Desembre | 2013 | MónNatura Pirineus\nAll posts for the month Desembre de 2013\nPosted by MónNatura Pirineus on 30 Desembre 2013\nPer molts, aquestes seran les nits més fredes de l’any però també són les més llargues i amb cels més nets. Es poden aprofitar un bon nombre d’hores al vespre per contemplar, tot just sobre la boira o des d’un glaçat paisatge de muntanya, les espectaculars constel·lacions d’hivern, farcides de cúmuls i nebuloses.\nFinalment no hem tingut cometa de Nadal, doncs ISON es va desintegrar en el seu pas pel periheli, però el cel nocturn d’aquest gener ens sorprendrà amb alguns dels protagonistes del nostre Sistema Solar.\nLes constel·lacions més destacades del cel d’hivern, amb estels brillants i coneguts i un gran nombre d’astres de cel profund, es troben ben altes en les primeres hores de la nit.\nLes constel·lacions circumpolars de Cassiopea, la Girafa i el Linx es troben en la zona més alta del cel, i també l’Ossa Major comença a ser visible novament. A l’oest, durant les primeres hores s’amaguen el Cigne i el Pegàs, mentre que Andròmeda encara és visible durant gran part de la nit. A la zona del sud, i tot pujant amunt fins al zenit, hi trobem estels com Sirius, el més brillant del cel, Betelgeuse i Rigel envoltant els tres estels del cinturó d’Orió, Aldebaran a Taure, i Capella a l’Auriga, un grapat d’estels fàcilment reconeixibles. Si seguim cap a l’est, trobem els bessons Castor i Pollux, i més tard el Lleó i la Verge.\nCel del 15 de gener a les 22.00 hores\nComencem l’any 2014 amb Lluna nova, i aquesta passarà per fase creixent el dia 8 de gener i serà plena el 16. Les nits més adequades per a l’observació d’un cel fosc, per tant, seran a principis i finals de mes.\nJúpiter, el planeta gegant del Sistema Solar, s’observa durant tota la nit. De fet, es trobarà en oposició el dia 5 de gener. És interessant seguir nit a nit, amb un petit telescopi o uns bons binocles, la posició de les llunes de Galileu, els seus quatre satèl·lits principals.\nFins a la 1h de la matinada no surt el proper planeta brillant, Mart, i a les 4h, Saturn.\nAquest mes centrarem la nostra atenció en alguns cúmuls estel·lars interessants, alguns d’ells ben visibles amb uns binocles d’astrònom, altres observables en tota la seva esplendor amb un telescopi. Els cúmuls són grups de desenes o centenars d’estels formats a partir d’un mateix núvol de gas i pols. Són relativament joves, i els trobem encara molt junts, per la qual cosa destaquen sobre el fons quan els observem al cel fosc.\nA l’est de la constel·lació d’Orió hi trobem la de l’Unicorn, amb estels poc destacats però amb un bon nombre de cúmuls. A la banda nord, per exemple, hi ha el cúmul NGC2264 envoltat de la nebulosa del Con, que apareix espectacular a les fotografies, així com el cúmul NGC224 i la nebulosa Rosseta, enorme, que l’envolta.\nAl sud d’aquesta constel·lació hi ha la de Canis Majoris, el gos gran, amb la brillant estrella Sirius, just a l’oest es troba el cúmul M41, que s’observa fàcilment amb binocles des d’un cel fosc. Un dels cúmuls més sorprenents del cel de l’hivern, però, el trobem al sud-est d’aquesta constel·lació, amb NGC2362. Necessitarem almenys un petit telescopi per poder veure els centenars d’estels que envolten Tau Canis Majoris.\nLa nebulosa del Cap de Cavall, visible a la constel·lació d’Orió, fotografiada des de l’observatori de MónNatura Pirineus (font: celdenit.com)\nEls cúmuls contenen estels de tot un rang de masses diferents, que poden anar des d’una desena part fins més de deu vegades la del Sol, tots ells nascuts en una mateixa època i situats en un mateix indret de l’espai. Els cúmuls, per tant, son una bona eina pels astrofísics per tal de poder comparar els diferents tipus d’estels i conèixer com n’evoluciona cada tipus, així com aprendre a conèixer la seva edat, lluminositat i distancia.\nMés enllà d’una egagròpila\nPosted by MónNatura Pirineus on 21 Desembre 2013\nPosted in: Activitat.\tTagged: egagròpiles.\tDeixa un comentari\nLes rapinyaires diürnes i nocturnes presenten un règim alimentari basat en insectes i petits vertebrats com els micromamífers (ratolins, talpons, musaranyes…). De normal ingereixen la presa sencera i els sucs gàstrics d’aquestes solen digerir les parts toves, però no material com: ossos, dents, pèl, plomes… Aquests materials no digerits van formant una massa arrodonida dins l’estómac que finalment acaba per ser regurgitat. És el que coneixem amb el nom d’egagròpila.\nLes egagròpiles dels rapinyaires nocturns, són sovint d’un to grisós i sempre contenen els ossos ben conservats, cosa que ens permet obtenir més informació sobre el que ha menjat (micromamífers, ocells, rèptils, amfibis…). Suposa un element important per a l’estudi de les aus que les generen ja que permeten conèixer tant les seves ràtios de caça com l’alimentació que segueixen, així com estimar la composició relativa de les poblacions dels micromamífers que habiten en les seves zones de caça. L’anàlisi d’aquestes es considera una tècnica indirecte per a esbrinar l’estat de les poblacions d’aquests petits mamífers.\nLes seves mides varien molt en funció de cada espècie, i solen mesurar de pocs centímetres fins a 10 cm en el cas de rapinyaires grans com el duc.\nEgagròpila d’òliba (Tyto alba). Font: Hèctor Galera\nEgagròpila de duc (Bubo bubo). Font: Hèctor Galera\nAltres ocells com els còrvids, també fan egagròpiles, que ens aquest cas són generalment el·líptiques o ovals i contenen molta matèria vegetal i quitina d’insectes.\nAberellol (Merops apiaster) regurgitant. Font: Hèctor Galera\nPer a localitzar les egagròpiles és molt important conèixer els hàbitats i costums de les diferents espècies. Normalment els rapinyaires nocturns solen dipositar-les als nius o en els reposadors que poden estar ubicats en diversos llocs com (penya-segats, al mig del bosc, dins d’edificis deshabitats com algunes masies, campanars…).\nL’òliba (Tyto alba) és l’espècie més utilitzada en estudis de micromamífers. És abundant al nostre territori i el seu règim alimentari inclou pràcticament totes les espècies d’insectívors i rosegadors que hi són presents. Cria en llocs accessibles (masies, campanars, cases deshabitades, golfes) i al ser sedentària fa que n’acumuli moltes al llarg dels anys.\nAnàlisi d’una egagròpila\nAmb material senzill i unes claus dicotòmiques es pot analitzar el contingut d’una egagròpila i estudiar l’alimentació del rapinyaire i indirectament els micromamífers de la seva zona de cacera. A MónNatura Pirineus arriben egagròpiles d’òliba (Tyto alba) procedents de col·laboradors particulars, agents rurals i recollides pels propis treballadors de zones com la Noguera o el Maresme així com d’un gamarús (Strix aluco) que freqüenta una borda del municipi de Soriguera al Parc Natural de l’Alt Pirineu. Les diferents escoles, instituts i famílies que realitzen el taller Més enllà d’una egagròpila col·laboren en la obtenció de dades importants per a l’estudi d’aquestes rapinyaires i de les seves preses a les diferents localitzacions.\nTreballant per parelles o individualment dipositem la egagròpila en una placa de petri i amb les mans i l’ajut d’una llanceta i unes pinces anem disgregant el seu contingut. Potser calgui tirar una mica d’aigua i netejar amb un pinzell les diferent peces òssies que anem trobant i que dipositarem sobre un paper absorbent per a la seva posterior classificació. Ens interessen sobretot els cranis i mandíbules per al recompte i identificació de les preses ingerides.\nDisecció d’egagròpiles a MónNatura Pirineus. Font: Hèctor Galera\nRestes òssies trobades dins una egagròpila (Font: Hèctor Galera\nCrani d’ocell (Font: Hèctor Galera)\nIdentificació i comptatge\nPodem trobar restes d’ocells, fins i tot cranis sencers fàcils de reconèixer, de sauris (sargantanes o llangardaixos), d’amfibis, d’insectes (potes senceres de saltamartins o llagostes…) i restes de micromamífers.\n– Insectívors. Generalment hi serà representada la família dels sorícids (musaranyes).\n– Rosegadors. Dins d’aquest grup diferenciarem entre la família dels múrids (ratolins) i la família dels arvicòlids (talpons).\n1. Mirar si la mandíbula té o no diastema. El diastema és una separació entre les dents incisives i les molars i pre-molars.\n– Si té diastema ………………………………………….. ROSEGADOR (2)\n– Si no té diastema ……………………………………… INSECTIVOR (musaranya)\n2. Mirar si les molars i pre-molars tenen forma arrodonida i podem diferenciar més o menys les diferents dents (RATOLÍ) o tenen forma de serreta i costa diferenciar unitats de dents (TALPÓ).\nDents de talpó (Font: Hèctor Galera)\nDiastema (mandíbula de talpó). Font: Hèctor Galera\nMandíbula de musaranya (Font: Hèctor Galera)\nMandíbula de sauri (Font: Hèctor Galera)\nAmb l’ajuda de claus dicotòmiques més complertes amb dibuixos de les peces dentals i utilitzant lupes binoculars per veure els detalls podem arribar a identificar l’espècie de micromamífer que estem analitzant ja que existeixen diferents espècies de musaranyes, de ratolins i de talpons i també poden aparèixer individus d’altres famílies com la rata cellarda (Eliomys quercinus).\nAmb una càmera Motic podem fer fotografies com les que podeu observar a l’article de les troballes més interessants o dels dubtes que puguin sortir per tal de consultar amb experts.\nÉs important anotar totes les dades correctament per tal de disposar d’informació valuosa per analitzar posteriorment i poder compartir amb alguns dels col·laboradors que aporten egagròpiles per a l’estudi i coneixement de les espècies de micromamífers de la seva zona i dels hàbits d’alimentació de les òlibes en aquell lloc. La realització d’aquests tallers durant tot l’any ens permet recopilar una bona quantitat de material i de dades per analitzar.\nAquest és un exemple dels resultats d’un taller de dissecció d’egagròpiles:\nTalpó roig (Myodes glareolus). Font: Hèctor Galera\nRatolí de bosc (Apodemus sylvaticus). Font: Wiquipèdia\nMusaranya comuna (Croccidura russula). Font: Wiquipèdia\nRata cellarda (Elomys quercinus). Font: Wiquipèdia\nAtenció: abelles treballant!\nPosted by MónNatura Pirineus on 10 Desembre 2013\nPosted in: Miscel·lània.\tTagged: abelles, apicultura, mel.\tDeixa un comentari\nArticle a càrrec de l’equip educatiu de MónNatura Pirineus publicat a la revista La Borrufa del mes de desembre.\nQuan arriba l’estiu, podem veure el bestiar a la muntanya. Els animals pasturen lliurement i no se’ls estabula de nou fins que no ve l’hivern. Parlem de vaques, d’ovelles, de cabres i… d’abelles!\nL’apicultura és una disciplina ramadera on intervenen tres elements íntimament relacionats: les abelles, les plantes amb flors i els apicultors. El protagonista indiscutible és l’abella que, gràcies al seu esforç, treball i generositat, fa possible la fructificació d’un gran nombre de plantes presents en els nostres cultius i ecosistemes silvestres, així com l’obtenció dels productes apícoles.\nEls abellaires o apicultors són els ramaders i els què tenen cura d’aquests animalons que, si bé són ben petits, mereixen una atenció especial tant sanitària com de prudència, ja que la picada de més d’una abella ens pot dur directament a l’hospital.\nDes de temps immemorables l’abella se l’ha tingut en gran estima ja que proporciona mel i altres productes amb unes excel·lents propietats. L’interès dels humans per la mel i altres productes apícoles devia ser molt gran ja que en civilitzacions com l’egípcia, l’abella formava part de la vida de les divinitats i fins i tot s’emprava en el procés de momificació.\nEl seu ús antisèptic donava encara més interès en els productes i els apicultors estaven molt ben pagats. Podríem dir que els primers transhumants van ser els egípcis que col·locaven els ruscs als vaixells que viatjaven pel Nil a la recerca de plantes amb flors.\nFont: Cristina Cereza\nLes arrels de l’apicultura són tan ancestrals com les de la ramaderia en sí, considerant l’apicultura una activitat ramadera, bàsicament lligada a la transhumància per tal de què hi hagi un aprofitament més gran de les diferents floracions silvestres i conreades. Té una importància fonamental per al desenvolupament rural, l’equilibri ecològic i constitueix la base per a la conservació i la diversitat de les plantes que depenen de la pol·linització.\nPer tant, la transhumància té doble finalitat:\n➢ Buscar les zones en què la floració és òptima per tal d’afavorir la producció de mel durant tot l’any i que no es quedin sense aliment a l’hivern.\n➢ Pol·linitzar zones mono florals (taronger) a través de les abelles perquè afavoreixi la pol·linització per manca d’insectes.\nLes mels obtingudes d’un mateix rusc depenen de la ubicació d’aquest, podent ser mono floral o de mil flors, segons la floració del lloc. Així, per exemple, la mel obtinguda de prats alpins, és de mil flors degut a una biodiversitat vegetal i la mel obtinguda d’una plantació de tarongers serà òbviament mono floral.\nEl bon trasllat de les abelles és a la nit, ja que cap al tard es reuneixen al rusc i és la manera de recuperar-les totes tancant la tresquera (porta). El trasllat de l’abellar (conjunt de ruscos) es recomana fer-lo en un vehicle obert per tal de què les abelles no passin massa calor i no s’ofeguin. Alhora, cal prendre precaucions en el trasllat ja que és una càrrega perillosa (penseu que en un sol rusc – conjunt format per un eixam, el recipient que el conté i els elements propis necessaris per a què sobrevisqui -, hi podria haver fins a 50.000 abelles!). Es recomana que el faci el mateix abellaire o propietari que no pas terceres persones que no entenguin d’abelles.\nUna vegada al lloc escollit, s’hauran de deixar les arnes ben col·locades i preveure una base contra la humitat, s’hauran d’orientar a sud, tal i com elles farien, i s’han d’obrir les tresqueres immediatament per tal de què les abelles es puguin orientar i puguin començar a treballar com cada dia. Les abelles exploradores necessitaran un temps per orientar-se i aleshores aniran a buscar flors, investigant el terreny. Una vegada localitzades les flors, tornaran al rusc per informar a les altres abelles mitjançant una dansa d’on es troba el menjar, a quina distància i de quina qualitat és.\nI així, amb aquesta activitat, aconseguirem que el procés d’elaboració de la mel no afluixi i ajudarem a què les abelles puguin alimentar les seves cries portant pol·len al rusc, evitant l’aturada de la posta de la reina per falta d’entrada d’aliment.\nQuan l’estiu s’acaba és hora de canviar de nou i tornar a l’assentament d’hivern on, amb una mica de sort, començaràn a florir les plantes més tardanes com l’heura (Hedera hèlix), la sajolida (Satureja montana) o la olivarda (Dittrichia viscosa) en zones del Pallars Jussà, per exemple.\nA part dels insecticides sistemàtics en els camps de cultius, hi ha un enemic natural de les abelles que és un altre insecte de l’ordre també dels Himenòpters, anomenada Vespa Velutina, originària del sud-est asiàtic que va penetrar a Europa el 2004 a través de França i recentment s’ha vist la presència a la comarca de la Garrotxa. Aquesta vespa és dues vegades més gran que una abella i és una depredadora voraç que, a part d’alimentar-se de les abelles, també deixa la colònia amb un 30-40% menys de larves, fent debilitar tota la colònia, incrementant encara més la seva absència!\nL’evidència més antiga coneguda de la utilització de ruscs en la pràctica apícola, prové de les arnes cilíndriques de fang que vénen de l’antic Egipte. Encara avui en dia, arreu del món, hi ha països que venen la mel a les farmàcies, valorant llurs propietats medicinals; per contra, en d’altres indrets, et venen glucosa etiquetada com a mel.\nPosted by MónNatura Pirineus on 2 Desembre 2013\nPosted in: L'Astronomia.\tTagged: cel nocturn, desembre, lluna, planetes.\tDeixa un comentari\nEl cel d’hivern torna a ésser creuat per una zona de la Via Làctea farcida de constel•lacions amb estels brillants i una gran quantitat de cúmuls i nebuloses. Les nits més llargues de l’any ens donen grans possibilitats d’observació del cel nocturn i un gran repertori d’astres de cel profund i planetes des del vespre fins la matinada.\nEl cometa ISON, a més, tot just ha creuat el periheli arribant a ésser el més brillant dels últims anys. El que n’ha quedat després de l’apropament al Sol seguirà el seu camí passant a 0.4 UA (uns 60 milions de km).\nEl cel d’hivern ens mostra constel•lacions amb estels molt destacats, alhora que farcides d’interessants astres de cel profund. Comencem, però, per fer un cop d’ull a la regió circumpolar, on de nou els estels de l’Ossa Major s’aixequen per la zona de l’est i ens assenyalen l’estel Polar. A la zona superior de les constel•lacions sempre visibles, durant les primeres hores de nit hi trobem el Linx i la Girafa. A l’horitzó est hi veurem com s’amaguen les constel•lacions del Pegàs i Andròmeda, i algunes de menys vistoses com la Balena i els Peixos. Mentrestant, a l’extrem oposat del cel hi apareix el Lleó, i més tard les brillants Arcturus i Spica, a les constel•lacions de Bouer i la Verge. L’espectacle del cel de desembre es concentra en la Via Làctia, que creua el firmament de nord-oest a sud-est. En aquesta zona hi trobem Canis Majoris, amb l’estel més brillant de tot el cel, Sirius. Seguint cap al nord hi trobarem fàcilment Orió, el Taure, els Bessons i l’Auriga.\nCel del 15 de desembre a les 22.00h\nLes primeres nits del mes la Lluna no serà observable, ja que serà en fase nova el dia 3. Passarà pel quart creixent el 9 de desembre i arribarà a la fase plena al matí del dia 17.\nTot i no tractar-se d’un planeta, sens dubte aquests dies és d’especial interès el seguiment del cometa ISON, que creuarà la zona circumpolar del cel durant la segons meitat del mes.\nA més, Júpiter és ben visible durant tota la nit a la constel·lació de Bessons, i amb un petit telescopi en podrem distingir els seus 4 principals satèl·lits. A partir de les 22h és observable el planeta Mart, i ja a les 2h de la matinada, apareix Saturn a la constel·lació de la Balança.\nTrajectòria del cometa ISON al cel pels propers dies (font: starsandstones.wordpress.com)\nDurant aquest més, la Via Làctia ens mostra diversos astres que ens permetran observar les fases de la vida d’un estel.\nLa constel·lació d’Orio i els seus voltants contenen nombroses nebuloses o regions de naixement d’estels. Una n’és la coneguda nebulosa d’Orió (M42), però amb un telescopi avançat podem mirar de localitzar la nebulosa de reflexió M78 o la nebulosa del Con (NGC 2264) a la constel·lació de l’Unicorn. Aquests núvols de gas i pols formaran famílies d’estrelles, altrament anomenades cúmuls, com el que podem observar un parell de graus al sud de Sirius (M41), els nombrosos cúmuls d’Auriga, o el cúmul de les Pleiades, localitzable fàcilment al Taure, essent un dels cúmuls més joves coneguts (amb uns 100 milions d’anys d’edat).\nViatgem ara a les últimes fases de la vida d’un estel com el nostre Sol. En el moment que ha estat el seu combustible (l’Hidrogen) durant la major part de la vida s’exhaureix al nucli, aquesta gran bola de plasma en equilibri passarà per una etapa d’inestabilitat augmentant el seu radi (gegant vermella) fins arribar a expulsar tot el seu embolcall a l’espai. El cadàver estel·lar que en resulta s’anomena nebulosa planetària, i un exemple d’aquest tipus d’astres és la nebulosa de l’esquimal (NGC 3692). La podrem localitzar amb un telescopi i veurem la seva forma arrodonida si utilitzem un ocular de gran augment.\nLa nebulosa del Con fotografiada des de l’observatori de MónNatura Pirineus (font: celdenit.com)\nLes estrelles més joves i massives que neixen en una regió de formació estel·lar emeten una gran quantitat de radiació ultra-violada. Aquesta és la responsable de ionitzar els àtoms d’hidrògen que hi ha a la nebulosa que els envolta. En recombinar-se, aquests àtoms emeten fotons de radiació vermella (H-alfa) com la que veiem a les fotografies de nebuloses.


Antic bloc de la Biblioteca - Escola Sant Jordi Lleida: Conte: La fantasia\nConte: La fantasia\nAvui surt a la llum el Capítol 1 del conte titulat LA FANTASIA que la Laura Caballol ha començat escriure en el seu Diari de lectura:\nHi havia una vegada una nena que els contes li apassionaven molt.\nUn dia aquesta nena, que es deia Laia, pel seu aniversari li van regalar un llibre que es deia W.I.T.C.H.\nLa seva millor amiga que era la Laura, veia la sèrie "Witch acción valor tenemos poder es lo nuestro ..." Sí, així era la cançó.\nLa Laia va començar a llegir el conte i a cada tros que es quedava, era el tros més emocionant. La Laia, cada dia, a les amigues els hi anava contant un tros i elles (la Joana, l'Anna, la Laura R., la Sarai) també esperaven el tros més important i es ficaven molt nervioses i per la nit deien:\n- Ai, mare! No puc dormir de tant nerviosa que estic de que demà la Laia em continuarà el tros tant important que queda!\nI van dir que això no podia ser, no podien dormir i els hi van comprar aquell llibre que estaven esperant i...\n...I ara ens imaginem els personatges, per exemple, jo imagino que sóc l'Irma i tinc poders de l'Aigua\nEtiquetes de comentaris: Cicle mitjà, contes, escriure


març « 2014 « Enganxa't al català\nElemental 1, deures per dimarts\nDe deures per dimarts, heu de decidir quin dels tres plats que hi ha a l’activitat 3 de la pàgina 26 escolliríeu per oferir en un menú i argumentar-ho oralment. Es tracta d’amanida catalana, esqueixada i gaspatxo. La resta de l’activitat (l’elecció del menú complet) la farem junts a classe.\nAlumnes del Bàsic 2, deures per dimarts\nDe deures per dimarts hi ha el full sobre gens, res i cap que vaig repartir a classe. El penjo per si de cas…\nExercici res _gens_cap\nD’altra banda, encara hi ha alguna exposició oral pendent.\nCançons, Cursos, Elemental 1\nElemental 1, més cançons…\nUs penjo les cançons presentades pel José Ramón i la Jessica, respectivament:\n“Nena, estic boig per tu”.\nebri d’aquesta llum,\nL’Empordà, de Sopa de Cabra\ncom més vell més tocat de l’ala.\n“ningú m’espera allà dalt\nés molt més bonic l’Empordà".\nperò cap el migdia anava ben torrat.\nse’m treuen les ganes de marxar.\nPot ser que avui no em suïcidi,\npot ser que ho deixi fins demà.\nAlumnes del Bàsic 2, deures per dijous\nDe deures per dijous hi ha l’activitat 3 de la pàgina 106. Es tracta de llegir el text i respondre les preguntes.\nD’altra banda, continuarem amb les exposicions orals.\nElemental 1, deures per dijous\nHola, Elemental 1,\nDe deures per dijous hi ha l’exercici dels verbs ser, estar i estar–se que vaig repartir la setmana passada. També revisarem un exercici de preposicions de lloc que us vaig donar a la penúltima classe del Bàsic 3. Busqueu-lo entre el vostre material.\nUs penjo els enllaços i les lletres de les cançons de l’Eloy i l’Íria, respectivament:\nConillet de vellut, de Serrat\nEn Snoopy era el seu heroi,\ni li agradava jugar com un noi,\n(és “maco” el temps d’estimar),\ni no va ser aquell un temps perdut,\nm’enganyava amb qualsevol objectiu.\nd’una Nikon o una Hassenlblad…\nquan s’és un home com cal,\nL’Elle, el Vogue i el Harpers Bazaar\nt’afusellen en cada exemplar.\nEts feliç amb el teu nou drut?,\ni m’he comprat el llibre La fotografia és un art.\nSi te’n vas, de Sergio Dalma\njo no penso moure’m.\nMentrestant comences a parlar.\nSé el que passarà i no m’agrada.\nMiro cap a una altra banda,\nés millor dissimular.\nJa no té sentit la nostra història.\nDius que ja fa temps es va esgotar.\nni per tantes nits pesades ho podríem arreglar.\nSi te’n vas,\nno em queden paraules,\ni ja no puc ni respirar.\nno vull que em miris com abans.\nJo no puc esperar.\nno vulguis desitjar-me com ho feies cada tarda.\nJo ja no hi seré.\nSi te’n vas.\nTu que em vas ferint mentre em parles.\nPrefereixo no escoltar-te més\ndonant sempre voltes a les coses.\nÉs millor que això s’acabi,\ncadascú pel seu cantó.\nQui ens ho anava a dir fa molt de temps?\nOn va anar a parar el que tu senties?\nDigue’m on estàs guardant aquell amor que en vas donar.\nno et miro a la cara\nVaig a posar-t’ho molt fàcil\nsi és el que ens ha de passar.\nI te’n vas.\nDe deures per dimarts, heu de llegir les descripcions de les persones de la pàgina 23. La finalitat és que decidiu, segons les seves característiques, a qui allotjaríeu a casa vostra. Ho heu d’argumentar el proper dia oralment. Es tracta dels membres de la coral valenciana que més endavant portarem d’excursió per Catalunya.\nBàsic 2, deures per dimarts\nPer dimarts heu de preparar l’activitat oral avaluable que hem comentat aquests dies. Recordeu que heu de parlar de com era la vostra infància (com éreu, com vestíeu, què us agradava, a què jugàveu, etc.) i del vostre present (a què us dediqueu, com vestiu ara, què us agrada fer en el vostre temps lliure, etc.).\nUnitat 2: Siguem uns bons amfitrions\nAquest dissabte Brave (Indomable)\nAquest dissabte 22 de març, a la sessió de les 16.30 hores, teniu una nova cita amb el CINC, el Cicle de Cinema Infantil en Català als Atrium Cines de Sant Andreu de la Barca.\nEn aquest cas es tracta de la pel·lícula Brave (Indomable). És un film produït als Estats Units en animació 3D i generat per ordinador. La producció ha guanyat un Oscar, un Globus d’Or i un premi BAFTA a la millor pel·lícula d’animació.\nLa protagonista de la història és la Mèrida, una jove i valenta princesa guerrera de les Terres Altes d’Escòcia, molt hàbil en l’arc, que s’enfronta a la tradició per combatre les bèsties més ferotges.\nAquesta és la darrera pel·lícula programada del Cicle CINC, el Cicle de Cinema Infantil en Català organitzat pel Departament de Cultura de la Generalitat de CAtalunya amb la col·laboració d’Atrium Cines i del Servei Local de Català del Consorci per a la Normalització Lingüística. en què Sant Andreu de la Barca ha participat per primera vegada.\nAquí us deixem la banda sonora de la pel·lícula, el tema A cel obert.


Boscos que curen | Jordi Casas | Olot | Salut | El Punt Avui\nBoscos que curen Boscos que curen Boscos que curen Boscos que curen + Boscos que curen E-mail\nOlot - 25 octubre 2014 2.00 h\nUn assaig clínic determina que els boscos de més de cent anys amb poca intervenció humana tenen propietats terapèutiques que han reduït la simptomatologia de persones amb fibromiàlgia\nAquesta experiència s'ha dut a terme amb dos grups d'afectades en un bosc madur i un de jove d'Olot i s'han contrastat els resultats\nAmb la passejada n'hi ha prou, però les participants abracen també els arbres. J.C.\nBoscos que curen Boscos que curen Boscos que curen Boscos que curen Boscos que curen E-mail\nPer primera vegadaes determina la relació entre els boscos i la reducció dels símptomes de fibromiàlgia\nAllò que és bo i funciona val més no tocar-ho o tocar-ho poc, i més si es tracta de l'entorn natural. L'Agrupació Naturalista i Ecologista de la Garrotxa fa temps que alerta de la importància dels boscos madurs, és a dir, els que tenen entre cent i dos-cents anys i on la mà de l'home no ha intervingut, per al manteniment de l'ecosistema de la zona on estan enclavats i fins i tot per al del règim de pluges. Es pot dir que, si un territori és com és, hi tenen molt a veure aquesta mena de boscos. No en va, membres de l'entitat han evitat que se'n perdin alguns de la Garrotxa, com per exemple l'obaga de les Olletes de la vall d'en Bas. Aquesta defensa dels boscos madurs s'ha estès ara a tot el país arran d'una declaració de defensa del patrimoni natural promoguda des de la Garrotxa i amb l'adhesió ja d'una cinquantena d'entitats a part de particulars.\nMés enllà, però, d'aquesta importància per als ecosistemes, que, per als no experts, es pot quedar en una idea difusa, ara se n'han concretat els beneficis amb una experiència clínica que ha demostrat que aquests boscos són terapèutics per al col·lectiu de persones afectades de fibromiàlgia. L'assaig clínic ha estat realitzat per professionals de l'Institut d'Assistència Sanitària i l'hospital Josep Trueta, amb la col·laboració de la Universitat de Girona i l'Associació de la Fatiga Crònica i la Fibromiàlgia de la Garrotxa, i amb el suport econòmic de la Diputació.\nÉs veritat que s'han dut a terme estudis generals sobre els beneficis de passejar o fer exercici físic en entorns naturals, però és la primera vegada en tot el món que es determina la relació directa entre aquests espais i la reducció de les conseqüències físiques de la malaltia –bàsicament, el dolor i l'insomni–. L'experiència ha consistit a contrastar dos grups de quinze persones amb fibromiàlgia que han passejat, respectivament, per un bosc madur, el de Can Serra d'Olot, i per un de jove –amb arbres d'entre 5 i 35 anys–, el de Llongaies, també d'Olot. Han estat passejades d'entre quinze i vint minuts per un recorregut d'1,2 quilòmetres. L'estudi s'ha realitzat en sis sessions.\nEl coordinador de neurologia de l'Institut Català de la Salut a Girona i l'Institut d'Assistència Sanitària i responsable de l'assaig, Secundí López-Pousa, ha explicat que han observat que als participants dels dos grups els ha baixat la pressió arterial i el ritme cardíac, així com la intensitat del sistema nerviós, després de la passejada terapèutica. “Vam veure que qui havia passejat pel bosc madur afegia al benestar experimentat per les persones de l'altre grup una millora significativa dels símptomes de la fibromiàlgia com el dolor i l'insomni i, a més, que tenia més dies de benestar”, ha explicat ell mateix.\nEl neuròleg manté que els boscos madurs alliberen substàncies volàtils, provinents de la vegetació i dels fongs, que en ser inhalades causen els beneficis citats abans. “Cal tenir en compte que un vuitanta per cent dels fàrmacs actuals surten dels boscos, on les substàncies bàsiques estan en equilibri”, ha indicat, i ha posat com a exemple que la penicil·lina surt d'un fong. Aquesta capacitat de despendre substàncies beneficioses es produiria més a l'estiu i a la tardor, tot i que no ho han pogut corroborar encara. En general, calen més mitjans per fer més estudis i en altres indrets per corroborar aquests resultats. A més, López-Pouza diu que aquest mateix assaig seria bo fer-lo amb persones que tenen altres patologies del sistema nerviós com ara trastorns de dèficit d'atenció o autisme.\nLa portaveu de l'associació garrotxina que agrupa les persones amb fibromiàlgia, Fina Prat, ha explicat que les participants en aquesta experiència –la fibromiàlgia afecta sobretot les dones– n'han fet una valoració molt positiva. “Tenim dolor, però un cop al bosc no hi penses tant, sents ocells, t'entretens a mirar plantes, converses amb les companyes...”, ha dit. I hi ha afegit: “Passegem al nostre aire i no empitjoren els símptomes. És com recarregar les piles”, ha indicat, i ha assegurat que elles continuaran amb l'experiència. Prat ha animat tothom que tingui fibromiàlgia a provar de sortir al bosc i ha remarcat que ningú no ha de tenir por, perquè a Can Serra és molt planer i els camins estan en condicions. “Fins i tot hi pot venir algú que dugui bastó”, ha sentenciat.\nLa fibromiàlgia (FM) és una síndrome reumàtica d'etiologia desconeguda caracteritzada per dolor musculoesquelètic crònic i difús, fatiga, trastorns del son, rigidesa matutina i trastorns psicològics –destaquen l'ansietat i la depressió–. Afecta entre el 2% i el 8% de la població, principalment les dones. Cursa amb hipersensibilitat al dolor verificable en punts anatòmics específics. Els pacients amb fibromiàlgia mostren llindars de dolor més baix tant en estímuls mecànics com tèrmics.\nFins al moment actual no s'ha desenvolupat un fàrmac capaç de controlar les múltiples molèsties que tenen els afectats. Al marge del tractament farmacològic, s'han proposat altres mesures com ara l'exercici físic, amb el qual s'ha observat que les persones amb fibromiàlgia reumàtica milloraven el benestar i la funció física. El camí, doncs, està obert.\nCatalunya té un centenar de boscos madurs. És un patrimoni que cal conservar, tal com fan molts altres països com ara el Canadà i els Estats Units, on fins i tot en treuen rendibilitat convertint-los en turístics.\nEl Punt Avui. Girona 27-10-2014, Pàgina 50


El catedràtic de la UA, Antonio Alaminos, nou director d'Investigació del CIS. Actualitat Universitària\nEl catedràtic de la UA, Antonio Ala..nou director d'Investigació del CIS\nEl catedràtic de la UA, Antonio Alaminos, nou director d'Investigació del CIS\nAlacant. Dijous, 12 de juliol 2018\nAntonio Alaminos, catedràtic de Sociologia Matemàtica a la Universitat d’Alacant, és el nou director del Departament d’Investigació del CIS (Centre d’Investigacions Sociològiques). Alaminos està especialitzat en mètodes comparats per a l’estudi del canvi i les estructures socials i entre els anys 2009 i el 2016 va ser director del Departament de Sociologia II de la UA.\nAlaminos ha sigut investigador en l’Institut de Cooperació Iberoamericana (Ministeri d’Afers Exteriors), l’Institut d’Estudis Fiscals (Ministeri d’Hisenda, Madrid), l’Escola d’Organització Industrial (Ministeri d’Indústria, Madrid), la Facultat Llatinoamericana de Ciències Socials FLACSO-Xile, i el Centre d’Investigacions Sociològiques (Ministeri de Relacions amb les Corts, Madrid), i també professor convidat en diverses universitats i centres internacionals.\nL’expert ha centrat el seu treball d’investigació en el canvi sociopolític, les formes de la vida quotidiana, els processos de socialització i aculturació i els models matemàtics i estadístics de dinàmiques i estructures socials.


Fa uns dies deia que hem d’escoltar més els i les adolescents. No només les seves necessitats, sentiments i desitjos. També les seves idees i opinions. Alguns consells i recomanacions, fins i tot. Els tenim per una colla d’immadurs, pensem que tenen pardals al cap o que els bullen les hormones i no ens els prenem seriosament. Per cert, diu Daniel Siegel, metge i professor de psiquiatria de la UCLA, que, neurobiològicament, no existeix aquest fenomen de les hormones en ebullició. Sí que es donen uns vaivens emocionals acusats, fruit del fet que la matèria gris del cervell, responsable de la reflexió serena, encara no està madura (amb sort ho estarà passats els vint anys), mentre que la blanca, responsable de les emocions, està hiperexcitada. Però, ehem, de vaivens emocionals acusats resulta que també n’experimenten molts adults. I en el cas dels adolescents és psicoevolutivament natural, però en el nostre no tant. Nosaltres se suposa que hauríem de tenir més madures les dues matèries en qüestió i ser més estables emocionalment.\nTant si ens desbordem sovint com si no ens emociona gairebé res, ho tindrem magre per fer una bona escolta. Una cosa és sentir -oir- i una altra molt diferent escoltar. La prova del nou de si els escoltem realment, de si som persones permeables, capaces de mantenir un verdader intercanvi amb joves, és com reaccionem quan ens confronten. ¿Què fem quan experimentem divergències, discrepàncies, opinions contraposades, en temes importants? ¿Ens tanquem en banda i ens mantenim en la nostra posició? ¿O conservem la calma i escoltem de debò, amb disposició a reconsiderar aspectes de la nostra postura, fins i tot a canviar-la? Amb la companya Montse Jiménez ho plantegem a famílies i docents. Els preguntem quantes vegades han dit a algun noi, noia o grup d’adolescents: “Tens (o teniu) raó, a partir d’ara m’ho miraré d’una altra manera”. Els donem quatre opcions: moltes, bastantes, poques o cap. I el fet és que la gran majoria respon “poques” i alguns “cap”.\n¿Volem ser un bon referent per als adolescents de les nostres vides? Deixem que la seva mirada matisi, eixampli i transformi la nostra. Si aprenem a escoltar-los de debò, acabarem propiciant, gaudint i agraint que ens ajudin a obrir ment i cor, i a seguir creixent i evolucionant nosaltres també.\nfamília educació emocional adolescència


L'ampostina Aina Cid i Virginia Díaz, medalla de bronze a l'Europeu de rem - Imagina Ràdio\nL’ampostina Aina Cid i Virginia Díaz, medalla de bronze a l’Europeu de rem\nFotografia del Facebook de la Federació Catalana de Rem\nL’ampostina Aina Cid, del CN Amposta, i la cantàbrica Virginia Díaz, del Raspas del Embarcadero de Getxo, han guanyat el bronze aquest diumenge en el dos sense timoner en l’europeu de Varese, segons han informat diaris com l’AS, Mundo Deportivo o L’Esportiu. És la seua tercera medalla consecutiva en el campionat continental després de l’or del 2019 i la plata del 2020. Cid i Díaz han progressat des del darrera després d’haver sortit cinquenes i, amb un temps de 7:03.75, s’han quedat a només 73 centèsimes del bot romanès, que ha obtingut la plata amb 7:03.02. L’or l’ha celebrat la Gran Bretanya amb un registre de 7:02.73. Les romaneses han sortit al capdavant amb molta empenta però les britàniques ja s’havien erigit en líders al pas pels 1.000 metres.\nPel que fa als altres catalans, segons informa L’Esportiu, el banyolí Manel Balastegui (CN Banyoles) i el gallec Caetano Horta han estat primers en la final B del doble escull, acabant en la setena posició final amb la qual confirmen la plaça per als Jocs Olímpics de Tòquio. Partien amb el millor temps i han confirmat les previsions. Balastegui ja havia classificat el bot per als Jocs en el mundial però amb una altra parella, Rodrigo Conde, que ha canviat de categoria, i tenia la plaça pràcticament garantida. El banyolí i Horta, que té 18 anys, fa tot just un mes que remen junts.\nJordi Jofre, per la seua banda, ha estat sisè en la final B d’esquif. Victòria Cid i Núria Puig, totes dues del CN Amposta, han format part del bot del quatre sense que ha estat cinquè en la final B, al costat de la gallega Iria Jarama i la basca Aitzpea González.\nEuropeu de rem\nArticle anteriorEndesa entrega 23 ordinadors amb targeta de connexió a l’Escola de Flix\nArticle següentEl Perelló impulsa la dinamització empresarial amb un conveni amb la Cambra de Tortosa


POST TRAUMÀTIC: No es pot sortir de casa\nNo es pot sortir de casa\nSalvador Sostres ens il·lustra en aquest article [Les cases de la gent] de les mil-i-una filigranes que ha d'ordir per fer caca quan és convidat a casa d'altri. Malgrat la naturalitat amb què Déu el beneí per fer-nos creure que se n'ensurt amb mestria, ja s'intueix que ho passa malament.\nEl problema no està en les cases dels altres —que és obvi que també—, el problema està quan se surt de casa. En general. Sortir de casa és un error sense matís, sense plecs. La caca es fa sempre a casa i llegint Kant en alemany. A mesura que vas deixant anar tensions per l'eixida, vas nodrint la ment amb el mestre. Mai he fet cap caca amb la mínima consistència fora de casa, ni quan mon pare era director informàtic d'NH Hoteles, en què les atencions del personal foren sempre exquisides; només vaig aconseguir fer deposicions absurdes i sense cap vertebració espiritual. Ho recordo certament amb espant.\nUn restaurant amb un mínim de categoria tindria servei de taxi per dur-te a fer caca a casa teva. Restaurant que encara ha de néixer, per cert. De fet, s'hauria de suprimir el carril bici —sempre tan inquietant— per un «Carril Caca» propietat de restaurants i hotels, que et permetés arribar a casa —i després tornar-te a taula— amb el menor temps possible. Un restaurant amb un vàter en el seu interior és com Corea de Nord: sempre que viatges a prop, t'inquieta saber que està allà.\nSortir de casa és sempre i en qualsevol context un error. D'entrada has de vèncer el camí fins al destí que t'hagis proposat. Un camí que mentre circules amb el teu vehicle sempre és ple d'obstacles; entenent com a obstacles les persones humanes, ja sigui al volant en forma —i fons— de terrorista, o bé sigui en forma de vianant, sempre tan imprevisible. Recordem que el vianant no té cap límit en la taxa d'alcohol permesa i pot circular fent salts de cabra en mig de la via pública. En el millor dels casos, amb el vehicle arribes a destí sense haver patit un sinistre, però amb la família tensa per haver-la sotmès a tants perills pertot. La cara del meu fill de deu mesos quan arribem a destí és com la que va fer Lluís Rabell quan veié els resultats electorals a les catalanes. Una cara de no entendre res, pobret.\nEn definitiva, no hi ha res més de centre-dreta catalanista que no moure't mai del niu i fer venir a casa teva tot tipus d'empreses de serveis: ja siguin de càtering, modistes, vietnamites, japonesos, directors de banc, massatgistes, pianistes, titelles o mones del zoo, i rebre'ls amb trajo i canelobre, per descomptat. El súmmum del meu argument, la metàfora definitiva, és aquesta mena de gent que et trobes pel Berguedà i tenen la barra d'exclamar: «—Que bé que hem estat aquests dies, aquí s'hi està com a casa». Doncs haver-t'hi quedat. Com a casa s'hi està a casa, ruc, i només hi has de sortir en cas d'incendi.


CORI - La Cara B del Ple de febrer del 2010\nLa Cara B del Ple de febrer del 2010\nEl Ple de Sant Canut\nCARA B EL PEL DEL DIA 22 DE GENER DEL 2010\nAquest Ple també ha esta una sessió memorable, on per tercera o quarta vegada, el senyor Alcalde em va censurar vilment una altra moció que haviem presentat de l´ordre del dia, de manera que després de liar-se de debò a la Junta de Portaveus, on la majoria de GM van estar a favor de retirar-la, el senyor Alcalde, va decidir que allò que presentava la CORI, perque l´Ajuntament estudiés la possibilitat de que Reus fós capital de Vegueria amb Vegueria pròpia, s´en va anar a can pistraus. Jo vaig manifestar la meva disconformitat d’aquest aspecte durant el PLE dient qua allò era un acte de censura discriminatòria vers el nostre Grup Municipal.\nTal com he dit abans durant la junta de Portaveus, van intentar convèncem per les bones de que retirés aquesta moció i com que no vaig cedir, els GM del BPPNIR, (BLOC DE PARTITS POLITICS NO INDEPENDENTS DE REUS), van pressionar al senyor Alcalde perque fent servir la seva autoritat com a President de la Corporació ho retirés de l’ordre del dia i ja està.\nEncara així el qui més va pressionar al senyor Alcalde perque retirés aquesta moció de l’ordre del dia, va ser el senyor Pellicer de CiU, cosa que em va sorprendre molt, ja que ell sempre ha sigut partidari de que Reus sigui capital de vegueria, o co-capital, sembla ser que el seu discurs varia una mica segons les circumstàncies polítiques del moment. Però la negació de que aquesta moció de la CORI es portés al Ple, em va sorprendre molt, perque podrien haver votat en contra o haver-se abstingut, no pas promoure la censura pura i dura per part del alcalde i els seus partits aliats al sol o a l’ombra.\nEls motius que tenia la CORI per acabar amb aquesta lluita de capitalitats de vegueria, entre Reus i Tarragona, partint d’una decisió salomònica de que Reus tingués vegueria pròpia, independent de Tarragona, xocaren amb la resta de formacions polítiques on es vol arrivar amb un consens amb Tarragona, per a compartir al capitalitat de vegueria, o moure fils a dins de la Generalitat, de forma diplomàtica i correcte, perque Reus sigui tan capital com Tarragona, cosa que els senyor Ballesteros no acceptarà mai, segons ha manifestat publicament.\nTambé es va comentar que tractant en el Ple, aquesta moció de la CORI, els de Reus només fariem el ridícul i que no s´havia d´entrar en jocs d´aquesta mena, per tractar aquest tema tant important de les vegueries, el qual no s´havia de frivolitzar. Després el senyor Alcalde va insinuar que possiblement no hi hauria capital de vegueria o que si n´hi havia, seria com Sabadell i Terrassa que tindràn un co-capitalitat a dins de la seva vegueria. I que més endavant tots els GM farien el seu manifest per unanimitat i no sé que més. Total, un seguit de arguments que no em van convèncer per a retirar una simple moció on es demanava que “l´Ajuntament de Reus estudiés la possibilitat” de que Reus sigui capital de vegueria amb vegueria propia i res més. En fi...valtros mateixos.\nLa resta de punts a tractar en aquest Ple portat a terme durant el dia 22 de febrer era també un acord d´imposició i ordenació de contribucions especials (a pagar més per les obres), del carrer Josep Anselm Clavé, Selva del Camp, Sant Miquel, Sant Tomàs i Alt de Sant Pere. Una moció que vaig votar totalment en contra, amb tot l’orgull que em pertany com a Regidor de la oposició. Un ajuntament que té 320 milions de euros de pressupost pel 2010 i a damunt fan pagar les obres als veïns afectats d´aquesta zona de Reus...? Anda ya!!!!\nTambé hi havia un altre punt interessant dins de l´ordre del dia sobre la resolució de reclamacions i aprovació definitiva del Pressupost General de l’Ajuntament de Reus, per a l´exercici 2010, quelcom inexperat pels senyors de l’equip de govern, ja que dintre de les al.legacions, el Grup Municipal de CiU, havia presentat uns quants punts, on no es permetia portar a terme l’ aprovació definitiva dels pressupostos del 2010, fins a una propera moció pel gener d’aquest any. Això em va sorprendre molt, perque el GM de CiU, podia haver tocat els “pebrots” (amb perdó) a l’equip de govern, durant l’aprovació definitiva dels pressupostos d´altres anys d´aquest mandat (2008 i 2009) per exemple i no havia estat així. De totes maneres el motiu clau, era que la presentació dels pressupostos pel 2010, s’havien portat a terme d’una manera diferent a altres anys. Això va provocar un rifi rafe entre el senyor Carles Salas, regidor d’hisenda, el senyor Pellicer, el senyor Mallol, etc. Total que finalment es va votar de forma definitiva a favor dels pressupostos. I va guanyar que sí, perque l´equip de govern va votar a favor, el PP es va abstindre i la CORI i CiU vam votar en contra de l´aprovació definitiva dels pressupost general de l´ajuntament de Reus per l’exercici 2010.\nArribat en aquest punt haig de comentar, que en aquest Ple Municipal, tant important, hi havia l’absència del senyor Bergadà, Regidor de ERC i membre de l’equip de govern, perque no es trobava bé de salut. Encara així, no deixa de ser casual que cada cop que falta algún membre de l´equip de govern, faltava algún membre de l’oposició. Comento això perquè ja m´he trobat amb algún altre cop, fets d´aquest tipus, que si falta algú de l´equip de govern (essent 13 regidors enlloc de 14), falta algú de la oposició (essent 12 enlloc de 13), dic això perque si s´hagués votat en aquest Ple això dels pressupostos, no s´haguessin aprovat, de bones a primeres, s´hagués produït un empat i l´Alcalde, amb el seu vot de qualitat, hauria d´haver dessempatat i això es quelcom vergonyós pel nostre consistori, i dona greus simptomes de debilitat per part de l´equip de govern. Dic això per que casualment en el Ple Municipal del passat dia 22 de gener, faltava la figura del senyor Gallardo del PP (un ascó de la oposició), els motius encara no els conec exactament, no sé si ho va anomenar l´alcalde al iniciar la sessió plenària, excussant l´absencia del senyor Bergadà i Gallardo, però, és una observació que vull manifestar respecte el Ple del altre dia, sense malpensar de ningú es clar. El PP, es va abstindre amb això de l´aprovació definitiva dels pressupostos, però si hagués votat en contra, estant-hi tots presents (menys el Bergadà es clar), la cosa hagués quedat molt empatada, 13 a 13 i el senyor Alcalde hauria d´haver desempatat votant a favor.\nS´ha d´estar al lloro, si en un proper ple municipal falta algú altre de l’equip de govern, a veure si torna a coincidir que PP o CiU sofreixin casualment l´absència d´algun dels seus regidors. Ja veurem...\nTambé un altre punt de l´ordre del dia a destacar, fou l´aprovació de catàleg de lloc de treball de l´Ajuntament per l´any 2010, una moció que la CORI i CiU vam votar en contra per que, no vèiem clara la cosa, degut a una infinitat de queixes que han presentat diversos col.lectius de treballadors i sindicats de la casa. Encara així el senyor Salas va defendre honestament la seva moció, dient que el que es portava durant aquell Ple, o era el motiu de les queixes sobre els llocs de treball, percepcions etc. De totes maneres, pel que vaig entendre aquesta moció de l’equip de Govern, semblava ser, segons m’havien informat a través de radio macuto pels bars de Reus: perque poguessin “endollar” millor als seus afiliats, amics i camarades. No vull ser malpensat, però la cosa no semblava ser “trig limp” i per això vaig votar en contra, amb tot el meu dret que em pertoca com a Regidor i digne representant del poble a dins del Consistori. Potser em vaig equivocar o potser no. Però aquella moció va tornar a provocar un debat molt intens entre el senyor Pellicer de CiU, el senyor Salas, el senyor Alcalde i fins i tot es va afegir el senyor París d’Iniciativa Verds, venent-nos la moto perque s´havia de votar a favor.\nMalgrat l’absència del senyor Bergdadà, em va xocar molt una moció d’ urbanisme que pretenia aprovar la declaració d’especial interès i utilitat municipal les obres de rehabilitació dels blocs verd i siena (cap més) del BARRI GAUDÍ DE REUS. Despres d´aquesta polèmica on gran part dels veïns dels Blocs Bofill, estan disconformes amb aquestes obres de rehabilitació que han tingut que pagar un promig de 17.000 euros i encara no se’ls hi ha tornat la pasta de la subvenció de la generalitat (uns 3000 euros), ara l’equip de govern, dóna permís per que només dos blocs, puguin cobrar aquesta subveció i no sé que més de l’ICIO, vaig trobar molt bé aquesta moció, però em vaig abstindre, per que vaig considerar totalment discriminatrori que l´Equip de govern només recolzi a dos dels sis blocs bofill, que s´han reparat i encara no han tingut cap declaració d’especial interès i d’utilitat municipal vers les seves obres de rehabilitació, sobretot el bloc cobalt que sembla ser que es troba en litigi amb l’ajuntament i amb l’empresa que el va rehabilitar i altres blocs bofill com el groc, el blau, el vermell, podria ser que no han vist cap recompensa d’aquest tipus. Almenys si ha sigut així, no ha passat per un punt de l´ordre del dia d’una sessió plenària.\nL’alcalde em va respondre que ja s’havien fet actes d´aquest tipus en el bloc blau i no sé quin altre més, però a mi no em consta que això s´hagi portat a terme a través de un ple municipal. Així doncs, considerant aquesta suposada greu discriminació política i de colors amb els blocs Bofill em vaig abstenir, dient fins i tot que sospitava que aquella moció semblava tenir un transfons partidista favorable als votants del partit socialista que residien en els blocs verd i siena del barri Gaudí. Però en fi, tot això forma part de la democràcia i qui guanya, mana (o mama) que diuen...no?\nAmb tot l´honor que em pertoca i pel bé de la nostra ciutat de Reus, també vaig votar en contra d’altres mocions vinculades amb el sector urbanístic de la nostra ciutat, com l’aprovació provisional del Pla parcial urbanístic del sector G.14b “Camí de la Plana i Gaudí-Mar” i d’una altra moció nefasta per la nostra ciutat, sobre la Revisió del Pla general d’ordenació urbana de Reus pel que afecta al sector G.2 “Granja Massó”, aquí el senyor alcalde esperava una unaminitat de tots els grups municipals per votar a favor d´aquest darrer punt, però li vaig votar en contra, per a evitar que hi hagin tantes ex-propacions urbanístiques i que la ciutat creixi d´aquesta manera tan desproporcionada, desordenada, deformada i desequilibrada que està creixent avui en dia, sense cap planificació urbanística veritable i profunda, tal com li pertoca des de fa tant de temps.\nDesprés vaig exposar aquella moció tan entranyable del nostre grup municipal perque l’ajuntament de Reus exigeixi al Govern Central la derogació o modificació del article 25.1 de la Llei Orgànica de seguretat ciutadana 1/1992 21 de febrer, coneguda popularment com a “Llei Corcuera”. Una llei que no fa distinció entre drogues dures i drogues tobes com la marihuana i com que els fumadors de herba n´estem fins els cullons de que se’ns sancioni cada cop que portem un canuto pel carrer sense pretendre molestar a ningú, doncs per això els de la CORI vam presentar aquesta moció, per solidaritzar-nos amb el col.lectiu de fumetes de Reus, sobretot durant aquella setmana, on el dia 19 de gener era la festivitat de Sant Canut, el Sant patró dels fumadors, una festivitat que sempre s´ha cel.lebrat en llocs tan emblemàtics com la plaça del Prim de Reus.\nLamentablement amb aquesta moció tan solidària per la gent que vol fumar sense voler molestar a ningú, com a regidor de la CORI em vaig quedar més sol que la una. La resta del BPPNIR va votar en contra d’aquesta proposta.\nEn quan a l’apartat de precs i preguntes, vam incidir sobre les nefastes obres vers la construcció d’un pàrquing municipal que es vol fer a l´avinguda del Carrilet, on el senyor Ortiz regidor d’Amersam, em va respondre que allò era pel bé de la ciutadania que desitja aparcar lliurement en la zona sud de Reus, i que s´havia triat millor el carrilet, per no fer-ho al mas Iglesies, després també que allò quedaria molt maco i millor que com es troba ara i que els veïns no patirien per poder estacionar durant les obres, perque tindrien forfaits per estacionar en altres parkings municipals propers...això és el que va dir el senyor Ortiz, ja veurem com acabarà tot això. Els senyors del PP també preguntaren sobre aquest tema.\nDesprés vam fer una altra pregunta, sobre el control de intervencions de les sessions plenàries, vull dir sobre el control que feia l´ajuntament perque els grups de la oposició, poguéssim presentar un determinat nombre de mocions, precs i preguntes, segons la seva proporció en ascons a dins del Ple. Aixó va passar per l’octubre del 2007, davant de l´allau de mocions, precs i preguntes que haviem presentat els de la CORI, durant el Ple Municipal de juliol. Fins llavors no hi havia cap normativa que regulés la quantitat i nombre de preguntes que podien presentar tots els grups municipals (gairebé des de l´any 1979, els grups de la oposició presentava les mocións, precs i preguntes que els hi donava la gana, no masses segons tinc entès, a excepció de quan el Pellicer va entrar com a Portaveu de CiU) i amb l’excusa de que els Plens duraven massa temps, el PP a través del senyor Mallol, va començar a queixar-se publicament de que s´havia de regular les intervencions plenàries, dient-ho al senyor Alcalde, aquest també havia sofert aquest problema durant el mandat anterior, on el grup de CiU, presentava un promig de vuit o nou preguntes en cada Ple. I ara els de la CORI, després d´haver presentat vuit mocions, com la del follòdrom al tecknopark, o plantar herba pels jardins de Reus, el trasllat de les obres de la Sagrada Família o fer el parking més gran del món amb 107.000 places d’estacionament gratuïtes a dins de REUS, més uns dotze precs i preguntes, el senyor alcalde va donar llum verda perque en una junta de portaveus es regulés les intervencions plenàries de cada grup municipal, segons els seus ascons. Una cosa que estava centrada amb els de la oposició...\nEn l’ordre del dia de cada ple municipal hi ha unes deu o quinze mocions de l’equip de govern, més les que presentem els grups de la oposició i com que els Plens s’allarguen fins a les tantes (per això cobrem 600 euros per assistir-hi), el senyor Mallol va plantejar que era convenient regular-ho. Llavors es va decretar que cada GM presentés una proposta d’intervenció plenària. I es va acordar que cada GM presentaria 2 mocions fixes, i un nombre de precs o preguntes segons els seus ascons. CiU, quedava en 8, PP en 4 i la CORI en 2. Durant aquella junta de portaveus celebrada el passat 5 d´octubre, em vaig queixar, però s´em va dir que encara havia de donar gràcies de poder gaudir de 2 precs o preguntes, enlloc de 1 tal com m´havia de correspondre, per tenir un sol regidor. Pitjor era encara la opció que volia portar a terme el senyor Mallol del PP, de cronometrar el temps d’ intervenció de cada GM vers les seves preguntes. I com que la cosa havia de ser provisional fins el dia 31 de desembre del 2007, vaig acceptar aquella mena de consens amb tots els GM, però a partir de llavors he estat totalment en desacord, perque molts mesos el GM de la CORI, necessitem presentar un parell o més de preguntes, però no hi ha manera, perque aquell consens es va renovant, malgrat que ara sempre voto en contra.\nLlavors em van donar gat per lleure, però ara que s´han sortit amb la seva, voldria que allò quedés reglamentat en el ROM municipal, (el ROM és el reglament orgànic municipal, una normativa amb forma de llibret, com si fos l’estatut o la constitució espanyola, on hi ha un centenar d´articles que acorda com ha de funcionar una sessió plenària de l´ajuntament de Reus) perque potser pel 2011 a algú que ara està a l´equip del govern potser estarà en la oposició amb un o dos regidors i llavors ja veurem que passa...per això vaig preguntar al senyor alcalde quins criteris hi havia avui en dia sobre la reglamentació de intervencions plenàries i quina validesa tenia actualment i on estava tipificat que un ajuntament com el de Reus, tingués un control de intervencions plenàries d’aquell tipus.\nEll em va respondre que segons uns articles del rom (no m´enrecordo de quins son), allò era legal si s´acordava en una junta de portaveus i que en altres organismes administratius (no sé quins va dir), allò ja es portava a terme des de feia temps, perque les majories no es vegessin trepitjats per les minories.\nDespres es va liar una mica, amb una pregunta que va fer CiU queixant-se de que l´ajuntament prohibís el pas de bicicletes pel passeig Prim i pel carrer Monterols, el senyor Ortiz els hi va respondre que allò havia sigut idea seva i que es va aprovar en una ordenança de via pública, on CiU va votar a favor i la CORI en contra. La intervenció de CiU era deguda a que no s´entenia com per part de una regidoria es volia implantar el servei bicing a Reus i per una altra regidoria s´estaven anul.lant un munt de llocs de Reus on tradicionalment es podia circular en bici. Em feia molta gràcia quan el senyor Ortiz criticava als de CiU, i la seva veu sonava distorsionada pels altaveus del Ple Municipal, i molts cops em va semblar que deia “els companys de conveniència” enlloc de “convergència”...al sortir del Ple li vaig comentar aquest detall dient-li: “vés al tanto com pronuncies convergència, que sembla que diguis conveniència enlloc de convergència”...


Des de l'illa: En ruta...\nSeguim per Venezuela, després d'estar a Choroní, la seua gent increïble i el seu malecón, anem amb Ivan i Ceciclia a Tucacas. Aquesta ciutat de nom còmic, i d'aspecte prou lleig, es troba al costat del Parque Nacional Morrocoy. El parque, al qual s'accedeix en barca, està dividit en nombrosos cayos, manglars i illes de corall on es posa una sorra blanca que li dona a l'aigua unes tonalitats de color blau turquesa. Les platges són increïbles. El primer dia ens fan un rule en barca, fondegem emmig de l'aigua per vore estreles de mar, i alguna que altra barracuda amb cara de pocs amics... Acabem en Cayo Sombrero, un illot amb arrecife ple de peixos de tots els colors. Espectacular. Dinem langosta en la platja.\nAl dia següent Ivan i jo anem a bucejar a un illot anomenat cayo Sur. Fem dos immersions, una a s'horabaixa i l'altra nocturna. Veiem formacions de corall tubulars de color morat, en forma de cervell, tot plegat un paisatge com d'un altre planeta. En les immersions ens creuem amb dos tortugues de mar, tres morenes, peixos lloro, cofre, cucs super extranys i tot tipus de peixos dormint dins el corall. L'única nota negativa, xoque contra un coral de fuego, i la mà em cou fins al dia següent...\nPròxima etapa, Ciudad Bolívar. 12 hores d'autobús des de Valencia, com a escala per anar cap al Salto del Ángel i Canaima, Gran Sabana...\nPublicat per Marc Peris a 12:51\nTecnoprofessor ha dit...\nVeig que no perdeu el temps per Veneçuela. Nosaltres ja hem tornat a Mallorca i podrem gaudir de les fresques aigües mediterranies. No record com son les aigües del Carib, però et puc dir que el Mar de la Xina s'assemblava a un gran plat de sopa calenta.\nPassau-ho bé i ja ens veurem a la tornada.\n9 d’agost de 2007, a les 6:04\nDe Canaima a La Gran Sabana.\nTemps verbals a Veneçuela.


La curta però veritable història de Buffalo Wings - Estil De Vida\nLa curta però veritable història de Buffalo Wings\nCom es van ajuntar la salsa de búfal i l’ala de pollastre per beneir el planeta amb l’ala de pollastre de búfala.\nSi em coneixeu, sabreu que sóc un amant de totes les coses del búfal, sobretot de les ales de búfal. Tanmateix, sé del cert que no estic sol (parlo amb tots els fans del Super Bowl). La mera vista de la combinació de salsa de búfala i ales de pollastre deixa la boca aigua. Val la pena fer una investigació per apreciar la curta història de les ales de búfal i descobrir quin geni va pensar per beneir el món amb la seva creació.\nTot i que hi ha diverses versions de l'origen de l'ala de búfal, un punt comú entre cada versió implica la família Bellissimo i l'any 1964. La família posseïa un petit restaurant anomenat Barra d’ancoratge a Buffalo, Nova York (d’aquí ve el nom: búfal ala).\nUna versió afirma que Teressa Bellissimo no tenia res a cuinar quan el seu fill, Dominic, es va presentar a una visita sorpresa al seu restaurant amb alguns dels seus amics de la universitat. Així que va decidir fer alguna cosa fàcil i ràpida. Va fregir unes ales de pollastre fregides, mantega fosa en salsa de pebre de caiena, barrejades les dues i viola. Va néixer l’ala de búfal.\nUna altra versió diu que Anchor Bar va tenir un error de lliurament de les parts de pollastre equivocades i va haver d'improvisar què fer amb totes les ales. De nou, Teressa va tenir la visió de recobrir les ales amb la seva salsa especial per crear l’ala de búfal.\nquant de temps cal escalfar el pollastre fregit al forn\nPerò per què l’api i les pastanagues? Tot i que no és 100% segur, es creu que aquestes verdures eren l’única cosa disponible per servir com a acompanyament en aquell moment. Almenys ara podem tenir una excusa per menjar algunes verdures amb el berenar perfecte.\nAl final, ja sigui que Dominic fos un típic estudiant universitari que volia fer alguna cosa a última hora o algú que no pogués fer una comanda correctament, Terressa Bellismo és la reina definitiva de Buffalo Wings.\nGràcies a ella, ara tenim un berenar tradicional de Superbowl i restaurants com Buffalo Wild Wings, Wingstop i molts altres. També tenim receptes delicioses com mandonguilles de pollastre de búfala, formatges a la planxa de búfala o, per una opció més sana, picades de coliflor de búfala.\nÉs casualitat que 'Bellissimo' sigui la paraula italiana 'bell'? Jo crec que no. Gràcies, Terressa, per fer la història de les ales de búfal.\nUna classificació definitiva del menjar HUB de Penn State\nEls 10 millors llocs per berenar a Jacksonville\nfarina de pastís vs farina per a tots els pastissos\nquè fer amb moltes pomes\nel més saludable per menjar al pollet fil a


Erasmus+ a l’Institut de Vacarisses\nEl passat 15 d’octubre, el centre va acollir la jornada Erasmusdays, amb un concert i un concurs, per donar a conèixer aquest projecte internacional\nL’Institut Vacarisses segueix el treball internacional en el programa Erasmus+ de la Unió Europea, tot i que els desplaçaments als diferents centres estan temporalment aturats a l'espera de la millora de la situació per la Covid-19.\nEl passat 15 d’octubre, l’Institut va acollir la jornada Erasmusdays, coincidint amb les dates oficials de celebració del programa d'Erasmus+ (del 15 al 17 d’octubre). Al matí, les classes es van aturar durant 4 hores per realitzar diverses activitats culturals, com un concert i un concurs sobre les ciutats que participen a Erasmus+, amb l’objectiu de donar a conèixer els diferents projectes internacionals a la comunitat educativa. L’alumnat va rebre diferents premis, així com mascaretes Erasmus+. Totes les activitats es van realitzar seguint les mesures de protecció contra la Covid-19.\nL’Institut de Vacarisses ja va participar a Erasmus+ l’any passat, amb dos projectes. European Green Planet Film Festival, a través de la creació de curtmetratges que tracten temes mediambientals i de sostenibilitat del planeta. Organitzat directament des de Vacarisses, el certament compta amb la participació de centres de Portugal, França i Polònia. L’altre projecte va ser La huerta de los deseos sostenibles, liderat des de Catània (Itàlia) i on l’institut vacarissà participa com a partner. Com que es tracta de projectes de 2 anys, l’alumnat de 1r d’ESO que l’any passat els va escollir com a optativa continua treballant-hi enguany, tractant els Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS) plantejats per l’ONU.\nTot i les dificultats que comporta la situació actual de pandèmia, l’alumnat que ara cursa 1r d’ESO ha iniciat el projecte Educating hearts, amb continuïtat l’any vinent. En aquest cas, es treballa el respecte per la diversitat, juntament amb centres d’Alemanya, Portugal, Turquia, Eslovènia i Polònia. Ara mateix, la mobilitat és limitada per evitar qualsevol risc, però es preveu poder fer desplaçaments més endavant, mentre es continua treballant telemàticament.\nPrecisament, just abans del confinament, el passat mes de març, un grup de 9 alumnes i docents van tornar del primer viatge Erasmus+ de l’Institut de Vacarisses, una experiència excepcional que va motivar a continuar treballant-hi. La sortida es va iniciar el dia 3 a Lamego, una petita ciutat propera a Porto. Allí hi havia les famílies d’acollida, que van tractar l’alumnat com un membre més. Així, van poder gaudir de la immersió en la cultura portuguesa, a més de realitzar un treball intensiu de posada en comú sobre l’ODS12, el tema que s'havia estat treballant juntament amb els altres centres que també participaven (de Cadis i de Lamego).


Sandro Rosell agafa les regnes del Barça Sandro Rosell agafa les regnes del Barça – Món Esport\nSandro Rosell agafa les regnes del Barça\nLaporta i el nou president escenifiquen el canvi al capdavant de l'entitat blaugrana amb agraïments mutus\nEl relleu a la presidència del Barça ja és una realitat. Amb un acte als jardins de la Masia, el president sortint, Joan Laporta, i l’entrant, Sandro Rosell, han escenificat amb concòrdia el canvi al capdavant de l’entitat blaugrana. El primer en parlar ha estat Laporta que, amb un discurs molt breu, ha agraït a tots els que han fet possible els èxits d’aquests anys i ha desitjat “de tot cor” molt “encert” i “sort” al nou president.\nPer la seva part, Rosell s’ha adreçat en primer lloc a Laporta per agrair-li la feina feta. Cap indici, doncs, dels retrets que s’han succeït aquests anys entre l’un i l’altre. Tot seguit, Rosell ha assegurat que el d’avui és un dels dies “més importants” de la seva vida i ha assegurat que treballarà per ser el president de “tots”. “Allà on es vegi una samarreta blaugrana s’hi ha de veure talent, compromís, solidaritat i per sobre de tot Catalunya”.\nSota la mirada de Johan Cruyff, Josep Guardiola i la resta de candidats que aspiraven a la presidència, Rosell ha parlat en català, castellà i anglès i ha apuntat que el primer que farà serà “analitzar en profunditat l’estat real del club en l’aspecte econòmic, laboral i jurídic”. “Assumeixo el compromís de fer aquest Barça cada dia millor”, ha dit poc abans d’assegurar que “no us fallaré”.


Becari/a enginyeria electrònica industrial i automàtica (Ref. 56239) | FUEIB\nBecari/a enginyeria electrònica industrial i automàtica (Ref. 56239)\nPràctiques per estudiants Becari/a enginyeria electrònica industrial i automàtica (Ref. 56239)\nLa tasca principal que desenvoluparà en la companyia és la de donar suport en les tasques dels Caps d'Obra en projecte ubicat en Eivissa, Sant Antoni de Portmany.\n- Ajudar a l' estudi i anàlisi dels projectes/obres assignats per a una bona gestió, proposant millores o reformes al R.P. amb un objectiu de millora de la rendibilitat inicial estimada.\n- Donar suport a les Planificacions d'Obra i Tanques de Producció (SIE).\n- Ajudar en la supervisió, la preparació, el seguiment, la revisió d'operacions i l'execució final de les obres/serveis elaborant de manera conjunta, informes i/o estudis encaminats a l'optimització del Projecte amb un objectiu de rendibilitat i legalitat.\n- Realitzar amb el Cap d'Obra seguiments in situ de la correcta execució del projecte/obra, així com, del compliment dels requisits i/o condicions imposades als materials i serveis que presten els proveïdors. Identificant incidències, proposant i prenent accions per consensuar-les.\n- Suport al Cap d'Obra de les relacions i seguiment amb el Departament de Telecontrol i Automatització necessaris per al Projecte/Obra, traslladant-li la documentació i la informació necessària per a l'execució parcial del mateix.


L'Espelt reivindica la defensa del territori amb una nova edició de la Gran Pagesada\nOrganitzada pel col·lectiu juvenil Assamblea de la Pagesada, contra l’amenaça de la construcció d’un gran polígon\n"Celebrem la resistència!" és el lema de la segona edició de La Gran Pagesada, que se celebra aquest dissabte 31 d'agost a L'Espelt, amb diversos actes festius, culturals i reivindicatius. La iniciativa va sorgir l'any passat per defensar l'entorn davant l'amenaça de la construcció del polígon de Can Morera.\nEls darrers mesos, l'Espelt ha estat notícia als mitjans locals per l'anunci de la construcció d'un polígon a Can Morera i les mobilitzacions socials que han sorgit en defensa del territori. En aquest marc, el col·lectiu Aseemblea de la Pagesada, impuslors d'aquesta iniciativa reivindicativa, considera “més important que mai seguir tenint veu i podent parlar nosaltres del nostre poble i nostre entorn. És per això que volem tornar amb més força que mai”.\nAixí, han organitzat la segona edició de la Gran Pagesada, amb un programa d'actes per la tarda de dissabte, amb propostes variades i per a tothom. Des de les sis de la tarda, diversos tallers, xerrades o gimcanes tindran lloc a les Antigues Escoles de l’Espelt (un tast de cervesa, una visita guiada per l’entorn amb Eixarcolant, un kahoot, una “torneig” popular de bitlles catalanes o un scape room). A les set, es farà l’acte central de la jornada: una taula rodona que ha estat titulada De la protesta a la proposta: què en traiem de la defensa del territori? Acabant aquesta xerrada la música prendrà el protagonisme amb diferents concerts fins l’hora de la botifarrada popular, a les 22h. (preu 6 euros. Inscripcions al 647 11 47 22). Acabat el sopar Les Pastes de la Iaia i diversos Dj’s animaràn la festa fins la matinada.\n3 L'Hospital registra una mort per COVID-19 els darrers set dies i hi ha 14 persones ingressades 2163 lectures


Cal tenir clar que no existeix un pes ideal, sinó que cal parlar de pes saludable, que està en funció de les característiques (edat, sexe o complexió) de cada persona. L'obesitat es defineix com un increment de pes, produït per un augment de les reserves de greix per sobre del considerat normal, en funció de les característiques individuals (altura, corpulència, edat, sexe). Actualment un 14,5 % de la població espanyola pateix obesitat, i més de la meitat de la població té excés de pes. Aquestes dades han augmentat bastant en els darrers deu anys.\nPer calcular si una persona té un pes saludable, sobrepès o obesitat, s'utilitza la fórmula de l'Índex de la Massa Corporal (podeu calcular-la clicant en aquest enllaç)\n- 18,5 – 25 es considera que la persona està en situació de normopès\n- 25 – 30 es considera que la persona està en situació de sobrepès\n- 30 – 35 es considera que la persona és obesa en grau I\n- 35 – 40 es defineix com una obesitat de grau II\n- > a 40 es defineix com una obesitat de grau III o mòrbida\n-La reducció o modificació de la ingesta habitual.Assessoreu-vos amb professionals sanitaris i seguiu tractaments dietètics individualitzats que us permetin la pèrdua progressiva de pes mitjançant la modificació d'alguns hàbits alimentaris que després es puguin mantenir al llarg del temps. No heu de renunciar a menjar bé, sinó que heu de modificar el nombre d'àpats i/o les quantitats, les tècniques culinàries, etcètera. Els tractaments que prometen pèrdues de pes espectaculars en poc de temps poden ser perillosos. De fet, no es tracta de fer dieta per sempre, sinó de tenir un estil de vida actiu i saludable.\n- L'increment de l'activitat física, adequada a les possibilitats individuals. Aquest és un aspecte molt important. Practiqueu activitat física de manera regular (un mínim de trenta minuts al dia d'activitat física moderada, com caminar a bon pas) que a més de contribuir a controlar el pes , és fonamental perquè us mantingueu sa i en forma, així com per evitar una recuperació posterior del pes.\n- La motivació. Heu d'estar convençuts de la necessitat de reduir pes i poder evidenciar les millores que es produeixen (físiques, en l'agilitat, en les analítiques, en la pressió arterial…).


La Generalitat impulsa la renovació de Pla Integral del poble gitano\nEl Govern posa en marxa la renovació del Pla integral gitano i la creació d’una nova estructura que consolidi el reconeixement i la participació institucional d’aquest a la societat catalana.\nAixí mateix, treballa en la planificació de noves metodologies i circuïts de treball, que han de ser més eficients i innovadors, per tal de millorar els índex d’impacte social de les accions del Govern als territoris.\nAquest 2016, marca la fi del III Pla integral del poble gitano (2014-1016), al qual van precedir el segon (2009-2013) i el primer (2005-2008) qüestió en la que Catalunya ha estat capdavantera alhora de regular la participació del poble gitano a les institucions públiques. Ja que en l’elaboració del primer Pla i en la continuïtat dels següents, es prenen com a punt de partida dues importants resolucions del Parlament de Catalunya, a provades el 21 de novembre de 2001. És per això, que el Govern, a proposta de la conselleria de Treball, Afers Socials i Famílies, treballa per crear i definir les funcions d’un Programa del poble gitano i de la innovació social, que coordinar les polítiques i accions de caràcter transversal que s’impulsin.\nEl programa té una durada de tres anys prorrogables i estarà inscrit a la direcció general d’Acció Cívica i Comunitària d’aquesta conselleria, que té les competències en matèria d’atenció i promoció del poble gitano a Catalunya. Les seves funcions seran:\nDissenyar, elaborar i establir les bases de la implementació, la renovació i l’avaluació del Pla Integral amb la creació d’indicadors que permetin mesurar el seu impacte.\nConsolidar el reconeixement dels gitanos a Catalunya\nImpulsar la creació d’aquesta nova estructura encarregada de consolidar el reconeixement i la participació institucional dels gitanos catalans.\nAnalitzar nous circuïts de col·laboració i metodologies d’intervenció que permetin donar resposta més efectives, eficients i sostenibles als reptes que se li plantegin al Govern.\nPlanificar accions transversals que contribueixin a incrementar l’impacte social dels diversos projectes de territori. I, dirigir les accions dels diferents departaments de la Generalitat, ens locals, projectes i equipament, per que fa al poble gitano.\nDefinir processos participatius estables i un diàleg continu entre la ciutadania i la direcció general d’Acció Cívica i Comunitària. Així com, incorporar la cultura de la innovació en l’estructura, els projectes i els seus equips de treball.\nDesplegar estratègies per implementar actuacions d’èxit en els àmbits de l’educació, treball, cultura, justícia, salut, habitatge, interior, mitjans de comunicació, foment de l’associacionisme i dels ens locals.\nFomentar el disseny i la implementació del polítiques d’innovació social harmonitzades amb l’Agenda 2020 europea. Una estratègia de la Unió Europea per al creixement i l’ocupació, iniciada l’any 2010 i que té una durada de deu anys. El seu objectiu no es només superar la crisi sinó, que també busca pal·liar les deficiències del model de creixement europeu i de crear les condicions necessàries per a un creixement intel·ligent, sostenible i integrador.


Cursa d’orientació i artesania de Poble Espanyol - Anem de Colònies\nCursa d’orientació i artesania de Poble Espanyol Barcelonès, Barcelona\nCom s'utilitza una brúixola? Com es llegeix un plànol? Us atreviu a descobrir el Poble amb aquestes eines? Treballareu en petits grups i amb l'ajuda d'un guia, una brúixola i un plànol, haureu de superar els enigmes que us proposem per descobrir els secrets més ben guardats del Poble Espanyol i conèixer l'artesania i l'arquitectura tan característiques del nostre recinte\nUtilitzar plànols per situar-se en l’entorn.\nParticipar de forma adequada en situacions comunicatives habituals


Miquel Gil i Mara Aranda fan vibrar la cloenda del MiL\nEl MiL va concloure la seua quarta edició\nEls referents del folk valencià, Miquel Gil i Mara Arnada, van ser els encarregats de cloure l'edició d'enguany del Festival Música i Lletra (MiL), Xàtiva cançó d'autor. Va ser en un doble concert, dissabte, que va esgotar les entrades, i en el que tots dos van presentar els seus nous treballs. Miquel Gil amb banda i la seua veuarra es va menjar a un públic entregat, mentre Mara Aranda va cantar amb una delicadesa exquisida les seues cançons sefardites acompanyada de quatre músics multinstrumentistes. Divendres, el concert de Anari es va haver se suspendre per què la cantant basca va tenir un lleu accident que li impedia viatjar, però, a canvi, el premiat cantant de la Safor, Carles Pastor, va oferir un concert més complet i va defensar un espectacle molt més rocker del què ens té acostumats.\nEl MiL va cloure així la seua quarta edició consolidant el reconeixement de qualitat de la crítica i dels artistes i, poc a poc, també el del públic, que enguany, probablement per la presència -immensa- de Paco Ibáñez, ha incrementat notablement l'assistència respecte l'any passat.\nEs va consolidant també el Certamen de Joves Cantautores/rs, el MiL Descobreix, que manté una participació estable des de l'any passat amb participants vinguts de tot l'estat, i amb una notable presència de dones cantautores. El duo valencià format per Laura Esparza i Carlos Esteban -amb un estil íntim i personal que integra pinzellades electròniques amb guitarra i veu- i la seua cançó "Ones" va guanyar el premi “Al vent” a la millor cançó en català.\nL'edició d'enguany reivindicava la defensa de la llibertat d'expressió en el món de la cultura amb el lema «Jo cante a la diferència», un vers de la cantautora xilena Violeta Parra, i el cartell és obra del muralista i il•lustrador establert a València Elías Taño.


Hisenda endurirà al 23% el tipus del nou pagament fraccionat de l'Impost de Societats\nPublicat 28/09/2016 21:12CET\nL'objectiu és recaptar 8.000 milions d'euros per eixugar el dèficit\nEl Ministeri d'Hisenda aprovarà previsiblement aquest divendres un augment del tipus mínim de l'Impost de Societats al 23% per recaptar 8.000 milions d'euros més, amb la intenció que ja estigui en vigor en els pagaments fraccionats del mes d'octubre i desembre, tal com es va comprometre amb Brussel·les per eixugar les xifres de dèficit, que aquest any ha de situar-se al 4,6% del PIB, segons han confirmat a Europa Press en fonts coneixedores de l'esborrany.\nEn principi, la intenció del Govern és aprovar aquest mateix divendres el decret llei que incorpori els canvis de l'Impost de Societats, ja que ha d'enviar-lo a Brussel·les abans del 15 d'octubre. La idea és establir un tipus mínim, que serà del 23% respecte del 12% actual, per a aquelles empreses que facturin més de 10 milions d'euros anuals (unes 9.000) i que estarà en vigor, com a mínim, aquest any i el que ve, tot i que no es descarta que també s'apliqui en 2018 en funció de l'evolució del dèficit.\nLa reforma de l'impost endurirà especialment el tipus a aplicar en el cas dels bancs, pujant-lo al 25%.\nEl tipus mínim del pagament fraccionat, que actua com un avançament de la liquidació de l'impost, s'ha aplicat entre 2012 i 2015, any aquest en què tipus es va situar al 12%. Amb la reforma fiscal de 2015 es va eliminar, però la caiguda dels ingressos per Societats fins al juny ha portat al Govern en funcions a fer marxa enrere i tornar-lo a establir, en aquest cas incrementat.\nAmb aquesta mesura, l'executiu preveu ingressar 8.000 milions d'euros addicionals a l'any per poder complir amb el dèficit, en un moment en el qual els ingressos per pagament fraccionat de les empreses està caient més del 50% com a conseqüència, d'una banda, de la rebaixa de l'impost, que va entrar en vigor de manera escalonada el 2015 i 2016, i d'altra banda, per la desaparició aquest any del tipus mínim del 12% dels pagaments fraccionats.\nUna vegada que el Govern doni llum verda al decret, les Corts hauran després de ratificar-lo, pel que serà necessari que el PP negociï amb els altres grups, sobretot amb el PSOE i Ciutadans, per aconseguir el seu suport.\nEn principi cap dels dos grups ha rebutjat la mesura, que en la pràctica suposa augmentar la fiscalitat de les grans empreses, però esperaran a la lletra petita del decret per confirmar si li donen suport, cosa que dóna per descomptat l'executiu, ja que es tracta d'una mesura imprescindible per aconseguir quadrar el dèficit i el principal motiu pel qual Espanya es va salvar de la multa de Brussel·les.\nPer la seva banda, el vicepresident de CEOE i president de Cepime, Antonio Garamendi, ha criticat aquest dimecres la reforma de l'Impost de Societats, perquè considera que s'emprèn amb "nocturnitat i traïdoria" i perquè afectarà a la feina i a les inversions.\n"Ens agrada saber en quin camp de joc juguem, queda molt bonic dir que sol ho avancen, però no dubteu que la quantitat que es vol recaptar són diners que les empreses necessitaven per a altres ocupacions molt importants que no van a poder destinar", ha reprovat Garamendi, qui ha titllat la mesura de "política fiscal errònia".\nEn aquest sentit, ha advertit que la reforma de l'Impost de Societats "per descomptat pot afectar a la feina i la inversió", ja que "en el moment en el qual no hi ha liquiditat, cau la feina", que és el "primer objectiu" nacional.


Projects – Pàgina 2 – Contes i lectures\nEl dissabte dia 12, a les 13.30h, signaré signaré exemplars de “La insuportable absència del bròquil” al moll de la fusta, espai de Signatura 3, de La Setmana del Llibre en Català.\nUs espero el proper dimarts, 8 de setembre, de 18h a 20h a la llibreria Índex de Vilassar de Mar, per a signar-vos el vostre exemplar de “La insuportable absència del bròquil”, fresquíssim, acabat de publicar per l’Editorial Trípode.✍🏼🥦✍🏼📕🥦✍🏼📕🥦✍🏼 No hi falteu!\nLa Vanguardia digital, secció de Cultura\nAquesta tarda a la versió digital de Cultura, del diari La Vanguardia, Fede Cedó ha fet una ressenya del meu llibre. Us l’adjunto amb molta il·lusió! La escritora de Vilassar Eulàlia Armengol presenta un libro de cuentos. View this post on Instagram Cultura de @lavanguardia digital fa una ressenya del llibre de #ContesCurts 🥦📕🥦📕🥦 #LaInsuportableAbsènciaDelBròquil…\nVilassar ràdio – La vilassarenca Eulàlia Armengol publica un llibre de contes\nL’escriptora vilassarenca Eulàlia Armengol publica el seu primer llibre de contes Article de Robert Maza. Podeu escoltar l’entrevista aquí (a partir del minut 14.50). L’escriptora Eulàlia Armengol, de Vilassar de Mar, dona a llum, de la mà d’Editorial Trípode, la seva primera obra literària, un llibre de contes titulat La insuportable absència del bròquil. Els…\nSies TV, la televisió cultural per internet\nSies TV, la televisió cultural per internet, fa una ressenya de “La insuportable absència del bròquil”\nPremi prosa – Mostra literària Mn. Pere Ribot (2019)\nEl conte “un retall de setí” ha guanyat el premi en categoria adults, prosa, al concurs literari Pere Ribot de Vilassar de Mar. Podeu veure aquí el vídeo de l’acte d’entrega de premis, on es llegeixen fragments d’aquest conte: Narrador: Joan Ramon (La Tropa Teatre) Viola: Núria Pinyol Biblioteca Ernest Lluch de Vilassar de Mar,…


Un poder de la democràcia posat en entredit\nPolítica · 07/11/2018\nQualsevol poder en democràcia ha de ser susceptible de crítica i per això justament és democràcia. L’última sentència del Tribunal Europeu dels Drets Humans sobre el cas Otegui ja no és una crítica, és un sotrac, un desprestigi internacional que deixa el Tribunal Suprem espanyol a l’alçada d’un organisme públic d’una república banera. Això és molt trist!\nEls polítics catalans que són a la presó, com hostatges de l’estat espanyol, han de servir d’exemple perquè els catalans caiguin i siguin sotmesos al vaivé d’un poder corrupte des de les arrels a la cúpula.\nL’última rectificació sobre el cas de les hipoteques encara afegeix més llenya al foc.\nEl plec de l’acusació de la fiscalia sobre els presos polítics catalans ens fa sentir vergonya aliena, i és clar, L’Alternativa rebutja tot aquest muntatge assabentada que aquesta gent no tendrà cap judici just. És per això que demanem l’alliberament immediat dels encausats i la seva absolució si és que encara la justícia espanyola vol semblar una institució democràtica i respectable. El col.lectiu de la Redacció es solidaritza amb els encausats alhora que denuncia la caça de bruixes que s’està fent arreu dels Països Catalans.\nLa Redacció de L’Alternativa.\nPrevious Post: « Ilegal\nNext Post: Cançó sense pus »


La ciutat contra l'oblit | favb.cat\nInici » La ciutat contra l'oblit\nHem de treballar perquè d'aquí a 25 anys els barcelonins i els visitants no haguem de conviure en una ciutat banal i turistificada\nDes de final de la dècada del 1960, es produïren a la ciutat reivindicacions i mobilitzacions per a la defensa del patrimoni -especialment l’arquitectònic- que, en un moment de creixement urbà i econòmic, començava a ser destruït.\nL’Arxiu Històric del Col·legi d’Arquitectes, creat l’any 1969, o entitats com Amics de la Ciutat, juntament amb les primeres associacions de veïns, periodistes i col·legis professionals van ser capdavanters en la defensa del patrimoni afectat per la renovació urbana d’aquells anys. Lluites contra el Pla de la Ribera (1964-1973) representen l’inici de les reivindicacions per a la conservació dels barris tradicionals del Poblenou i la Barceloneta, i signifiquen també la posada en valor del petit teixit industrial front als processos especulatius generats pels grans agents transformadors (capital immobiliari i grans propietaris de sòl industrial).\nFinalment, la crisi econòmica de mitjan anys setanta ralentí aquest procés, i fins i tot el moviment ciutadà i cívic guanyà la batalla contra del Pla de la Ribera i aconseguí aturar la pressió immobiliària sobre edificis històrics i sobre els terrenys d’antigues fàbriques que, un cop guanyats, donaren pas a equipaments i espais verds.\nMalauradament, l’especulació prosseguí sovint a petita escala en àrees com l’Eixample, on caigueren impunement notables peces modernistes que no tenien cap tipus de protecció patrimonial, ja que el Catàleg de l’Ajuntament de Barcelona poc havia avançat en el seu coneixement i catalogació; i fins i tot, els que estaven protegits (com la casa Golferics) varen estar a punt de ser destruïts a base d’estratègies especulatives o de desídia municipal.\nResulta evident que, en aquest marc, la destrucció del patrimoni es revifaria ben aviat. A inici del 1980, molts barris estaven reivindicant el patrimoni industrial (Sants amb l’Espanya Industrial i el Vapor Vell, la Sagrada Família amb la Sedeta, el Poblenou amb Can Felipa i Can Saladrigas...). Les lluites foren llargues i, finalment, amb els ajuntaments democràtics se salvaren algunes peces i s’aconseguiren usos públics, sovint després de negociacions i concessions que afavorien els promotors immobiliaris per construir habitatges en part del conjunt patrimonial.\nArran de les Olimpíades del 1992 i la consegüent transformació de la ciutat, haguérem de lamentar la destrucció del patrimoni industrial i el teixit residencial del barri d’Icària, a la qual seguiren altres edificis del Poblenou arran dels diferents plans urbanístics (obertura de la Diagonal, Front Marítim i Pla 22@), i d’altres barris. Un procés que ha prosseguit i s’ha incrementat fins avui amb la transformació turística de gran part de la ciutat (especialment Ciutat Vella i l’Eixample), en mans d’hotels i apartaments turístics.\nParal·lelament, la pressió del model turístic de Barcelona, en lloc de contribuir al manteniment del patrimoni, fins i tot el catalogat, no ha fet una altra cosa que destruir-lo, o en el millor dels casos banalitzar-lo, amb intervencions inadequades o especulatives que l’han malmès i desfigurat al servei d’un fals turisme cultural.\nS’ha de constatar que la insistència veïnal ha aconseguit, de nou, guanyar algunes batalles (Pla del Patrimoni Industrial del Poblenou, Can Batlló, Hotel del Palau, Can Fargas, la Satalia, Can Batlló...), i perdre’n d’altres. Mentrestant, l’esperada revisió del Catàleg del Patrimoni Històric-artístic de la Ciutat de l’any 2000 (basat en una concepció estrictament arquitectònica que cal completar), encara està pendent.\nEn contrapartida, ha augmentat la sensibilització ciutadana en la valorització i defensa del patrimoni en els seus diferents vessants materials (arquitectònic, urbanístic, conjunts i nuclis antics, industrial, científic-tècnic, comercial, paisatgístic i natural) i immaterials (tradicions, costums, celebracions, espais de memòria històrica...), de tal manera que actualment ja forma part del llenguatge comú i és part important del conjunt de les reivindicacions veïnals.\nUn estudi realitzat pel Grup de Patrimoni de Barcelona en Comú (Llibre Blanc del Patrimoni de Barcelona, 2016) ha aplegat a l’any 2016 un total de 48 reivindicacions veïnals que multipliquen per quatre les d’anys anteriors.\nAquestes reivindicacions se centren en evitar la transformació d’edificis catalogats en apartaments i hotels, en mantenir edificis de valor històric no catalogat, i en evitar les destruccions i intervencions inadequades en edificis catalogats, així com en la conservació de conjunts històrics i d’espais de memòria. La llista continua oberta a començament del 2017 (hotel Drassanes, Taller Masriera, Casa Lleó Morera...).\nTanmateix, aquesta sensibilització social no s’ha traduït, per ara, en la creació d’una nova política de protecció del patrimoni de la ciutat, ni en la constitució d’un nou Servei de Patrimoni que plantegi la coordinació de les diferents àrees municipals (des de Cultura, Memòria Històrica i Catàleg de Patrimoni inclòs dintre de l’Àrea d’Urbanisme) destinat a l’inventari, catalogació, preservació i difusió del patrimoni, i que hauria de tenir un caràcter interdisciplinari.\nDe moment, l’Ajuntament de Barcelona encara no ha iniciat una reflexió global sobre el patrimoni de la ciutat que vagi més enllà de mesures d’urgència (per exemple sobre les fàbriques d’una part de Ciutat Vella o mesures de govern sobre les construccions de més de 80 anys d’antiguitat).\nMentre que oficialment poc s’avançava en la millora del catàleg existent, han sorgit des de la pròpia societat civil entitats, associacions i persones que han fet una activitat substitutòria aplegant informació, estudiant elements patrimonials i defensant-los quan estan en perill, tant en formats tradicionals (arxius històrics veïnals, tallers d’història), com en els nous formats digitals.\nMirant al futur (dels pròxims vint-i-cinc anys) penso que, afortunadament, hem de ser optimistes, ja que si el moviment veïnal manté la seva força i la societat civil i els joves historiadors i d’altres professionals s’hi impliquen tal i com ara ho estant fent, l’Ajuntament de Barcelona es veurà obligat a fer un pas important creant una Àrea de Patrimoni transversal en la seva organització i funcionament, i transversal en els seus continguts. Tots els elements hi són presents i estan a punt. Només manca la voluntat política per posar-ho en marxa, perquè d’aquí a vint-i-cinc anys els barcelonins i els visitants no hagin de conviure en una ciutat banal i turistificada, sense patrimoni i sense memòria.


Mas es queda al PDECat i no s’integrarà a JxCat\nL’expresident assegura que té la sensació que l’espai està a punt de trencar-se i per això mantindrà el carnet del PDECat\nL'expresident de la Generalitat Artur Mas. // Gerard Artigas\nActualitzada el 14-09-2020 21:09\nArtur Mas es queda el PDECat i no s’integrarà a Junts per Catalunya. L’expresident assegura que té la sensació que l’espai està a punt de trencar-se i per això mantindrà el carnet del PDECat. A més, diu que no tornarà a la primera línia política.\nTreballarà per reconstruir la unitat\nArtur Mas diu que es queda al PDCat perquè no vol contribuir a fragmentar l’espai, no dona les negociacions per trencades, però assegura que si ell marxés a Junts les possibilitats d’entesa quedarien del tot esgotades. Per això Mas continuarà al PDECat, un espai que sent seu com Junts.\nPer primer cop tinc la sensació que si m’apunto a Junts, això podria acabar en una separació. Jo no vull acabar la meva trajectòria política avalant una separació\nA més, Artur Mas no tornarà a la primera línia política i encara menys després de la poca unitat de l’independentisme, diu que està “trist, empipat i decebut de la falta d’entesa entre partits”. Artur Mas treballarà des d’ara per reconstruir la unitat, condició indispensable –diu– si es vol que a Madrid i a Brussel·les es prenguin seriosament l’independentisme\n10-09-2020 10:30 ‘EL MÓN A RAC1’\n01-09-2020 11:39 ‘EL MÓN A RAC1’\nMarc Solsona: “No hem tingut mai cap indici que el president Mas pogués deixar el PDECat”


Arxius de El meu nanowrimo - Montserrat Segura\nDe vegades, cal ser realista i acceptar els fracassos. Per què ho dic? Pel títol de l’entrada. És així, abandono el meu NaNoWriMo. Crec que vaig ser excessivament optimista al moment de plantejar-me’l. La teoria feia bona cara, però aquest novembre hi havia massa fets Segueix llegint…\n02.11.2021, segon dia de repte\nSegon dia de NaNoWriMo, segon dia de repte. Paraules escrites: 1059! Van en augment… Com es va desenvolupant el repte? Des que em vaig asseure ahir a la tarda a l’ordinador fins que me’n vaig alçar van passar unes 4 hores. Però, en realitat, les Segueix llegint…\nPrimer dia de repte. Paraules escrites: 1.011. Com comptabilitzo el total de paraules? És fàcil. Treballant amb un processador de textos (Word, Open Office, Scrivener, etc.) comptabilitzar-les és un joc. Hi ha menús que permeten tota mena d’utilitats, també comptar les paraules o els caràcters. Segueix llegint…\nFem un NaNoWriMo?\nHeu sentit mai a parlar del NaNoWriMo? Es tracta d’un repte d’escriptura compartit que l’escriptor nord-americà Chris Baty es va treure del barret el 1999 i que consistia a escriure una novel·la de 50.000 paraules durant el mes de novembre. El cas és que Baty Segueix llegint…