Jodi Dean: "Necessitem camarades. Com més coordinats i disciplinats som, més podem dur a terme una estratègia col·lectiva." | L'Accent - Informació i comunicació popular dels Països Catalans\nEntrevista a Jodi Dean, teòrica política, escriptora i professora\nEscrit per L'Accent Publicat el 24/07/2020\nJodi Dean és professora de ciències polítiques a Hobart i William Smith College. És autora o editora de nombrosos llibres i treballs, entre els quals hi ha The Communist Horizon (2012), Crowds and The Party (2016) i Camarada (2019), publicat aquest 2020 en català per Tigre de Paper, en traducció d’Anna Llisterri. En aquesta obra Jodi Dean defensa que la rehabilitació del concepte de camaraderia, com a relació de pertinença política que cal construir, sostenir i defensar, és una tasca crucial per a l’esquerra contemporània. En aquesta entrevista, comentem algunes de les idees clau del llibre.\nCom definiu el terme “camarada”?\nEls que estan al mateix costat d’una lluita política. M’interessa la forma en què estar de la mateixa banda repercuteix en els que la comparteixen, i la forma en què aquesta pertinença genera expectatives.\nEtimològicament, camarada deriva de camera, la paraula llatina habitació, cambra, i volta. La connotació tècnica de la volta indexa una funció genèrica, l’estructura que produeix un espai determinat i el manté obert. Una cambra o habitació és una estructura repetible que pren la seva forma produint un interior separat d’un exterior i proporcionant una coberta suportada per a aquells que hi ha a sota. Compartir una habitació, compartir un espai, genera una proximitat, una intensitat de sentiment i expectativa de solidaritat que diferencia els d’un costat dels d’altres. El camaraderia és una relació política de cobertura recolzada.\nUna objecció òbvia a l’ús del “camarada” actual, juntament amb el “partit” i el “comunisme”, en què també us heu centrat en llibres anteriors, són les seves associacions amb un passat de revolucions fallides o els règims totalitaris del socialisme realment existent. al segle XX. No hi ha la sensació que aquests termes siguin simplement antiquats, si no un obstacle per crear un moviment d’esquerres unificat? O, aquest tipus de pensament és el mateix obstacle?\nTens tota la raó que aquest tipus de pensament és l’obstacle. Reflecteix un pensament anticomunista, capitalista i reaccionari, que condemna l’esquerra, la pista és el terme “totalitari” que avui s’utilitza per crear una falsa equivalència entre l’URSS i l’Alemanya nazi.\nUna part de la falsedat també rau en la il·lusió que els partits estan desfasats. El poder polític encara s’aconsegueix a través dels partits. La Dreta ho sap. Però estúpidament massa esquerres van abandonar la forma de partit, i així van cedir l’espai a la dreta. A tot el món encara hi ha partits comunistes i socialistes. Que l’esquerra abraci aquest relat del fracàs és una fugida d’estudi, una negativa a participar en política. I el resultat és que la dreta es converteix en la força que canalitza la ira popular.\nEl comunisme és el nom que tenim per l’alternativa positiva al capitalisme. Diu que no podem trobar un compromís amb el capitalisme. No existeix el capitalisme amb rostre humà. El capitalisme es basa en l’explotació. És tan senzill com això. Avui és difícil organitzar-se amb el nom de comunisme a Europa i als Estats Units? Sí. Sempre ha estat difícil. I ha estat especialment dur a Polònia on s’ha aprovat una llei que prohibia la promoció del totalitarisme. Per què, si el comunisme hagués estat derrotat, era necessari que el partit governant de dretes aprovés aquesta llei? L’anticomunisme s’utilitza per evitar l’oposició al capitalisme; s’utilitza per derrotar la democràcia.\nAl llibre, expliqueu que el camarada té “quatre característiques primàries: disciplina, alegria, entusiasme i coratge”. Són aquestes qualitats que actualment trobeu que falten de bona part de la lluita política contemporània d’esquerra? Com pot canviar el seu ressorgiment el tipus d’acció política en què participem i com ens relacionem?\nDiria que és la combinació que falta. Així doncs, hi ha lluitadors coratjosos a l’esquerra. Per començar, penseu en Black Lives Matter, Standing Rock, tots els activistes ambientals i climàtics que lluiten contra les corporacions de carbó, petroli i gas, molts de les quals han estat assassinats. També diria que hi ha entusiasme i alegria: la gent surt a les marxes; fan cartells hilarants; demostren una creativitat sorprenent.\nPerò pot ser el que falta és la disciplina. No vull dir disciplina individual: com tots els organitzadors saben, el treball polític té una disciplina enorme: mostrar-se, aconseguir que la gent es presenti, això no és fàcil. Sempre hi ha alguna cosa més a fer i és fàcil desanimar-se, pensar si aquesta protesta servirà per alguna cosa. El repte consisteix en una disciplina col·lectiva més àmplia, on la gent s’adona que és bo i important i necessari seguir una línia comuna, seguir una estratègia comuna.\nHi ha massa persones que pensen que tothom ha de proporcionar la seva ocurrència original i que aquesta ocurrència ha de ser una renúncia. Això mata la solidaritat d’esquerres. Alguns a l’esquerra també pensen en la disciplina com a dolenta, potser per la lectura (errònia) de Foucault o per adoptar una visió de la multitud que prenen Hardt i Negri. Però la disciplina genera capacitat. Com més coordinats i disciplinats som, més podem dur a terme una estratègia col·lectiva. I poder estar més preparats després de la victòria.\nUn altre aspecte que considereu és com funciona una política basada en el camaraderia en relació amb la política d’identitat, les lluites de grups clarament definides i la noció de “aliats” polítics. Com funciona la camaraderia com a factor unificador aquí sense homogeneïtzar els problemes i les contradiccions particulars a què s’enfronten els diferents grups?\nÉs una qüestió de perspectiva. Camarada dóna nom a una relació entre persones del mateix costat d’una lluita política. No defineix cap relació entre la gent i allò contra o a favor de què lluiten. Així doncs, el camarada no diu res sobre problemes concrets.\nUn dels exemples que utilitzo al llibre prové del Partit Comunista dels Estats Units i de la seva lluita contra la supremacia blanca i els linxaments i pel dret d’autodeterminació dels negres. Aquesta va ser una lluita que es va encarregar a tot el partit de dur a terme. Sense excepcions. Que un camarada fos blanc no els eximia de la necessitat d’oposar-se a la supremacia blanca en totes les seves formes, a tot arreu i en tot el temps, és a dir, a la vida personal i a la vida política. Aquí no hi ha homogeneïtzació. La lluita va ser contra la supremacia blanca i es va dir als camarades que havien d’estar disposats a actuar en defensa de qualsevol persona negra. Hauria d’afegir que el treball del PC en aquesta àrea va ser inigualable: a la dècada de 1930 va ser el principal grup interracial que lluitava per l’alliberament negre.\nLa idea dels “aliats” fa que la política sembli una possessió, quelcom que pertany a una persona o grup naturalment, en virtut de la seva identitat atribuïda. D’alguna manera, la política està naturalitzada, com si tothom que compartís una identitat política compartís una política, però, naturalment, sabem que això no és cert. La política s’ha de crear, construir.\nQuina relació hi ha entre camarades i partit? Com es pot assegurar el camarada que el partit no esdevingui jeràrquic o una mena de figura superego, exigint fidelitat, compromís i disciplina cada cop més grans?\nNo hi ha garanties, ni a la vida, ni a la política. El que cal tenir en compte és que el camarada funciona com una força interior. Interioritzem la perspectiva dels nostres camarades. De manera que la força que sentim és la que ens imposem a nosaltres mateixos. Els nostres camarades reals són generalment molt més tolerants i disposats a perdonar que el camarada interioritzat. De fet, el camarada sempre es converteix en una figura de super-ego exigint una major fidelitat, compromís i disciplina. Això és una part del poder de la camaraderia: els nostres camarades (interioritzats) ens fan fer més del que altrament faríem.\nI atès que el món on ens trobem, atès l’imperatiu absolut de la lluita pel comunisme en un món molt desigual i cada cop més calent, hi hauríem d’estar disposats. Es deriva directament d’una anàlisi d’esquerres del present d’explotació i desigualtat: per què pensaríem que la nostra situació exigeix res més que el compromís i la disciplina?\nUna revisió recent sobre Camarada a la revista Jacobin planteja algunes qüestions similars: “Hi ha moments en què la perspectiva de la camaraderia pugui minar l’organització socialista? L’ideal d’ego de la camaraderia pot esdevenir tan persuasiu a la pràctica que ens cega a la disfunció, la discriminació i l’abús entre camarades aparents? És més útil que nociu pensar en nosaltres mateixos com a iguals en contextos on òbviament no ho som? ”\nNo veig com una perspectiva de camaraderia podia minar l’organització socialista. La pregunta ni tan sols té sentit per a mi; no hi ha cap organització socialista absent d’una perspectiva de camaraderia o companyerisme. Hi pot haver un grup d’individus que es consideren com a socialistes que han pagat qüotes a una associació que diu perseguir objectius socialistes. Jo no en diria una organització socialista, però, encara que ho fos, com la podria minar al camaraderia, en lloc d’activar-la i inspirar-la?\nLa següent pregunta sobre ser cecs a la disfunció, la discriminació i el maltractament: el companyerisme és el que ens permet veure la disfunció i el maltractament. I ens proporciona la norma d’igualtat mitjançant la qual abordar-la. Un gran exemple ve de Claudia Jones en el seu famós article, ‘An End to the Neglect of the Problems of the Negro Woman!’‘ Fa una crida als seus camarades homes i dones blancs i companys negres pel seu tracte injust de les dones negres al partit. és igual.\nI per últim aspecte: pensar en nosaltres mateixos coma a iguals no vol dir plantejar que tenim capacitat i experiència iguals. El context de camaraderia és el de ser al mateix costat polític. Per a comunistes i socialistes, aquest costat s’ha organitzat en termes de pertinença a partits. La igualtat és un atribut d’aquesta pertinença: tots estan igualment obligats a exercir la feina del partit; tots són igual d’importants per al treball del partit.\nQuant a aquesta obligació de dur a terme el treball del partit, sempre hi ha la definició de com es defineix el treball del partit. Al llibre es parla de com pot acabar la relació entre partit i camarada, fins i tot mitjançant renúncies massives que són “afirmacions justes de camaraderia i col·lectivitat en el context d’un partit que ha perdut el seu camí”. Què diu això dels límits de l’autoritat del partit i la naturalesa de l’obligació del camarada amb això?\nHeu citat una línia que escric en el context d’una història sobre Junius Scales, membre de CPUSA que havia estat empresonat en virtut de la Llei Smith(1). La seva família es va enfrontar a tota mena de problemes financers. Un dels companys de Scales va recaptar molts diners per a ells, però un organitzador de la secció se’n va assabentar i va dir que anava en contra de la política dels partit. Quan el camarada de Scales va preguntar per què, l’organitzador no va poder respondre. Així doncs, el camarada, i una multitud d’altres camarades que havien estat tots al partit durant més de vint-i-cinc anys, van renunciar massivament i van lliurar els diners a la dona de Scales.\nEl que m’interessa en aquest exemple és l’èmfasi de Scales en els vint-i-cinc anys i en el grup de camarades contra l’organitzador d’una secció. És a dir, qui és el partit en aquest exemple? L’organitzador que anuncia una política però no l’explica ni la defensa, o els camarades de llarga trajectòria, prou dedicats per marxar quan es van adonar que no es podrien complir amb les expectatives d’unitat del partit?\nPer descomptat, tothom reconeixia que oficialment l’organitzador de la secció parlava en nom del partit. Però el que va dir i va fer va violar el sentit dels veterans camarades del que és ser comunista fins a un punt que no van poder acceptar. Aquesta no va ser una convicció i una decisió individuals; era col·lectiva.\nTal com descriu Scales, la seva elecció va ser entre donar-li suport, un camarada que havia fet un gran sacrifici anant a la presó o seguint una instrucció implacable i injustificada. Si s’haguessin quedat al partit però igualment haguessin donat els diners a la dona de Scales, haurien infringit la unitat del partit. Així que van marxar. La seva obligació era mantenir la unitat de partit seguint les instruccions de l’organitzador i, quan no van poder fer-ho, van marxar.\nEn un partit centralista democràtic ben estructurat, les regles del partit es determinen democràticament i es justifiquen i s’expliquen les decisions del partit. Un partit no pot esperar que els seus quadres segueixin instruccions arbitràries, sobretot quan van contra el principi i la pràctica del passat. L’afiliació al partit és voluntària. La gent sempre pot sortir. Un partit que actua de manera arbitrària i que no pugui donar suport als seus quadres no pot esperar que la gent s’hi quedi i sense persones no tindrà capacitat. Podríeu dir, doncs, que el límit de l’autoritat del partit és la possibilitat de marxar-se dels membres.\nUna altra manera de mirar-ho: un partit és una organització amb l’objectiu de guanyar el poder polític. És totalment instrumental. La gent s’uneix a un partit per participar en la lluita. Això vol dir que deixen de banda els seus propis interessos per assolir l’objectiu col·lectiu. Aquest aspecte instrumental de la forma de partit és el que proporciona el límit a l’autoritat del partit: té autoritat sobre allò necessari per assolir l’objectiu. Quan se sobrepassa, la gent pot deixar-lo, i això perjudica la seva capacitat.\nL’altra cosa a tenir en compte és que el partit són els seus quadres. En un partit centralista democràtic, els membres del partit estan fent normes que es donen a ells mateixos; això també ens dóna una sensació de les obligacions dels membres del partit: estan obligats a participar i parlar i implicar-se en una reflexió crítica sobre les activitats del partit per treballar per fer el partit millor i més fort.\nEscriviu que “la camaraderia es basa en la inclusió i l’exclusió, qualsevol, però no tothom, pot ser camarada. No és una relació infinitament oberta o flexible, sinó que pressuposa divisió i lluita. Hi ha un enemic.” Com es tracten els camarades amb els enemics?\nFaig broma. Mira, és una pregunta contextual: qui és l’enemic en un context concret? Ni camarada ni enemic no és un terme ontològic; les persones no neixen camarades i potser no seguiran sent camarades. El mateix amb els enemics. La gent pot canviar: el treball polític és un treball que tracta de canviar la gent.\nDir que els capitalistes són l’enemic no vol dir que hàgim de matar tots els capitalistes. Vol dir que enderroquem el sistema que permet el capitalisme. Així que realment la manera de fer front als enemics és canviar l’estructura que produeix enemics. Això ens permet reconèixer que l’enemic és una característica de l’estructura, no la persona. Una persona pot convertir-se en camarada. O potser un aliat o simplement un veí o parent o alguna cosa que no sigui política.\nEls camarades que lluiten per “enderrocar el sistema que permet el capitalisme” haurien de tenir tots els mitjans al seu abast, inclosa la violència? En cas afirmatiu, com respongueu a l’argument sovint repetit que l’ús de la violència desfigurarà no només la lluita, sinó també la nova societat que vol construir?\nNo accepto l’afirmació que la violència desfigura la lluita i la nova societat. No té cap sentit per mi,- des de quan un règim opressor plega i diu, “oh, ho sento? “. M’agradaria saber d’on sortia aquest argument. Potser és Kantià? És certament contrarevolucionari. La tradició republicana (penso aquí en Maquiavel) associa el poder dels ciutadans amb la capacitat militar. Fanon defensa lúús de la violència en la lluita decolonial etc.\nPer què l’ús de la violència contra un opressor/colonitzador/explotador desfiguraria una nova societat? Des del meu coneixement, no veieu aquest argument contra els Estats Units el 1776. La violència desfiguradora va ser la del genocidi de la població indígena i la del sistema d’esclaus.\nEm pregunto si aquesta preocupació per la violència és, en realitat, un símptoma del liberalisme de l’esquerra des del 1989, és a dir, un símptoma de la derrota de l’URSS i del marxisme en bona part de l’esquerra. Forma part d’una particular adopció de Martin Luther King i Gandhi, d’una acceptació de l’estatus quo que diu que els nostres objectius haurien de ser la reforma, la resistència i el canvi incremental. Com ens ha resultat això? Als EUA, hem vist un increment massiu de la desigualtat, l’encarcerament massiu i la violència policial.\nNo crec que s’hagi de glorificar la violència, però accepto que el més probable és que sigui necessari: al cap i a la fi, l’estat capitalista patriarcal racista utilitza la violència contra aquells que la lluiten tot el temps i de manera preventiva. Quan rebutgem aquest estat, rebutgem la seva reivindicació d’un legítim monopoli sobre l’ús de la violència.\nEl veritable problema per a l’esquerra és el fet que l’Estat té un avantatge tan extraordinari en aquest front, atès com estan fortament armats la policia i els militars. Pensar que estem en qualsevol posició per guanyar militarment és delirant. Per tant, és crucial pensar en què es considera violència en quin context, quines són les dimensions i els paràmetres dels usos de la violència i, per a quins fins, aquestes qüestions tàctiques que allunyen la discussió d’un simple a favor/en contra cap a la consideració de quin tipus, en quin context, amb quina finalitat.\nS’estenen els llaços de camaraderia als morts? Si és així, què devem companys passats? Com honorem el seu treball i sacrifici, alhora que ens allunyem dels errors?\nM’encanta aquesta pregunta. Crec que devem als nostres camarades caiguts continuar la seva lluita, reconèixer que es van trobar amb decisions i decisions dures les conseqüències de les quals no podien preveure, i perdonar-los els seus errors. Per ser sincera, l’esquerra se centra massa en els errors i no prou en els èxits. És com si no poguéssim controlar el fet que el poder dels humans no és i no pot ser pur, i que desitgem algun tipus de protecció contra això. De debò, els errors dels quals ens hem de guardar són els dels compromisos amb el capitalisme. I la demanda errònia de puresa.\nQuè passa amb els camarades que encara no han nascut? Què han d’espera, si és que n’han d’esperar res, dels camarades que es dediquen avui a la lluita política?\nAlguns companys meus activistes de l’art m’han explicat recentment un eslògan per a una acció: “Sigueu els avantpassats que desitgen els seus descendents”. Aquesta hauria de ser la nostra orientació cap als nostres futurs camarades. Hem de continuar la lluita, hem de transmetre coneixements i habilitats, hem de ser millors del que creiem que podem ser. Hem de ser els camarades que ells desitjaran.\nI això significa atresorar i donar suport als nostres camarades, no abusar-ne; realment, la manera com l’esquerra es menja la pròpia gent és tan molesta; som tot el que tenim, els nostres millors recursos, tenint en compte que els capitalistes tenen els diners i els imperialistes tenen les bombes. Hem de deixar de cedir a les preocupacions liberals amb l’èxit individualitzat i, en canvi, aprendre millor com seguir, recolzar, imitar i ajudar.\n(1) La Smith Act de 1940 fou una de les lleis per a la presecució política i ideològica als Estats Units d’Amèrica, sota la qual foren empresonats activistes comunistes i anarquistes (NdT).\n*Entrevista de Cihan Aksan i Jon Bailes a Jodi Dean publicada el novembre de 2019 al web “State of nature”. Traducció de L’Accent.\nEtiquetes: camarada, debat, Esquerra, organització, Partit Comunista, revolució, socialisme Categoria: L'Entrevista Visualitzacions: 1498\nLa vacuna és a l'esquerra


CERCLE - CRA'P\nINICI CRA’P Projecte Introducció Objectius Eixos Col·labora Espai Sala Breu història Equip ACTIVITATS Residències en residència info sol·licitud arxiu Tallers en curs Inscripcions arxiu Entrenaments en curs arxiu Laboratoris en curs arxiu Seminaris Artworks & landmarks Publicacions Loving effects Gravacions de Llorenç Presentacions públiques Altres Cercle Xerrada Dansa Moviment Teràpia Jornada Cos, Moviment i Teràpia PROJECTES EN XARXA Miniatures Simbiòtic 2011 COL·LABORACIONS CeRCCa Ajuntament de Mollet Llibreria l’Illa Contacte Novetats ENLLAÇOS Premsa Altres CERCLE\nCRA’P col·laboracions 2012\nRODA DE CANT I DANSA PER AJUDA ALIMENTÀRIA A BURKINA FASO\nDiumenge 22 d’abril de 10h a 14h\nCra’p acull aquesta proposta de Víctor Turull amb l’objectiu de recollir fons per ajudar a comprar sacs de blat de moro i arròs per al clan de Kabré Tiim Saidu, cap de Tradicions i Xaman del poblat de Kokologho. El clan reuneix unes 500 persones entre adults i nens i en aquest moment estan passant una situació crítica en la seva supervivència a causa de la sequera que assola aquesta regió en els últims anys. Podeu veure l’enllaç d’El País aquí. El total de la recaptació s’enviarà la primera setmana de Maig.\nUs preguem compartir aquesta informació.\nImpartit per Víctor Turull\nEXERCICI INSPIRAT EN LES CERIMÒNIES FUNERÀRIES DE BURKINA FASO\nAquesta roda està inspirada en la cerimònia funerària de l’ètnia Mossi de Burkina Faso. Víctor Turull ha assistit personalment a diverses d’elles en els últims 15 anys. És una roda de cant i dansa en el qual comparteixes i experimentes l’energia creada en el cercle cantat i ballat. Consta de dos passos molt simples i altament energètics en la seva repetició: un pas de concentració d’energia i un segon pas en el que s’allibera aquesta energia conjunta d’una manera orgànica i harmònica a través del cant. Són tres sèries de 45 minuts cadascuna amb un descans de 15 minuts de respiració conscient, fent un total de 4 hores ininterrompudes.\nVíctor Turull és creador escènic, actor, ballarí i cantant. El seu treball artístic està vinculat a l’acció-performance. És també terapeuta de so i professor de veu. Més de vint anys com especialista en Xamanisme Africà. Creador del mètode Biovoz, sistema holístic per a la consciència de la veu i la respiració.\nBo d’ajut: 20 eur\nMés informació: www.victorturull.org


El Govern impulsa la internacionalització de les empreses dels àmbits de territori i sostenibilitat\nquery_builder 8 maig 2012 19:58\nEl Govern impulsarà la sortida als mercats exteriors de les empreses dels àmbits de territori i sostenibilitat. La iniciativa, amb el nom de ‘Catalan Projects to the World: Programa d’internacionalització per a les empreses catalanes dels àmbits de territori i sostenibilitat’ ha estat presentada avui en un acte al Palau de Pedralbes presidit pels consellers de Territori i Sostenibilitat, Lluís Recoder, i d’Empresa i Ocupació, F. Xavier Mena.\nEl pla es dirigeix a un ampli sector que engloba la logística i els transports, la construcció, l’enginyeria i l’arquitectura, la consultoria ambiental o les smart cities, entre d’altres àmbits.\nEls 34 Centres de Promoció de Negocis d’ACC1Ó d’arreu del món oferiran serveis a mida a aquestes empreses per impulsar la seva internacionalització i s'organitzaran missions empresarials centrades en aquests sectors.\nLa primera d’aquestes accions es durà a terme a Colòmbia; del 16 al 18 de maig hi viatjarà una delegació de 30 empreses i entitats catalanes encapçalada pel conseller de Territori i Sostenibilitat, Lluís Recoder.\nEl calendari per als pròxims mesos inclou altres missions empresarials als Estats Units, Canadà, Rússia i la Xina.\nTambé s’establiran aliances amb agències governamentals per actuar com a element facilitador clau per a la penetració d’empreses catalanes. En aquest sentit, ja hi ha acords a Colòmbia i el Marroc, i en les properes setmanes es contactarà amb delegacions d’Indonèsia i Suècia.\nFinalment, també es buscaran inversions estrangeres a través d'Invest in Catalonia.


Inici » Notícies » L’Obra Social ”la Caixa” destina 4,2 milions d’euros a 187 projectes ...\nPromoció de l’oci i el temps lliure inclusiu i enfortiment de les xarxes relacionals, és una de les línies de l’àmbit discapacitat i salut mental de la convocatòria.\nQualitat alta ( jpg | 2453x1752 | 1,1 MB )\nL’apoderament de les persones destinatàries com a agents actius de canvi és crucial en el disseny, el desenvolupament i l'avaluació de les activitats.\n1.250 projectes evaluats, 187 projectes seleccionats i 65.548 beneficiaris.\nEn total, en els projectes seleccionats participen 1.261 professionals i més de 5.000 voluntaris.\nEl Programa d'Ajuts a Projectes d'Iniciatives Socials 2019 compta amb un pressupost total de 17,3 milions d'euros en el conjunt d'Espanya, i atén diferents línies d'actuació.\nEl president de la Fundació Bancària "la Caixa", Isidre Fainé, ha destacat el compromís de l'entitat a favor d'una societat millor i més justa i amb més oportunitats per a les persones més vulnerables.\nIntrodueix les dades necessàries per enviar l'enllaç de la notícia, "L’Obra Social ”la Caixa” destina 4,2 milions d’euros a 187 projectes d’atenció a l’envelliment, a la discapacitat i a la malatia a tot l'Estat espanyol"\nL’Obra Social ”la Caixa” destina 4,2 milions d’euros a 187 projectes d’atenció a l’envelliment, a la discapacitat i a la malaltia a tot l'Estat espanyol


Calvet diu que la perllongació de la C-32 és ''irrenunciable'' - El Gerió Digital\nLa Generalitat rep tres al·legacions un cop tancada l'exposició pública\nDijous, 14 de juny de 2018 13:00h\nFinal del tram actual de la C-32 (arxiu)\nEl conseller de Territori, Damià Calvet, assegura que el perllongament de la C-32 entre Blanes i Lloret de Mar és una obra "irrenunciable". "Ha de permetre connectar bé la Selva marítima amb l'inici de la Costa Brava i acabar amb el col·lapse d'altres vies locals", diu el conseller, en referència a l'allargament de l'autopista.\nA mitjans març, el Departament de Territori i Sostenibilitat va tornar a treure a informació pública tant l'estudi informatiu com el d'impacte ambiental del perllongament de la C-32 entre Blanes i Lloret de Mar. Amb aquesta decisió, la Generalitat anul·lava la tramitació que es va iniciar ara fa divuit anys, i que ha estat el focus del litigi que la plataforma Aturem C-32 va portar davant del TSJC.\nEn total, fins a setze entitats agrupades sota el paraigües de la plataforma van presentar un contenciós davant l'alt tribunal català. Al·legaven que l'últim projecte que s'havia aprovat –el del 2016- no es poda emparar amb la declaració d'impacte ambiental del 2000, perquè aquest document havia caducat (ja que s'havia fet amb un canvi de traçat).\nEl TSJC va admetre a tràmit el recurs i al juliol de l'any passat, quan les màquines ja eren a punt d'entrar sobre terreny, va aturar les obres de manera cautelar. Arran d'això, la Generalitat va decidir posar el comptador a zero. I per això, va tornar a començar la tramitació de cap i nou. Una decisió que la plataforma Aturem C-32 va criticar, dient que Territori actuava d'esquena al recurs judicial interposat, i assegurant que això només obeïa a la voluntat de la Generalitat d'allargar les concessions de les autopistes.\nEls nous documents que el Departament va treure a exposició pública (tant l'estudi informatiu com el d'impacte ambiental) no proposaven nous traçats, però sí que incorporaven aquelles millores que s'havien pactat amb els ajuntaments. I és que, a l'hora de tirar endavant el perllongament de la C-32, de fet, Territori aposta per la solució aprovada el 2016.\nEn concret, aquest projecte dibuixa un traçat on es redueix el nombre de carrils, passant de quatre a tres (dos de pujada en un sentit i un de baixada a l'altre). La nova C-32 entre Blanes i Lloret s'estendrà al llarg de 6,5 quilòmetres, serà lliure de peatge i s'estima que el cost de l'obra sigui d'uns 71 MEUR (que assumirà la concessionària Abertis).\nAra, un cop acabada la fase d'exposició pública, el Departament ha rebut tres al·legacions. El conseller de Territori ja ha avançat que totes s'estudiaran a fons, per veure si alguna de les propostes que s'hi fan es poden incorporar al projecte. I que, sobretot, es parlarà amb el territori i amb la comissió de seguiment del projecte, de la qual en formen part els ajuntaments.\n"Som conscients que ho hem de fer bé, perquè la tramitació anterior havia provocat neguit", ha assegurat Damià Calvet. Per això, el conseller ja diu que, un cop s'hagin estudiat les al·legacions, el projecte de la C-32 "s'explicarà tantes vegades com faci falta" davant la comissió.\n"No hi ha d'haver risc"\nCalvet afirma que, havent tornat a tramitar de nou el projecte, la Generalitat "ha complert amb rigor tot allò que determina la legislació". A més, assegura que arran del contenciós que es va presentar, el Departament informa puntualment a la justícia de tots els passos que fa en relació al perllongament de la C-32. "Creiem que no hi ha d'haver risc que el TSJC torni a aturar l'obra", afirma Damià Calvet.\nEl conseller, però, de moment no posa terminis perquè les màquines entrin sobre terreny (perquè, de fet, abans caldrà estudiar les al·legacions i incorporar-les o no al projecte). "Anem tirant endavant sense pressa però sense pausa", precisa.\nAra bé, Damià Calvet ja assegura que l'allargament de la C-32 és una obra "importantíssima i irrenunciable". "Ha de permetre connectar bé la Selva marítima amb l'inici de la Costa Brava i, al seu torn, servir per evitar col·lapses i desestressar altres vies locals", conclou.


Creix l'escàndol: es destapa que el Govern ha donat 580.000 euros a la festa de 'Los 40 Music Awards'\nA.G. | 15 novembre 2021\nEl Govern va aportar 580.000 euros a la realització del festival anomenat 'Los 40 Music Awards'. El mateix Govern que ignora les necessitats del sector cultural de les Illes Balears i que margina els mitjans de comunicació que s'expressen en llengua catalana, no ha dubtat en dedicar 580.000 euros a una activitat que va durar un vespre i que va ser produïda per empreses de fora de les Illes Balears.\nSi la notícia sobre la destinació de l'Impost de Turisme Sostenible, conegut popularment com Ecotaxa, a aquest esdeveniment, ha causat una onada d'indignació a les xarxes i fins i tot alguns usuaris han demanat que es produeixin dimissions en el si del Govern, el coneixement de la xifra aportada pel Govern, a la qual cal afegir-hi els recursos aportats pel Consell de Mallorca i l'Ajuntament de Palma, ha alçurat el sector cultural de les Balears.\nCal destacar que el portaveu del Govern i conseller de Model Econòmic, Turisme i Treball, Iago Negueruela, ha defensat el fet que l'Executiu hagi patrocinat 'Los 40 Music Awards' amb doblers de l'Impost de Turisme Sostenible. I també cal recordar que el director general de Comunicació del Govern, Álvaro Gil, prové de l'empresa que organitza 'Los 40 Music Awards'.\nI a quin partit votarem?\nPer jbm, fa 13 dies\nÉs evident que no hi ha ara mateix cap alternativa electoral ecologista, antifeixista, anticolonialista i que defensi els drets socials ... es fa per tant imprescindible generar una alternativa electoral, si no volem que els criats dels de l'IBEX que ara governen el govern i governen l'oposició, puguin continuar fent-nos "sa massa i es cuierot". Salut\nPer és nihilisme, fa 13 dies\nDesconeixen l´ètica personal, però tampoc tenen vergonya.\nPer Indepe orfe, fa 13 dies\nEls de Mes sen poden anar a cagar... On és Esquerra Republicana?\nPer Esteve, fa 13 dies\nNo tenen vergonya! Quina tudada!\nPer Recordem a quins no hem de votar!, fa 13 dies\nRecordem a quins no hem de votar!\nPer Això és jauja, fa 13 dies\nDons ja que hi són, que expliquin com i en què, amb la que cau, s' han gastat més de vuitanta milions de pessetes en una sola festa (privada) i quins són els resultats. Vergonya de polítics mediocres, per no dir una altre cosa pitjor.\nPer Escàndol?, fa 14 dies\nA mi després de l'autopista de Campos ja no m'escandalirza res.


Tamarrolandia: d’abril 2008\nAssistim tots plegats desde fa uns dies a l'esperpent nacional que s'ha montat alrededor de la nova llei de la CASS. D'un costat tenim el govern que per raons que ningu altre sembla entendre, ha emes un criteri negatiu, per molt que es negui oficialment, sobre la llei i la seva viabilitat. De l'altre tenim els grups parlamentaris que hi han treballat desde fa 3 anys en el si de la comissio Ad-hoc i que la defenen amb consens pero individualment. Ja es ironic que despres de tota una legislatura reclamant consens politic, al final vulguin destrossar l'unica llei elaborada en consens.\nS'ha de recordar que si be el govern va beneir en el seu temps la comissio parlamentaria encarregada de formular la llei, no va mai veure amb bons ulls aquesta comissio que es va coure en el Consell General i en la que no va participar mai. En especial, el ministre de finances no va pair que no s'admetes un representant del govern en les converses. Han sigut diversos els intents durant aquest temps, per part de govern, de posar traves a la bona sintonia en la qual ha treballat la comissio. No es sorprenent doncs que ara, al final de la legislatura, intentin descarilar la llei una altre vegada, una llei que no es correspon al model de societat dels caps pensants del govern.\nNo es per aixo l'unica rao que ha dut govern a posicionar-se tant radicalment en contra de la llei. En realitat hi ha tambe l'enfrontament que existeix entre el govern i el grup parlamentari liberal que desde ja fa uns mesos navega per lliure. El criteri de govern s'ha de veure aleshores com un intent per afirmar la seva autoritat sobre el dels liders del grup parlamentari, tot i que el pais en pagui les consequencies amb una reforma de la CASS paralitzada. No es un secret que al govern i en particular a l'Albert Pintat no li queden gairebe defensors entre els parlamentaris liberals. Aquest enfrontament ja es va poder veure en la negociacio de la llei d'inversio estrangera en que, desobeint explicitament les ordres que provenien del bunker, els consellers liberals van acordar amb els centristes buidar de substancia el texte i deixar-lo molt lluny dels desitjos del cap de govern.\nLes raons del desamor entre els liberals son diverses, pero molts assenyalen l'actitut soberbia, prepotent, personalista i dictatorial dels responsables governamentals que han menystingut durant tota la legislatura als consellers liberals, quan son aquests que molt sovint han tingut de sortir publicament per defensar i justificar les decisions de govern mentres els responsables de veritat s'amagaven darrere les portes dels seus despatxos. Alguns altres tambe pensen en el seu futur politic i creuen que es moment de desmarcar-se de l'Albert Pintat i sumar-se als vents renovadors del PPLA o als liders dels grups parroquials de color liberal que van tenir exit a les ultimes comunals si volen tenir esperances de seguir amb la seva comoda posicio de poder.\nA la vista de la situacio, i com ja deia en algun post passat, la legislatura esta mes que agotada i al govern, per molta gesticulacio que faci, nomes li queda trobar la data mes favorable per la celebracio de les eleccions generals. Per aixo pero l'Albert Pintat i el seu equip de xoc tindrien pensar amb el pais i la seva gent que esperen un govern que executi les lleis que elabora el Consell General com marca la constitucio, pero que semblen entestats en ignorar. Ells ho entenen d'una altre manera, com a bons amos i senyors que es creuen del pais, ells manen i els altres a callar. Ara fins i tot els seus els hi diuen, ja n'hi ha prou.\nPD. Sembla que alguns lectors no s'han adonat que quan es superen els 200 comentaris, els comentaris nous s'arxiven dins una segona pagina. Per accedir-hi s'ha de seguir l'enllaç -El mes nou- que tambe podeu trobar dins de la primera pagina de comentaris.\nEtiquetes de comentaris: CASS, Consell General, liberal


MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ\nEl present document té com a finalitat establir i regular les normes d'us així com la salvaguarda de les dades del Lloc www.brsuarez.com (en endavant el "Lloc"), entenent per Lloc totes les pàgines i els seus continguts propietat de MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ a les quals s'accedeix a través del domini www.brsuarez.com i els seus el subdominis.\nMitjançant el Lloc pretén apropar als seus clients els serveis d'informació, reserva d'habitacions, així com de qualsevol altre servei que en el seu moment s'estimi oportú per a la correcta consecució del seu objecte social.\nLa utilització d'aquesta pàgina, així com dels serveis que en ella es posa a disposició de l'usuari, suposarà l'acceptació plena i sense reserves de totes i cadascuna de les condicions generals recollides en el present Avís Legal (en endavant les "Condicions Generals"), pel que l'usuari haurà de ser conscient de la importància de llegir-les cada cop que visiti el Lloc. El fet d'accedir a aquest Lloc implica el coneixement i acceptació de les següents Condicions Generals pel que MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ recomana al l'usuari la seva impressió o la seva descàrrega i lectura detallada cada cop que accedeixi al Lloc.\nEl titular del present Lloc és MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ amb domicili social a Avenida Europa, 11 1º 2ª , 08790 - GELIDA, Proveït de N.I.F 46564615B\nEs troba comprès en aquest Lloc la página www.brsuarez.com.\nL'accés a aquest Lloc és responsabilitat exclusiva dels usuaris. els riscos derivats de la utilització del Lloc per el l'usuari seran al seu únic i exclusiu càrrec. No es objecte de garantia per part de MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ : (I) la infal·libilitat, la disponibilitat, la continuïtat, la inexistència de deficiències i la seguretat del Lloc; (II) que el contingut del Lloc o la informació que passa a través d'ell estigui lliure de virus o d'altres elements lesius així com d'errors, omissions o incorreccions; (III) la seguretat en la utilització que el l'usuari faci del Lloc;\nMIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZno serà responsable de possibles danys o perjudicis que es poguessin derivar d'interferències, omissions, interrupcions, virus informàtics, avaries telefòniques o desconnexions en el funcionament operatiu d'aquest sistema electrònic, motivades per causes alienes a MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ de retards o bloquejos en l'ús del present sistema electrònic causats per deficiències o sobrecarregues en el seu Centre de Processos de Dades, de línies telefòniques , en el sistema d’Internet o en altres sistemes electrònics; ni tampoc de danys que puguin ser causats per terceres persones mitjançant intromissions il·legítimes fora del control de MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ. Així mateix, s'exonera a MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ de responsabilitat davant qualsevol dany o perjudici que pogués sofrir l'usuari com a conseqüència d'errors, defectes o omissions, en la informació facilitada per MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ sempre que procedeixi de fonts alienes.\nEl fet d'accedir a aquest Lloc no li suposa entaular cap tipus de relació de caràcter comercial entre MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ i l'usuari.\nLa informació que apareix en aquest Lloc és la vigent en la data de la seva última actualització. MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ es reserva el dret a actualitzar, modificar o eliminar la informació d'aquest Lloc, podent limitar o no permetre l'accés al mateix.\nMIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ es reserva la facultat d'efectuar, en qualsevol moment, els canvis i modificacions que estimi convenients, podent fer ús de tal facultat en qualsevol moment i sense previ avís.\nMIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ realitza els màxims esforços per evitar qualsevol error en els continguts que poguessin aparèixer en aquest Lloc. MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ no garanteix, ni es responsabilitza de les conseqüències que poguessin derivar-se dels errors en els continguts que poguessin aparèixer en aquest Lloc proporcionats per tercers.\nMIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZno es responsabilitza de cap manera d'aquells continguts, activitats comercials, productes i serveis inclosos que poguessin visualitzar-se mitjançant enllaços electrònics (links) si n'hi hagués i quan hi fossin, de forma directa o indirectament, a través d'aquest Lloc. La presència de links en el Lloc de MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ ,tret de manifestació expressa en contra, té una finalitat merament informativa i en cap cas li suposa el suggeriment, invitació o recomanació sobre els mateixos. Aquests enllaços no representen cap tipus de relació entre MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ i les empreses o particulars titulares dels Llocs webs als quals es pot accedir mitjançant aquests enllaços. es reserva el dret de retirar de manera unilateral i en qualsevol moment i sense previ avís els enllaços que poguessin aparèixer en el seu Lloc.\nMIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ realitza els màxims esforços perquè la navegació es realitzi en les millors condicions i evitar els perjudicis de qualsevol tipus que poguessin ocasionar-se durant la mateixa.\nMIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ no es fa responsable dels perjudicis, de qualsevol índole, que poguessin ocasionar-se als usuaris per la utilització d'altres navegadors o versions diferents dels navegadors pels que ha estat dissenyat el Lloc.\nMIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ no es responsabilitza ni garanteix que l'accés a aquest Lloc sigui ininterromput o que estigui lliure d'error. Tampoc es responsabilitza o garanteix que el contingut o software al que pugui accedir-se a través d'aquest Lloc, estigui lliure d'error o causi un dany. En cap cas MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ serà responsable per les pèrdues, danys o perjudicis de qualsevol tipus que sorgeixin per l'accés i l'ús del Lloc, incloent-s'hi però no limitant-se, als ocasionats als sistemes informàtics o els provocats per la introducció de virus. MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZno es fa responsable dels danys que poguessin ocasionar-se als usuaris per un ús inadequat d'aquest Lloc. En particular, no es fa responsable de cap manera de les caigudes, interrupcions, falta o defecte de les telecomunicacions que poguessin ocórrer.\nMIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ informa als usuaris del Lloc que MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ respecta la legislació vigent en matèria de protecció de dades i en concret la Llei Orgànica 15/99, del 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal, així com la seva normativa de desenvolupament, adoptant les mesures tècniques i organitzatives necessàries per evitar la pèrdua, mal ús, alteració, accés no autoritzat i robatori de les dades personals facilitades, en el seu cas, a través del Lloc, amb un compte de l'estat de la tecnologia, la naturalesa de les dades i els riscos als quals estan exposats.\nSuposant que al fer ús dels serveis que MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ li ofereix en aquest Lloc els usuaris haguessin d'omplir dades de caràcter personal, MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ en compliment de la normativa vigent- informarà complidament al l'usuari dels seus drets i sol·licitarà el seu consentiment exprés i inequívoc pel tractament de les seves dades de caràcter personal.\nMIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ declara que, tret que s'indiqui el contrari, en el Lloc, els textos, imatges, il·lustracions, dissenys, icones, fotografies, segments de vídeo, segments de so i demés materials que es trobin en el Lloc i qualsevol altra creació intel·lectual i/o invencions o descobriments científics i tècnics, qualsevulla que sigui la seva aplicació empresarial o industrial (en endavant col·lectivament denominats el "Contingut") han estat creats o inventats per MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ o cedits, llicenciats, transmesos o autoritzats a aquesta pels seus titulars i/o cessionaris.\nL’usuari es compromet a no suprimir o alterar qualsevol signe distintiu utilitzat en el Lloc, com són, amb caràcter no exhaustiu, marques, noms comercials (gràfics, logotips, etc.), el "copyright" i demés dades identificatives dels drets de MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ o de tercers titulars incorporats al Lloc.\nSón propietat de MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ igualment tots els drets sobre qualsevol tipus d'obres, invents, descobriments, patents, idees, conceptes, actualitzacions i les millores relacionades amb el Lloc, els seus sistemes, aplicacions i programes o amb els serveis que MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ presta, que siguin creats, realitzats, desenvolupats o posats en pràctica per primer cop per MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ , ja sigui per si sola o amb l'ajuda dels usuaris del Lloc, en el transcurs o com a resultat d'algun disseny, desenvolupament o qualsevol altra feina realitzada de conformitat amb el Contracte.\nL'usuari no podrà utilitzar el nom ni les marques, símbols, logos o signes distintius de titularitat de MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ sense el consentiment exprés i escrit d'aquesta.\nEn caso de que qualsevol usuari o tercer consideri que qualsevol dels continguts existents en el Lloc li suposa una violació dels drets de autor o d'altres drets de protecció de la propietat intel·lectual, demanem que ho comuniqui a la següent direcció: MIQUEL MONLEÓN FERNÁNDEZ , Avenida Europa, 11 1º 2ª , 08790 / GELIDA


Josep Suñol: El Barça homenatja Josep Suñol | Esports | EL PAÍS Catalunya\nEl Barça homenatja Josep Suñol\nEl club català estrena el documental sobre l'expresident, afusellat durant la guerra per les tropes franquistes\nBarcelona 19 GEN 2016 - 08:25\tCET\nPere Arquillué encarna el personatge de Josep Suñol. FCB\nLa directiva que presideix Josep Maria Bartomeu no només presumeix del trident i de les cinc copes. També mira al passat i el recorda. El Barça ha estrenat el documental Josep Suñol, un crit valent. Una pel·lícula produïda pel club amb la col·laboració de Minoria Absoluta, que recorre la vida del polític, periodista, empresari i president blaugrana entre el 1935 i el 1936, afusellat per les tropes franquistes a Guadarrama. “La història l'escriuen els guanyadors, i Suñol va perdre”, va explicar el periodista Antoni Bassas.\n“Hi ha una part difusa de la seva història. Amb la dictadura s'esborra tot el seu rastre, com si no hagués existit. És el silenci dels perdedors”, va indicar Jordi Cardoner, vicepresident del club. El documental es va estrenar amb la presència del president de la Generalitat, Carles Puigdemont, i el seu antecessor, Artur Mas. “Va ser el primer president del Barça que va tenir un paper vertebrador entre el club i la societat. La seva figura està en l'ADN del barcelonisme”, va intervenir el vicepresident Carles Vilarrubí.\n“Suñol va fer les primeres aportacions al "més que un club". Estava oblidat de forma injusta”, va convenir Bartomeu. “No enteníem que no tingués un lloc destacat en l'imaginari col·lectiu”, va concloure el director del documental, Paco Escribano. “Estic content per haver pogut explicar la història d'un personatge en un context amb connotacions similars a les d'avui”, va indicar Pere Arquillué, l'actor que interpreta Suñol.


La Comunitat Valenciana acumula 534.326 treballadors en ERTO des de l'inici de la pandèmia | Valencia Extra\nLa Comunitat Valenciana acumula 534.326 treballadors en ERTO des de l'inici de la pandèmia\nUn total de 301.267 treballadors han eixit ja de l’ERTO\nLa Comunitat Valenciana ha acumulat des de l’inici de la pandèmia un total de 82.961 sol·licituds d’Expedients de Regulació Temporal d’Ocupació que afecten 534.326 treballadors. D’ells, 301.267 han eixit ja de l’ERTO, la majoria a la província de València (172.500), seguida d’Alacant (91.288) i Castelló (27.479).\nSegons les xifres recollides des del 12 de març de 2020 fins al 7 de març de 2021, d’aquestes peticions, l’administració ha resolt un total de 78.101 expedients que afecten 501.228 treballadors.\nEl 88% de les sol·licituds d’ERTO són per força major. Per sectors, a més, el 87% correspon a Serveis, amb 71.888 sol·licituds i 369.451 treballadors afectats (el 69%). Li segueix la Indústria, amb el 8% de les peticions d’expedient (6.825) i 143.692 empleats afectats (27%).\nLa Construcció concentra el 5% dels ERTO presentats (3.925) amb 19.685 treballadors afectats (4%), mentre Agricultura suma 323 ERTO sol·licitats que aconsegueixen a 1.498 empleats.\nAixí mateix, el 48% de les peticions s’han recollit en la Direcció Territorial de València; el 39% de les sol·licituds s’han tramitat en la Direcció Territorial d’Alacant; el 12% en la de Castelló i en la Direcció General s’ha registrat l’1% de les sol·licituds.\nLes empreses de menys de deu treballadors concentren el 89% de les peticions d’ERTO que afecten 215.525 empleats, això és, el 40% dels treballadors en ERTO. Li segueixen les empreses d’entre 11 i 50 empleats amb el 10% de sol·licituds per a 155.976 empleats i les de 51-250 treballadors (1% d’ERTO sobre 97.610 treballadors).\nPer part seua, en el cas de les empreses de 251-500 treballadors els ERTO afecten 35.845 empleats i en les de més de 500 treballadors afecten 29.371.


La selecció de futbol infantil de Tianjin visita de nou l'Eliana - Periòdic del Camp de Túria\nLa selecció de futbol infantil de Tianjin visita de nou l’Eliana\nLa ciutat xinesa estableix vincles esportius i culturals amb la Comunitat\nLa selecció de menuts futbolistes sub-10 de Tianjin visita esta setmana l’Eliana per a jugar amb els equips corresponents del Valencia, el Villarreal i el Levante. Al que se suma l’Eliana que, amb l’Escola de Futbol amb vora 500 xiquets, és una referència reconeguda en el treball d’esport base i com a planter de futurs futbolistes.\nLa comitiva està composta per 25 xiquets, 10 entrenadors i 3 periodistes que ha vingut des de la quarta ciutat més gran de la Xina per a establir vincles esportius i culturals amb la Comunitat Valenciana.\nAhir l’alcalde, Salva Torrent, va rebre la delegació al saló de plens i els va fer entrega de diferents presents i records de la localitat. És la segona volta que es fa esta iniciativa i l’alcalde ha remarcat el desig de “continuar i ampliar esta experiència enriquidora i enfortir el vincle mitjançant l’esport”. L’equip va jugar després amb els infantils de l’Eliana.\nTianjin està situada al nord de la Xina i té més de 15 milions d’habitants. Els seu port és el més gran del nord del país i l’entrada marítima principal de Pequín.\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, visità Tianjin l’any passat. Hi ha un acord de cooperació entre la ciutat xinesa i la Comunitat Valenciana, a més de compromisos de negoci entre els ports valencians i el de Tianjin, així com amb l’empresariat valencià.\nEl govern de Tianjin va decidir que el futbol forme part del currículum escolar tant en primària com en secundària i és una empresa valenciana, Spanish Soccer Institute, la que des de fa tres anys està organitzant el pla i formant els vora 10.000 entrenadors que se n’han de fer càrrec. Esta empresa és la que ha ideat els viatges per als xiquets xinesos a la Comunitat Valenciana. A més de jugar al futbol, fan visites culturals i tenen previst relaxar-se a la plaja.\nTags: esport, Fútbol, intercanvi cultural, Xina\nVilamarxant es reuneix amb la Mancomunitat per desenvolupar accions per a l'ocupació


Normativa general de la instal·lació | Club Natació Atlètic-Barceloneta\nClub » Normativa general de la instal·lació\nOriginal de les dades bancàries per tal de confirmar les que constin al document d’alta. Si el titular del compte no és el sol·licitant o el tutor signant, cal aportar autorització signada i fotocòpia del DNI o passaport del titular.\nTambé s’ha de realitzar el pagament de la matrícula, de la primera mensualitat de la quota (mes en curs) i de l’assegurança d’accidents esportius (mitjançant efectiu o targeta). En el moment de l’alta, es farà una fotografia del nou soci per a poder garantir un control posterior de l’accés a les instal·lacions.\n2. Les quotes de soci i de l’assegurança d’accidents esportius es cobren el dia 1 de cada mes mitjançant domiciliació bancària (a excepció del primer pagament, que s’abona en el moment de l’alta).\n5. En el moment de la inscripció al Club, el soci rebrà un carnet, que és personal i intransferible. En cas de pèrdua, el preu del duplicat és de 1,49 €.\n7. Les quotes de soci i de l’assegurança d’accidents esportius s’actualitzen cada 1 de gener i s’apliquen fins el 31 de desembre del mateix any, excepte situacions excepcionals que s’informaran puntualment.\n11. La baixa com a membre del Club, o bé d’alguna activitat concreta, s’ha de tramitar abans del dia 25 del mes en curs. Només s’admeten baixes per escrit, de forma presencial a la recepció o via e-mail.\n14. En promocions de matrícula gratuïta no s'aplicarà l'exemció en cas d'haver-se produit la baixa en un termini inferior a 6 mesos.\n15. Els socis que tinguin un rebut pendent no podran accedir a les instal·lacions.\n16. Els rebuts retornats s’han d’abonar a la recepció del Club, amb un recàrrec d’1,29 €. El rebut i el corresponent recàrrec s’han de liquidar, en tot cas, abans de 2 mesos.\n17. Els socis amb dos rebuts pendents són donats automàticament de baixa, fet que serà notificat per carta.\n18. Si un soci donat de baixa per rebuts impagats es vol tornar a inscriure ha d’abonar els rebuts pendents i els recàrrecs bancaris; després pot formalitzar novament l’alta segons el procediment habitual.\n19. En cas de perdre la clau de l’armariet, el següent rebut domiciliat porta un recàrrec deb 8,45 € en aquest concepte.\n20. Cada soci/sòcia disposa de dues invitacions anuals per gaudir de les instal·lacions. Aquestes no són acumulables i no es poden fer servir des del 15 de juny al 15 de setembre (tots dos inclosos).\n21. L'assegurança d'accidents esportius només cubreix quan l'accident es dugui a terme mentres es realitza activitat esportiva dintre de les nostres instal·lacions.\n8. El centre no es fa responsable dels objectes perduts, sostrets o oblidats al Club. Existeix un espai habilitat a l'spa on els objectes trobats romandran custodiats durant 15 dies.\n10. No es pot accedir a les instal·lacions del Club utilitzant patins o patinets, amb taules de surf o amb bicicletes que no siguin plegables. En qualsevol cas les bicicletes s'hauran de plegar abans d'accedir al centre. A la terrassa del segon pis hi ha un petit aparcament per a bicicletes plegables; està totalment prohibit deixar-hi lligats els cadenats sense la bicicleta. De la mateixa manera, està prohibit guardar bicicletes als armariets dels vestuaris.\n11. Es prohibeix fer fotografies o filmacions dins la instal·lació sense l’autorització expressa de la Direcció del Club.\n2. És obligatori l’ús de tovallola, que s’ha de col·locar entre el cos i l’aparell o estora. Hi ha tovalloles de lloguer a recepció, el preu de les quals és de 1’49 €.\n5. No està permesa l’entrada als menors de 14 anys a la sala de fitness i de 16 anys a les sales d'activitats dirigides.\n15. Es reservarà l'ús de la zona funcional durant les sessions dirigides\n1. És obligatori l’ús de banyador, sabatilles de bany per moure’s pel recinte de la piscina. No es permet accedir-hi amb roba o calçat de carrer, ni canviar-se de roba dins el recinte de la piscina. Tampoc es permet deixar les sabatilles sobre la reixa de les piscines.\n2. Tant a la piscina interior com a la d'aprenentatge és obligatori l'ús de casquet de bany.\n3. Els nadons han de dur bolquers. No es permet l’entrada de cotxets de nadons als recintes de les piscines, excepte al solàrium i la piscina exterior.\n4. No es permet l’entrada als menors de 14 anys si no van acompanyats d’un adult. Cada adult podrà accedir amb dos nens menors de 6 anys o quatre nens d’entre 6 i 14 anys.\n5. És obligatori dutxar-se abans del bany a la piscina. No es permet fer servir sabó o cap altre producte a les dutxes del recinte de la piscina.\n6. Cal nedar per la dreta dels carrers i respectar els espais reservats a les diferents activitats (socis, cursets, entrenaments...) i ritmes (carrer lent i carrer ràpid).\n7. Es recomana l’ús d’ulleres de natació; en cap cas es permet entrar a l’aigua amb ulleres de vidre.\n8. No es permet la pràctica d’apnea o d’activitats subaquàtiques ni l’ús de neoprè o similars. Cal l’autorització del socorrista per fer ús d’aletes i/o manoples o per utilitzar el material; en tot cas, cal demanar-lo i, a l’acabar, retornar-lo al seu lloc.\n9. No es permet jugar dins l’aigua, excepte a la piscina exterior petita. No s’ha de córrer per la vora de la piscina.\n10. En cas de no saber nedar o patir alguna malaltia cardíaca, respiratòria, de tipus epilèptic o altres malalties que comportin riscos per a la pràctica esportiva, és imprescindible notificar-ho al socorrista i seguir les seves indicacions.\n11. No es permet banyar-se amb ferides obertes, afeccions a la pell o malalties contagioses. La Direcció podrà exigir la presentació d’un certificat mèdic. Es recomana consultar amb el metge en el cas de patir alguna infecció vírica, bacteriana i/o fúngica.\n12. No es permet fer top-less a la piscina interior.\n13. A la piscina petita, no es permet saltar de cap ni jugar amb cap mena de material.\n14. La piscina d’aprenentatge és d’ús exclusiu per a activitats, gent gran, embarassades, menors de 4 anys acompanyats d’un adult o per a ús terapèutic o d’aprenentatge: no se’n pot fer ús sense la supervisió d’un monitor.\n8. Els armariets d’ús puntual funcionen alguns amb monedes de 0’50€ i la majoria amb cadenats, raó pel que es recomana portar sempre un dels dos a la bossa. La recepció del Club no facilita canvi pels armariets. Hi ha cadenats de venta a recepció amb un preu de 9,52 €.


Sumar fora de casa, la tasca pendent (2-0) | Entre rivals – Esports\nSumar fora de casa, la tasca pendent (2-0)\n02 octubre 2016 19:57\nEl Gironella ha encaixat la segona derrota consecutiva. Ha estat, també per segon cop seguit, fora de casa. Els gironellencs han perdut al camp del Vic Riuprimer per 2 a 0 en un partit molt igualat i amb poques ocasions que ha acabat caient del cantó del me´s efectiu.\nEl Gironella ha sortit bé. L’equip ha mogut bé la pilota durant la primera mitja hora de joc però, quan millor estava sent el joc gironellenc, el Vic Riuprimer ha inaugurat el marcador. Ha estat amb un gran xut des de fora l’àrea que ha entrat per l’escaire de la porteria defensada pels del Berguedà. La diana encaixada ha estat un cop molt dur per als de Ponti, que ho han seguit provant però sense crear massa perill en atac.\nA la represa, la tònica ha estat la mateixa, però els vigatans han dominat un pèl més. Les imprecisions de tres quarts en endavant impedien als gironellencs empatar el partit, tot i que la millora respecte els darrers partits era evident. Malgrat tot, la falta de gol ha acabat sent decisiva i el Riuprimer ha aprofitat un penal per sentenciar el partit amb el 2 a 0.\n“L’equip no ha estat malament però ha faltat entesa en els homes de davant. No hem puntuat a fora, però hem fet 6 punts en 5 jornades i no em preocupa massa. L’any passat estàvem molt pitjor a aquestes alçades. L’equip necessita competència, gent que està lesionada i tornarà aviat i gent que està en baixa forma i ha d’agafar el nivell”\nIgnasi Mena Jugador de l’Atlètic Gironella\n“Es pot entendre que no haver sumat fora de casa és preocupant però avui hem jugat bastant bé i les sensacions són bones. Quan millor jugàvem ens han fet el primer i això ha estat un gerro d’aigua freda per a tots nosaltres. La clau és seguir forts a casa com fins ara i intentar començar a esgarrapar punts fora de casa. Si ho fem, les coses aniran bé”\nIgnasi Mena jordi pont Segona Catalana Vic Riuprimer


Salvar els mots - Sílvia Soler\nJoc de lletres. GETTY\nLa lectura de la novel·la d’Edurne Portela, Mejor la ausencia, publicada per Galaxia Guttenberg, va despertar-me, ja fa uns mesos, un gran interès per l’onada de novel·les que –encara ara, tants anys després– fan de la violència que hi va haver al País Basc matèria literària. Una dècada després que ETA anunciés el final definitiu de la seva activitat, sorgeixen veus que tenen la necessitat de reflexionar sobre el rastre que deixa la violència en una societat.\nAmb mirades i punts de vista molt diversos, aquest és el cas de Kirmen Uribe (La vida anterior de los delfines), Jokin Muñoz (Sin tocar el suelo), Edurne Portela (Mejor la ausencia) o Aroa Moreno Duran (La bajamar).\nEvidentment que aquesta lectura m’ha suscitat el dubte de com es reflectirà, en la literatura catalana, el nostre procés fallit d’independència, o si, en absència de violència, el seu rastre serà molt més subtil, o potser imperceptible. Tanmateix, recordo alguna novel·la de la canadenca Margaret Atwood on hi havia el teló de fons del referèndum per la independència del Quebec, així que, d’una manera o altra, m’imagino que els fets del 17 –així com la pandèmia que encara estem vivint– deixaran senyal en la nostra literatura.\nA les novel·les basques que he anomenat, a banda de la qüestió primordial de la violència, s’hi detecta una preocupació de vegades latent –d’altres, evident– pel futur de l’euskera, acompanyada de reflexions molt interessants sobre la llengua triada per escriure i els problemes de la traducció.\nM’ha interessat especialment l’aportació de Jokin Muñoz, escriptor en euskera que ara ha publicat, per primera vegada en castellà, la novel·la Sin tocar el suelo. En aquesta història, un avi basc decideix apartar l’euskera de la seva vida, mentre que la seva neta –que no en coneix ni una paraula– s’interessa per la llengua basca. La tesi de Jokin Muñoz és que cal superar d’una vegada per totes la percepció de l’idioma com a part d’un entorn polític.\nSigui per aquesta raó o per moltes altres, en totes aquestes novel·les hi és present la preocupació per la supervivència d’aquesta llengua antiquíssima. En diverses ocasions, els personatges creats pels escriptors bascos han d’enfrontar-se al raonament: “Amb l’euskera no aniràs enlloc”. Un raonament que Espanya (una majoria de ciutadans i, per tant, els seus representants polítics) compra, i considera aplicable al català i –no diguem– al gallec.\nEm pregunto per enèsima vegada com seria un estat –l’espanyol– ric de cultura i llengües diverses. I si aquest pensament em deprimeix, el desassossec creix quan m’adono que a països que podríem considerar més democràtics i més cultes que Espanya (França i Itàlia al capdavant), el tractament de les llengües minoritàries ha estat igualment mesquí (fins a fer-ne desaparèixer algunes).\nPer què fan nosa les llengües minoritàries? Per què, en lloc de cuidar-les com autèntics tresors, els estats actuen descaradament en contra seva? La resposta només pot ser: perquè atempten contra la unitat política dels estats. Aquestes llengües petites, com l’euskera, el català, el bretó, el napolità, el gaèlic... són un perill i fan por.\nPerò ¿no s’adonen els espanyols, els italians i els francesos que, un cop eliminades aquestes llengües minoritàries, es tendirà a afavorir l’anglès i el xinès i les seves magnífiques llengües majoritàries també poden veure’s amenaçades?\nSi la diversitat és un valor en la naturalesa i el món civilitzat lluita per salvar la supervivència d’algunes espècies animals o vegetals amenaçades, com és que no es considera una riquesa la diversitat de llengües?\nAcabat d’escriure aquest article es fa pública la imposició del 25% de castellà a la nostra escola de forma immediata. Em posaria a xisclar.\nllengua català euskera


Ministre amb cartera però sense despatx - Altaveu el diari digital d'Andorra\nDeu mesos després d’iniciar el seu mandat com a titular d’Economia i Innovació, Saboya ocupa espais de manera provisional: va d’una sala a Prat del Rull als habitacles que Actua té a CaldeaLa tensió entre l’extitular d’Afers Exteriors i el cap de Govern és més que evident, amb un ‘seguiment’ i ‘marcatge’ de Martí a tots aquells moviments que fa el polític lauredià\n24/05/2018 (19:00 CET)\nDeu mesos després d’accedir al ministeri d’Economia, Innovació i Competitivitat, el seu titular, Gilbert Saboya, continua -almenys continuava fins fa molts pocs dies, que ja se sap que aquestes coses poden canviar arran d’una piulada, per posar un exemple- sense despatx oficial. Talment com si el cap de Govern, Toni Martí, hagués deixat dit que Saboya tindria cartera però no pas despatx quan a contracor el màxim responsable governamental va haver de mantenir el polític lauredià al gabinet ministerial després que Saboya es plantés: no volia rostir-se més a Afers Exteriors.\nSaboya ni té despatx ni té pràcticament relació amb Martí. I la que hi té és dolenta. Molt. El ministre -com ha fet aquest dijous mateix a Madrid- ven innovació i obertura estrangera. Postureig -expressió i metodologia que ara s’ha posat de moda- i poca cosa més. Els resultats, com queden acreditat cada vegada que se li demanen en seu parlamentària, són més aviat minsos o vagues. Però permet suposadament oferir una mica més d’il·lusió vers els elevadíssims riscos que suposava haver-se d’enfrontar a una duríssima negociació amb la Unió Europea.\nMartí no ha perdonat a Saboya que a) es postulés com a successor del líder demòcrata a molt temps vista per fer efectiu el relleu i, fins i tot, muntés dinars i sopars suposadament buscant suports. b) que declinés continuar encapçalant en ministeri d’Exteriors en un moment ben calent de les converses amb Brussel·les. I c) que renunciés al ministeri dels afers estrangers però exigís mantenir-se al Govern. I això comportés haver-li de fer una cartera a mida. La d’Economia, Innovació i Competència.\nI tant a mida és la cartera com el despatx, que no hi ha manera d’acabar-lo de trobar. I això que Saboya exerceix de titular d’Economia des de mitjan juliol passat. Però sembla, indiquen les fonts, que s’haurien de fer reformes a l’edifici administratiu de Prat del Rull per encabir-hi un despatx oficial i no hi ha manera. Així les coses, quan Saboya és allí, a Prat del Rull, s’entén, s’estaria en una sala de reunions amb taula rodona i ordinador portàtil.\nL’altre ‘seu social oficial’ del ministre Saboya serien els despatxets que Actua té a la planta baixa de Caldea. L’Espai d’Innovació situat al termolúdic és un dels escenaris dels projectes de la marca, del distintiu de l’Agència de Desenvolupament i Innovació (ADI). Per allí es fan presentacions, per allí es fan actes… i per allí s’hi mou el titular ministerial. El Saboya roda, doncs, entre Prat del Rull, Caldea… i les seves promocions exteriors. Com les de Madrid d’aquest dijous.\nSaboya ha protagonitzat aquest dijous un nou acte promocional a Madrid sota la denominació de Jornada sobre Inversió i Negocis a Andorra\nGilbert Saboya ha participat en la IV Jornada sobre Inversió i Negocis a Andorra, un acte promocional en què, acompanyat per patrocinadors i empresaris del Principat, ha presentat els principals eixos que impulsa el país per convertir-se en un laboratori d'innovació i una destinació atractiva per a la inversió estrangera. Durant l’acte, el titular d’Economia ha lligat l'aposta per la innovació amb el turisme i el sector financer, que sumats, tots dos concentren el 70% del PIB d'Andorra. Saboya ha donat a conèixer el projecte de Big Data que permet descobrir millor els patrons de comportament dels visitants, oferint solucions per millorar la competitivitat en aquest terreny.\nCom a mesures per millorar la competitivitat, a més a més, Saboya ha parlat del projecte de llei de transició energètica, la futura plataforma de mobilitat i la creació de la Marca Andorra que ajudarà a donar més visibilitat al país. "Andorra, com a laboratori a escala, ha d'oferir un entorn on sigui més fàcil integrar solucions pensades en sectors on som més forts", com és el turisme. Per això, ha parlat de l'aposta per millorar l'experiència dels visitants a través dels dispositius mòbils, oferint-los tota l'oferta gastronòmica, cultural o esportiva.\nA Martí, cap de Govern, el que faci fora d’Andorra Saboya no el molesta especialment. Però a casa no el pot veure ni en pintura. O això indiquen les fonts consultades. El màxim mandatari governamental marca molt de prop el ministre amb cartera però sense despatx. I les esbroncades, si calen, també hi són. La tensió, de fa temps, és més que visible. I ara, en la recta final i en ple procés de successió semblaria més tensa i palpable encara.


La URV, reconeguda internacionalment per un projecte sobre el tractament de l'ictus\ninici / notícies / La URV, reconeguda internacionalment per un projecte sobre el tractament de l'ictus\nPublicat dilluns 02 de Desembre de 2019 19:52\nUna recerca de la Universitat Rovira i Virgili sobre l’ictus rep el premi internacional de la Societat Espanyola d’Infermeria Neurològica. L’objectiu és validar el Health coaching com un instrument que permet a les persones que han patit un ictus “prendre consciència sobre el seu comportament i poder marcar-se un objectiu de canvi focalitzat en la seva pròpia salut”.\nEl projecte premiat, sota el nom “Validació de l’instrument coaching. La salut després de l’ictus”, el van presentar la doctoranda Mireia Larrossa i Sílvia Reverté, directora de la tesi i professora al campus Terres de l’Ebre. En la investigació també hi han participat neuròlegs i infermers del Servei de Neurologia de l’Hospital Verge de la Cinta de Tortosa.\nEl projecte es farà a homes i dones de més de 18 anys, amb un diagnòstic d’ictus confirmat de més de tres mesos i sense afectació neurològica. El coaching és important per fer un canvi d’hàbits, sobretot en persones que han patit un ictus. Tenen més probabilitat de reincidir i amb una afectació més greu, el que fa que l’assistència sigui molt important per fer una prevenció secundària. S’ha de controlar la hipertensió, la diabetis o el colesterol, així com seguir unes pautes per adquirir uns hàbits de vida més saludables.


SOTS 21: EL DERBI ES RESOL FAVORABLEMENT\nPartit ple d’emocions: d’una banda, per la rivalitat pròpia de jugar contra l’altre equip del barri, el Guinardó.\nI d’altre, pel retrobament amb vells companys que havien jugat junts en anteriors campanyes i ara els tocava enfrontar-se.\nDERROTA FREDA DEL SÈNIOR MASCULÍ\nEl cinquè partit de la temporada arribava en un moment clau per al Sènior del Lima. Després d’una difícil victòria en la jornada anterior, aquest resultat podria apropar al conjunt d’Horta cap a les posicions altes de la lliga.\nSANG, SUOR I LLÀGRIMES!!\nSang, la que va sortir de la cella del nostre nº 55 –l’Ernest Perera- a causa de la topada amb un contrari, a falta de pocs minuts perquè acabés el partit, i que ja no li va permetre acabar-lo –quan havia estat un dels jugadors més destacats-\nSuor, no cal dir-ho, la de tots els components –tant els propis com els contraris- perquè el cert és que s’ho van currar...\nÉs cert que ja s’havia guanyat a les noies del Cornellà en el primer partit de la lliga i, a més, a domicili, però també es sabut que els partits no estan guanyats abans de jugar-los. El Cornellà sempre té equips molt competitius i, en passades temporades, sempre havien estat unes rivals que no se’ns donaven massa bé...\nEl partit d’aquest diumenge era doncs una bona prova per contrastar el nivell del nostre equip, que aquest any està donant més satisfaccions que disgustos. A fe que novament han superat, i amb molt bona nota, aquesta prova!!


Professionals perjudicats pel canvi de normativa per acreditar les especialitats EES/PT i PSI - CGT Ensenyament\nProfessionals perjudicats pel canvi de normativa per acreditar les especialitats EES/PT i PSI\nReproduïm el comunicat que ens fan arribar el col·lectiu de Professionals perjudicats pel canvi de normativa per acreditar les especialitats EES/PT i PSI per a donar a conèixer la situació d’incertesa i neguit en la qual es troben un gran nombre de professionals i estudiants de l’àmbit de la docència.\nPer tal de conèixer el context en què apareix l’actual problemàtica, cal apuntar que el Departament d’Educació, a més de les titulacions universitàries corresponents a les especialitats docents, reconeix i habilita un seguit de titulacions oficials que, combinades amb els estudis d’origen, permeten exercir les especialitats docents (en el nostre cas: l’especialitat d’Educació Especial (EES) / Pedagogia Terapèutica a l’etapa d’educació primària i d’Orientació Educativa (PSI) a l’etapa d’educació secundària). Les universitats, en la seva oferta formativa, han anunciat al seu torn aquestes sortides professionals als estudis corresponents.\nEl passat divendres 24 de setembre de 2021 vam tenir coneixement, però, del document “Informe sobre les titulacions requerides per accedir a les especialitats de (EES) Pedagogia Terapèutica, del cos de Mestres (597) i (PSI) Orientació Educativa, del cos de Secundària (590), a partir del curs 2022-2023”, signat el 28 de juliol de 2021 i emès per la Directora general de Currículum i Personalització del Departament d’Educació de la Generalitat de Catalunya, Maite Aymerich Boltà.\nAquest document exclou certes titulacions (diplomatures i graus en combinació amb màsters i mencions) que actualment donen accés a les especialitats de (EES) Pedagogia Terapèutica, del cos de Mestres (597) i (PSI) Orientació Educativa, del cos de Secundària (590).\nEl col·lectiu de professionals afectats per aquest canvi volem expressar la nostra disconformitat: Resulta del tot incoherent i inadmissible que havent cursat o trobar-se cursant els estudis oferts per les Universitats d’acord amb el Departament d’Educació per a l’obtenció de les titulacions oficials habilitades per a poder treballar en aquestes especialitats, se’ns impedeixi exercir-hi a partir del curs vinent (22/23).\nPer aquest motiu, l’aplicació de la nova normativa no hauria de tenir caràcter retroactiu, mantenint l’especialitat als professionals que:\n● Es troben exercint actualment en les especialitats EES/PSI.\n● Estan en possessió de les titulacions reconegudes i habilitades fins ara per a exercir EES/PSI.\n● Han iniciat els estudis de les titulacions corresponents per a la seva habilitació professional a les especialitats EES/PSI.\nL’aplicació retroactiva implicaria que el temps, esforç i diners invertits en l’obtenció d’aquestes titulacions no permetrien realitzar una de les seves funcions principals, reconeguda i publicada pel mateix Departament: exercir les especialitats corresponents del personal docent.\nA més, cal tenir present que l’aplicació d’aquesta normativa implica:\n● La incoherència que professionals que s’han considerat aptes per a exercir fins ara, de cop i sense cap canvi en la seva formació i capacitació professional, siguin considerats no aptes.\n● Un total menyspreu a l’Etapa d’Educació Infantil (titulació d’origen afectada per les exclusions), negant la formació de base en desenvolupament infantil i psicomotor, dificultats d’aprenentatge i trastorns del desenvolupament. S’ignora, a més a més, la rellevància de l’especialització en aquesta etapa: essent cabdal la importància de la detecció precoç i l’atenció primerenca en aquest període de desenvolupament.\n● L’obligació de cursar un segon Grau per a accedir a l’especialitat per la qual ja s’està format i especialitzat. El cost d’estudiar un segon grau té un increment respecte al primer Grau.\n● Un temps mínim de dedicació a l’estudi de 4 anys. El personal que ja es troba actualment treballant pel Departament d’Educació no pot dur a terme els estudis amb una càrrega lectiva estàndard, donat que ja es troba realitzant una jornada laboral. A més, molts professionals es troben amb circumstàncies personals i familiars incompatibles amb l’estudi d’un segon grau per a poder continuar exercint. L’aplicació de la normativa pot implicar una clara discriminació cap a professionals amb càrregues familiars.\n● La pèrdua de confiança en les diferents Universitats i en les titulacions que ofereixen. Les sortides professionals que es publiciten a l’inici de la formació (tant per part de les universitats com del departament) varien de forma absoluta amb les que s’exigeixen en finalitzar-la. Cal garantir una regularitat en els itineraris professionals que donen accés a les diferents especialitats i llocs de treball docents.\nEl col·lectiu de centenars de professionals afectats per la possible aplicació dels canvis normatius exposats a l’informe sol·licitem el seu suport per tal d’impedir la seva aplicació o, si més no, evitar que tingui efectes retroactius entenent com a tals aquells que afecten al conjunt de professionals titulats o matriculats amb anterioritat a la seva data de publicació.\nTags: Acció sindical Pública, Personal laboral\nReunió CEB 14.10.21\nRecuperació de la paga extraordinària del 2014 i increment retributiu del 0,9%


Els clubs aproven que no hi hagi descensos i els comptes de la Catalana\nClima de tensió i protestes contra Soteras\nJoan Soteras, president de la Federació Catalana de Futbol.\n© Joan Soteras, president de la Federació Catalana de Futbol.\nEls clubs van aprovar ahir a la nit, en una maratoniana assemblea de la Federació Catalana de Futbol, que no hi hagi descensos amb 193 vots a favor i 142 en contra, després que la majoria dels equips posés com a condició principal aquesta premissa per reprendre la competició aquest any amb el risc de la Covid. I els equips que es van retirar de la competició podran ascendir la pròxima temporada i no seran sancionats.\nA més, van ser aprovats els comptes federatius amb el resultat de 232 vots a favor, 127 en contra i 25 abstencions. La junta que presideix Joan Soteras va presentar un pressupost de 26.968.500 euros i un dèficit d’1,35 milions, que va atribuir fonamentalment a la pandèmia, després que el seu antecessor en el càrrec, Andreu Subies, deixés l’ens federatiu amb superàvit i després d’anys d’eixugar el deute que va heretar.\nLes dos plataformes opositores a la junta volien que el vot fos secret i no ho van aconseguir\nHi va haver crits de “tongo, tongo” i xiulets. De fet, la Plataforma per una FCF dels Clubs, un dels moviments opositors als actuals dirigents federatius, va denunciar que la votació havia estat molt més ajustada del que es va anunciar en el recompte final. Una cosa que van atribuir al fet que l’FCF no va permetre que el vot fos secret.\nFa dos setmanes l’ACFAC (Associació de Clubs de Futbol Aficionat de Catalunya) i la Plataforma per una FCF dels Clubs van mostrar la seua disconformitat amb la gestió de l’actual junta. Les dos associacions van proposar diversos punts a tractar a l’assemblea d’ahir a Blanes i que tenien suport de més de 400 firmes, però no van aconseguir aprovar-los. Soteras va assegurar en una recent entrevista que compta amb el suport del 99% dels clubs, però pel que es va veure ahir a l’assemblea, no sembla que sigui així.\nJordi Terés i quatre directius ‘planten’ Soteras a l’assemblea\nUn dels moments àlgids de la polèmica assemblea es va produir quan cinc directius de la Federació Catalana defenestrats per Joan Soteras, entre ells l’exdelegat de Lleida Jordi Terés, van abandonar el faristol de la junta i van dimitir (encara que se’ls va obligar a deixar els seus càrrecs continuaven sent directius). Juntament amb Terés van dimitir Juanjo Isern, Jordi Solé, Manel Duran i Toni Tañà.


Cardona (III): el castell i la col·legiata de Sant Vicenç ~ km369 | Viatges, rutes i llocs a descobrir pel món\n20:00 Bages , Castells , Catalunya , Catalunya Central , Museu d'Història de Catalunya 1 comment\nDesprés de citar tant al castell, en les anteriors entrades de Cardona, anem a parlar i coneixer una mica més d'aquest conjunt format pel castell i la col·legiata de Sant Vicenç. Des del 1976, el castell és Parador Nacional, on es va reconstruir les instal·lacions militars que pràcticament van acabar derruïdes. Aquí es va rodar el 1964 escenes de la pel·lícula Campanades a Mitjanit d'Orson Wells.\nDes dels seus 585 metres d'alçària, es gaudeix d'una vista previlegiada sobre la conca fluvial del Cardoner i la sal de Cardona, circumstància que feia que pogués controlar els voltants i defensar l'explotació de les salines, des dels temps passats.\nEl castell de Cardona ens permet veure l'evolució de les arts militars des de l’edat mitjana fins a l’època contemporània. Coneguda com la fortalesa inexpugnable, el castell mai va ser conquerit durant els més d'onze segles d'història.\nA l'entrada, a mà dreta, i damunt d'on es poden comprar les entrades, hi ha la Capella de Sant Ramon Nonat, on segons la fe cristiana Sant Ramon va rebre l'eucaristia de mans del propi Jesus, per allà el 1240. La llegenda també diu que Sant Ramon va néixer per cesària quan sa mare ja havia mort. El mateix vescomte de Cardona va trobar el cadàver i va practicar la incisió. Durant el segle XVII, la duquessa Caterina II d'Aragó i Cardona va decidir construir aquesta capella, que ha sofert diverses reformes. Es pot veure el frontal de l'altar i un retaule originals de la fundació ducal.\nEl Pati d'armes del palau del castell és un pati a cel obert del qual s'estrucuraven les estructures del palau a partir del segle XII. En un costat, tenim la recepció i a l'altre costat, al davant, l'entrada al restaurant i resta d'habitacions del parador.\nEl pou és un dels tres existents al Castell, juntament amb el del claustre i el pati de la torre. Els senyors disposaven d'accés directe al dipòsit, on per una xemeneia construïda i encara visible en la façana, podien pujar aigua a les seves cambres.\nD'aqui, anem cap a la Torre de la Minyona o Mestra. Es el punt més alt del castell. La seva estructura original corresponia a una torre cilíndrica d'uns 25m d'alçada, però com es pot veure, la seva mesura actual és molt més baixa, d'uns 12,5m d'alçaria. Això correspon a les reformes que es van dur a terme entre el 1794 i 1810 per evitar que servís de referència de tir per a l'artilleria en el cas d'algun setge.\nEl nom de la torre ve donada per una llegenda antiga on es narra els amors d'una de les filles del vescomte, la jove Adalés, amb un cabdill musulmà del castell de Maldà al segle XI. A pesar que el pretendent va abjurar de les seves creences, la família de la jove la va condemanar a viure dins de la serva torre, amb un criat mut, que va morir durant la seva captivitat.\nA peu pla de la torre, hi ha el Pati d'armes de la torre, en l'actual terrassa del bar/cafeteria del parador, d'uns 25m de llargària per 15m d'amplària que correspon amb el primitiu castell que es va fortificar. A l'entorn d'aquesta plaça s'estructuraven les diverses dependències, com la cisterna subterrània que recollia l'aigua de pluja i garantir d'aquesta manera l'abastament d'aigua.\nTornem cap al pati principal, i passem pels porxos que possibilitava la transició entre el pai del palau i el recinte conventual de Sant Vicenç. Aquesta divisió de l'espai ve donada per la donació feta l'any 1040 al seu abat de la part oriental de la munyanya del castell, arran de la consagració del nou temple.\nPassem pel claustre. El seu emplaçament als peus de l'església pot resultar extranya, però respon a les limitacions del terreny. Es tracta d'un petit clasutre de 10,5m de llargària per 7,5m d'amplada. Es pot veure un dels quatre cantons reconstruït en un estil propi i modern, fet expresament per a què es vegi clarament la diferència amb la part antiga i original del claustre.\nSobre aquesta primera planta, hi havia un segon pis o sobreclaustre que comunicava el palau amb l'església. Si s'observa, en els capitells podrem veure la decoració amb els cards, que és el blasó dels senyors de Cardona.\nL'església de Sant Vicenç (1029-40) és una de les grans joies del romànic llombard del nostre pais. L'atri, que comunica el claustre amb l'església, va ser l'espai escollit per acollir-hi els primers enterraments dels senyors i patrons de l'església. Així, en les voltes d'aresta hi havia una decoració pictòrica, dels quals es conserven uns mirals al Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC).\nDocumentada des de l'any 980 i consagrada l'any 1040, un abat sota el patronatge dels senyors de Cardona, encapçalava la vida comunitària al vontant de la canònica. L'any 1592 es va reformar com a col·legiata secular, i la posterior conversió del castell en caserna militar va portar a l'abandó progressiu del recinte, fins que es va transformar en un magatzem.\nAmb una planta basilical de tres naus rematades per un transsepte, on s'adossen tres absis semicircular, té unes mides de 51m de llargària per 23,50m d'amplària. Quan s'entra, la vista no ús enganyarà.... degut a les seves mesures, les seves parets estan lleugerament inclindades cap a dins.\nSota de l'altar major, la cripta, que consta de tres naus cobertes amb voltes d'aresta, sostingudes per un bosc de columnes monolítiques. Aqui es custodiaven les relíquies, entre altres, de sant Sebastià (un fragment de crani), santa Úrsula i santa Agnès, que més tard passaren a la catedral de la veïna vila de Solsona.\nEn el transsepte, s'acollia des despulles de diferents membres de la nissaga vescomtal, comtal i ducal de Cardona que fins el segle XVI s'enterraven a l'interior. Després s'encabiren abats i canonges. La posterior ocupació militar del castell va significar la destrucció de quasi totes les tombes. També podem veure algunes reixes de ferro forjat del segle XII. Són l'únic testimoni ornamental interior de l'època. La resta del temple està totalment nu de decoracions murals i elements de mobiliari, fruit del trasl·lat que es va fer abans que els militars s'hi instal·lessin i la divissin en tres plantes, que es van destinar al rebost i als dormitoris dels soldats.\nEn el creuer, en els dos extrems podem veure un sepulcre i un panteó. En el sud, el Sepulcre del comte Joan Ramon Folc I, el segon comte de Cardona i conqueridor de Nàpols i Marsella. Realitzada en marbre pel taller manresà dels Grau, va ser encarregada pel seu rebesnet, el duc Lluís Ramon Folc, per acollir les despulles del seu ancestre que fins aleshores havien descansat en una tomba de l'atri.\nEl mausoleu està format per dos prismes plans en forma d’obelisc a banda i banda, decorats amb motius florals i geomètrics. La part inferior conté una llarga inscripció en llatí i lletres versals on s’hi presenten els títols nobiliaris i les gestes militars del comte. El sarcòfag descansa sobre dos lleons i, a la part central, sobre un àngel alat.\nEn l'altre extrem, el Panteó del duc Ferran Ramon Folc I (1469-1543), el personatge català més important de l'època, i la seva esposa Francesca Manrique de Lara, fet amb alabastre durant el segle XVI, d'estil renaixentista.\nEs pot veure en el sepulcre les figures del matrimoni. Ell, vestit amb armadura i espasa; als seus peus, un gos mira fidelment l'amo. Ella, vestida amb rics ropatges, creua les mans sobre el pit amb les quals aguanta un rosari. Ambdós personatges estan coronats.\nAbans de sortir, pugem a la tribuna que es recolça sobre les voltes de l'atri, i era utilitzat pels senyors, amb accessos des de l'atri o des del segon pis del sobreclaustre, i era des d'on seguien els oficis els nobles, per a no barrejar-se amb la resta del poble.\nAl voltant de tot el conjunt monumental, es poden veure diferents baluards, resultat final de les obres de fortificació iniciades a la dècada del 1690, amb l'aparició de l'artilleria, i acabades del tot en temps de la guerra Gran (1793-95), un conflicte que enfrontà Espanya amb la República Francesa.\nEl palau estava engalanat amb gran varietat de tapissos, catifes, cortinatges, llenços, mobiliari, vaixelles de plata. Inclús durant el segle XV, la fortalesa albergava un parc on el duc criava feres a l'estil dels reis de l'època.\nAnònim 21 de març de 2017 a les 17:38\nGràcies per aquesta informació concisa i clara. Molt interessant i útil.


Què passa amb el sucre? - Centre de Salut i Rendiment Ariadna\nDes de petita m’havien ensenyat i m’havien explicat que el sucre és fonamental per obtenir energia. La molècula principal dels hidrats de carboni és la GLUCOSA, un monosacàrid de 6 carbonis, la qual és el substrat inicial de la respiració cel·lular dels organismes. Altres monosacàrids importants que també podem obtenir energia són: GALACTOSA (forma part del sucre de la llet), FRUCTOSA (sucre de la fruita),… Sabem que un gram de carbohidrats proporciona 4 kcal d’energia.\nAra, d’un temps cap aquí, no parem de rebre informació d’estudis i d’evidències científiques de que el sucre blanc i refinat és nociu per la salut, quasi en podríem dir que és tòxic! Què ha passat? Què ha canviat?\nEl nostre cervell, els nostres músculs i els nostres òrgans continuen necessitant sucre per obtenir energia i per funcionar. Genèticament no hem canviat massa respecte els nostres avantpassats, però la societat, l’ambient i l’estil de vida sí que ha canviat moltíssim: estem envoltats de contaminació atomosfèrica (sobretot a les ciutats), acústica, a les aigües, als sòls,… De manera que, tot el que respirem, mengem i bevem ens aporta pocs nutrients per alimentar-nos i molts tòxics o contaminants que ens fan més mal que bé. L’estil de vida ha canviat molt: la major part de la població és sedentària, no es mou el suficient i menja més del que necessita. També, cal remarcar, l’alimentació de la majoria es basa en un alt consum de carn (possiblement carregada d’hormones i alimentada de pinso), de productes refinats i industrialitzats, de refrescos i sucres. Tot plegat fa que estiguem vivint en un món que es contradiu totalment: vivim en un primer món que està molt avançat tecnològicament i industrialment, però també és el món amb més risc de patir malalties cardiovasculars, càncers, problemes respiratoris, diabetis, obesitat, hipertensió,…\nEl problema actual amb el sucre és el seu consum en excès i com que no necessitem tants hidrats de carboni, el nostre organisme té feina a fer-lo entrar a la sang, a transformar-lo en forma de greix i guardar-lo als adipòcits (reserves de greix). Això, suposa molta feina pels nostres òrgans i un gast d’energia molt gran.\nFoto treta de l’article “La guia definitiva d’endolcidors”.\nEl sucre blanc o refinat és el pitjor de tots perquè és el que s’absorbeix més ràpid i produeix pics de glucosa molt elevats i ràpids, de manera que el pàncrees té molta feina a fabricar insulina per fer entrar la glucosa de la sang a les cèl·lules i baixar aquesta hiperglucèmia momentània. Si això es va repetint molt sovint, es pot arribar a produir una resistència a la insulina i un esgotament del pàncrees amb la possible aparició d’una Diabetis Mellitus. També cal dir que el sucre hi contribueix en l’aparició d’hipertensió i malalties cardiovasculars.\nA curt plaç, el sucre blanc o refinat produeix: càries, alteracions intestinals, alimenta a les càndides i als paràsits, desmineralitza els ossos i acidifia l’organisme, altera el sistema nerviós i afavoreix els procesos inflamatoris.\nAleshores, què hem de fer? No deixar de consumir sucre perquè el necessitem, pero ho podem fer a partir d’altres fonts proporcionant una abosrció més lenta i evitant els pics pronunciats de glucosa a la sang. Seria ideal fer-ho a través dels carbohidrats que ens aporten els aliments “dolços”. Si necessitem endolcir algun plat o algun aliment, també hi ha alternatives. Aquí us en poso unes quantes:\nA través dels aliments “dolços”: carbassa, pastanaga, bròquil, cereals integrals, fruita sencera.\nEstèvia (millor en planta): és acalòrica amb propietats nutritives i medicinals. És el més recomanat pels diabètics, en cas que necessiten endolcir algun aliment.\nConcentrat de poma: no massa recomanat pels diabètics, ja que bàsicament conté fructosa.\nMel crua: aport de vitamines, minerals, hidrats de carboni, àcids orgànics i aminoàcids. No recomanada pels diabètics perquè conté força fructosa i té un índex glucèmic elevat.\nSucre de mascavo, rapadura o panela: contenen les vitamines i minerals del surcre original.\nA part de tenir en compte el consum de carbohidrats o de sucres simples, també cal tenir en compte el consum d’aliments amb alt índex glucèmic i càrrega glucèmica, sobretot els diabètics.\nL’índex glucèmic (IG) és un sistema per classificar els aliments en una escala de 0 a 100, prenent com a referència la glucosa amb un IG de 100, en funció de l’elevació del pic de glucosa a la sang durant les dues hores després d’haver consumit un aliment específic.\nL’IG és una eina important pels diabètics, també ho és pels esportistes que volen mantenir els nivells normals de sucre a la sang durant els entrenaments i en les dietes d’aprimament. Perquè tingueu una petita orientació, els aliments amb IG més elevat són: pa blanc (75 – 90), Mel (87), patata al forn (59), cereals (84), pastanaga (71), begudes gasoses (65), plàtan (60), suc de taronja (57), arròs blanc (57),…\nLa càrrega glucèmica (CG) es basa en l’índex glucèmic, però utilitzant racions de més de 100 g de carbohidrats. El càlcul és el següent: (IG/100)*grams d’hidrats de carboni presents a l’aliment en la quantitat avaluada. Es classifica:\nBaixa: igual o inferior a 10\nMitjana: 11 – 19\nAlta: 20 o més\nUn aliment d’alt IG pot tenir una CG baixa, si s’absorbeix ràpidament i puja la glucosa en sang en poc temps després de menjar, té pocs hidrats de carboni. Sembla que és més fiable utilitzar la càrrega glucèmica que no pas l’índex glucèmic perquè considera la velocitat d’elevació de la glucèmia i té en compte el contingut d’hidrats de carboni de l’aliment. És a dir, l’IG d’una poma sempre serà el mateix, però la CG variarà en funció del número de pomes que mengis.\nPer tant, si volem tenir una dieta saludable i amb qualitat, haurem de triar aliments amb baixa o mitja CG i limitar els aliments amb alta CG. Però, cal dir que els aliments amb alta CG i baix IG poden ser interessants pels esportistes que necessiten energia a llarg plaç durant els entrenaments.\nTaula comparativa d’IG i CG d’alguns aliments. Font: www.vitonica.com.\nAquí us deixo una web d’un estudi de la Universitat de Sydney, on pots intruduir l’aliment per saber el seu índex glucèmica i la seva càrrega glucèmica: Glycemicindex.\nUna manera fàcil i pràctica de reduir l’índex glucèmic a la nostra alimentació és:\nEvitar coccions llargues, introduir més aliments frescos i poc cuinats a la nostra dieta. D’aquesta manera, s’abosrbeixen més lentament i evitem els pics bruscos de glucèmia.\nConsumir aliments rics en fibra.\nConsumir cereals i farines integrals.\nUs adjunto informació més extensa sobre el sucre. Us recomano molt el primer article:\nLa guia definitiva d’endolcidors, escrit per la Neus Elacho (dietista experta en comunicació) i publicat a la web “ets el que menges”.\nTu guía para la alimentación y diabetes, extensió de la Universitat d’Illinois.\nGlycemicindex, Universitat de Sydney.\nBloc Directo al paladar.\nLa nutrició evolutiva respecta l'evolució humana i ens pot ajudar a millorar la salut, l'estat d'ànim…\nPingback: Menjar ecològic americà. Portland, típica ciutat americana?


ANÀLISI DE PERILLS I PUNTS CRÍTICS DE CONTROL - GAM\nAdaptem el sistema APPCC a la mida i necessitats de la teva empresa i t’acompanyem en l’elaboració, implementació i manteniment dels protocols i registres.\nSegons el reglament (CE) 852/2004 del Parlament Europeu totes les empreses que es dediquin a la producció, transformació i/o distribució d’aliments han de garantir la seguretat alimentària en els seus productes mitjançant el sistema APPCC.\nDescripció de l’activitat i destinació dels productes.\nCreació d’un diagrama de flux del procés productiu.\nElaboració d’un anàlisi de perills.\nDeterminació dels punts de control crític (PCC).\nFixació d’uns límits crítics.\nEstabliment d’un sistema de vigilància de control dels PCC.\nFixació de les mesures correctores quan un determinat PCC no esta controlat.\nEstabliment de procediments de comprovació per confirmar que el sistema APPCC funciona de manera eficaç.\nEstabliment d’un sistema de documentació i registres sobre tots els procediments.\nPla de formació del personal en seguretat alimentaria.\nPla de manteniment de les instal·lacions i equipaments.\nPla de control dels proveïdors.\nAquest servei es basa en un seguit de visites en què es va recollint tota la informació necessària per a la elaboració dels protocols i registres necessaris i en què s’ensenya a la persona responsable del sistema APPCC a portar al dia el sistema de registres. També inclou un servei d’auditories de funcionament durant les visites. No inclou analítiques, laboratoris, aparells ni accessoris.\nUn cop tota la documentació estigui al dia i superada la 1era auditoria, GAM lliurarà a l’establiment un document acreditatiu de QUALITAT ALIMENTÀRIA. L’establiment podrà exposar aquesta acreditació mentre aquest contracte tingui vigència.\nT’acompanyem en l’elaboració i el manteniment de la documentació adaptada al teu negoci.


Els nostres Antics Alumnes - Sagrat Cor Sarrià\nEls alumni o “antics alumnes” del col·legi sempre son benvinguts al Sagrat Cor Sarrià!\nQuan algú ha estudiat al Sagrat Cor, ja forma part d’aquesta gran família per sempre.\nEns encanta retrobar-nos, saber com ens va a tots la vida, compartir projectes solidaris, oracions, festes i celebracions.\nAcostumem a ajudar-nos uns als altres quan ho necessitem i quan tornem al cole sempre ens sentim com a casa!\nPodeu veure la informació de l’Associació d’Antics Alumnes aquí.


LECTURES DE LA MISSA: DISSABTE DE LA SETMANA XXI DURANT L'ANY / I\nDISSABTE DE LA SETMANA XXI DURANT L'ANY / I\nLectura primera 1Te 4,9-11\nDéu mateix us ha ensenyat d'estimar-vos els uns als altres\nGermans, no cal que us parli de l'amor fratern, ja que Déu mateix us ha ensenyat d'estimar-vos els uns als altres. Això és el que feu amb tots els germans de Macedònia. Us preguem només, germans, que avanceu encara més: feu-vos un honor de viure en pau, cadascun en la seva feina, treballant amb les pròpies mans, tal com us ho tenim manat.\nSalm responsorial 97,1.7-8.9 (R.: cf. 9)\nEn veure que ve el Senyor a judicar la terra.\nAl cap de molt temps l'amo tornà i els demanà comptes. Es presentà primer el qui havia rebut cinc talents, portà també els cinc que havia guanyat i digué: "Senyor, m'havíeu confiat cinc talents i n'he guanyat cinc més". L'amo li va dir: "Molt bé. Ets un administrador bo i de tota confiança. El que t'havia encomanat, ho has administrat fidelment. Ara t'encomanaré molt més. Entra a celebrar-ho amb el teu Senyor". Es presentà després el qui n'havia rebut dos i digué: "Senyor, m'havíeu confiat dos talents i n'he guanyat dos més". L'amo li va dir: "Molt bé. Ets un administrador bo i de tota confiança. El que t'havia encomanat, ho has administrat fidelment. Ara t'encomanaré molt més. Entra a celebrar-ho amb el teu Senyor". Es presentà també el qui n'havia rebut un, i digué: "Senyor, sé que sou un home exigent, que voleu collir on no havíeu sembrat i aplegar on no havíeu escampat. Per això vaig tenir por i vaig amagar els vostres diners. Aquí teniu allò que és vostre". L'amo li contestà: "Ets un administrador dolent i gandul. Tu sabies que vull collir on no he sembrat i aplegar on no he escampat? Doncs, havies de posar al banc els meus diners, i ara podria recobrar allò que és meu amb els interessos. Preneu-li aquest talent i doneu-lo al qui en té deu, perquè els qui tenen, els donaré encara més i en tindran a vessar, però als qui no tenen, els prendré fins allò que els queda. I aquest administrador inútil, traieu-lo fora a la fosca. Allà hi haurà els plors i el cruixir de dents"».