que són molt destructives, com el comerç de vida salvatge i viatjar de manera més sostenible.\nMarta Tafalla durant la seva ponència aquest dilluns al cicle 'Enraonar' / Foto: Cugat Mèdia


La 17a edició de l’Escola de Pares s’inaugura amb una conferència sobre l’educació emocional dels infants\nMeritxell Obiols va ser l'encarregada d'inaugurar la 17a Escola de Pares i Mares\nProgrames| Curs 2009-2010\nUnes 45 persones van assistir el passat dimecres, 14 d’octubre, a la Sala de Petit Format de l’Ateneu, a la sessió inaugural de l’Escola de Pares i Mares, que organitzen les regidories d’Educació i Benestar Social conjuntament amb les AMPAS dels centres de primària i secundària del municipi. El curs 2009-2010 es va iniciar amb una xerrada que duia per títol "Mapa de carreteres per a una família eficaç", i que va anar a càrrec de la coach i doctora en Ciències de l’Educació, Meritxell Obiols.\n“És més fàcil i eficaç educar un infant que arreglar un adult”. Amb aquesta afirmació es va iniciar la intervenció de la ponent, que va exposar algunes de les claus que han de guiar una educació emocional dels infants, de tal manera que es puguin prevenir situacions adverses quan aquests es facin grans.\nEntre d’altres aspectes, Obiols va posar èmfasi en la necessitat de parlar amb els fills de les seves emocions, ajudant-los a utilitzar un lèxic emocional adient que ells encara no tenen i puguin expressar així els seus sentiments. Una altra recomanació és que els pares i mares mostrin una actitud activa d’escolta davant d’allò que expliquen els fills i filles, donant-los l’oportunitat que pensin per si mateixos la resolució d’una situació de conflicte. De manera inversa, també va aconsellar que els pares i mares parlin amb els seus fills dels seus sentiments.\nLa conferenciant va remarcar que cal tenir present que els pares i mares són els principals models emocionals dels fills i filles. Segons va afirmar, en aquest rol transcendental que tenen els pares i les mares, cal donar exemple d’autoncontrol i ajudar a què els fills i filles també s’autocontrolin.\nPel que fa a la relació entre l’autoestima i l’educació emocional, es va destacar que cal acceptar els infants tal com són. També es va aconsellar que en el marc familiar es defineixin unes normes de conducta i convivència clares, que poden ser flexibles però que no han de dependre de l’estat d’ànim. Així mateix, també es va posar de relleu que no s’ha de permetre que els fills i filles aconsegueixin sempre immediatament tot el que volen i que, per tant, han d’aprendre a superar la frustració.\nFinalment, també es van posar sobre la taula algunes estratègies de diàleg entre pares i mares i fills i filles. En aquest sentit, Obiols va remarcar que els pares han de donar un tracte respectuós als fills i filles, controlar els judicis negatius i donar a conèixer quan estan sasifets amb ells. La conferència va finalitzar amb la presentació d’un cas emocional pràctic.\nLa 17a edició de l’Escola de Pares i Mares continuarà el 26 i 29 d’octubre i el 5 de novembre amb tres tallers adreçats a pares i mares d’alumnes de secundària sobre l’ús segur d’Internet. L’activitat anirà a càrrec del cos de Mossos d’Esquadra de la Generalitat de Catalunya.


Educació, Medi Ambient\tDimecres, 24 de març de 2021\nL’Ajuntament d’Esparreguera torna a oferir aquest curs les sortides i activitats educatives mediambientals per a l’alumnat de les escoles i instituts de la vila. La Regidoria d’Espai Natural va haver d’aturar l’any passat el seu programa amb els centres educatius a causa de l’emergència sanitària, però enguany l’ha reprès adaptant-se a les mesures sanitàries vigents. De moment s’han fet sis activitats amb les escoles Mare de Déu de la Muntanya, Pau Vila i El Puig i ja se n’han programat més per al tercer trimestre. Aquestes accions pedagògiques van adreçades a tots els centres del municipi, tant públics com concertats, en tots els nivells escolars i inclouen sortides de flora i fauna i de geologia, visites a la deixalleria municipal, xerrades sobre diverses temàtiques relacionades amb el medi ambient i col·laboracions en projectes que s’impulsin des dels centres. L’objectiu d’aquestes activitats és donar continuïtat a les polítiques ambientals que es desenvolupen al municipi i acostar-les a l’àmbit escolar.\nEl regidor d’Espai Natural, Emmanuel Ortí, ha explicat que amb aquestes activitats “volem fer una tasca de sensibilització amb els nens i nenes del municipi, que són el futur d’Esparreguera, per donar-los a conèixer el nostre territori i conscienciar-los que hem de cuidar l’entorn”. Amb aquest propòsit s’ofereixen activitats relacionades amb la prevenció de residus, com visites a la deixalleria municipal de la mà de personal tècnic o treballadors de la instal·lació per a fomentar l’ús d’aquest equipament, així com activitats de caire mediambiental per donar a conèixer la flora, la fauna i la geologia local i difondre els valors ambientals del municipi. Aquestes formacions s’adapten a les edats i coneixements de l’alumnat i també es poden portar a terme activitats específiques relacionades amb les necessitats i projectes educatius dels centres en temes relacionats amb el medi natural i l’educació ambiental.\nDurant aquest primer trimestre de l’any s’han realitzat sis activitats, dues amb l’escola Mare de Déu de la Muntanya amb qui s’ha fet una sortida de geologia per a les tres classes de Cicle Superior i una sortida de flora i fauna per als grups de Cicle Mitjà. Amb l’escola Pau Vila s’ha fet una visita guiada a la deixalleria municipal i a l’escola cooperativa El Puig s’ha dut a terme una xerrada sobre les bosquines d’arboç d’Esparreguera i la plantació d’arbres i una col·laboració que ha consistit en la col·locació de dos bancs al turó de les Ginesteres i la instal·lació d’una estació meteorològica. A més, també hi ha programada pel mes d’abril una activitat de plantació d’arbustos mediterranis als boscos de Can Roca amb l’alumnat de Cicle Infantil d’El Puig i està previst realitzar també diverses activitats amb l’escola Roques Blaves. Els centres que estiguin interessats en les sortides i activitats educatives mediambientals que s’ofereixen des de l’Ajuntament poden posar-se en contacte amb la Regidoria d’Entorn Natural o la d’Educació per a sol·licitar-les.\nSortida de flora i fauna per l'entorn de Can Roca. Font: Escola Mare de Déu de la Muntanya


Els diners no donen la felicitat, però... - FÒRUM.ad\nEls diners no donen la felicitat, però…\nOn: 01/06/18 7:09\nEls diners és paper, monedes o plàstic. Que jo sàpiga, aquests estímuls gens tenen a veure amb les emocions positives.\nAra bé, és intercanviable per altres coses. Aquí està la clau.\nJa ha quedat clar que els diners a llarg termini, per si mateix, no dóna la felicitat. Òbviament ens dóna accés a una infinitat de possibilitats, però hem de saber triar bé per optimitzar el nostre benestar.\nGeneralment gastem moltíssim diners a comprar-nos coses que no necessitem per impressionar a persones que no ens importen.\nInvertim una quantitat considerable dels nostres estalvis en innecessàries que no ens aporten gens.\nEl problema és que en aquest procés també actua l’habituació.\nSi em compro una casa geganta, al final m’acostumaré ràpid als estímuls positius mentre que ho faré de forma més lenta als estímuls negatius (això és així gràcies a la nostra benvolguda genètica).\nEl mateix ocorrerà amb un cotxe o amb un portàtil nou.\nPer això, considero que per ser feliç, no cal fer massa cas als anuncis de televisió\nEl primer que devem fer és analitzar què considerem com “felicitat” per poder determinar com arribar a ella. La felicitat és un estat d’ànim o consisteix en un moment precís?\nVeiem com hi ha famosos actors, cantants, esportistes d’elit que no saben ni quant diners tenen, i van buscant la felicitat en diferents coses com la fama, les festes, l’alcohol, la droga, però mai arriben a ser totalment felices, fins i tot alguns lamentablement acaben suïcidant-se.\nEls diners no dóna la felicitat, veritat?\nPot ser, però la veritat és que ser pobra tampoc va a fer-te feliç. De fet, és molt possible que ser pobre et faci sentir-te totalment miserable.\nSi els diners no fa la felicitat, el no tenir diners tampoc.\nEls diners no dóna la felicitat, però et situa en circumstàncies una mica més còmodes, o ideals per aconseguir el que vols.\nUna vegada que tinguis suficients diners com per cuidar de la teva família i de cobrir les seves necessitats bàsiques com una casa, menjar, roba, etc, tenir més diners no vol dir que vagis a ser més feliç.\nCom més diners tinguis, més coses podràs comprar, però no seràs més feliç en una casa de 3 milions d’euros que en una de 500.000€.\nAquest és el problema amb el qual la majoria de rics es troben. Gastar molt no et farà més feliç.\nEls diners és un mitjà, no una fi.\nLa conclusió està clara: Els diners no dóna la felicitat, però t’ajuda a trobar-te en una situació més còmoda o ideal perquè puguis buscar i trobar el que realment et fa feliç.\nGuanyar molts diners no et farà feliç.\nSi aconsegueix el que principalment aconsegueixes és tenir llibertat i flexibilitat per poder dedicar-te al que realment t’agrada fer, per visitar aquests llocs als quals t’agradaria anar, o per passar més temps amb la teva família o amics.\nEls diners no et permetrà comprar la teva felicitat, però és un mitjà neutral que et permetrà dedicar-te al que realment és important per a tu.\nSeràs més feliç podent gaudir de temps lliure de qualitat amb els teus fills si vius dels ingressos o del teu negoci , que si treballes de comercial durant 9 o 10 hores al dia en una gran empresa i quan arribes a casa, els teus fills pot ser que ja estiguin dormint, o potser no, però estàs tan cansat que l’única cosa que et ve de gust és sopar i relaxar-te veient una pel·lícula tombat en el sofà.\nHo tinc clar: Els diners no dóna la felicitat…però ajuda.\nl tu que opines?\nPrevious Post: Clarianes al matí i tempestes a la tarda\nNext Post: 3 claus de la nova llei de protecció de dades europea


Carta oberta a la consellera de Sanitat, Carmen Montón - Diari La Veu\nCarta oberta a la consellera de Sanitat, Carmen Montón\nCarta oberta a la consellera de Sanitat de la Junta de Personal del Departament de Salut de Vinaròs.\nSra Carmen Montón:\nEl passat dia 23 de gener va tenir a bé visitar el nostre hospital, cosa que valorem. No és freqüent que ens visiti una personalitat de tan alt rang i resulta excepcional que ho faci sense una inauguració pel mig.\nCom que ni vosté ni la gerència van considerar oportú comunicar-nos la seva visita ni convidar-nos a dialogar, ens veiem en l'obligació de dir-li públicament allò que desitjàvem comunicar-li en persona.\nMalgrat que valorem positivament el fet de visitar aquest i qualsevol altre departament, hem de qualificar la seva visita com a decebedora tant per les formes com pel fons.\nEn les formes, la seva visita va ser semiclandestina i elitista. Va arribar sense avisar i se'n va anar sense acomiadar-se. Ni associacions professionals, ni veïnals, ni nosaltres, representants legals dels treballadors, vam ser informats/convidats de/a la seva presència. Solament es va acompanyar de l'equip directiu designat per vosté, 2 alcaldes afins i els caps de servei en la seva majoria també designats. Malgrat reunir un fòrum, a priori tan favorable, els caps de servei li van fer veure que la idea que vosté portava que aquest departament estava infradotat, tant en tecnologia com en recursos humans i discriminat respecte de la resta de la CV, es quedava curta.\nEn el fons, es va limitar a fer promeses buides de contingut, ja que ens va prometre que en un futur tindríem el que ja tenim: centre de salut a Peníscola (que va arribar 20 anys tard), centre auxiliar de Sa Pobla de Benifassar, bàsicament el mateix, ecomamògraf i torre de laparoscòpia, dotació amb la qual compten tots els departaments sanitaris amb bastant anterioritat.\nVa comentar que s'invertirien gairebé 4 milions d'euros en el nostre departament en un quadrienni (dels quals, més d'un ja estan gastats), però no va dir que aquesta era la part que ens tocaria del pla de dignificació de la sanitat pública valenciana dotada amb 330 milions d'Euros que vosté mateixa va presentar el 12 d'abril del passat any. Un 1,21% del total, quan la població que atenem és l'1,73% del total de la població que s'atén en la CV (sense tenir en compte que la població a atendre a l'estiu es multiplica per 2,5 amb el turisme), solament de forma proporcional i sense tenir en compte els augments temporals de població ens correspondrien 5,70 milions, un 42,50% més del que vosté està disposada a invertir en aquest territori. Si tenim en compte l'augment poblacional estiuenc, ens correspondrien 6,5-7 milions aprox., el 2% de 330 milions, un 64% més del que vosté ens proposa.\nVa reconèixer la nostra pitjor dotació comparativa i ens va prometre unes inversions miserables, una vegada més, inferiors a la mitjana. Una vegada més, posant menys on menys hi ha, unes inversions que augmentaran la discriminació que plantilla i població sofreixen respecte a la resta de professionals i ciutadans valencians.\nVa parlar que havien contractat una professional de farmàcia, no va dir que ho van fer per requeriment de la inspecció de treball després de denúncia, ja que no complien la legalitat quant a presència de professionals per dispensar medicaments. Així, avancem en aquest departament, no per la comprensió i/o atenció de les estructures de la conselleria que vosté presideix sinó per imperatiu legal i requeriment dels serveis d'inspecció. Així, per exemple, aconseguim que s'inicie l'aplicació de la llei de prevenció de riscos laborals 20 anys després de la seva promulgació.\nNo va parlar del desatès servei de salut pública de Benicarló, gairebé un any sense director. No podem continuar amb un servei tan important escapçat. Solucioni-ho ja. Ni que lluny de portar-nos personal, pretén portar-se 2 veterinaris de seguretat alimentària de Benicarló cap a València. Farem tot el que estigui a les nostres mans per evitar-ho, perquè aquí són necessaris.\nNo es va referir a les funcions investigadores i formatives inherents a tot hospital, que en el nostre són residuals. Primer, per raons de temps, no arribem a cobrir ni la part assistencial i els residents exerceixen més de professionals que d'estudiants. Segon, per la falta de tecnologia, els possibles residents veuen que amb aquests dèficits tecnològics la seva formació s'estanca.\nFinalment, va demanar a la plantilla un sobreesforç per a donar el servei que la ciutadania mereix amb una plantilla de mínims i, en algun cas, per sota d'ells (infermeria hospitalària, infermeria CS Vinaròs, especialistes, metges EAP, etc), amb arcaics sistemes de documentació. Les històries clíniques encara estan en format paper, sense digitalitzar, igual que les comunicacions intrahospitalàries, per no parlar del deficitari equipament. Sembla no tenir en compte els límits humans. Un sobreesforç es pot realitzar de forma puntual però no sostinguda, ja que els treballs realitzats amb sobreesforços no solen donar bons resultats, per la qual cosa, en general, han de ser evitats i, òbviament, més en serveis sanitaris.\nPlou sobre mullat, el nostre personal porta fent sobreesforços 20 anys, molts no poden gaudir els descansos i permisos reglamentaris perquè no hi ha suficient personal per donar el servei i tot això es paga amb menor desenvolupament personal, integració familiar, pitjor salut i menor esperança de vida.\nÉs indubtable que el rendiment del personal fatigat és menor i que el risc d'errors es multiplica, la qual cosa converteix aquesta escassetat de plantilla en una temeritat.\nEn resum, ens va vendre com un gran avanç el que no és més que una altra reculada comparativament parlant, parla d'aquesta futura inversió a reestructurar farmàcia i anatomia patològica, pintura i estalvi energètic. Quant en cada cas? És pintura el que més necessitem? No sabem qui ho haurà sol·licitat però no està entre les nostres prioritats.\nEl que necessitem és personal i equipament tecnològic. Podríem començar per cobrir les places vacants; reunir de tant en tant el consell de salut del departament (per imperatiu legal s'ha de reunir mínim cada 6 mesos i porten 1 any esperant); escoltar els veïns, la plantilla i els seus representants, que són els qui viuen dia a dia les manques; dialogar, i elaborar un pla de necessitats prioritzat i un calendari per esmenar-ho.\nVolem fer-li saber que per a dignificar la sanitat pública del nostre departament ens trobarà sempre. Si no va considerar oportú parlar amb nosaltres en la seva visita, podem anar nosaltres a València si vosté ens rep.\nPresident de la junta de personal, en nom de CEMSATSE, Intersindical salut, UGT, CCOO, CSIF i USAE del departament de salut de Vinaròs.


El meu món literari: Un camí ple d'esperança\nUn camí ple d'esperança\nA la Pili, que sempre lluita\n—Per què et vols separar, estimada? Jo t’estimo!\nI a poc a poc li anava retornant el gust amarg del cafè. Era el torn de les explicacions, de les paraules que no anhelava escoltar, però ella ja havia marxat de pressa. Podia sentir les seves passes lleugeres però fermes allunyant-se pel passadís cap a la porta de sortida. Va sentir el soroll que fa una porta en tancar-se. Res, se n’havia anat. Tornaria? Havia estat un rampell? Però dintre seu ben sabia que la Mercè no era de rampells, que meditava les coses abans de fer-les, que analitzava els pros i els contres mil vegades. La coneixia molt bé, dotze anys de convivència així ho demostraven. Va dirigir-se cap a l’habitació, al bell mig el llit pulcre, ben fet i sense ni una arruga. Podia sentir la seva olor que rodejava l’ambient, com si encara hi fos fitant-lo amb els seus ulls color de mel que deixaven entreveure somriures de complicitat. Però aquell de matí tot havia estat diferent. Per començar ella s’havia llevat molt aviat, arran d’alba, i havia començat a posar la seva roba en una maleta. Ell, encara dintre dels somnis flonjos i suaus, podia veure-la com traginava amb els seus dits hàbils, com s’ho emportava tot. Volia preguntar-li, què fas, però la llengua la tenia pastosa i mig adormida, no li sortien les paraules. Ara es penedia de no haver-la aturat perquè quan ell es va llevar ella ja s’havia vestit i havia esmorzat, un cafè amb llet i torrades amb melmelada de maduixa. Mentre ell es posava el cafè a la tassa i, pegava un bon glop, la Mercè li va disparar sense contemplacions:\n—Manel, me’n vaig de casa. Crec que el millor per a tots dos és separar-nos.\nLa tassa de cafè li va relliscar de les mans trencant-se amb diversos bocins i li va esquitxar el pijama vermell que era nou de trinca. En aquell moment el temps es va aturar i el Manel va sentir com l’ànima la tenia per terra, esbotzada, acompanyant les restes de la tassa de cafè. En un instant de poques paraules, la seva vida s’havia fet miques. El per què que no li fou contestat, el rossegava per dintre ara, i és que era la principal pregunta que el martiritzava. Per què la Mercè es volia separar? Va repassar mentalment els últims dies junts: si havia dit alguna cosa que no hagués hagut de dir o, si en canvi, se n’havia oblidat de dir alguna que hagués hagut de dir. Fos com fos, la Mercè se n’havia anat, sense explicacions, sense retrets, sense dramatismes. I motius? Hi havia algun motiu de pes per prendre aquesta dràstica decisió? Assegut sobre la butaca del menjador, el Manel va deixar que les hores sense la Mercè passessin, lentes com les formigues que creuaven les rajoles de la cuina, en busca de les molles de l’esmorzar que ella no havia tingut temps de recollir.\nComptar enrere mai se li ha donat bé, la Mercè es trava al cap de poc i fa un esforç per seguir el recompte però el cap li pesa cada cop més. Sent com tot s’allunya d’ella i una boira espessa s’instaura als oïts, als ulls, als llavis. Té por d’entrar-hi però poc a poc uns núvols gegants l’atrapen. Cinquanta-nou, cinquanta-vuit, cinquanta-set... Mentalment no pot parar de comptar cada cop més lentament i es nota els braços formiguejant, les cames poc a poc deixen de moure’s. Inerta completament sembla morta sinó fos pel monitor que assenyala els seus batecs. Cinquanta-sis, cinquanta-cinc, cinquanta-quatre... I de sobte, un riu de somnis s’apodera dels seus sentits. Cinquanta-tres, cinquanta-dos, cinquanta-u... Cinquanta!\nEl Manel ja s’ha cansat de deixar missatges a la bústia de veu de la Mercè. Trucades repetides insistentment que ella no contesta. Té el mòbil apagat a tot hora. Han passat bastants dies i ella no ha donat senyals de vida. Avui s’ha llevat decidit a aclarir els dubtes que el turmenten. Es lleva el pijama vermell encara tacat que fa molta pudor a suor, es dutxa, s’afaita i surt al carrer. La perruqueria on treballa la Mercè es troba a l’altra punta del barri. Són les onze del matí i el Manel s’atura a la porta i intenta entreveure la figura de la Mercè entre els vidres opacs. Però cap de les figures que veu tenen les formes tan conegudes de la Mercè, imaginades i evocades repetidament sobretot en els últims dies. A la fi, el Manel entra a la perruqueria. L’Anna, una noia d’ulls vius i cabells molt curts, el saluda amigablement:\n—Manel! Com es troba la Mercè? Com ha anat tot?\nLa cara del Manel passa per tots els interrogants de sorpresa possibles. I al no contestar, la Maribel, la cap, una dona molt segura de sí mateixa, s’uneix a la conversació:\n—Deus estar cansat de tant d’hospital. L’important és que ja ha passat tot –li diu posant-li una mà sobre l’espatlla-. Dóna-li molts petons de part nostra, l’anirem a veure quan ja sigui a casa. Has vingut a recollir el que la Mercè es va deixar?\nLa Maribel entra a una habitació i surt amb una motxilla blava.\n—Té. Amb les presses l’últim dia se la va deixar.\nUn Manel estàtic allarga les mans per agafar la motxilla i surt com pot de la perruqueria sense deixar de prometre que cuidarà molt la Mercè.\nLa Mercè dorm, dorm, dorm... Unes veus que no arriba a entendre parlen sobre ella i el seu estat. Dorm, dorm, dorm... Unes mans expertes l’examinen. I ella dorm, tranquil·la, perquè els seus somnis són rosa pàl·lid. De quan en quan obre un ull com un acte reflex però els seus ulls pesen i es tornen a aclucar perquè només té ganes de dormir. I s’abandona, s’abandona, s’abandona... Els somnis pesen, la vida pesa, tot ella pesa en una balança imaginària on la Mercè no té més remei que mesurar-se cada estona: la tensió és baixa, la temperatura és òptima, les pulsacions relaxades. Dorm panxa enlaire i de quan en quan veu el sostre immaculat i sent una flaire a desinfectant que li omple els narius. Però només són breus segons abans d’adormir-se per enèsima vegada. La respiració pausada i profunda la transporta a un altre món, lluny, molt lluny de tot, quan no sabia res, quan tot rutllava bé.\nEls dits nerviosos del Manel obren per fi la motxilla blava de la Mercè. Deixa caure el que hi ha a l’interior a sobre dels llençols ratllats de l’habitació. El mòbil apagat de la Mercè és el primer en caure a sobre el llit, seguit d’un raspall, unes calcetes negres que el Manel no li ha vist mai, i la jaqueta marró que s’emportava al treball per si refrescava al sortir. El Manel mira a l’interior de la motxilla i veu que un sobre blanc s’ha encallat a la cremallera i el treu amb cura amb els dits tremolosos. La paraula confidencial que porta impresa a l’exterior no l’impedeix d’obrir-lo. Els seus ulls ressegueixen les lletres de manera ràpida, paraules com mamografia, indicadors tumorals, derivació a oncologia, els pols se li accelera i sent els seus batecs als canells. La seva Mercè, no! I la negació el paralitza en veure la data de l’informe, la data que recorda molt bé, aquell 20 de juny del 2012. I un seguit d’imatges li venen a la ment, com flashos intermitents. Recorda el fatídic dia quan l’empresa on treballava des de feia més de vint anys havia comunicat als treballadors que reduïa a meitat la plantilla. El Manel era uns dels afectats, es quedava al carrer, i cap cot va arribar a casa on la Mercè no hi era perquè s’estava fent una revisió rutinària a ginecologia. I ell en cap moment li va preguntar pels resultats en els dies que vingueren, ni tan sols se li havia passat pel cap. S’havia passat el temps ajagut al sofà, lamentant-se de la seva desgràcia per haver-se quedat sense treball. I la Mercè, molt sencera, lluitant per no vessar cap llàgrima davant d’ell, dient-li ens en sortirem, fent-li petons i donant-li ànims. Fins que potser es va cansar de la seva apatia, ara ho veia clar, de la seva passivitat enfront als problemes. Per això, ella havia decidit marxar perquè al seu costat era impossible lluitar.\nBenvinguda a la realitat, la Mercè obre els seus ulls de mel que es retroben amb els de sa germana. La Berta li somriu i li acaricia les mans tèbies. Ja ha passat tot, si més no la part més feixuga, la ment de la Mercè toca de peus a terra, s’intenta moure però el seu cos no li respon com deuria. Té els llavis molt secs i la Berta li atansa un got d’aigua perquè ja li han dit que pot beure. Si tot va bé, aviat li donaran l’alta. Després de remullar-se els llavis, les mans de la Mercè es mouen pausadament cap als seus pits. No, no havia estat un malson d’aquests que és millor despertar, un embenatge acurat li cobreix el tors. La Berta li estreny la mà que no porta la via, una infermera interromp el contacte i li canvia l’infusió de calmants.\n—Quina hora és? –pregunta la Mercè quan l’infermera ja ha sortit de l’habitació.\n—Les set de la tarda, aviat et portaran el sopar. Avui ja pots començar a prendre aliments sòlids -li aclareix la Berta-.\nEls minuts, mentrestant, passen molt lents i la Mercè té temps de pensar el què serà la seva vida a partir d’ara. La Berta fulleja d’esma una revista d’actualitat i no veu com dels ulls de sa germana s’escapen fils de plata, que li regalimen per les galtes, i van a parar a la comissura dels llavis. El sopar arriba per fi dintre d’una safata blanca de plàstic, és crema de carbassó que es mescla amb el gust salat de les llàgrimes. De segon, peix sense espines amb salsa verda. La Mercè engoleix l’àpat a poc a poc perquè té un nus a la gola que l’estreny amb força. A la fi, el flam li rellisca gola avall i li calma l’enuig per uns instants.\n—Aviat vindràs a casa –li diu la Berta-. I tot seguirà...\nLa Mercè diu que sí amb el cap i se sent com quan era petita i la seva germana li espantava els monstres que vivien dintre de l’armari. Canvi d’aires és el que ara necessita, tornar al seus orígens, escapar del gran monstre de la immensa ciutat i refugiar-se entre els seus.\n—... perquè la vida continua –diu a la fi la Mercè, i un principi del que vol ser un somriure, li travessa la cara-.\nQuan va apreciar el dràstic canvi de paisatge la Mercè va saber que era a casa. Milers de camps d’arrossars immensos s’estenien davant seu amb tota la seva esplendor. Camps verds plens de vida s’oferien a les espècies autòctones. Al passar el cotxe, arran els arrossars, empaitava els ocells que hi havia a la vora, i aquests alçaven el vol tot piulant per tornar al cap de poc a posar-se sobre un altre arrossar. La Mercè va baixar la finestra del cotxe per sentir la flaire de la seva terra, un vent suau li acaronava la pell i va saber que en aquella gran plana era impossible caure en les profunditats obscures de la depressió. També era impossible enlairar-se, de moment es quedaria tocant de peus a terra, realista i a l’expectativa de les notícies que vindrien en els pròxims dies. Els resultats de si era adient fer una quimio ho sabria tan aviat com serien avaluades les seves analítiques. Uns quants veïns l’esperaven davant la porta de la casa de la seva germana. El cotxe es va aturar cansat del viatge i un sentiment d’emoció li va recórrer l’espatlla al veure les cares conegudes que l’observaven. Un brot de calor li va tenyir la cara de vermell perquè a la Mercè mai li havia agradat ser el centre d’atenció. I de sobte, un crit es va sentir i va deixar que totes les mirades es posessin en la Lídía que cridava:\n_Tieta, tieta, ja ets aquí!\nLa Lídia corria amb el vestit empastifat de terra i els cabells molls de l’aigua de la bassa. Darrere seu, el seu germà, el Guillem, l’imitava, però tot seguit va caure perquè es va fer un embolic amb els peus. El Guillem es va posar a plorar, i l’atenció que posava tan nerviosa a la Mercè va decaure en corredisses per atendre el petit de la casa. Tímidament va baixar del cotxe escapolint-se de les mirades dels seus cosins i altra gent pròxima a la seva vida. Malgrat tot, li faltava el Manel, dotze anys no s’obliden perquè sí. Entre tota la gent que ja començava a rodejar-la i a fer-li petons, va enyorar-lo amb intensitat, va sentir per primer cop un buit al seu interior difícil d’expressar, una pèrdua punyent d’una part de la seva vida, i, entre contradiccions de l’ànima, va desitjar tenir-lo al davant ni que fos un sol instant per dir-li que encara l’estimava.\nEntre els seus pensaments, la família i els amics s’anaven entaulant a un dinar improvisat, on la Berta donava ordres diverses d’on paraven els estris de cuina. La Mercè va seure al cap de taula i els nens la van aplaudir i li van ensenyar els dibuixos que havien fet pensant amb ella. Fou un àpat ràpid perquè la Mercè necessitava descansar i aviat tots van anar desfilant. L’últim en acomiadar-se va ser en Claudi, la galta de la Mercè va ser fregada per la seva barba no sense abans dir-li un “ens veiem aviat” mirant-la amb els seus ulls penetrants, càlids i lleugerament humits.\nA la cambra d’invitats, dorm la Mercè. Una platja li envolta de mar els seus membres lliures i es banya completament nua, deixant que l’aigua li erosioni les penes. Ningú la veu i ella s’aprofita d’aquest moment íntim i sola decideix nedar mar endins. No sap quanta estona s’hi està fent-se la morta i surant a l’aigua però de repent un corrent que surt de dins l’arrastra cap avall. És el riu que arriba a la platja per desembocar. La Mercè no sap quanta aigua traga fins que uns braços segurs l’agafen i l’estiren cap a l’exterior salvant-la dels perills de l’oceà. Fregant ja la sorra, la Mercè veu com el mar li ha erosionat els pits que ja no nota, són ara plans i han perdut la seva forma original. Vol cridar però no pot perquè una mà li tapa la boca mentre sent la veu del primer retret: “No haguessis hagut mai de marxar a ciutat”. Els ulls de la Mercè es retroben amb els d’en Claudi, no sap quants anys han passat però ell segueix en aquesta platja, esperant-la. De sobte, magnitud de somnis, tornen a ser adolescents i ell li acaricia tímidament els pits, una inseguretat s’apodera d’ella en besar-lo i el desig s’incrementa després d’aquest primer bes. Sobre la sorra humida s’abandonen, ell la penetra suaument i ella es deixa estimar. Però un cel tot rúfol els amenaça bufant-los somnis perduts i grans de sorra comencen a cobrir-los els cossos, ara tots dos són dintre d’un rellotge que corre de pressa ofegant-los amb la terra que els hi cau a sobre. Foren segons ràpids els que la Mercè va passar al costat d’en Claudi però que sempre recordarà com foc gravat a la pell. La Mercè obre els ulls i sent en el seu interior el segon retret: “no deixis mai de lluitar pels teus somnis encara que sigui lluny de mi”. Foren les paraules que li digué el Claudi abans de marxar, quan la seva nova vida no havia fet res més que començar. Se n’anava a estudiar belles arts a la universitat, amb ambicions i somnis per complir. Allí, al cap d’uns mesos, fou on conegué el Manel, estudiant d’arquitectura en una festa universitària. S’agradaren i la química va sorgir entre tots dos d’una manera veloç, i ella va deixar de baixar al poble. Es llicenciaren, buscaren un futur en comú i a principis de tardor es casaren. La notícia va caure com una gerra d’aigua freda sobre les esperances d’en Claudi que es va tancar en el camp i els arrossars. I el món va continuar donant voltes sobre sí mateix, van passar els anys i la Mercè, després de diverses negatives en el món laboral d’una bona feina que no arribava, va decidir treballar de perruquera perquè hi tenia traça amb els cabells per poder pagar l’hipoteca. En Manel va tenir una altra sort, es va col·locar dintre d’una empresa de prestigi i va seguir amb el seus projectes que ella sempre escoltava amb ànsia: construirem tot un barri nou vora el mar, aixecarem hotels, farem un centre comercial i els edificis seran diferents perquè seran intel·ligents. Les seves idees semblaven no acabar-se i ella deixava que el pes de la casa caigués sobre ella, les feines domèstiques eren cosa de la Mercè perquè ell guanyava més diners i ella el volia compensar d’alguna manera. Lluny d’en Claudi i amb en Manel d’acompanyant, la Mercè va aprendre a viure i a fer-se dona, el temps li anava canviant les formes del seu cos, que s’anaven fent més arrodonides, destacant corbes prominents. Els fills no arribaven però això no fou un impediment per ser feliços en un principi, després el rellotge biològic se li va despertar i ho van intentar debades. Resultats, analítiques i repetides proves per acabar sabent que el Manel no servia. Alguna cosa es va esquinçar dintre la Mercè en saber la notícia, una fina línia de desconsol que no la deixava descansar per les nits, i entre voltes i voltes al llit acabava adormint-se a la matinada sense acabar de veure una escletxa de llum. Foren aquests últims mesos quan el record del Claudi es va fer més present que mai, i la Mercè sempre es va preguntar què hagués canviat en la seva vida si hagués continuat al seu costat. La Lídia, que entra amb una tassa de llet calenta, la fa baixar dels núvols.\n—Té, la mama m’ha dit que has d’esmorzar –i deixa la safata que porta damunt la tauleta de nit-. Avui em faràs trenes, tieta? La mama no en sap.\nLa Mercè s’incorpora i li diu que sí però, la Berta que ho sent, li diu a la Lídia que millor un altre dia, quan la Mercè es recuperi del tot, ara ha de fer repòs i no moure els braços.\n—Per festes et prometo que et faré les trenes-.\nI la Lídia es conforma i se’n va amb la seva motxilla al campus d’estiu.\nMilers de peces de roba amuntegades per tot el pis, el Manel decideix posar la seva primera rentadora des de que la Mercè se n’ha anat. Pensa que la màquina el mira mofeta perquè és la primera vegada que l’utilitza. Recull primer tota la roba que hi ha escampada per les diverses habitacions i troba uns texans de la Mercè, decideix també rentar-los amb la seva roba. Comença a recordar com la Mercè se’n sortia amb la rentadora, primer el detergent a l’esquerra, després el suavitzant a la dreta. Quin número posava? I la temperatura? Quan pensa que ho té tot enllestit, recorda que la Mercè mirava dintre les butxaques per si hi havia alguna cosa que no s’havia de rentar. I és quan, després de trobar algun que altre mocador de paper i tiquets de compra, mira dintre de les butxaques dels texans de la Mercè. Les seves mans toquen un paper setinat, una foto d’ella i de la Berta d’adolescents banyant-se a la platja de Riumar. Darrera, una adreça i un telèfon amb la lletra de la Mercè. Sigui com sigui, és l’única pista que té d’ella des de fa dies i decideix provar sort marcant el telèfon que hi apareix. A l’altre costat, una veu desitjada: és la Mercè qui contesta la trucada. En Manel només respira amb el cor bategant-li com un foll, no té valor per dir-li res, no suportaria que li pengés el telèfon. I decideix que a l’endemà agafarà el cotxe en direcció sud, cara a cara possiblement li sortiran les paraules que ara calla.\nLa Mercè es despulla amb parsimònia per rentar-se, fa dies que evita mirar-se al mirall, reflex del que li costa acceptar. Des de l’operació que se sent diferent, com si fos una altra persona que no tingués res a veure amb la Mercè de sempre. Nota el contacte de l’aigua tèbia sobre el seu cos i s’ensabona sense mirar-se el tors. Ulls que no veuen... Però a la fi, canvia de parer i decideix enfrontar-se a la realitat. El que veu la deixa trasbalsada durant la resta de dia perquè tot de pensaments negatius apareixen en la seva ment i, se n’adona, per què va marxar realment del seu pis, va voler avançar-se als esdeveniments que ben segur que vindrien,va pensar que el Manel la deixaria perquè ningú vol estar al costat d’una persona malalta. Fou un moment dèbil de baixa autoestima i, ara sí, es fita mirant-se al mirall amb mirada penetrant i sap que es va equivocar. El Manel l’estima tal com és per damunt de tot, no només per la part femenina del seu cos que ha perdut. Es posa ràpid la camiseta i surt del lavabo a trucar-lo però després d’intermitents tons el Manel no contesta.\nEl Manel s’ha perdut enmig dels arrossars i no troba la casa de la Berta, però no desisteix en l’intent. A la fi veu algú a qui preguntar, una dona vella que sembla de la zona per l’accent tan característic que es desprèn de la seva parla. La dona li indica amb pèls i senyals on es troba la casa de la Berta. La Mercè sent com truquen a la porta, està sola perquè sa germana ha sortit a comprar i és ella qui surt a obrir. Un Manel ben plantat l’espera\n_T’he vingut a buscar –li diu sense embuts i agafant-li les mans-. No em deixis mai, ens en sortirem.\nLa Mercè es deixa acariciar pel seu home i sent com un nus se li instaura a la gola. Llàgrimes que pugnen no tarden en sortir dels seus ulls dolços com la mel. Els somnis d’un passat enyorat es difuminen per la força del present, en Claudi s’esborra per fi de la seva ment, deixant-li un gust amarg a melangia que no tarda en oblidar.\nI a l’endemà, tots dos surten agafats per la cintura desfent el camí que els portarà a ciutat, un camí ple d’esperança perquè el temps, aquest expert escultor, els ha donat una altra oportunitat.\nPublicado por rodoreda en 10:54\nEtiquetas: helena sauras\nKate Rose Blair 19 de marzo de 2013, 16:22\nYa he publicado un post con el primer capítulo de mi libro, POR FAVOR deja un comentario con tu opinión acerca de él! Sigo tu blog :)\nmientrasleo 19 de marzo de 2013, 22:41\nPufff, que preciosidad y que emotivo. Un texto para emocionar a cualquier lector\nJordi Clot Beltrán 27 de agosto de 2016, 11:34\nTienes ese don me encanta como escribes...


28 febrer 2021 13:15\nEl 96,33% dels veïns d'Arenys de Munt que participaren en la consulta sobiranista responen de manera afirmativa a la creació d'un estat integrat a la UE en una jornada festiva i reivindicativa\nAgències | 14 setembre 2009\nLa participació fou del 41,01%, una xifra superior a la registrada en les eleccions europees.\nArenys de Munt diu sí a la independència. El sí es va imposar gairebé per unanimitat en la consulta sobiranista desenvolupada ahir a la localitat, amb 2.569 dels 2.671 vots, percentatge que equival al 96,33%. El no va obtenir 61 sufragis (2,28%) i es van emetre 29 vots en blanc (1,09%) i 12 de nuls (0,45%). A la pregunta "está d'acord que Catalunya sigui un estat de dret, independent, democràtic i social integrat a una Unió Europea?", els veïns hi han donat un sí rotund. La participació fou tot un èxit i arribà al 41,01%, una xifra superior a la registrada en les eleccions europees de juny i en el referèndum de la Constitució europea de 2005. Així, van acudir a la consulta 2.671 persones dels 6.500 residents convocats. Les urnes, que van començar a rebre vots a partir de les 9.00 del matí, tancaren puntualment a les 20.00 amb un esclat d'eufòria dels centenars d'independentistes concentrats davant la seu de l'entitat cívica del Centre Moral, al costat de l'ajuntament i on es realitzà la votació.\nSe sentiren crits d'"Independència" i "guanyarem", a més de cantar-se Els Segadors. La pluja no va impedir que durant tot l'horabaixa hi hagués un ambient de festa als carrers. Cercaviles, bandes de grallers, un dinar popular i actuacions musicals animaren una jornada històrica i revindicativa a la qual acudiren milers de catalans. Bona part dels balcons del poble van lluir banderes catalanes i estelades. El primer votant, Ernest Vila, assenyalà que la consulta és "una primera passa" cap a la independència i assegurà que la iniciativa es repetirà a altres municipis. "Tenia ganes de votar, sense gens de por. Tenc dret a decidir", manifestà. L'organització hi estigué més que satisfeta.\nEl portaveu del Moviment Arenyenc per a l'Autodeterminació, Josep Manel Ximenis, recordà les dificulats institucionals que han tingut per tirar endavant el referèndum, però destacà la gran resposta dels veïns. "Estem molt contents amb el resultat obtingut", afirmà Ximenis, alhora que afegí que suposa que l'Estatut és mort". El batle de la localitat, Carles Móra (Arenys de Munt 2000), també aplaudí els índexs de participació i indicà que la consulta "ha estat un triomf". "He vist gent plorar d'emoció per votar per un tema transcendent com és la independència", ha dit Móra, qui ha assegurat que la jornada fou un exemple de concòrdia, d'unitat i de cohesió social. Després de lamentar l'actitud "dels qui es mouen en la foscor", referint-se a la concentració d'ahir de Falange Española realitzada en contra del referèndum i autoritzada pel Tribunal Superior de Catalunya, Móra va agrair la tasca dels mitjans de comunicació per l'àmplia cobertura informativa. De fet, s'hi despaçaren mitjans europeus.\nLa consulta ha obert, però, certa divisió en els partits polítcs catalans. Mentre que el nacionalisme hi donà suport, el PSOE i el PP s'hi mostraren en contra. El diputat d'ERC en el Parlament Uriel Bertran anuncià ahir que les entitats que advoquen per l'autodeterminació es coordinaran amb els ajuntaments que vulguin convocar consultes semblants. 60 municipis ja en volen organitzar, entre els quals trobam el Serós (Lleida), que té previst fer-la abans de Nadal. Així mateix, CiU mostrà la seva satisfacció, mentre que el PSC criticà l'actitud dels convergents en aquest tema. Cal dir que el Consistori d'Arenys de Munt és governat per quatre regidors de l'agrupació local Arenys 2000 amb el suport d'aquestes dues formacions polítiques. Sigui com sigui, els veïns d'Arenys opten per la sobirania.\n"Al cap i a la fi, l'únic que es proposa és que el poble pugui triar sense imposicions"\nArenys de Munt, Barcelona. El referèndum sobre l'autodeterminació de Catalunya duit a terme ahir en aquesta localitat principatina tingué un èxit total d'afluència. I és que la polèmica creada en les setmanes prèvies a la consulta no ha fet més que fomentar la participació massiva dels arenyencs, per a desgràcia dels diversos representants polítics que havien tractat d'evitar que es dugués endavant. Carrers plens de gom a gom, i no només de veïns del poble, ja que foren molts els qui volgueren acudir i donar suport a aquesta iniciativa impulsada pel Moviment Arenyenc per l'Autodeterminació. Entre els assistens hi havia devers una dotzena de mallorquins, segons explicà a dBalears el coordinador de l'Obra Cultural Balear, Tomeu Martí.\nCom s'ha viscut la jornada?\nLa consulta s'ha desenvolupat en un ambient festiu, alegre i participatiu. Centenars de persones omplien el carrer principal de la localitat des de primera hora del dia, i les diverses activitats, actuacions i dinars populars emmarcaren la jornada electoral. En un moment, tres padrines acudiren a votar i foren rebudes amb aplaudiments pels allà reunits.\nAquest ambient, contrastava amb la manifestació de Falange, autoritzada per la Conselleria d'Interior?\nEn certa manera, sí, però els manifestants es trobaven ben envoltats per un cordó policial. Arribaren amb dos autobusos, serien devers un centenar, però el seu "lloc de protesta" estava bastant allunyat.\nAquest referèndum no és vinculant a causa de l'aparat jurídic de l'Estat espanyol que així ho ha decidit.\nTanmateix, considerau que el fet que s'hagi realitzat ja és una victòria?\nEvidentment que ho és. S'ha demostrat que molta gent, més enllà dels habituals cercles independentistes, ha dit sí a l'autodeterminació en tenir l'oportunitat de respondre amb el seu sobre en una urna. És una gran passa endavant, ja que s'han fet visibles els objectius d'una nació. La gent ha sortit, ha exercit el seu dret a decidir i tot per la via democràtica.\nLes reaccions polítiques han arribat de totes bandes, ningú no s'ha deixat res per dir en el tinter, però consideraque el PSC s'ha ridiculitzat a si mateix en crear barricada amb el Partit Popular?\nLa principal virtut d'aquest referèndum és que ha obligat tothom a posicionar-se. Convergència, per exemple, ha optat pel camí "fàcil" com si diguéssim, i no ha tingut més remei que manifestar-se a favor de la consulta. A banda, també s'ha demostrat que les noves generacions de CiU tenen més aspiracions sobiranistes... Però, en canvi, el PSC ha decidit marcar distàncies posicionant-s'hi en contra. Ha evidenciat així que és només una sucursal de Madrid. Havia de triar entre la democràcia i l'obediència i, evidentment, ha optat per la segona opció.\nEsquerra vol impulsar consultes similars a altres punts del Principat com Lleida i Sant Cugat. Veis factible un referèndum en algun municipi mallorquí?\nAquesta ha estat la primera passa i ha obert un camí. Segur que a Mallorca hi haurà algú que ho impulsarà. De fet, seria realment molt pedagògic. Ha estat un primer impuls molt simbòlic, el següent seria intentar que fos vinculant. Allò important d'aquesta iniciativa és que obliga la gent a definir-se. Al cap i a la fi, l'únic que es proposa és que el poble pugui decidir lliurement, democràticament, sense xantatge polític ni cap mena d'imposicions.\nPer BUUM.. BUUM, fa mes de 11 anys\nPer SebelÂ·lÃ, fa mes de 11 anys\nFer retxes dins l'aigua = contestar els comentaris dels analfabets\nPer un altre, fa mes de 11 anys\nA professor:quan es comença una frasse es amb mayuscules.\nPer Na Catalina de PlaÃ§a i D'en Jordi des RecÃ³, fa mes de 11 anys\nEn Tomeu Marti es un radical fundamentalista ..catalibam i escolà de se Generelitat de Cataluya que li donen molt de duros per fer de Jomeini i menjussar es cap en es joves de Mallorca..es un Cataliban radical feixiste..som Mallorquins no catalans..Visça Mallorca Lliure des catalanisme fundamentalista Cataliban..Tomeu ets un traidor catalanista\nPer alumne, fa mes de 11 anys\n"Forester" s'escriu així perquè ve de "forest"?\nPer pagÃ¨s, fa mes de 11 anys\nPer Professor, fa mes de 11 anys\nabans de posar opinions a un foro, crec que seria convenient que la gent aprengués a escriure sense faltes,\nPrimer de tot, no es diu "Viça Mallorca" es diu "Visca Mallorca"\nNo s'escriu "ens en de fotre", es diu "ens hem de fotre"\n"Fàtal" s'escriu sense accent\n"aixó" porta laccent al revés\ni "cubo de basura" són foresterades\namem si haureu de tornar a secundària a que vos ensenyi a escriure...\nP.D. i el terme cataliban no existeix ni al Gran diccionari de la llengua catalana i al de la real academia española.... No inventem termes nous.\nAmunt Arenys de Munt!!!\nPer un qualsevol, fa mes de 11 anys\nme sap greu dir-ho així de clar però feis pena fent aquests comentaris...\nposant a parir el principat amb la seva llengua, aqui els unics traidors sou vosaltres...\nestà clar que mallorca no es catalunya, però compartim història, cutura, tradicions, llengua...


Hollywood condiciona la presència del català als Oscars a un acord amb l'Acadèmia espanyola La República\nHollywood condiciona la presència del català als Oscars a un acord amb l’Acadèmia espanyola\nEl president de l’Acadèmia del Cinema Català, Joel Joan, ha valorat positivament la seva reunió amb Tom Sherak, president de l’Acadèmia de Hollywood amb qui s’ha trobat per sol·licitar portar als Oscars una pel·lícula en versió original catalana. L’Acadèmia catalana creu que Sherak s’ha mostrat receptiu i, tot i que veu difícil poder enviar una pel·lícula en català l’any 2010, veu possible que la fita pugui fer-se realitat al 2011. De tota manera, ja hi ha hagut un condicionant que podria ser difícil de superar, ja que Sherak ha demanat ‘consens’ amb l’Acadèmia de Cinema espanyola. L’escull podria estar en les regles per a presentar una pel·lícula en la categoria de llengua no anglesa, i és que s’especifica que ‘només s’acceptarà un film per país’.\nEn aquest sentit, Joel Joan ja ha explicat que hi ha precedents com els casos de Palestina, Hong Kong o Taiwan que podrien servir a Catalunya per poder presentar una cinta al marge de l’Acadèmia espanyola.\nEl viatge a Hollywood també ha servit per promocionar el cinema català amb les Jornades Catalan Movies&Awards in Hollywood, amb la projecció de deu pel·lícules en versió original catalana i el lliurament dels guardons ‘Petit Gaudí a Hollywood’ per a catalans que hi desenvolupen la seva carrera professional.


La sòcia del Barça que es va quedar en sostenidors a la final de Copa presenta una denúncia a la Fiscalia - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nLa sòcia del Barça que es va quedar en sostenidors a la final de Copa presenta una denúncia a la Fiscalia\nSílvia Guerrero ha denunciat aquest dimarts la Policia Nacional i la seguretat encarregada de controlar els accessos a l'estadi Benito Villamarín per considerar que van vulnerar els seus drets fonamentals en no deixar-la accedir amb una samarreta amb el missatge "Llibertat presos polítics"\nEFE 18/06/2019 - 18.26 Actualitzat 19/06/2019 - 14.25\nSílvia Guerrero no va poder accedir al Benito Villamarín amb la samarreta amb el lema "Llibertat presos polítics"\nSílvia Guerrero, la sòcia del FC Barcelona que va ser obligada a treure's la samarreta amb el missatge 'Llibertat presos polítics' per poder accedir al Benito Villamarín i presenciar la final de la Copa del Rei, ha denunciat aquest dimarts la Policia Nacional i la seguretat encarregada de controlar els accessos a l'estadi per considerar que van vulnerar els seus drets fonamentals.\nEls fets van ocórrer a Sevilla el 25 de maig, quan Guerrero es disposava a entrar a l'estadi per presenciar la final que disputava el conjunt blaugrana contra el València. La seguidora culer va intentar fer-ho amb una samarreta en què demanava la llibertat dels polítics catalans presos com a conseqüència del procés independentista. Però agents de Policia li ho van impedir advertint-li que, si volia accedir a l'estadi, havia de treure's la samarreta.\n Esport3 (@esport3) 25 de mayo de 2019\nCom que la denunciant no portava cap altra peça de roba alternativa va superar aquell primer control en sostenidors. No obstant això, en el segon control, la Policia i la seguretat privada del recinte esportiu van tornar a impedir-li el pas, al·legant aquesta vegada que no podia entrar al Benito Villamarín en roba interior. La solidaritat d'un altre seguidor blaugrana, que li va oferir una samarreta, li va permetre finalment assistir a la final, que va acabar guanyant el València per 1-2.\nGuerrero ha acudit aquest dimarts a la Fiscalia de Barcelona, acompanyada de Sergi Blázquez, l'advocat de l'associació de juristes Drets que porta el cas i que ha confirmat a EFE que la seva representada ha denunciat la Policia Nacional i la seguretat privada del Villamarín pels delictes d'atemptats a la integritat moral, abús d'autoritat, coaccions i vulneració de drets fonamentals.