Pla, Puigdemont i el referèndum | Josep Vicenç i Eres\nPla, Puigdemont i el referèndum\nNo podem saber què hauria dit Josep Pla sobre el referèndum de Catalunya, encara que els unionistes sempre en citen, fins i tot al Parlament, una frase d’una carta que va enviar a Tarradellas: “El catalanisme no hauria de prescindir d’Espanya. Fabriquem molts calçotets, però no tenim pas tants culs”. L’esmenten, reiteradament, per explicar que, amb la independència, es perdria el mercat interior espanyol.\nFer servir aquest argument podia funcionar als anys 70 del segle passat, però ara el mercat dels catalans és un mercat interior europeu de més de 400 milions d’habitants. Aquests europeus ja no ens compren tants calçotets sinó que vénen a lluir els seus culs a les platges catalanes que, després de la independència, suposem que encara hi seran.\nHi ha molt poques referències de Pla sobre Espanya i la independència de Catalunya, però n’hi ha dues de molt significatives en unes cartes consecutives que va escriure al seu germà Pere, des de Berlin, i que són de rabiosa actualitat: “Cada dia estic més convençut de que Espanya és un país de boigs. És un país que tothom sofreix de restrenyiment (el paisatge del centre és un paisatge restrenyit) i això dóna a tothom un desequilibri evident”(11/09/1923), “A Espanya, passaran coses molt grosses i crec que nosaltres veurem l’independència de Catalunya (…) Aquests sergentos vestits de general que han fet el cop volen posar un pedaç a aquestes coses, però el remei serà pitjor que el mal. Espanya es va enfonsant de mica en mica. Com que l’últim problema que sentirà el ciutadà espanyol serà el problema català, es trobaran, naturalment dificultats, però ara ja s’hauria d’estar fent una acció diplomàtica…”(23/11/1923) (Josep Pla, Cartes a Pere, editades per Xavier Pla, Edicions Destino, Barcelona, 1996, pàg. 59 i 61).\nEl que sí que hauria dit Josep Pla sobre les condicions del referèndum pactat, que Puigdemont -molt alegrament- ha dit que està disposat a negociar, és el mateix que va dir quan va veure Nova York de nit per primera vegada: “És bonic, però qui paga la llum?”. Es preguntaria quant ens constaran les misses d’un referèndum, si estem disposats a pactar-ho tot: l’edat mínima per votar, la pregunta, el percentatge de participació, la data, el percentatge de vots positius, el calendari, la moratòria per tornar a convocar-ne un altre…\nPer deformació professional d’economista i per tradició familiar pagesa, jo també em pregunto quant ens podria constarà tot això, quines serien les contrapartides i si val la pena el dispendi. Suposo, però, que el President de la Generalitat no està disposat a acceptar qualsevol acord. Segurament ha fet una oferta tan generosa de cara a Europa ja que no espera cap contraoferta de l’Estat espanyol. De tota manera s’ha de ser molt curós quan es fan manifestacions d’aquestes naturalesa ja que, com deia la meva àvia Leonor, et podrien dir: “et prenc la paraula”. Després et presentaran unes condicions draconianes que ho faran fracassar tot.\nAquesta actitud és la que es desprèn de l’article publicat a l’Ara, l’11/12/16, pel professor Albert Branchadell, “Al llindar de la independència”, on amb l’excusa de fer “una reflexió sobre els llindars de participació i d’aprovació que es fan servir en el context europeu”, expressa la seva opinió sobre quines haurien de ser aquestes condicions.\nEn primer lloc, exposa que la validesa d’un referèndum pot dependre d’un nivell mínim de participació i el situa en un llindar mínim del 50% que, segon ell, és l’estàndard. Per argumentar-ho cita que per nomenar el Síndic de Greuges cal “una majoria del 60% i per reformar l’Estatut del 66,6%”. Ergo -segons ell- seria convenient per proclamar vàlid un referèndum uns percentatges de participació superiors al 50%. És molt sospitós que hagi utilitzat dos exemples que no són estrictament comparables ja que per escollir el Síndic de Greuges i reformar l’Estatut cal una majoria d’escons del Parlament i no de vots. A més, justament, l’Estatut del 2006 que cita va ser referendat només pel 49,4% del cens electoral de Catalunya. Ergo no seria representatiu dels catalans, ja que no va superar el 50% del cens.\nEvidentment, l’objectiu democràtic és que en un referèndum per la independència hi hagi una gran participació. De tota manera, si s’accepta el percentatge del 50% del cens com una condició prèvia de validesa del referèndum, aquest començaria amb les cartes marcades. Aquest perill al boicot electoral ja el va establir la Comissió de Venècia del Consell d’Europa en l’informe final titulat “Codi de bones pràctiques sobre referèndums” del 16/12/2006. Justament és aquest codi el que cita Branchadell i que diu que “exigir el suport a la decisió d’un percentatge de l’electorat ajudaria a garantir més legitimitat als resultats”. Branchadell, però, s’oblida intencionadament de citar una segona part de l’informe, que estableix, a l’apartat 7, que “no és recomanable estipular un quòrum de participació (7a) ni un quòrum d’aprovació sobre el registre electoral (7b).\nSi ens fixem en les eleccions que s’han portat a terme a Catalunya, els percentatges de participació han estat molt diversos. Les mitjanes de participació han estat les següents: 63,30% a les eleccions al Parlament; 71,33%, a les generals; 60,33%, a les municipals; 46,59%, a les europees, 56,26%, als referèndums. Així, si acceptéssim com a premissa de validesa que cal un 50% dels cens, els partidaris de l’statu quo actual només els caldria incrementar l’abstenció un 13,3% en relació a la mitjana històrica de les eleccions al Parlament del Catalunya, un 21,33% en relació a les generals i un 10,33% en relació a les municipals. No caldria que fessin res en relació a la mitjana de les europees. I, sobretot, només els caldria aconseguir un miserable 5,27% d’abstenció més en relació a la mitjana de la participació en els referèndums que s’ha realitzat a Catalunya en democràcia. Cal dir, per exemple, que en els casos del referèndum d’Escòcia o del Brexit no hi havia cap percentatge previ mínim de participació, ni quòrum en relació al cens.\nMentre que els partidaris de la independència s’haurien d’esgargamellar per aconseguir una gran participació, explicar els beneficis de la independència…, els unionistes només haurien de fer una campanya de boicot a les eleccions. D’entrada, ja tindrien més d’un 30% d’abstenció estructural de regal i no caldria que expliquessin els beneficis de la unió amb Espanya. Només haurien d’ignorar el referèndum i el debat ja que el que es premiaria seria la inactivitat sufragista.\nEl segon element que Blanchadell exposa és que es poden establir percentatges superiors al 50% del vot positiu emès (majories qualificades o reforçades) i esmenta el cas de la independència de Montenegro, en què la UE va exigir una majoria del 55% dels vots positius a la independència.\nLògicament, com més gran sigui el suport de vots positius, millor per la constitució d’un nou estat, però si cal per exemple un mínim d’un 55% de vots positius, hi ha una clara “discriminació positiva” a favor dels votants del no. Quan un català diposités un vot negatiu ponderaria molt més que els vots del sí.\nCom es pot veure en el quadre adjunt, si féssim una projecció dels vots de les últimes eleccions al Parlament de Catalunya -que és la vegada el que ha tingut més participació, un 77,46%- caldria només que un 16% dels que van votar CSQP i UDC votessin Sí -si fessin servir el criteri de la majoria estàndard del 50% de vots afirmatius. Si, en canvi, s’acordés que calen un 55% dels vots positius per proclamar la independència, caldria aconseguir que un 60% dels votants que van triar CSQP i UDC votessin sí i la resta mantinguessin un perfil en l’eix nacional similar a l’expressat al 26 de juny del 2015.\nPel que fa a altres qüestions prèvies que es poden pactar en relació a un referèndum, són aspectes molt menys rellevants, però també s’han tenir en compte. Per exemple, si es tractés d’un referèndum d’autodeterminació, seria convenient que hi poguessin participar els joves a partir de 16 anys, com es va fer a Escòcia, ja que si poden treballar i emancipar-se, també haurien de poder decidir el seu futur.\nQuant a l’acceptació d’una moratòria de convocar un altre referèndum en el supòsit que sortís que no, la decisió d’uns determinats votants en un moment històric puntual significaria una hipoteca per a les generacions futures. Per exemple, en el cas d’Escòcia, un dels elements determinants del triomf del no va ser que els majors de 65 anys van votar en un 80% a favor de la unió. En el cas dels joves, els percentatges van ser els contraris. Ara que el Regne Unit ha decidit abandonar la UE, els escocesos ja han plantejat oficialment fer un altre referèndum ja que Escòcia vol continuar a la UE.\nEn definitiva, és molt contraproduent acceptar un percentatge mínim de vots pel tal que sigui vàlid el referèndum ja que això desincentiva maquiavèl·licament la participació de l’unionisme. També s’ha d’establir, equitativament, que en el resultat de la votació els vots positius a la independència simplement han de superar els del no.\nAcceptar qualsevol altre supòsit seria omplir de plom les ales de la llibertat de Catalunya i falsejar el dret a decidir. Com va dir en una altra ocasió Josep Pla: “Els catalans no sabem governar perquè no hem tingut mai l’ocasió de practicar el que a Madrid fan com qui es menja un préssec” (recollit en el llibre de Josep Valls a Josep Pla oral, A contravent, 2011). Que la prudència o la inexperiència, doncs, no ens faci –literalment- fer el préssec.\nJosep Planas i Gamundi el 7 novembre 2016 a les 19:00 ha dit:\nMolt interessants les reflexions. Ja ho tenen en compte, els nostres diputats i govern?\nJosep Vicenç i Eres el 8 novembre 2016 a les 3:25 ha dit:\nEspero que ho tinguin en compte. De totes maneres em sembla que de vegades es fan declaracions sobres les condicions del referèndum sense tenir en compte quines són les conseqüències de determinades propostes que després se n’han d’assumir els costos polítics en desànims i frustacions.\nArkimus el 8 novembre 2016 a les 11:15 ha dit:\nEra una altra època. Ara, amb la globalització , els vells estats nació de matriu jacobina ja no pinten res…. Al contrari, els petits estats, com bé diu el professor Alesina són els que econòmicament tallen el bacallà…\nArkimus el 8 novembre 2016 a les 11:18 ha dit:\nEls catalans votaríem massivament per la independència -de fet per la no dependència de Madrid-: una altra cosa seria la gran massa desarrelada d’ orígens diversos que viu aquí -no hi ha més cera que la que crema.\nGarriguenc el 8 novembre 2016 a les 12:34 ha dit:\nConeixent el veïnat i el personal que ens governa, ho tenim cru.\nAbraham Benyosef el 8 novembre 2016 a les 19:04 ha dit:\nM’ha sobtat assabentar-me que el Pla feia errades com “sofreig” per “sofreix”. ¿I què és això de “qui paga el llum”? El llum és l’artefacte; el fenomen físic (i, per metonìmia, el corrent elèctric amb què se’l produeix) és la llum.\nQüestions lingüístiques a part, l’article parteix d’algunes peticions de principi que a mi no em resulten gens clares. Diu, per exemple, que és inacceptable exigir més del 50% (diguem-ne un 55%) per aprovar la independència, per tal com els no independentistes tindrien un vot amb un factor de ponderació més alt que els separatistes. Sí, ¿i què? És més traumàtic canviar-li totalment la vida a qui no ho vol que no canviar-la-hi a qui ho vol. En un referèndum sobre una modificació transcendental de l’ordenament jurídic, és raonable que compti més l’opinió dels qui en sortirien perjudicats. A més, si es demanen majories especials als parlaments, ¿per què no se’n pot demanar una en un referèndum?\nTampoc està gaire clar per què s’ha de replicar a Espanya el model escocès. El Brèxit ha demostrat que el Càmeron, lluny de ser un gran demòcrata, era un boig que li va agafar afició a això de jugar a la ruleta russa dels referèndums fins que es va engegar un tret al cap. Precisament un model del qual un Estat seriós n’hauria de fugir.\nCarles el 9 novembre 2016 a les 0:10 ha dit:\n1. Que els unionistes sortirien més perjudicats marxant que els independentistes quedant-se no és un argument. És només una opinió personal. Jo no ho veig així.\n2. Precisament perquè la indenpendència suposa un gran canvi, l’unionisme ja parteix d’un gran avantatge ja que els dubtosos sempre afavoriran l’statu quo. Que en una societat avançada la majoria de la societat vulgui marxar, vol dir que el seu estat matriu és un desastre total i absolut i que en una situació de “divorci acordat” els favorables a la independència serien el 80%.\n3. No sé si Cameron és un boig. Però creure que UK o qualsevol altre país pot romandre a la UE contra la voluntat d’una majoria dels seus ciutadans és la definició exacta de bogeria.\nAbraham Benyosef el 9 novembre 2016 a les 2:36 ha dit:\nUna altra petició de principi: que un vot pel ‘sí’ en un referèndum independentista voldria dir que la gent vol marxar. Pot no ser així; per exemple, molts votants del Brèxit van declarar que es penedien del seu vot, que no estaven ben informats. I, com bé ho deia el Francesc de Carreras en un magistral article a El País, als referèndums la gent vota per motius diferents dels de la convocatòria i el resultat pot no reflectir el vertader estat de l’opinió. Com estar-ne segurs? Doncs exigint una majoria claríssima, i no una de justeta.\nEn l’actual conjuntura, el millor que pot fer el govern espanyol és el que ja fa: res. El dia que hi hagi realment una majoria social abassegadora per la independència, el govern català trencarà amb les institucions d’Espanya. Abans, és a dir ara, no s’hi atrevirà. Els mossos enduent-se l’alcaldessa de Berga per la força en són el símbol més clar.\nCarles el 9 novembre 2016 a les 21:38 ha dit:\nMolt bon argument. De vegades la gent vota sí quan vol votar no. O sigui que el millor és no preguntar. Que ho decideixi el Rajoy, que aquest sí que sap el que ens convé.\nToni el 9 novembre 2016 a les 19:15 ha dit:\nEntenc perfectament (?!) que els unionistes se sentin perjudicats si els trens funcionen i el govern té més pressupost. Per posar només dos casos que els dificulten l’existència, si el senyor que ha escrit això ho diu. (Aquí tothom pot dir el que vulgui, encara que sigui delirant:hi ha la consigna de ser tolerant amb “todos, vengan de donde vengan”. Amén.\nPerò m’haurien d’explicar què beuen i què fumen, per desitjar viure en un lloc on tot va com els unionistes d’allà, lliurats a “desmantelar”, volen aniquilar.\nI posats a parlar de metges, encara que ens els vulguin destrossar, encara podrien curar gent, posem per cas, tan boja com el Cameron, que, per cert, propugnen disparar-se al peu, posar l’altre peu perquè els trepitgin i encara donen les gràcies, com a bon súbdits de su majestaz.\nNo sé si m’entén, senyor.\nJosep Vicenç i Eres el 10 novembre 2016 a les 1:50 ha dit:\nEn relació a l’error lingüístic i el de picatge ja els hem corregit. Gràcies per la seva aportació.\nEn relació a la seva opinió que, per declarar la independència, cal una majoria reforçada molt superior al 50% dels vots ja que, si n’hi hagués prou amb una majoria dels vots positius a la independència, això perjudica molt als que desitgen quedar-se.\nSeguint aquest raonament que esmenta, la majoria de canvis socials que s’han produït al llarg de la història no s’haurien produït mai ja que per fer canvis sempre hi ha alguns privilegis que s’han de modificar. En aquest sentit, podríem esmentar la llibertat dels serfs de la gleva medievals, l’abolició de l’esclavitud, el vot de les dones, la discriminació racial als Estats Units, l’apartheid a Sudàfrica…\nSegons la seva opinió, cal una gran majoria per fer canvis ja que els que no volen canvis i que van quedar més perjudicats haurien d’haver disposat de més drets que els que volen modificar l’statu quo. La seva argumentació portada a l’extrem significaria que els nobles medievals, homes blans dels USA o Sudàfrica, els homes… tindrien més drets que els que volien canvis.\nEn una altre moment -en relació al procés de Catalunya- recomana que les institucions d´Espanya no ha de fer res. Segons vostè, encara que el referèndum d’autodeterminació el sol·liciti una gran majoria dels catalans o una majoria absoluta del Parlament de Catalunya ho aprovi, no cal fer res.\nProbablement la seva legítima adscripió a l’unionisme no li deixa veure o no ho vol veure que el més lògic -per resoldre un conflicte territorial i nacional- s’haurà de decidir a les urnes. Tot això encara que el resultat pugui ser incert i pugui modificar o no l’status polític de Catalunya.\nAcceptem, doncs, el resultat de la democràcia i que cap dels grans grups de votants parteixi amb avantatges objectives, com explicito en el meu article.\nGràcies pel seu interès i lògicament estic disposat a debatre-ho políticament en públic o mitjançant les xarxes socials.\nMentrestant, rebi una cordial saluttació,\nToni Bardera i Trull el 8 novembre 2016 a les 20:53 ha dit:\nUn gran article, Josep! Felicitats per la teva claredat a l’hora d’exposar els arguments.\nClemente Botas el 9 novembre 2016 a les 0:55 ha dit:\nEl mes important es controlar la pregunta. A mi no m’importa que posin tots els limits i condicions, perque la pregunta tambe podria ser si estem d’acord que Catalunya continui formant part de l’Estat Espanyol. Tots podem fer trampes i aqui l’abstencio i la desmobilitzacio jugarien a favor dels independentistes.\nJordiP el 9 novembre 2016 a les 1:21 ha dit:\nEm sembla, estimat, que et fas un lio amb el % de participació, el % de vots emesos i el % del cens. Aclareix-te, si et plau, i no barregis faves amb alls.


L'IBDona presenta l'estudi "La percepció de la igualtat i les violències masclistes entre l'alumnat de 14 a 18 anys"\nDarrera actualització: 09 juliol 2019\nL'Institut Balear de la Dona ha presentat aquest matí l'estudi pilot "La percepció de la igualtat i les violències masclistes entre l'alumnat de 14 a 18 anys", que s'ha dut a terme en 9 instituts d'educació secundària de les Illes Balears per tal de conèixer quina és la percepció que en tenen els joves. Rosa Cursach, directora de l'Institut Balear de la Dona, i Catalina Gayà, directora de l'estudi i membre del col·lectiu SomAtents, que s'ha encarregat d'elaborar-lo, han informat sobre la metodologia que s'ha seguit, els objectius que es volien aconseguir i algunes de les conclusions a què s'ha arribat.\nLa directora de l'Ibdona ha ressaltat que amb aquest estudi es pretén conèixer quina és la realitat que viuen els i les joves de les Illes Balears per, així, tenir més indicadors a l'hora de dissenyar les polítiques que es duen a terme, com és el cas de la coeducació. "Volíem saber si l'impuls que es dona a la coeducació des del Govern té sentit, si anam ben encaminats", ha indicat Cursach. De fet, una de les conclusions més destacables a les que s'ha arribat és que la percepció de "l'alumnat educat en centres on hi ha projectes de coeducació o amb professorat especialment implicat en aquestes qüestions té més eines per reconèixer i per lluitar contra les violències masclistes", ha informat Gayà.\nL'elaboració d'estudis qualitatius per conèixer la realitat en la percepció de la igualtat és una de les mesures incloses en el Pacte contra les violències masclistes a les Illes Balears. En aquest cas, s'ha elaborat amb alumnat de 3r i 4t d'ESO i de 1r de Batxillerat de nou instituts de Mallorca (tant Palma com Part Forana), Menorca, Eivissa i Formentera. La metodologia seguida ha estat la projecció d'una pel·lícula sobre la qual es considera que reprodueix violències masclistes i la posterior elaboració d'un microrelat per part dels alumnes, contestant a la pregunta "T'enamores igual que ho fan els protagonistes de la pel·lícula?". Després de l'anàlisi dels continguts d'aquests relats, es varen crear grups de discusió formats per sis persones; tres d'aquests grups formats per dones, tres més formats per homes i els altres tres mixtes d'homes i dones. En aquests grups de discussió es varen plantejar diferents qüestions extretes dels microrelats que els i les alumnes varen plantejar.\nTal com ha indicat Gayà, aquest és un estudi pilot i qualitatiu, del qual se n'extreuen una sèrie de conclusions que, tot i no ser extrapolables, sí que són indicadores de quina percepció es té sobre la igualtat entre l'alumnat de les Illles Balears. Les conclusions més significatives a què s'ha arribat són 4: Dues d'aquestes conclusions es refereixen a la realitat amb què es troben les dones joves. Per una banda, el model de societat du les al·lotes a tenir més pressió damunt elles; i per l'altra viuen un xoc de models entre allò que se'ls ensenya (valors en igualtat) i allò que viuen, en què la popularitat i la importància del físic guanyen protagonisme. Respecte de les violències masclistes, l'estudi indica que es perceben com una problemàtica individual i no col·lectiva. I, finalment, segons ha apuntat Gayà, és destacable el fet que l'estudi indica que la pornografia és el model de sexualitat majoritari que reben els i les joves, sobretot degut al fàcil accés que impliquen les xarxes socials.\nPresentació de l'estudi pdf - 189Kb


LA FIRA DE L’OU\nAquest any la fira de l’ou serà el dia 10 de juny.\nQuè és la fira de l’ou?\nLa Fira de l’Ou de Sant Guim de Freixenet es va començar a celebrar l’any 1996. Aquesta celebració es anomenada així perquè en aquesta localitat hi ha un gran nombre de granges de gallines ponedores.\nAquest fet converteix a Sant Guim en una de les màximes poblacions productores d’ous de tot Catalunya. La Fira de l’Ou es celebra el segon diumenge de juny.\nLa fira compta amb un mercat amb productes i serveis del municipi; un mercat de productes artesanals i alimentaris d'arreu dels països catalans; activitats i tallers varis relacionats amb l'ou, esmorzar popular, mostra de tot tipus d'ous; activitats i tallers varis relacionats amb la cultura tradicional i popular catalana, i activitats i demostracions per part de les entitats locals del municipi. Hi haurà una mostra de diversos tipus d'ous: gallina, guatlla, estruç...\nACTIVITATS QUE PODEM TROBAR?\nRepartiment de ½ dotzena d’ous a totes les persones assistents a la fira. (Gratuït)\nEs reparteixen un total de 20.000 unitats.\nA partir de les 9 del matí:\nUn esmorzar gratuït d’ous ferrats.\nRepartiment de iogurts del Pastoret. (Gratuït)\nEs serviran un total de 2.000 ous ferrats.\nA mitja tarda tenim la visita d’un famós. És el convidat per a què trenqui l’ou més gran de xocolata. Desprès aquest ou es repartit per tota la gent present.\nMercat amb diferents productes:\n-Activitats per els més menuts.\nSi teniu qualsevol dubte, consulteu la pàgina web:


Jazz Club La Vicentina: Jorge Rossy Vibes Quintet featuring Joshua Redman al Jamboree el 23 de maig de 2017\nJorge Rossy Vibes Quintet featuring Joshua Redman al Jamboree el 23 de maig de 2017\nCom us ho podria dir...veiem...."El millor concert de la temporada...?", "Un dels millors concerts dels darrers anys..? En fi, una formació amb Jordi Rossy, vibràfon. Jaume Llombart, guitarra. Doug Weiss, contrabaix. Joshua Redman, saxos. Adam Cruz, bateria ens podia oferir amb tota seguretat tot això i molt més, com així va succeir. I aquestes van ser les quatre ratlles que vaig posar a Facebook tot just després d'aquest magnífic concert: I què voleu que us digui, si ha sigut extraordinari....amb el Jorge Rossy, amb Joshua Redman, Jaume Llombart, Doug Weiss, Adam Cruz i al final, Mark Turner de convidat...ple de públic i músics, molts músics. Un concert que recordarem durant molt de temps...gràcies Pere Pons per programar així. I sonoritzar el vibràfon del Jordi no era fàcil, però per això tenim la sort de comptar amb l'Alex Alex Seoane Monsoliu. Magnífic so, Alex, felicitats. Aviat podreu veure els vídeos del segon set, gràcies Jordi per fer-ho possible.\nEn Pere Pons ja ens avisava tot i escrivint això al web de Jamboree:\nDoncs sí, l'ocasió s'ho valia i molt. Si en el primer set vam gaudir amb la formació "estàndard", en el segon, i ja quasi al final més ho varem fer veient, estorats, com s'hi afegia en Mark Turner, al saxo tenor. Dos dels millors saxofonistes actuals junts dalt l'escenari i tot gràcies al gran Jordi Rossy, (i evidentment a l'arriscada programació de Jamboree amb Pere Pons al cap davant i amb l'avinentesa del "Jefe", en Joan Mas). Dos saxofonistes amb estils diferents però amb les mateixes ganes de tocar amb el seu amic i magnífics acompanyants entre els quals el "nostre" Jaume Llombart. Si a Mark Turner ja l'havíem vist en alguna anterior ocasió, a Joshua Redman no em sembla que hagués trepitjat l'escenari del Jamboree en anterioritat, i si ho va fer, jo no el vaig poder veure. Un concert fet a mida de la presentació (per segona vegada) del darrer disc liderat pel gran Jordi Rossy anomenat "Stay There" amb Jordi Rossy, vibràfon. Peter Bernstein, guitarra. Doug Weiss, contrabaix. Mark Turner, saxo tenor i Al Foster, bateria on alguns dels implicats no van poder venir, (I guess) i així és que Adam Cruz va volar des dels EEUU per fer dos bolos, crec que em van dir, i vam tenir la sort de poder veure a Jaume Llombart envoltat i admirat per tota aquesta magnífica gent, els músics, i més que admirat per tots nosaltres.\nFoto by Xavier Urrejola\nJordi Rossy Vibes Quintet featu Joshua Redman van començar amb el primer tema del disc anomenat "Who knows about tomorrow", tema propi, després del qual ell mateix va agafar el micro i va iniciar la presentació de projecte esmentant a tots els músics. D'aquest tema ens va fer la "broma" de l'actualitat del títol tot i recordant Trump i alguna possible i encara desconeguda barbaritat que podria fer aquest boig. Després d'aquest primer tema del disc ens va oferir una novetat encara no editat i tot just un mes després de la seva creació anomenada "Beyond Sunday". Un tema delicat amb un magnífic "solo" del Jaume tot just després de la "melodia" pròpia del tema. El mateix Rossy el va seguir al vibràfon en un solo adequat a la meravellosa harmonia de tema. El magnífic i modern solo del gran Redman ens va seguir descol·locant tot i al·lucinant amb el gaudi que estàvem experimentant. D'alguna manera algú de nosaltres podia estar-se preguntant si tot allò era real.....i sí, ho era, i nosaltres i un Jamboree ple de gom a gom així ho vivia. Un tema que es va anar animant mica a mica gràcies a les sinergies sorgides d'entre els grans músics allà presents.\nEl següent tema que van interpretar tenia el swing i melodies més boppers, anomenat "Jos Dream" filtrat d'un tema de Joe Henderson anomenat "Day Dream" segons la manera de veure-ho de Jordi Rossy i així és que després de la curta melodia, Redman ja ens va embolcallar amb la seva mestria i sonoritat en un llarg i magnífic solo farcit d'una gran quantitat de recursos tècnics i imaginació. Jaume va ser qui va seguir amb un estratosfèric solo tot i deixant bocabadat al mateix Joshua Redman i evidentment a tots nosaltres. Un curtet solo del líder va estar acompanyat pels "quarts" amb el magnífic Adam Cruz, al qual no feia gaire havíem vist acompanyant al gran Tom Harrell. Un magnífic baterista, delicat en els cops i imbuït de swing, alhora amb demostració de mestria en els seus solos. Després d'ell, líder i saxofonista van interpretar la curta "melo" per així acabar amb el tema. Jaume va encetar les músiques del següent tema anomenat "Portrait", encabit en el disc, amb la seva particular delicadesa i sonoritat alhora que mestria harmònica. I quin gust poder-lo veure dalt l'escenari envoltat de tots aquells mestres, com ell. Jordi va seguir-lo amb la melodia del tema i ben aviat va ser Redman qui es va encarregar d'iniciar els solos, fent-ne un de també magnífic, curt, però magnífic. El líder va fer la seva aportació delicada també, per després ser el so del saxo tenor del gran Redman qui acompanyà el vibràfon del líder i així acabar el preciós tema.\nI tot això en només la primera mitja hora de concert. Mare meva. Jordi Rossy va parlar dels dos temes anteriors i del darrer amb el qual acabarien aquest primer set, anomenat "Mmmmyeah", també inclòs en el disc. Tema aquest amb una frase repetitiva de contrabaix, guitarra i bateria, per sobre de la qual, vibràfon i saxo tenor emmarcaven la conjunta melodia. Després de la magnífica "intro", va ser Jaume qui va iniciar els solos i així és que ens va enlluernar amb la seva delicada i subtilesa interpretativa, alhora que amb el seu so de la seva guitarra amplificada per un micro situat en front de la caixa. El líder el va seguir tot i mostrant-nos el domini ja fet palès que ell ha adquirit d'aquest instrument. I és que el "nostre heroi" és un geni de la música, és un músic complet, i la seva versatilitat i domini que ha anat adquirint gràcies a la seva constància i perseverancia amb piano i vibràfon darrerament, així ens ho demostren. Això sense parlar de les seves magnífiques composicions, les quals hem posat en diversos programes de Jazz Club de Nit. Un tema amb un regust "funky" ideal per acabar el tema, però abans, Adam Cruz ens havia de meravellar amb la seva pulcritud i delicadesa en un magnífic solo de bateria, tot i acompanyat per contrabaix, guitarra i vibràfon i saxo tenor amb el "motiu" principal d'aquest magnífic "MmmmmYeah". Líder, guitarra i saxo tenor van acabar alhora el tema mentre el contrabaix seguia amb el motiu principal i tots així fins el final. Els llargs aplaudiments van acompanyar les darreres paraules de Jordi Rossy tot i presentant els seus companys, aconseguint nosaltres el molt preuat Bis farcit de swing i delicadesa interpretativa alhora que mestria interpretativa en cadascun dels solos d'aquests grans mestres. Un tema que va durar més de 12 minuts la qual cosa ens recorda el que jo dic sempre, la gran generositat dels músics de Jazz, dels nostres músics. Solos del Jaume i de Redman ens van deixar bocabadats ja molt més de com n'estàvem, en un tema increïble farcit de swing i amb un "walking" increïble de Doug Weiss. Aquest mateix va seguir amb un solo espaterrant de gran pulsió i tècnica. Després d'ell, líder i saxofonista van encetar un "turn around" per així anar acabant el tema, el magnífic bis amb el qual van acabar la primera part, encara sense la presència de Mark Turner.\nDesprés de fer per la vida vam tornar a Jamboree amb el convenciment que escoltaríem d'altres i diverses músiques d'aquesta magnífica formació. Ja dins la nostra cova-cava vam tenir la sorpresa de veure a Mark Turner a qui recordo haver-li preguntat si tocaria o no. Evidentment ho faria, car ell mateix havia enregistrat aquestes músiques en el projecte anomenat "Stay There". Doncs això, que aquí teniu els vídeos que vaig enregistrar en el segon set, al final amb els dos magnífics saxos tenors "side by side" amb la resta de companys i líder, Jordi Rossy.\nSegon tema: https://www.facebook.com/mtusetmallol/videos/10207693487649876/\nTercer tema: https://www.facebook.com/mtusetmallol/videos/10207693577772129/\nQuart tema: https://www.facebook.com/mtusetmallol/videos/10207693832538498/\nBon rotllo a l'escenari: https://www.facebook.com/mtusetmallol/videos/10207693966821855/\nCinquè tema: https://www.facebook.com/mtusetmallol/videos/10207694034583549/\nI el bis, "Stablemates" de Benny Golson, amb Jorge Rossy, Joshua Redman, Mark Turner, Jaume Llombart, Doug Weiss i Adam Cruz..Quina meravella. I quina imatge més maca la de veure Jordi Rossy somrient de satisfacció, de content, de ser conscient de la magnitud del regal que ens estava fent, tot i que segur ni molt menys ho devia pensar, i això ho he dit jo mateix. Gràcies, Jordi.\nI amb aquesta meravella van acabar el segon set i magnífic doble concert a Jamboree en un dimarts 23 de maig de 2017.


Oferta de feina de NECSTouR com a gestor d�un projecte de la Regi� Toscana\nLa xarxa Europea de Regions per al Turisme Sostenible i Competitiu cerca un gestor de projectes i el termini per a presentar-se �s el 2 de desembre.\nEn el marc del programa Europeu MED de col•laboració territorial, NECSTouR requereix els serveis d’un gestor de projectes per tal supervisar un projecte sobre la promoció de la coordinació integrada del model MED a les costes i el turisme marítim, promovent el coneixement de les dades, la informació, els productes, els serveis i les polítiques a través de la utilització d’un sistema d’indicadors per al turisme sostenible. El projecte està liderat per la regió Toscana, compta amb 5 membres i 2 membres associats.\nEl lloc de feina serà a Brussel•les i la incorporació està prevista del dia 1 de gener fins al 30 de juny de 2015.\nTasques relacionades amb la gestió de projectes: informes tècnics, administratius i financers de la NECSTouR al membre líder del projecte i actuar com a enllaç com controlant d'aquest projecte per a NECSTouR.\nDur a terme una implementació correcta de les activitats de NECSTouR, incloent la participació dels membres de NECSTouR en el procés i promocionant els indicadors del grup de treball de NECSTouR en aquesta tasca per tal de garantir la sostenibilitat del projecte a llarg termini.\nEstar en disposició d’incorporar-se al lloc de feina a Bèlgica pel període de gener a juny de 2015.\nTenir experiència en desenvolupar projectes Europeus, preferiblement en el camp del turisme, amb competències en comunicació sonora i ús perfecte de l’anglès.\nSeran valorats positivament coneixements sobre el programa MED, els indicadors en el camp del turisme i els mecanismes de les xarxes europees.\nAixí mateix, també es valorarà positivament el coneixement d’altres llengües Europees com l’italià o el francès.\nEs podran realitzar contractes a mitja jornada, sempre i quan la jornada setmanal no sigui menor de 27 hores.\nCurriculum Vitae en format Europass.\nCarta de motivació destacant les competències, capacitat d’actuació en les tasques esmentades i ressaltant, especialment, les seves col•laboracions i experiències prèvies en projectes europeus.\nLa documentació ha de ser presentada íntegrament en anglès abans del dia 2 de desembre a la direcció cristina.nunez@necstour.eu\nPer a més informació, us podeu dirigir a la pàgina web de NECSTouR aquí.


Els Guardians de la Setmana (9) | Toni Aira\nEtiquetes: #ElsGuardiansDeLaSetmana, agenda política, comunicació, eleccions, màrqueting polític, periodisme, política, Sarkozy, spin doctors, Villepin\nEls Guardians de la Setmana, aquesta tot centrat amb un de brutal.\nAllò que al Regne unit es coneix com el Foreign Office, a França és el Quai d’Orsay. És el ministeri d’Afers Exteriors. Bé, a França aquesta expressió descriu aquest departament del govern però també un famós còmic. Un de protagonitzat per un ministre que en el dibuix recorda moltíssim a Dominique de Villepin, qui va ser ministre del ram en temps de Jacques Chirac de president. Després en seria fins i tot primer ministre i aspirant a una successió que va perdre estrepitosament contra un Nicolas Sarkozy (llavors ministre de l’Interior) amb qui des d’aquells temps l’uneix una relació d’odi profund que ha arribat fins i tot als tribunals.\n(Parlant de tribunals, aquests dies Villepin ha degut riure força, ara que la justícia ha imputat Sarkozy en el cas Bettencourt. Hi ha la sospita que es va aprofitar de l’edat avançada de la propietària de l’imperi cosmètic l’Oreal -Liliane Bettancourt- per aconseguir fons per a la seva campanya presidencial.)\nPerò tornant al cas, a Villepin: ara riu com segurament va riure l’any 2010 en veure’s com a “protagonista” d’un còmic que descriu l’acció i la cuina d’un ministeri al més alt nivell. I, coses de la vida, fa poques setmanes que va fer-se públic que l’autor dels textos del còmic Quai d’Orsay va ser assessor seu al mateix ministeri. De fet, abans d’escriure còmics escrivia els discursos del senyor ministre, amb qui va seguir en contacte quan aquest passà a ser cap de l’Executiu. Un speechwriter posat a guionista! Fa unes setmanes parlàvem de com Jon Favreau ha deixat Obama per Hollywood, i ara això. Els guionistes del poder, ja ho veuen!\nUs parlo d’Antonin Baudry, avui diplomàtic i assessor cultural a Nova York, “representant permanent de les universitats franceses als Estats Units”. Jove, de 37 anys, ha signat els seus còmics amb l’àlies Abel Lanzac (pseudònim en homenatge d’Abel Ferrara, director i guionista de cine nord-americà). I no va ser fins fa un mes que va treure’s la màscara, per rebre públicament el Premi al Millor Àlbum de l’Any en el Festival d’Angoulême pel segon volum de Quai d’Orsay. Aquest festival està considerat dels més importants del sector del còmic.\nLa de Baudry és una ment en constant ebullició. De fet, entre les seves moltes càbales, una altra que ha estat materialitzada: un joc de taula basat en el món Quai d’Orsay: La Course à l’Elysée (La carrera cap al Elisi).\nL’any 2002 va deixar els seus estudis de Literatura (segona carrera) per convertir-se en la “ploma” dels discursos del ministre Villepin. A partir de llavors es va enfrontar a un univers que descriu com a “complicat i codificat”, i començà a imaginar uns còmics on explicar-ho tot. En topar-se amb el dissenyador Christophe Blain, l’aventura va prendre forma.\nEl cap de la diplomàcia a Quai d’Orsay es diu Alexandre Taillard de Vorms (malgrat que tothom a França hi va veure des del primer moment a Villepin). El seu Gabinet queda retratat com una espècie de planta de gas en sobreescalfament permanent, amb uns assessors presos sempre de la histèria però que miraculosament sempre cauen dempeus.\nAquesta setmana, dimarts 19, a Libération li van dedicar el retrat de la seva contra: “L’Abel de la bulle“. Quin gran país, no? Amb contres de diaris de prestigi dedicades a guardians del missatge que del món dels spin doctors en fan còmics i fins i tot jocs de taula!


Cosmo Scooter - Scooter elèctric plegable I-Transformer\nScooter elèctric plegable I-Transformer\nScooter elèctric plegable model I-Transformer\nSenzill plegat amb comandament a distància\nDimensions (longitud x amplada x altura): 96 x 51,5 x 88 cm\nPes màxim usuari: 136 kg\nAutonomia màxima: 10 Km\nPes amb bateries: 25 kg\nPes sense bateries: 24 kg\nPendent màxima: 3º\nRadi de gir: 104 cm\nTipus de motor: 24V- 120W\nRodes davanteras: 15,24 x 3,8 cm. Massisses\nRodes posteriors: 17,8 x 6 cm. Massisses\nBateries: De liti\nCarregador: 29.4V / 2AR\nDemani demostració d'aquest vehicle al seu domicili trucant al 690 84 55 74.\nLa I-Transformer és l'Escúter Apex plegable, ideal per a espais reduïts.\nPlegat instantani i elèctric gràcies al seu comandament a distància.\nFàcil de transportar per les seves rodes posteriors que permeten moure-la com un trolley una vegada plegada.\nMés lleugera gràcies a la bateria de liti.\nPes total és de 25 kg.\nMés còmoda gràcies als seus reposabraços abatibles.


Andel’s Suites Apartments Praga República Txeca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nStroupeznickeho 21, Praga 05, Praga, República Txeca, 150 00 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nBarri Praga 05 Praga 02 Praga 05 Praga 05 Praga 06\nMés informació sobre Andel’s Suites Apartments\nSituat a l'encantadora àrea de Praga 05, Andel’s Suites Apartments gaudeix d'una posició excepcional a la els paisatges, la cultura, compres de Praga. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Andel’s Suites Apartments és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, instal·lacions per a reunions i banquets .\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori, mini bar per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses centre esportiu, sauna, spa, massatge, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Andel’s Suites Apartments.


Una setmana de mundial | Fumbol\n« Victòria helvètica sobre La Roja\nEj-pa-ña i Xile es classifiquen »\nUna setmana de mundial\nPublished 24 Juny 2010\tActualitat Leave a Comment\nEtiquetes: albiceleste, alemanya, anglaterra, argentina, espanya, estats units, frança, henry, honduras, ibrahimovic, itàlia, la roja, maradona, mata, mèxic, messi, mundial, sarkozy, sudàfrica, uruguai, vuvuzela, xile\nLeo Messi i Maradona\nJa fa una setmana des del darrer post, i han passat força coses des de llavors en el món del futbol, especialment pel que fa al mundial. Intentaré resumir-les una mica.\nDilluns va jugar la selecció espanyola contra Honduras, i van guanyar per 2 gols a 0. Això dóna a l’equip espanyol una mica de tranquilitat després d’haver perdut davant de Suïssa quan ells eren els favorits. Però encara no tenen garantit el pas a la següent fase del mundial, que crec que es diu vuitens, perquè va per fraccions (vuitens, quarts, semifinals i finals). Ara van els segons del grup i el proper partit el juguen contra Xile, que de moment ha guanyat els seus partits contra Suïssa i contra Honduras. Sembla que es classifiquen els dos primers equips de cada grup, així que una derrota contra Xile no implicaria necessàriament que eliminessin Espanya del mundial. Però tinguem confiança, que encara és possible.\nUna cosa que em va fer gràcia del partit de la roja del dilluns és que van guanyar per 2 gols, i tothom (jugadors, entrenador, afició) s’afanyava a dir que podríamos haber marcado muchos más goles. Vaig sentir dir que podrien haver guanyar per 8 gols. Clar home. O per 16, o per 32. Si és que no n’aprenen. Van començar el mundial dient que eren clars candidats per guanyar la copa, i pam, perden contra els Suïssos, que sembla que no són dels equips més potents. Guanyen per dos gols contra Honduras, però ei! que podrien haver sigut 8, passa que ens vam controlar que sinó… Doncs res. A veure què fan contra Xile. El partit es juga demà.\nDimarts va jugar Argentina contra Grècia i va guanyar per 2 gols a 0. Tot i que en Messi no va marcar cap gol, sembla ser que va jugar prou bé, i fins i tot l’entrenador, en Diego Armando Maradona, el va felicitar i va dir que en Messi està jugant tan bé com ho va fer en Maradona l’any 1986 quan Argentina va guanyar el mundial. També digues-li modest. Però bé, no es pot negar que en Maradona va ser un molt bon jugador i que en Messi ho és. A la foto podeu veure Messi i Maradona, ara amb un tracte cordial. Sembla ser que abans hi havia hagut algunes tibantors perquè els argentins deien que en Messi no era tan bo, i en Messi que li agradaria que al seu país l’estimessin tant com a Barcelona. Però ara tots estan contents. Per cert, convé notar el detall que en Messi juga amb el número 10, que és el mateix número amb el que jugava a la seva època en Maradona (això diuen, jo no me’n recordo).\nEl proper partit d’Argentina ja és de vuitens, i és contra Mèxic el proper diumenge. Em cau bé Argentina, estaria bé que els albicelestes guanyessin el mundial. Però pas a pas. Primer toca Mèxic.\nA França tenen poc més que una tragèdia nacional perquè els han eliminat del mundial. Han perdut tots els partits contra Uruguai, Mèxic i Sudàfrica. Sembla ser que el seu entrenador en va insultar un altre en un dels partits que van jugar. I en general els jugadors sembla que han passat bastant d’entrenar i tal, perquè total, pa qué. Doncs ara això és un assumpte d’estat, la ministra d’esports francesa ha dit que la situació és intolerable i el davanter Thierry Henry (que juga al Barça) s’ha entrevistat personalment amb en Nicolas Sarkozy. Té nassos l’equip francès. Van eliminar Irlanda amb una polèmica jugada de mans precisament d’Henry, i els irlandesos evidentment van quedar força indignats, tal com ja em va explicar el taxista.\nA Itàlia estan preocupats. En el moment d’escriure aquest post s’està jugant el partit entre l’azzurra i la selecció d’Eslovàquia. De moment guanya Eslovàquia per un gol. Això podria dur a l’eliminació d’Itàlia del mundial a la primera fase, que sembla que seria quelcom que no passa des del 1974. En canvi a Anglaterra estan contents, perquè s’han classificat per a vuitens, tot i que justets, en segona posició per darrera dels Estats Units. El proper partit el jugaran aquest diumenge contra Alemanya, que s’ha classificat primera del seu grup.\nI vosaltres què creieu? Quin dels equips guanyarà el mundial de Sudàfrica?\nActualització 17:27: Ostres, no me n’havia adonat. Avui és l’aniversari de’n Leo Messi. Compleix 23 anys (tela no? qui en tornés a tenir 23…).\nActualització 17:33: Eslovàquia ha marcat el seu segon gol contra Itàlia. És el minut 73 de partit i es veu difícil que l’equip italià pugui remuntar.\nActualització 17:55: El resultat final del partit ha estat de 3-2, victòria d’Eslovàquia. Per tant Itàlia queda eliminada del mundial, i es classifica Eslovàquia per a vuitens.\n0 Responses to “Una setmana de mundial”


L'edició compta amb actuacions d'Ainhoa Arteta, 'El Cigala', Jarabe de Palo i James Rhodes, entre d'altres.\nBéjart Ballet Lausanne arriba al 31 Festival de Peralada després de la mort del seu coreògraf i fundador, Maurice Béjart. No és la primera vegada que actua al festival, però aquest cop, serà el protagonista de la nit inaugural.\nDiàleg musical al XXX Festival de Peralada a càrrec de Guinovart i Garcia Demestres\n'La màgia de la dansa' del Ballet de Cuba uneix totes les peces famoses del segle XIX\nL'espectacle ret homenatge al seu coreògraf, i el públic podrà veure-ho aquest dijous i divendres. Béjart Ballet Lausanne obrirà la nit d'actuacions amb una nova coreografia de Gil Roman: 't'M et variatons ...'. Una proposta innovadora en la qual mestre i deixeble es retroben a l'escenari per dialogar des dels passos de ball. 'Béjart fête Maurici' és la segona part del programa de la companyia.\nEl ballet està construït amb extractes d'algunes de les seves coreografies més íntimes i personals, poc conegudes pel gran públic. L'espectacle anirà precedit de la tradicional recepció inaugural del Festival que ofereix la família Suqué-Mateu. L'edició compta amb actuacions de Juliette Binoche & Alexandre Tharaud, Ainhoa Arteta amb l'Orquestra Victòria de Los Angeles, Gregory Kunde, 'El Cigala', Jarabe de Palo i James Rhodes.\nEl 17 d'agost tancarà el festival Carlos Acosta. L'artista viatjarà des de l'Havana amb l'espectacle de la seva nova companyia Acosta Dansa. Per primera vegada es veurà a Espanya.


La flexibilitat escènica del Tirant – Manuel Lillo i Usechi\ndesembre 6, 2016 febrer 10, 2017 Manuel Lillo i Usechi\t0 Comments\tEl Micalet, El Temps, teatre, Tirant lo Blanc\nUna obra esdevé clàssica quan d’ella s’han fet multitud de versions. En aquest sentit, el Tirant lo Blanc entra, des de fa segles, en el nivell top dels clàssics. El mèrit de les versions està en saber adaptar les obres incloent innovacions amb el pas dels anys. Més encara quan aquests canvis no es basen en els darrers avenços tecnològics o digitals, sinó en saber fer massa amb molt poc.\nAquest és el gran secret de Victòria Mínguez i Ramon Ródenas, els dos intèrprets d’aquesta obra. Amb un parell de bufandes multi ús, una gestualitat expressiva esporàdica i la combinació d’una gran quantitat de veus procedents de només dues goles, aquesta parella d’actors és capaç d’interpretar un gran nombre de personatges que s’endinsen en les aventures de Tirant. Tot, amb independència dels seus gèneres i amb detalls humorístics que combinen aquest clàssic amb una diversió que serveix com a al·licient fonamental.\n← Catalunya trenca amb el calendari espanyol\nLa gran expansió de l’esport →


Sant Joan a les Valls d’Àneu: passeig i retorn cap a casa (dia 3, 25 de juny de 2017) (i III)\nvui dia aquesta gran línia defensiva no té raó de ser com a tal i, com que es va construir en terrenys privats, es poden plantejar problemes a l'hora de recuperar o restaurar alguns d'aquests llocs.\nA Canfranc s'està recuperant el sector 24 (CR-111), integrat per 13 elements fortificats que es localitzen a l'àrea sud del Paseo de los Melancólicos de Canfranc, objectiu del qual era defensar l'Estació Internacional de Canfranc i el túnel meridional d'accés a Espanya. Els búnquers més grans seran habilitats com a refugis per a pelegrins i excursionistes, el que ja s'ha fet en altres llocs propers, com a Villanúa. El 8 de gener de 2011 es va donar per inaugurada la "Ruta de los Búnkers" en el terme municipal de Biescas (Osca). S'han instal·lat 2 panells informatius explicant la Línia P. La ruta surt de la bateria baixa del fort de Santa Elena i en aquesta es poden observar alguns assentaments pertanyents al CR-106 (Hoz).”\nRetornem cap a Esterri tot passant per Escalarre (https://ca.wikipedia.org/wiki/Escalarre); “Escalarre és un poble del terme municipal de La Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà, dins del territori de l'antic terme d'Unarre.\nPascual Madoz dedica un article del seu Diccionario geográfico... a Escalarre. S'hi pot llegir que és una localitat amb ajuntament situada en el vessant d'una muntanya, a la Vall d'Àneu, on la combaten els vents del nord, sud i oest. El clima és fred, i produeix pulmonies i reumes. Tenia en aquell moment 17 cases i l'església parroquial de Sant Martí, servida per un rector ordinari proveït per l'ordinari (el bisbe) a partir d'una terna proposada pel rei. Hi havia fonts d'aigües molt fortes, però de bona qualitat. Les terres, en part planes i en part muntanyoses, són fluixes i pedregoses, però molt fèrtils; cap al nord hi ha muntanyes despoblades. S'hi collia blat, sègol, ordi, patates, fenc, nous i altres fruites. S'hi criava tota mena de bestiar, i hi havia caça de llebres, perdius, aus de pas, guatlles i ànecs; hi havia pesca de truites. Comptava amb 17 veïns (caps de casa) i 100 ànimes (habitants).”\nAmb un bon sol a la closca, arribem finalment a Esterri; creuem el pont del riu i busquem un lloc per dinar, que no és altre que l’Hostal Valls d’Àneu, a on agafem forces després de la fàcil caminada, però que s’ha fet ben feixuga per la calor, i ja ens acomiadem i retornem plàcidament cap a casa, amb el regust d’haver viscut una tradició ancestral, d’haver retornat mentalment a segles enrere i amb moltes ganes de descobrir més els Pirineus i aquest indret del país.\n(La fotografia, de nou, és dels paisatges de la Vall d'Àneu)


Imatge d'arxiu d'un parell d'agents de la Guàrdia Urbana pel centre de Reus GUÀRDIA URBANA\nDilluns, 10 Juny 2019 11:33\nLa Guàrdia Urbana de Reus va detenir divendres passat un home per vendre substàncies estupefaents en ple carrer. El cos policial l’investigava des de feia setmanes i el tenia identificat com un venedor habitual de drogues, però no l’havia pogut enxampar en plena acció. Divendres els investigadors el van identificar quan venia heroïna a la cantonada del passeig Prim amb el carrer O’Donnell.\nL’home, un veí de Castelló de la Plana de 50 anys, va quedar detingut per un suposat delicte contra la salut pública i, posteriorment, va quedar a disposició dels Mossos d’Esquadra. A final de maig la Guàrdia Urbana també va detenir un home de 29 anys que es movia en bicicleta per vendre drogues en diferents punts de la ciutat.


El PP demana a Cs retirar la seva iniciativa per obrir una comissió d'investigació sobre els atemptats de Barcelona\nPublicat 13/2/2018 14:55:19CET\nEl portaveu parlamentari del PP, Rafael Hernando, ha demanat a Cs que procedeixi a retirar la seva proposta per obrir al Congrés una comissió d'investigació sobre els atemptats terroristes perpetrats l'agost passat a Barcelona i Cambrils (Tarragona), mentre que la seva homòloga del PSOE, Margarita Robles, ha carregat contra els de l'Albert Rivera, als quals ha acusat de fer "partidisme" amb la lluita antiterrorista.\nEl ple de la Cambra Baixa discutirà aquest dimarts una proposició no de llei de la formació taronja per investigar els atemptats de Catalunya.\nEs tracta d'una iniciativa que només té un objectiu deliberatiu i la seva aprovació no implica la creació d'aquesta comissió.\nEn tot cas, després del rebuig expressat per populars i socialistes, la iniciativa dels d'Albert Rivera sembla que no tirarà endavant.\nEn roda de premsa al Congrés, Hernando ha criticat la iniciativa de Cs perquè, al seu parer, "no té sentit" que defensin que aquesta comissió d'investigació no persegueix depurar responsabilitats quan l'objectiu d'aquest òrgan parlamentari és precisament aquest, i perquè totes les explicacions relatives als atemptats a Catalunya s'han donat ja en el Pacte Antigihadista.\nPer això, el dirigent popular ha apuntat que el partit taronja "faria bé" de retirar de l'ordre del dia del ple d'aquest dimarts aquesta proposició no de llei.\nEn cas contrari, ha avisat, el PP votarà en contra perquè el seu partit considera que una comissió d'investigació no és l'àmbit més adequat per tractar la política antiterrorista.\nArribat el cas, "tindria més sentit en el Parlament català", ha postil·lat.\nELS ÚNICS RESPONSABLES, ELS TERRORISTES\nDel seu costat, la portaveu del PSOE, Margarita Robles, ha carregat contra Cs per utilitzar la lluita antiterrorista "com a objecte d'utilització partidista" plantejant la creació de l'esmentada comissió d'investigació, oblidant que "els únics responsables" dels atemptats són els terroristes i posant en qüestió les forces i cossos de seguretat de l'Estat.\n"Ens sembla una irresponsabilitat que, amb el pretext de no sabem què, es qüestionin les forces i cossos de seguretat de l'Estat i es vulgui utilitzar la lluita antiterrorista com a element de confrontació entre partits o com a instrument de lluïment polític", ha insistit.\nEn la mateixa línia s'ha expressat la portaveu parlamentària d'Units Podem, Irene Montero, que ha defensat que la lluita antiterrorista ha de seguir sent una "qüestió d'Estat" i no ha d'haver-hi "fissures" ni utilitzar-se amb interessos "partidistes".\n"Fa falta unitat", ha emfatitzat.\nEl Parlament expressa la seva "profunda consternació" per la mort del bebè de Pineda de Mar\nLa perforadora acaba de reperfilar el pou vertical per rescatar Julen i comença de nou l'entubament\nUn atac aeri mata el suposat cervell de l'atemptat que ha deixat més de 100 morts a l'Afganistan


Notícies :: Concerts :: Sara Blanch: “Cal anar a veure Lea: és una estrena mundial escrita meravellosament” | Divulgació i actualitat musical de música clàssica i òpera\nFa molts anys que vaig tenir el plaer de conèixer la soprano darmosana Sara Blanch i he seguit la seva trajectòria amb entusiasme, no només per pertànyer a la mateixa comarca, la Ribera d’Ebre, sinó perquè vaig quedar encisada pel seu talent, amb una veu molt dúctil, extremadament àgil i eficient en els aguts i un centre que ha anat treballant amb rigor i professionalitat fins a l’excel.lència. Del 7 Portes al Gran Teatre del Liceu, amb un Viñas pel mig i moltíssimes estrenes arreu, amb fites que mai oblidarem i totes les que encara ens queden per disfrutar. Parlem amb ella en ocasió de L’enigma di Lea, de Casablancas, on desenvolupa el rol de Primera Dama de la Frontera en aquesta estrena mundial.\nDarrerament t’has instal.lat al Liceu. Com es treballa en aquest teatre nostre?\nEs treballa molt i molt bé!! Amb rigor i professionalitat. El teatre del Liceu compta amb personal molt eficient, gent seriosa amb la feina, gent que ho dona tot i què, a més a més, et fa sentir com a casa i et dona un tracte proper. Personalment, he agafat molt afecte als treballadors del Liceu, amb qui compartim un dia a dia de treball, passió, també nervis en alguns moments i entrega.\nQuin balanç fas de L’italiana in Algeri? El teu rol era el d’Elvira, molt fresc i divertit.\nMolt positiu!! Vaig ser molt feliç durant tot el període d’assajos de L’Italiana in Algeri. Rossini és motiu d’alegria, de divesió, també de rigor i precisió, però sempre amb un somriure. Vaig estar molt a gust amb tots els companys i amb el personal del teatre i, vaig viure cada dia amb una gran il·lusió.\nAra tornes com a Primera Dama de la Frontera a L’enigma di Lea. Què sents formant part important d’una estrena mundial?\nOrgull i satisfacció. Després d'un període molt dur d’estudi i passant en alguns moments dosis importants d’estrés, he vist la llum! haha! Dic això perquè contribuir a construir una obra d’estrena mundial no és gens fàcil. En primer lloc perquè les referències són inexistents i, en segon lloc, perquè estem parlant d’un llenguatge més nou, contemporani, actual però un llenguatge al què hi estem menys acostumats. Un llenguatge que no és intuïtiu i que justament per això has d’utilitzar mecanismes nous d’estudi, cosa que requereix molt temps i paciència. Ara mateix, després de portar més d’un mes treballant l’obra i, a pocs dies de l’estrena, em sento molt satisfeta de tot el que hem aconseguit tot l’equip que forma part d’aquesta producció i, novament feliç de formar part d’aquesta estrena mundial.\nCom és el teu personatge i quina funció fa a l’obra? Sembla que les dames sou les forces del Bé en oposició a personatges més histriònics.\nExactament. Les dames representen la llum, la llibertat i, condueixen Lea per aquest camí. Les guardianes de la Frontera s’encarreguen de vigilar que el bé estigui per sobre del mal.\nL’obra transcorre en dos plans: el mític i el real. En quin es troba el teu personatge?\nDiria que les dames abarquen una mica de cada món. Del mític perquè són éssers màgics, amb poders, plens de llum. I, del real, perquè lluiten per coses que també formen part de la nostra realitat, com és la llibertat i la bondat.\nQuines dificultats musicals suposa estudiar el rol?\nFent un anàlisi purament gramatical, musicalment parlant, en trobem amb rítmes més complexos amb abundància, menys utilitzats en òperes belcantistes, per exemple. També nombrosos canvis de compàs i de tempos, la qual cosa ens demana una concentració extrema. I, pel què fa a la linia musical, les referències per al cantant són poques i, a vegades de gran dificultat. Es necessita atenció plena en tot moment.\nEt sents còmoda amb la música de Benet Casablancas?\nMolt! He de dir que tot el que canta el meu personatge és d’una gran bellesa musical i que vocalment em va molt bé. En cap moment m’he trobat amb una dificultat de no poder cantar la meva part tal i com està escrita, el que significa què està molt ben escrit. M’agrada molt el meu personatge.\nEl llibret de Rafael Argullol ajuda a la interpretació musical?\nEfectivament! És un text amb força, amb una intenció clara i molt explícit. Dit d’una manera contundent i, a la vegada d’una manera poètica. Un text que aporta una força teatral i interpretativa molt important a l’obra.\nÉs fàcil treballar amb Carme Portacelli? Ens podries avançar què podem esperar de la posada en escena?\nMolt fàcil. Carme Portacelli és una dona amable, segura, amb idees clares i plenes d’intenció. Això és el què hem treballat amb ella i el seu equip. Un treball on es busca, més què el moviment en sí, la intenció i la profunditat del personatge, que desemboquen en un moviment corporal precís. Una posada en escena neta i clara, amb moments molt impactants.\nCreus que Josep Pons fa una lectura imaginativa de la partitura?\nSense dubte! Crec que Josep Pons ha estat la clau d’aquest projecte. Dotat d’unes grans qualitats musicals i intepretatives, ha fet i fa un gran treball amb L’enigma di Lea, buscant colors, dinàmiques, un bon equilibri entre l’orquestra i els cantants, balanç sonor a l’intern de l’orquestra i una entrega immensa amb el que fa. A més a més, ha aportat en tot moment una gran calma i saviesa durant tot el procés de creació d’aquesta, sempre de manera enèrgica. Josep Pons combina el rigor amb la paciència i la professionalitat entre rialles.\nL’enigma di Lea tracta de problemes que ens trobem en el nostre present. Quin missatge creus que vol transmetre l’obra?\nBé, l’obra parla molt del bé i el mal, l’ètica i la moral, l’instint i la raó i la contraposició de tot plegat. Entre línies es llegeix l’enveja i l’odi, la ràbia, la possessió i la voluntat de privar l’altre d’una llibertat. A l’obra es poden identificar tots aquests elements on, el missatge més important que podem rebre és tenir les eines, a través d’un món sobrenatural i també real, per pensar i reflexionar sobre allò que fem, som, sentim i pensem, amb un crit de LLIBERTAT. La importància de concedir a l’home un raig de llum, d’esperança, d’amor, sense un judici previ. L’argument de l’obra recorda molt a un mite grec, amb la intenció de fer pensar a l’espectador. Cosa molt necessària i imprescindible!\nQuè es pot esperar l’oient desacostumat d’aquesta producció?\nUna cosa diferent. Potser la primera postura de l’espectador és una mica distant perquè desconeix el que va a veure, però es trobarà una obra en la que conectarà de seguida en veure què es una obra molt humana i que tracta els temes d’una manera molt transparent, encara que per a ell sigui un llenguatge molt diferent. Una obra molt impactant en tots els sentits, ja sigui musical, visual, intel·lecual, etc.\nQuin és aquest enigma que se li planteja a Lea?\nEl secret de la immortalitat.\nPer què creus que hem d’anar tots al Liceu a veure l’òpera?\nPerquè és una obra d’estrena mundial!! És i serà un esdeveniment molt important per al nostre país i a nivell mundial. Perquè justament no estem tan acostumats a aquest llenguatge contemporani, és important que la gent hi vagi. Que el public es trobi amb una cosa nova, que segurament els sorprendrà i perquè nosaltres, els artistes, necessitem una resposta per part del públic. Volem saber què en pensa la gent, de què parlaran en acabar la funció, quin impacte haurà tingut l’obra en ells… i, sobretot, perquè no sortiran indiferents!\nQuins projectes immediats tens?\nDesprés d’acabar L’enigma di Lea al Liceu, marxo directament cap a Perm (Russia) a debutar el rol de Lucia (Lucia di Lammermoor). A l’abril estaré al Teatre de Mallorca interpretant Adina (L’elisir d’amore) i al maig viatjo cap a Torino (Italia), per a tornar a fer l’Elvira de L’italiana in Algeri que vaig fer el passat desembre al Liceu. Estic molt contenta de poder debutar en 3 teatres diferents en els propers tres mesos!\nFotos: Sara Blanch.\nMés, sobre...: L'enigma di Lea , liceu , sara blanch , benet casablancas , carme portacelli , josep pons


BforPlanet, 17 maneres de canviar el planeta · Fira News\nJa fa temps (uns cinc anys) que van començar a circular per diferents sectors institucionals, polítics, empresarials i fins i tot als mitjans de comunicació unes sigles el contingut resultava llavors críptic per a la gran majoria de la població: ODS. Darrera d’aquest acrònim, que fa referència als Objectius de Desenvolupament Sostenible, s’amagava una recepta, elaborada per 193 països sota la tutela de l’Organització de Nacions Unides (ONU), per aconseguir canviar el planeta, i així assegurar “un futur millor i més sostenible per a tots”. Consta de 17 “ingredients” o objectius i 169 metes en àmbits tant diversos com el medi ambient, la igualtat, la innovació, el consum sostenible i la pau, i la justícia, entre d’altres.\nMolts països ja han començat a treballar en aquesta recepta i, tot i que encara queda molt per fer en l’àmbit públic, el més gran desafiament resideix avui en l’adopció dels ODS en el sector privat. Moltes empreses són ja conscients de la necessitat de treballar per assolir aquests objectius, però també moltes desconeixen la millor manera de fer-ho.\nEl Palau de la Música Catalana va reunir el passat mes de gener més de 800 representants d’empreses grans i petites al costat de diferents administracions per assistir al naixement de BforPlanet, un fòrum on descobrir, de la mà dels millors xefs, els secrets de la recepta dels ODS i la seva aplicació.\nEl principal esdeveniment\nglobal de solucions per a\nl’aplicació dels ODS en el\nEl nou esdeveniment, organitzat per Fira de Barcelona, tindrà lloc en les noves dates del 22 al 23 de setembre.\nBforPlanet constarà de tres àrees que, sota els noms Be Inspirational, Be Proactive i Be Synergy, celebraran conferències per impulsar l’aplicació dels ODS, mostraran projectes i eines concretes per aconseguir-ho i oferiran espais de negoci i col·laboració entre entitats.\nConferències i zona expositiva\nLes conferències de Be Inspirational es dividiran en dos blocs. El primer, sota la denominació Leadership Summit, reunirà ponents de prestigi internacional provinents d’àmbits diversos com l’empresarial, la política o la investigació científica, mentre que el segon anomenat Challenge Sessions agruparà la resta de conferències distribuïdes per àmbits temàtics.\nLa zona expositiva de la sala, Be Proactive, albergarà prop d’un centenar d’estands en els quals diferents empreses i institucions exposaran els seus projectes en matèria d’ODS i la seva contribució en aquest àmbit. A més, en l’espai expositiu també s’ubicarà Innovation Plaza, una zona on es podran veure les últimes novetats i projectes que poden contribuir a la ràpida implementació d’accions per incorporar els ODS a qualsevol organització.\nEl certàmen compta amb el suport de el Govern espanyol, la Generalitat de Catalunya i l’Ajuntament de Barcelona i forma part de la recepta de la institució firal per fomentar l’activitat econòmica sostenible, l’ús responsable dels recursos, la protecció de l’entorn i el compromís amb els ODS.


fitxes de lectura: Els fets, Louis Althusser\nEls fets, Louis Althusser\nDesprés d'haver llegit la detallada biografia que Althusser ofereix a L'avenir és llarg, resulta molt curiós (tot i que també perillós de ser reiteratiu) veure'n aquesta versió abreujada i molt més literària. Aquí, les anècdotes que ja coneixem gràcies a l'altre llibre són només enumerades sense entrar massa en detalls. Potser un lector que no conegui L'avenir és llarg no les podrà entendre tant però no per això deixarà de gaudir-les perquè estan escrites amb més gràcia.\nParlant de la relació dels seus pares (ell treballava, ella s'encarregava de la familia), Althusser afirma que "entre ells no es deien res, ni una paraula que pogués donar a entendre que s'estimaven." (379) I, encara una mica després afirma: "de ben segur que s'estimaven sense parlar-se mai, de la mateixa manera que la gent calla al caire de la mort i de la mar" (380) Per por davant l'avisme? La immensitat? Això no ho explica.\n"Em va ensenyar a pensar, i sobretot que es podia pensar d'una manera diferent del que pretenien els nostres professors" (413) I tothom hauria de trobar una persona (o un llibre, o una pel·lícula, o una obra de teatre, o una cançó...) que li descobrís aquesta certesa tan gelosament guardada. Malgrat tot, malgrat els esforços organitzats i subvencionats, els anys d'anorreació i alienació, la obsolescència programada i el capitalisme ferotge, malgrat tot, encara es pot arribar a pensar de manera diferent.\n"Estava de moda fer veure que menyspreaves a Sartre, que estava de moda" (421) Tendències que es repeteixen constantment al llarg de la història i que alguns volen utilitzar com a raonament per vanagloriar autors mediocres d'alta popularitat com, per exemple, Ken Follett. No és cert que no m'agradi (que no ens agradi, perquè no estic sol) perquè sigui famós i vulgui (vulguem) portar la contrària. No ens agrada perquè no es correspon a allò que jo (nosaltres) valoro (valorem) en un text literari.\nRaonant sobre Marx, Althusser afirma que no "havia pas descobert una filosofia nova, del tipus del seu descobriment sobre les lleis que regeixen la lluita de classes, sinó que havia adoptat una posició en filosofia" (458) A més, "aquesta posició, en última instància, es basava en la seva posició teòrica de classe" (458-9) Però el més interessant és la deducció que n'extreu: "si era certa aquesta darrera proposició, això implicava que qualsevol filosofia (si més no, qualsevol que fos àmplia, i potser fins les filosofies més restringides) estava determinada, en definitiva, per la seva posició de classe; per tant, que la filosofia, en el seu conjunt, no era altra cosa, al capdavall, que lluita de classe dins de la teoria" (459) Una més que interessant deducció que comparteixo plenament. De fet, poc després Althusser afirma que, a més, la filosofia es relaciona amb l'Estat, "amb el poder de l'aparell d'Estat, de manera molt precisa amb la constitució, és a dir, amb la unificació, la sistematització de la ideologia dominant, peça clau de l'hegemonia ideològica de la classe en el poder" (459). És a dir, "que la filosofia dels filòsofs assumia aquest paper, el de contribuir a unificar en ideologia dominant, per a l'ús de la classe dominant i també de la classe dominada, els elements ideològicament contradictoris que tota classe dominant troba al seu davant o en contra seu en arribar al poder." (460) per això mateix "la classe dominant necessitava filòsofs professionals que treballessin en aquesta unificació" (460) I potser per això mateix decideixen enterrar la filosofia tan bon punt els filòsofs es rebel·len, com està passant avui en dia. O com els polítics temen que pugui arribar a passar i per això prenen les mesures preventives de reduir (i exterminar) les hores de filosofia obligatòries a secundària. Els resultats d'aquesta estratègia es començaran a veure en els propers anys. Malauradament, ja no hi haurà ningú amb un esperit crític prou format per a fer-ne cap valoració perquè l'Alzheimer els haurà abatut a tots. Haurem arribat definitivament a 1984.\nLouis Althusser, Els fets (Ediciones Destino)\ncomençat_ 27/12/13 / acabat_ 03/01/14\nPublicat per Roger Simeon a 19:00\nEtiquetes de comentaris: 1984, Althusser, biografia, filosofia, ken follett, obsolescència programada, orwell


Shuimu 58 Hotel Qingdao Middle Ring Branch Qingdao Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRoom 3-301 No.19 Zhangzhou 2nd road, Shinan, Qingdao, Xina, 266000 - Veure al mapa\nBarri Shinan Shinan Shinan Shinan Shinan Shinan Shinan Shinan Shinan Districte de Shibei\nOferint allotjaments de qualitat al compres, els paisatges, les platges districte de Qingdao, Shuimu 58 Hotel Qingdao Middle Ring Branch és una selecció popular tant per oci com per negoci. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Qingdao. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Shuimu 58 Hotel Qingdao Middle Ring Branch és una selecció idònia per a la vostra estada a Qingdao.


Dues propostes de La Casa Irla de Sant Feliu: Presentació d’un llibre i concert vermut musical – Ràdio Sant Feliu 107.0 FM\nDues propostes de La Casa Irla de Sant Feliu: Presentació d’un llibre i concert vermut musicalLaura Aranda2022-06-03T13:00:53+02:00\nLa Casa Irla de Sant Feliu de Guíxols presenta aquest cap de setmana 4 i 5 de juny, dues activitats incloses en la seva programació primavera-estiu 2022.\nDissabte dia 4 de juny a les 19h, presentació del llibre “Canviar de pell” d’Aina Gatnau.\n“Vaig fugir de casa amb les mans buides i amb aquell secret ressonant-me dins del cap a cada passa. Però, per més que caminis, que marxis, que t’allunyis, la història de la qual fuges t’acompanya enganxada en forma d’agulla al pit”.\nLa vida de la jove Mercè s’esfondra un vespre quan entra al galliner del mas. El seu món es capgira tot d’una i queda tacat de vermell, del vermell de la sang. Humiliada i obligada a callar el seu drama, es veu forçada a marxar ben lluny de casa seva i a lluitar per ser feliç. Després de travessar la França de la postguerra, s’instal·la a París, on refarà la seva vida, però “la infància és un mapa del qual poques persones en surten”.\nPresenta el periodista Marc Farràs.\nD’altra banda, aquest diumenge 5 de juny a les 12,30h concert-vermut musical amb “Uma”.\nUma Bunnang, coneguda artísticament com a “Uma”, va llançar el seu primer single “Mockingbird” ara farà dos anys, amb el que ha arribat a acumular, és de mig milió d’streams a Spotify.\nLa seva música és una simbiosi acurada i fràgil on s’entrelliguen la tradició folk i l’electrònica més experimental, creant atmosferes sonores delicades i vibrants amb la seva veu càlida i hipnotitzadora. Amb el llançament del seu primer EP el passat mes d’abril, “Bel·li”, n’ha tingut prou perquè, en els principals mitjans musicals independents i de tendències (Neo2, Indiespot, Musikalia i Vein Magazine, entre d’altres), l’hagin destacat com una de les promeses més rellevants de l’escena actual.


Ofici de lector: de novembre 2016\nJosep Igual publica el contingut del quadern que va redactar diàriament durant l’any 2011 i l’enceta amb una cita d’Henri-Frédéric Amiel: “El temps dels grans homes se’n va i ariba l’època del formigueig, de la vida múltiple. Per l’anivellament continu i la divisió del treball, la societat arribarà a ser-ho tot, i l’home no res (…) L’estadística registrarà un progrés creixent i el moralista una decadència gradual; serà el progrés de les coses i la decadència de les ànimes”.\nAixò és un dissabte, 1 de gener. Al dia següent, el dietarista se’n va a dinar a ca sa mare, que fa arròs. La “decadència” és això: pensar que el món s’acaba (i s’acaba tothora), que la societat no té guia ni nord, però saber també que mentre hi haja una pauta que dispose l’arròs seguint la gradació immortal sec-melós-caldós la vida humana serà encara possible, i les ànimes confortades…\nM’ha agradat llegir L’incert alberg perquè hi he retrobat un escriptor a qui no se li ha dedicat l’atenció que mereix. Dir això, tractant-se d’un autor en català, té escàs sentit, perquè és una obvietat tan dolorosa com escadussera, però no està de més recordar-ho. Fa anys vaig reclamar una mica de llum sobre Josep Igual, en atenció al seu “bisturí estilístic”. La metàfora continua semblant-me dolça a la boca: Igual té l’aptitud del cirurgià que tallarà on calga tallar, amputarà, drenarà, i no dubtarà a clavar-se ell mateix el ganivet, com el doctor John Thackery (interpretat magistralment per Clive Owen) en The Knick. Al seu text, és líric sovint però de vegades té una acidesa que resol el lirisme en un ullet sardònic. Té talent per a l’aforisme (tot i que li n’he llegit de millors en Twitter) i tocs surrealistes que fan somriure (i no només en la transcripció del seu bigarrat món oníric).\nQuant a l’argument del llibre, és evident que no n’hi ha: passa la vida i amb ella la notació diària del dietarista. El narrador és un tipus que s’aixeca matí (no li agrada tranuitar), observa el fraret del seu higròmetre i escruta el paisatge, agafa l’autobús i té una peripècia social prou variada: troba gent, escolta música (i en fa), llegeix llibres (i n’escriu)... A vegades la nota climàtica del principi del dia (“Claror de pell de codony a primera hora”; “Nuvolades baixes. Ullades de safrà unànime. Assaig tímid de vent a estones”; “Teranyina de núvols baixos i ullades de ressol cru”) podria semblar el més interessant per a un tipus que, com l’antic farer de les Illes Columbretes, escruta el dia sol enmig d’una mar interior –i tot el que ve després ja seria més prescindible.\nQue li falta alguna cosa és evident, si no no escriuria un diari. Potser això que li manca té a veure amb la sensació d’èxit o de fracàs, però això ja està dit: en la cultura catalana són termes molt relatius. Potser la mancança és més íntima. En un moment donat, el diari constata la mort del pare. És un fet biogràfic suficientment contundent com per justificar un llibre. Llavors algú que és poeta s’adona del sentit exacte d’aquells famosos versos de Gil de Biedma, en una peça superba (No volveré a ser joven) que fa així: “Que la vida iba en serio/uno lo empieza a comprender más tarde/-como todos los jóvenes yo vine/a llevarme la vida por delante./ Dejar huella quería/y marcharme entre aplausos/-envejecer, morir, eran tan sólo/las dimensiones del teatro./ Pero ha pasado el tiempo/y la verdad desagradable asoma:/envejecer, morir/es el único argumento de la obra”.\nEn aquest moment la vida pren l’exacta dimensió d’un alberg incert. I nosaltres som els seus hostes.\nPublicat en El Temps núm. 1.693\nPublicat per Senyals de fum a 11:24 Cap comentari:


El delicte de sedició, novetat del temari de l’examen per ser policia espanyol El delicte de sedició, novetat del temari de l’examen per ser policia espanyol – El Món\nEl delicte de sedició, novetat del temari de l’examen per ser policia espanyol\nEl Ministeri de l'Interior obre 2.218 places per entrar al CNP\nUn votant arrossegat per la policia espanyola l'1-O, a Girona / ACN\nRedacció 08/09/2021 10:08 am\nEl Ministeri de l’Interior ha decidit incloure el delicte de sedició en el temari que han d’estudiar aquelles persones que volen convertir-se en policies espanyols. Aquest delicte s’inclou en una llista sobre delictes contra l’ordre públic. De fet, aquest nou temari per accedir a les files del CNP ja figura en el Butlletí Oficial de l’Estat (BOE). Dilluns va publicar una resolució en la qual s’explica que la Direcció General de la Policia vol cobrir 2.218 places i per això obre oposicions.\nEl delicte de sedició, que és el punt 19 del temari, no és l’única cosa que s’ha inclòs en aquest temari. També s’hi han afegit delictes com el d’atemptat contra l’autoritat i els funcionaris públics, el delicte de desordres públics i tinença i tràfic d’armes, munició o explosius. I igual que entren nous temes d’estudi, en desapareixen d’altres. Els candidats a policia espanyol ja no hauran d’estudiar quines són les parts i funcions bàsiques d’un ordinador o demostrar coneixement sobre el Microsoft Word. També cauen els següents temes: delictes informàtics, introducció a les xarxes informàtiques, noves tecnologies per a la investigació del medi ambient i comptabilitat.\nÉs curiós que sigui digne d’estudi un delicte que, en principi, des del govern espanyol s’insisteix una i altra vegada que es vol reformar, encara que aquesta reforma faci molt temps que no arriba mai. Per culpa d’aquest delicte van entrar a la presó els presos polítics pel judici celebrat al Tribunal Suprem sobre el referèndum de l’1 d’octubre. Ara els candidats a ser policia espanyol hauran de saber quines són les claus d’aquest delicte.\nEl tribunal que avalua aquests candidats es pot reservar el dret de situar la nota de tall per sota del 5 en cas que no hi hagi suficients persones que volen ser policies amb una nota suficientment bona. No obstant, a la tercera prova -on s’inclou el reconeixement mèdic, l’entrevista personal i el tests psicotècnics- no s’hi pot accedit si abans no s’han superat els exàmens de coneixement i ortografia.\nJosep 08/09/2021 12:13 pm\naquesta es la fauna que ha d'extinguir-se a Catalunya\nLuisnomeacuerdo 08/09/2021 1:06 pm\nPara ser policía autonómico también lo piden. Payasos.\nRicard 08/09/2021 1:26 pm\nSegueix la instrucció en la xenofòbia anticatalana dels castellans. I estan encantats d'aprendre a ser racistes...\nuno que vive en Tabarnia 08/09/2021 3:14 pm\npero, si no tenen cultura per no fer 4 faltes amb una frase de 15 lletres, com voleu que entenguin que vol dir aixo


La meitat dels hospitals públics han complert el compromís d'instal·lar pantalles per informar de l'espera a urgències\nLa resta s'instal·laran durant aquest primer trimestre, uns mesos més tard del que havia anunciat el Departament de Salut\nRedacció 18/01/2015 - 12.09 Actualitzat 18/01/2015 - 17.07\nPantalla informativa al servei d'urgències de l'Hospital de Terrassa.\n28 dels 51 hospitals públics catalans han instal·lat pantalles per informar els pacients d'urgències del temps d'espera. No s'ha complert el compromís del Departament de Salut, que era tenir-les instal·lades totes abans del 2015.\nEntrevistat per l'agència Europa Press, el gerent d'Atenció Ciutadana del Servei Català de la Salut, Joan Lluís Piqué, s'ha compromès a instal·lar les pantalles dels 23 hospitals restants durant el primer trimestre d'aquest any.\nDe totes maneres, Piqué ha explicat que, encara que no hi hagi pantalles físiques, a tots els hospitals s'ofereix informació detallada de l'espera. Habitualment, els que no tenen pantalles informen oralment els pacients.\nFins ara, ja tenen pantalles hospitals com el de la Vall d'Hebron de Barcelona, el de Bellvitge de l'Hospitalet de Llobregat, el de Granollers, el de Mataró, el Joan XXIII de Tarragona i el Trueta de Girona.\nQueden pendents grans centres de Barcelona com el Sant Pau, el Clínic i l'Hospital del Mar, que, segons Piqué, informen de l'espera en el moment que arriben a urgències els pacients.


Crònica: UE Olot 4-1 CD Teruel – elgarrotxi.cat\nLa Unió Esportiva Olot capgira la diana inicial del CD Teruel i s’exhibeix en una segona meitat colossal davant d’un miler d’aficionats a l’Estadi.\nJordi Xumetra, amb un doblet, ha estat el gran protagonista en una tarda en la que també ha brillat Héctor Simón, amb dues assistències i un gol, i Marc Cosme, que ha tancat el resultat. Segona victòria seguida a casa i novena jornada sense perdre per signar la millor primera volta de la nostra petita història a Segona B. L’epíleg memorable d’un any d’emocions fortes i horitzons esperançadors amb Raúl Garrido com a principal artífex.\nEl tècnic valencià preveia un partit obert, un intercanvi de cops i un joc eminentment ofensiu dels dos equips i no anava pas gens mal encaminat. Al final, però, l’intercanvi de cops s’ha convertit en una plantofada de la UEO després d’un gerro d’aigua freda ben matiner. I és que Dieste, caçant un rebuig de Ginard, ha avançat els aragonesos quan la gent encara estava entrant a l’Estadi (7′). Es veia i s’intuïa que seria un partit amb espais i de futbol vistós, en el qual l’equip que estigués més precís i lúcid en les transicions s’enduria el gat a l’aigua. El gol ha despertat els olotins, un pèl endormiscats i buscant la millor manera de fer mal al rival.\nLa maquinària s’ha engegat amb un xut d’Héctor Simón, aturat per Conesa, i dues rematades de Marc Mas. Aquesta producció ofensiva feia pensar en la diana de l’empat, que ha sorgit de les botes d’Héctor just a la mitja hora del partit. El llançanenc s’ha inventat una passada en profunditat per Xumetra, que ha driblat el porter i ha definit amb molta tranquil·litat (30′). El control ja era totalment de la UEO, que tenia ganes de culminar la reacció abans del descans. Marc Cosme, amb la testa, ho ha tingut a tocar.\nA la represa, i sota una lluna imponent, l’Olot ha brillant amb llum pròpia. I ho ha fet amb un cabal atacant desmesurat, fluïdesa i criteri en les accions i una efectivitat destacada. I això que Xumetra ha perdonat el 2-1 davant la sortida de Conesa, que ha tapat molt bé l’un contra un. Però avui era el dia de la bala de l’Estartit, i també de la seva societat amb Héctor Simón, un binomi de Primera Divisió.\nEl timó li ha cedit una assistència al segon pal que Xumi només ha hagut d’acompanyar amb cama dreta per signar el seu doblet (55′). Els de Dani Aso, totalment desbordats i trinxats per tots costats, només han tingut una ocasió en la represa, un tir de Jamelli que ha aturat Ginard. Era l’Olot qui volia fer més gran la ferida, aquest cop amb canvi de papers. Paret ràpida dins l’àrea entre Xumetra i Héctor per a que el de Llançà l’endreçés amb un cacau sec i inesperat per Conesa (75′). Sense temps ni per celebrar-lo, ja ha vingut el quart.\nJugada individual estratosfèrica d’Alfredo, que no pot batre el porter del Teruel i Marc Cosme, que passava per allà, la pica per sobre per desfermar la bogeria (77′). I en podia haver caigut algun més, ja que els visitants jugaven amb la defensa molt avançada i concedien espais a l’esquena, molt ben aprofitats per als nostres futbolistes. Final del partit i satisfacció absoluta. Sis de sis a l’Estadi i novena jornada sense perdre que ens dona dret a somiar. Més d’un miler d’espectadors han vibrat en una tarda d’un dissabte per a la història. Som setens amb 26 punts i això vol dir que la UEO ha signat la millor primera volta del club a Segona B… i encara queda un partit a Sabadell.


Vinté sisena setmana: Vila Olímpica, Festa Major de Terrassa i 10k de Pallejà - Corredors.cat\nVinté sisena setmana: Vila Olímpica, Festa Major de Terrassa i 10k de Pallejà\n25 Jun 2017 19:02\t- 25 Jun 2017 19:17\t#1 per piri (Associat/da)\nPel cap de setmana vinent tenim tres mítiques proves d'asfalt. Són les següents:\nLa 27ª edició de la Vila Olímpica són dues curses de 5 i 10k que es realitzen a Barcelona el 2 de juliol de 2017 a Barcelona.\nLa cursa és organitzada pel C.A. Canalates-Sant Martí i pretén ser una cursa feta per corredors i pensada pels corredors.\nEl dorsal, la bossa del corredor i la samarreta es podran recollir dissabte 1 de juliol de 10 a 20h a la Fira del Corredor, situada a Can Gili Nou – Casal del Barri de la Vila Olímpica.\nEl punt de sortida i arribada de la cursa serà al carrer Arquitect Sert cantonada avinguda Icària. La sortides tindràn lloc a partir de les 8:30 hores.\nL’Associació Esportiva Mitja Marató Terrassa, amb el suport de l’Ajuntament de Terrassa organitza el proper dissabte 1 de juliol a les 19:45h, la 38a Cursa Atlètica de la Festa Major, Gran Premi BBVA.\nL'avituallament serà al quilòmetre 5'1 i a l'arribada (km. 7'8 ).\nLa recollida del dorsal, anticipadament el divendres 30 de juny, en horari de 10h a 22h dissabte 1 de Juliol de 10h a 13h, junt amb l'obsequi samarreta unisex de cotó, a la botiga Decathlon Terrassa, Parc Vallès.\nEl mateix dia de la cursa, en la zona de sortida/arribada, com a màxim mitja hora abans de la sortida, de les 18h a les 19:15h.\nQui hagi comprat el xip groc a l'hora de fer la inscripció a la cursa, el podrà recollir juntament amb el dorsal.\nEl servei de guarda-roba serà a la zona de sortida/arribada (costat recollida dorsals). Servei de dutxes a l´Escola França, c/ Frederic Soler a uns 350 metres de l'arribada, 5 minuts caminant.\nLa XXXVIII Cursa de Pallejà té una distància homologada de 10 km. La sortida serà davant del Castell el diumenge 2 de juliol 2017 a les 9.00 h. Després hi hauran curses infantils. El servei de guarda-roba serà a la zona de sortida.\nLa recollida de dorsals serà pel mateix dia, una hora abans de la sortida. Als inscrits s’els farà entrega d’una samarreta tècnica i uns mitjons d’esport.\nÚltima edició: 25 Jun 2017 19:17 per piri.


El Barnasants torna a Alcoi després de 5 anys | ARA Multimèdia\nEl Barnasants torna a Alcoi amb dos concerts: Verdcel i Feliu Ventura\nAlfons Olmo està al capdavant del projecte Verdcel./ Arxiu\nVerdcel presentarà el projecte 'SOS. Memòria d'una pandèmia' l'11 de març al Teatre Calderón d'Alcoi i Feliu Ventura ens aproparà el seu últim disc, 'Convocatòria', el dia 8 d'abril a l'IVAM-CADA.\nEscrit per Redacció 8 gener 2021\nDesprés de quatre anys sense Barnasants, el Festival de Cançó d'Autor més important dels territoris de parla catalana torna a la ciutat d'Alcoi. Ho farà amb dues cites musicals, els concerts dels alcoians Verdcel i amb el cantautor de Xàtiva Feliu Ventura.\nAlcoi va ser la primera seu del País Valencià del Festival de Cançó d'Autor Barnasants. Això va ser l'any 2014 i es va concretar amb diverses propostes musicals en directe que concloïen el febrer de 2017 amb un concert de Maria del Mar Bonet al Teatre Calderón d'Alcoi.\nAra, cinc anys després, les relacions de la ciutat d'Alcoi amb el Barnasants es reprenen per a apropar fins a la ciutat dues de les novetats musicals de l'any al País Valencià. Així ho han avançat el regidor de Cultura Raül Llopis i el tècnic de Cultura Miquel Santamaria durant una entrevista oferida a Ràdio Alcoi.\nPer una banda, el projecte liderat per l'alcoià Alfons Olmo, Verdcel, es presentarà al Teatre Calderón l'11 de març de 2021. La seua última creació, el llibre-disc SOS. Memòria d'una pandèmia, és un "viatge musical, textual i visual per la pandèmia". Un treball que, segons el seu autor, "se situa en el terreny de la cançó d’autor actual, una cançó d’autor feta ací i ara, amb arrels mediterrànies i nostrades, però alhora també permeable a les influències modernes, anglosaxones, llatinoamericanes o d’arreu".\nEl 8 d'abril, a la sala d'actes de l'IVAM-CADA-Alcoi, serà el torn del cantautor de Xàtiva Feliu Ventura. En el seu cas, Ventura presentarà a Alcoi el seu últim treball discogràfic 'Convocatòria', el qual també arriba acompanyat d'un llibret. Amb aquest últim disc, el músic "ens proposa ritmes potser menys habituals en ell, però no renuncia tampoc a les influències modernes del pop-rock anglosaxó de les que s’ha servit tradicionalment, ni a la influència mediterrània".\nGuanyar reclamava la participació d'Alcoi en el Barnasants\nPrecisament el passat mes de novembre de 2020, des de Guanyar Alcoi i a propòsit de l'absència d'Alcoi en el Circuït Sonora de l'Institut Valencià de Cultura, la formació progressista reclamava també al Govern de la ciutat que reprenguera les relacions amb el Barnasants.\nAra, amb Verdcel i Feliu Ventura, el Barnasants torna a la ciutat d'Alcoi després de 5 anys d'absència. Esperem que la Covid-19 no ho allargue més.\nVerdCel es val del confinament per a compondre un nou treball\nEls XV Premis Ovidi Montllor tornen al Teatre Calderón d'Alcoi


Amnistia Internacional denuncia la repressió als hospitals de Síria\nL'organització humanitària assegura que els ferits ingressats als centres hospitalaris són víctimes de tortures i maltractaments\nEFE Barcelona 25/10/2011 10:34\nAmnistia Internacional (AI) ha denunciat que el govern de Baixar al-Assad està transformant els hospitals de Síria en instruments de repressió amb l'objectiu d'eliminar qualsevol intent d'oposició. En un informe que l'organització humanitària ha difós avui dimarts a Londres s'assenyala que, com a mínim, els ingressats a quatre hospitals administrats per l'Estat han sigut víctimes de tortures i maltractaments.\nL'ONG ha difós un vídeo (que podeu veure en aquesta pàgina) on es mostra el testimoni d'activistes ferits a les manifestacions que han estat torturats en arribar a l'hospital. Aquestes imatges poden ferir la vostra sensibilitat, però creiem que tenen valor informatiu.\nLa investigadora per al Pròxim Orient i Nord d'Àfrica d'Amnistia Internacional, Cilina Nasser, ha indicat que és alarmant que les autoritats sirianes hagin donat el seu permís perquè les forces de seguretat també actuïn als hospitals. A més, ha assegurat Nasser, alguns dels treballadors d'aquests centres sanitaris haurien intervingut en aquests suposats maltractaments.\n"És inquietant", afirma en el seu informe Amnistia Internacional, que molta gent amb ferides consideri més segur no rebre atenció mèdica que acudir als centres sanitaris. Els hospitals més perillosos serien Banias, Homs i Tell Kalakh, i el militar a Homs. Segons l'organització humanitària, els treballadors del sector sanitari estan en una situació molt complicada: els obliguen a escollir entre tractar els ferits o vetllar per la seva pròpia seguretat.\nInforme d'AI: "Clima de Terror als hospitals de Síria"


La primera trobada entre l'alcaldessa i el president de la Generalitat acaba amb un acord per convocar una reunió extraordinària del Consorci de l'Habitatge durant el mes de juliol\nRedacció | dilluns, 18 de juny del 2018, a les 17.28\nLa reunió del Consorci de l’Habitatge la presidiran conjuntament l’alcaldessa i el president de la Generalitat, que ha accedit a ser-hi present per conèixer en primera persona les situacions que s’hi exposin i les possibles solucions a adoptar. Colau ha afirmat que des d’abans de l’aplicació del 155 “hem estat molt sols” en la defensa del dret d’accés a l’habitatge i ha instat Torra a recuperar les ràtios d’inversió del 40% de l’Ajuntament i del 60% de la Generalitat.\nL’alcaldessa també ha traslladat al president de la Generalitat altres peticions en l’àmbit de l’habitatge: que aturi les subhastes dels habitatges procedents d’herències sense testament, que revisi el conveni per recuperar pisos buits de les entitats financeres per a ús social, o que faci front comú amb l’Ajuntament per exigir una revisió del protocol d’execució dels desnonaments.\nColau i Torra també s’han emplaçat a desencallar una trobada de la comissió bilateral entre l’Ajuntament i la Generalitat, que fa mesos que no es reuneix, sobretot des de l’aplicació de l’article 155. Aquesta comissió aborda les competències que les dues administracions tenen compartides, com per exemple educació, salut, habitatge o serveis socials.\nLes escoles bressol i la seguretat, temes pendents\nAda Colau ha expressat la intenció de l’Ajuntament de seguir la via judicial oberta per reclamar al govern català que retorni els més de 40 milions d’euros que ha deixat d’invertir en les escoles bressol. També ha demanat al president de la Generalitat que augmenti el número d’hores extraordinàries que poden fer els Mossos d’Esquadra desplegats a la ciutat, mentre no s’obrin places per a ampliar el cos. Colau li ha demanat un esforç suplementari sobretot a Ciutat Vella, per combatre la problemàtica dels narcopisos.\nAugmenta l’arribada de migrants\nL’alcaldessa ha revelat que l’últim cap de setmana han arribat a Barcelona dos autobusos amb un centenar de persones migrades procedents del sud d’Espanya, i que ha calgut obrir un equipament d’emergències per atendre’ls. Colau assegura que s’ha posat d’acord amb Torra en la voluntat de convocar una cimera de país per revisar els recursos disponibles. I ha advertit que el bon temps de l’estiu, sumat al bloqueig de fronteres en alguns països del Mediterrani, afavorirà un augment de l’arribada de migrants a Barcelona i a la resta de Catalunya.\n— Ada Colau — Quim Torra


Jornada La Casica Cool Art- 9 de Febrer – La BiblioMusiCineteca\nJornada La Casica Cool Art- 9 de Febrer\n07/02/2019 La BiblioMusiCineteca\nJORNADA ‘LA CASICA COOL ART «AL BARRI DE HOSTAFRANCS DE BARCELONA\nL’arribada per primera vegada de la Jornada Casica Cool Art a Barcelona, on la pintura, l’escultura, la música i la solidaritat són les protagonistes, ens dóna l’oportunitat de presentar a 28 artistes nacionals i internacionals. Un elenc magnífic d’artistes que mostraran les seves pintures i escultures a l’emblemàtic barri d’Hostafrancs, al costat de la Plaça Espanya, des de les 11 del matí.\nLa pintura i exhibició de les obres es realitzarà en el Meeting Point Creu Coberta de Barcelona (a 50 metres de Plaça Espanya) i Casa Mèxic (Mir i Geribert, 8) el dia 9 de febrer de l’el 2019.\nA les 17.00 hores, començarà la subhasta solidària, a la qual estan convidades diverses entitats, institucions i públic en general, mitjançant la qual es pretén recaptar fons a benefici de la Fundació Art contra Violència, que atén al Centre Cultural El Tecolote, a Arcelia , Guerrero (Mèxic) i l’Associació Llibre Solidari, que rep donacions i llibres de segona mà, per vendre’ls i ajudar els projectes socials.\nLa psicòloga María del Mar García Muñoz, directora del Centre de Psicologia i Salut La Casica de l’Obrador i el pintor profesional Enric Rubió, promotors de la Casica Cool Art, al costat de l’Associació Mèxic-Catalana, representada per César Cárdenas, el Seminari de Cultura Mexicana a Barcelona, presidit per Albert Torras Corbella, i Sonia Garcia Garcia, directora de l’Bibliomusicineteca, organitzen aquesta gran trobada.\nParal·lelament a l’exposició de les obres seleccionades, tindrà lloc l’actuació de cantants i músics, també de talla internacional. El violinista rus Vitalii Karpov, performance plàstic-musical d’Ana Madrid i Alfonso Molina i el tenor xilè Gerardo Witsuba, a més de la participació d’altres artistes.


Donjoy COLD COLD SPRAY 400ML: Indispensable per al processament ràpid, aquesta bomba fred Donjoy és la solució contra el dolor, els cops i blaus en el pretractament. És tan intens i de llarga durada en esprai ...\nDescripció Donjoy freda 400ml aerosol fred\nRuixeu refrigeració per al tractament ràpid de les lesions esportives. Polvoritzar uniformement sobre l'àrea a tractar. Gràcies a la seva ràpida evaporació i refredament, el producte ajuda a reduir la inflor. No apliqui més de 5 segons un punt.\nConsells i opinions sobre Donjoy freda 400ml aerosol fred Aplicació\nAgiti bé abans d'usar. Polvoritzar aproximadament 15 cm de la zona a tractar. Deixi de polvorització en l'inici de les gelades.