El joc dels trons s’acaba que mai no podreu veure - Notícies | Març 2021\nEl joc dels trons s’acaba que mai no podreu veure\nPer Nina Starner/21 de novembre de 2019 16:25 EDT\nFins i tot el corb de tres ulls no ho hauria vist arribar.\nDesprés de Joc de trons'final de sèrie, que va ser fortament i aclaparadorament criticattant per aficionats com per a crítics, els espectadors de temps segueixen sent cremats (sense cap intenció) per la conclusió de l’espectacle. Ara, una de les seves estrelles diu que podria haver-hi una altra versió del final.\nKristofer Hivju, que havia jugat a la ferotge i encantadora salvatge de Tormund Giantsbane des de la tercera temporada del programa, va donarMetro UKla primícia interior en un possible final alternatiu alhora que es promociona Game of Thrones: La sèrie completa, que arribarà a les prestatgeries a temps per a la temporada de vacances.\nHivju va deixar caure el full de bombes que hi havia en realitatésun final alternatiu a l’espectacle, però, per desgràcia, potser mai no es veu la llum del dia: “Bé, vam rodar un final alternatiu (...), que va ser sobretot per diversió, però no sé si se’m permet dir-ho vostè sobre això. El normal gregari Hivju es va clamar quan es pressionava més, continuant: “No t’ho diré! Però va ser divertit.\nMalauradament, sembla que això sigui altern Joc de trons el final no sortirà mai, cosa que és sens dubte un resultat frustrant per als milions de fanàtics que deixen de banda la final existent. La falta de voluntat d’Hivju de divulgar més detalls deixa tota la idea d’un final altern envoltat de misteri, un fet que provoca tant un desgavell com el final del mateix. En les setmanes posteriors a l'últimTrons emissada per un episodi, els fans van demanar literalment una suspensió:redactar una petició(que presenta 1,8 milions de signatures a partir d’aquest escrit) demanant a HBO que es desfai dels showrunners i els escriptors “molt incompetents” David Benioff i D.B. Remenem i refer el final completament.\nQuè va passar al final de Game of Thrones?\nAixí, què va passar al dia Joc de trons final per fer els fans tan bojos i fer que la perspectiva d'un final alternatiu sigui tan fascinant? En cas que siguis una de les poques persones que no ha vist aquest temporada final de Joc de tronso l'episodi final de la sèrie, ho tindrem explica les parts més grans de la final.\nDesprés d'anys de lluita, Daenerys Targaryen (Emilia Clarke), la mare dels dracs i l'hereva del Tron de Ferro, finalment va arribar a Westeros ... només per experimentar un gir moral i per executar gairebé tots els civils innocents de la seva capital, King's Landing . Després d'aquest sobtat canvi, els consellers i confidents més propers de Daenerys es van dirigir contra ella, i el seu nebot amant Jon Snow (Kit Harington) es va veure obligat a assassinar-la pel bé del regne.\nArran de la mort de Daenerys, un consell va convocar per escollir el següent líder de Westeros. Gràcies a les aportacions de Tyrion Lannister (Peter Dinklage), la feina va recaure en Bran Stark (Isaac Hempstead-Wright), malgrat el seu embolic lateral com el conegut Tri-Eyed Raven. Altres personatges supervivents van acabar amb finals força feliços: Hivju's Tormund es va establir amb el seu amic Jon a l'extrem nord, Sansa Stark (Sophie Turner) es va coronar com a reina al nord i Arya Stark (Maisie Williams) es va dirigir a explorar qualsevol que fos a l'oest de Westeros.\nPer què el final de Game of Thrones va ser tan derruït\nTot i que els aficionats es van enutjar molt eleccions pobres a la darrera temporada- El descens de Daenerys a la bogeria va produir un munt de crítiques, per exemple, el problema que la majoria de la gent tenia Joc de trons el final va ser la sensació de desconcert. El desenvolupament de personatges, des de la bogeria de Daenerys fins a la inexplicable evolució inversa de Jaime Lannister (Nikolaj Coster-Waldau), es va sentir executat de forma implacable, i després que Benioff i Weiss insistissin en una temporada abreujada de sis episodis, el ritme apressat no va fer absolutament cap favor per a l'espectacle. cançó del cigne.\nNaturalment, al repartiment i a la tripulació se'ls ha demanat que responguessin dels seus pecats a la televisió des de la publicació de finals del mes de maig. Algunes estrelles, com Emilia Clarke i Peter Dinklage, tenen va defensar la Joc de trons el final, però Benioff i Weiss s’han mantingut en bona part tranquils, fins i tot abandonant el panell de còmics de San Diegopocs dies abans en un moviment que molts creien pensat per evitar crítiques. La publicació del duoTrons el destí també ha estat alt de baixades; ells recentment ha tallat els llaços amb el Guerra de les galàxies universitari de moment, i el seu proper projecte HBO, Confederació, van morir després de signar un acord amb Netflix.\nEn qualsevol cas, la majoria Joc de trons Els seguidors probablement es mostren desesperats per un final diferent a la sèrie, però si es creu que Hivju probablement no vegi cap mena de llançament, sobretot si es va rodar només per divertir-se. Com que aquest final segurament serà un misteri, els fans especulen sobre el que podria haver passat Benioff i Weiss escollissin aquest final. Si el passat és un indici, elles teories podrien tornar-se bojes.\nGame of Thrones: La sèrie completa arribarà a les prestatgeries el 3 de desembre i aviat podreu reviure tota la sèrie de nou, bé o malament.\nmillors pel·lícules de mafioso\nFamília shyamalan de la nit\nseqüela de pontypool


Exclusives en la comercialització d'habitatges, una qüestió de Confiança - Forcadell\nExclusives en la comercialització d'habitatges, una qüestió de Confiança\nEn el moment en què un propietari pren la decisió de posar a la venda un habitatge es plantegen qüestions essencials com el preu o el termini de venda, així com el fet de decidir el grau de compromís i de confiança amb l'agència per a acordar una gestió amb exclusiva o no. Existeixen algunes diferències, per la qual cosa comptar amb l'assessorament expert sempre facilitarà al propietari triar l'opció que millor s'adapti a les seves necessitats.\nTal com explica Marta Vilana, Directora de l'Àrea Residencial de Forcadell, “la diferència principal es troba en el servei que oferim. Si tenim una exclusiva podem invertir més recursos en la comercialització del producte, però el més important és treballar en un context de compromís mutu. En aquest context podem aportar, a més, un servei més ampli contemplant, per exemple, la tramitació del Certificat Energètic i Cèdula d'habitabilitat sense cost, el plànol de l'immoble, millorar el posicionament en portals immobiliaris, ús d'algunes eines de comercialització com Open House virtuals, publicació a newsletter o la promoció en aparadors de la companyia.” Amb les exclusives, l'agència pot destinar més esforços a la promoció de l'habitatge i localitzar de manera més precisa aquells perfils que millor encaixin amb el que busca la propietat.\nLa confiança és la clau perquè un client confiï un producte en exclusiva, a més d'obtenir un compromís de garantia de venda per part de l'agència. “Quan un client ve a tu és, o bé per recomanació o bé perquè coneix la marca per altres serveis que ja ha contractat amb anterioritat i dels quals n’ha obtingut una experiència positiva. D'altra banda, els clients que ens acaben de conèixer, alguns d'ells es deixen aconsellar i una vegada els presentem la valoració de l'immoble -basada en 3 mètodes diferents-, generalment, solen donar-nos la seva confiança per a gestionar la seva propietat en exclusiva”, afegeix Marta Vilana.\nSi bé se sol parlar d'un termini mitjà de 3-4 mesos de durada per a un acord d'exclusiva al mercat, “a FORCADELL no establim un temps mínim. Treballem sempre en termes de confiança amb els nostres clients, per la qual cosa ells poden cessar-la en qualsevol moment si consideren que l'assessorament ofert no els sembla adequat segons les seves expectatives, encara que no sol ocórrer.”\nSi vols vendre el teu habitatge o desitges rebre un assessorament personalitzat, contacta amb els nostres experts en comercialització d'habitatges i t'atendran sense compromís. T. 934 965 408


Hotel Caravan Sarai Leh Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBemathang Kargil, Leh, Leh, Índia - Veure al mapa\nBen situat a la els interessos religiosos, la cultura, els paisatges area de Leh ciutat, Hotel Caravan Sarai us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 4 km, i normalment només es triga 120 minuts per arribar a l'aeroport. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Leh. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, servei de taxi, aparcament de cotxes, servei d'habitacions.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb tovalloles, armari, parquet, sabatilles, mirall a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Hotel Caravan Sarai és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Leh.


La proposta s'anomena "escuts solidaris" i consisteix en la venda d'uns escuts brodats d'aparença similar als oficials de la Policia Local, un per cada municipi. Hores d'ara, ja s'hi han afegit una quinzena de Policies locals de municipis del país.\nA la imatge podeu veure el de Llançà. L'escut porta una cola termoadhesiva al dors, que permet fixar-lo a qualsevol peça de roba simplement passant-li la planxa. D'aquesta manera, es pot enganxar fàcilment a camises, dessuadores, motxilles, etc. El preu de cada escut solidari és de 4 euros i la recaptació va íntegrament a l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona.\nEs poden adquirir a la comissaria de la Policia Local (c/ La Selva, 17- 3er), a l'Oficina de Turisme, la Casa de Cultura, Biblioteca i al mateix Ajuntament de Llançà, durant el mes de desembre i fins la Fira de Nadal del diumenge 24 de desembre a la plaça Major.


2013 0419. El separatisme de debó. - Gironès per la independència\n2013 0419. El separatisme de debó.\nEl separatisme de debò\nHa passat uns dies entre nosaltres, a Madrid i a Barcelona, Stéphane Dion, el conegut acadèmic i polític canadenc considerat l’inspirador, quan era ministre d’Administracions Públiques, de la famosa llei de la Claredat, la norma que estableix el procediment mitjançant el qual una província canadenca pot arribar a separar-se del Canadà i constituir un Estat independent.\nNacionalistes catalans i bascos han considerat el moviment separatista quebequès un model a imitar. Certament, la situació del Quebec dins del Canadà té similituds amb la situació de Catalunya i el País Basc dins d’Espanya. I per això els seus problemes i solucions resulten interessants per al nostre moment polític.\nEn efecte, el dictamen del Tribunal Suprem Federal canadenc i la seva conseqüència, l’esmentada llei, així com el llibre de Dion La política de la claridad (Alianza, Madrid, 2005), que J.J. López Burniol comentava dissabte passat en aquest diari, són referències útils que poden ajudar a resoldre la situació originada per l’actual proposta secessionista del Govern de la Generalitat. A més, la posició de Dion té un plus de legitimitat ja que ell és, alhora, un quebequès francòfil i un entusiasta de la unitat del Canadà, contrari a la secessió del Quebec.\nJa sé que des d’un punt de vista nacionalista aquests subjectes se solen considerar enemics interiors o, encara pitjor, traïdors a la pàtria. I de segur que molts ciutadans del Quebec veuen Stéphane Dion com un antiquebequès, traïdor a la pàtria. Tanmateix, en molts casos, es tracta de persones amb coratge moral, resistents davant una opinió pública dominant, que proven de convèncer amb arguments racionals els qui només es deixen portar per l’emotivitat dels sentiments.\nEn la conferència que va fer al Col·legi d’Advocats de Barcelona, Dion es va formular dues grans preguntes: primera, és possible la secessió d’una part del territori canadenc?; i segona, aquesta secessió és convenient per als seus ciutadans? En les respostes que hi donava no va voler extrapolar les seves posicions més enllà del Canadà, però era obvi, i flotava en l’ambient, que eren extensibles a qualsevol Estat democràtic occidental, com ara Espanya.\nNo va ser cap sorpresa la resposta a la primera pregunta, el contingut de la qual no podia diferir gaire del famós dictamen del Tribunal Suprem Federal i de la llei de la Claredat. En síntesi, va afirmar que si bé no existia el dret a la secessió sí que era possible, en canvi, sempre que una majoria clara –és a dir, més nombrosa que la meitat més un– n’expressés la voluntat en un referèndum en resposta a una pregunta clara pactada prèviament per les parts. No obstant això, si s’assolís aquesta majoria clara tampoc no s’hauria aconseguit tenir dret a la separació sinó, simplement, el dret d’entaular negociacions entre els governs del Canadà i del Quebec, tot i que aquestes negociacions no haurien de conduir ineluctablement a la secessió. Dion descartava, sens dubte, una secessió contrària al dret ja que només aconseguiria que el Quebec mai no fos reconegut com a Estat per la comunitat internacional.\nMés inesperada va ser la seva resposta a la segona pregunta: si era convenient que el Quebec se separés del Canadà. Dion ho va enfocar des del punt de vista de filosofia de la democràcia. En primer lloc, va afirmar que “l’ideal democràtic encoratja tots els ciutadans d’un país a ser lleials entre si, més enllà de les consideracions de llengua, raça, religió o pertinença regional. En canvi, la secessió demana als ciutadans que trenquin aquest llaç de solidaritat” en nom de pertinences a una llengua o a una ètnia. “La secessió –va dir Dion– és un exercici, rar i inusitat en democràcia, pel qual s’elegeix els ciutadans que es vol conservar i els que es vol convertir en estrangers”.\nEn segon lloc, va sostenir que si la democràcia es basés “en la lògica de la secessió no podria funcionar, ja que convidaria els grups a separar-se en lloc d’entendre’s i acostar-se (…), se sol·licitaria la ruptura des del moment en què es plantegessin les primeres dificultats”. Ara bé, en tercer lloc, va dir Dion, tot “això no significa que un Estat democràtic hagi de rebutjar qualsevol sol·licitud secessionista”, al contrari: “Davant la clara voluntat de secessió, pot arribar a la conclusió que acceptar l’esmentada secessió és la solució menys dolenta”. Però, conclou Dion, “un govern democràtic té l’obligació d’assegurar que aquesta voluntat de separar-se sigui clara, conforme a dret i amb ànim de justícia per a tothom”.\nAbans d’escoltar-lo pensava que Dion, tot i sabent que era contrari a la separació del Quebec, consideraria la secessió com una cosa moralment lícita sempre que es desenvolupés de manera democràtica. Em vaig trobar en canvi amb una persona, experta en la matèria, que considerava qualsevol secessió com una cosa rebutjable i perjudicial, com un mal en si mateix, excepte que hi hagués motius que afectessin la llibertat i igualtat de les persones. Vaig aprendre de Dion, que es pren el separatisme seriosament.


Qui és Maria Colors? - Del dolor a la plenitud\nAra, que entenc el meu viatge de vida, sé que vaig tenir un molt bon començament. Va ser de la ma d’una mare amb una fe indestructible en l’Amor de Déu i de la d’un pare apassionat per la Vida, generós en amor i un somriure permanent.\nVaig ser una nena inquieta, juganera i creativa, amb capacitat per expressar-me a través de la dansa i molta curiositat per aprendre de tot.\nSóc una llavor que es va plantar en terra fèrtil i he crescut com un arbre corpulent, amb capacitat d’acollir la diversitat, de cuidar, de donar ombra i fruit, de resistir el temporal, el sol i el fred.\nTot i amb això, em costa sentir-me satisfeta de la meva vida. Vaig caure en el parany del desmereixement, de l’obligació i de la culpa. Vaig oblidar-me de sentir l’alegria de viure. Vaig oblidar Qui sóc, d’on vinc i allà on vaig. Vaig submergir-me en una vida plena de judicis i exigències cap a mi i cap als altres. Em costa perdonar-me la desconsideració que m'he tingut.\nVaig perdre la pau sense saber com.\nFa uns anys vaig començar el camí d’una vida conscient o de sanar la meva vida i, finalment, torno a estar connectada amb la millor part de mi, amb la meva essència, amb la meva part creativa. Ara, amb tota l’alegria de món, puc oferir-te el que sé.\nSom tant diferents i tant iguals!\nSi ja en tens prou, parlem-ne. És un plaer i un honor per a mi, acompanyar-te a donar alguns passos cap a la plenitud, que és el nostre destí comú. La plenitud és aquella sensació d’estar complet/a, de no dependre de res, ni de ningú, de ser el creador/a de la teva vida, de saber que tot és possible i de que tot és Amor, de que tot té sentit i tot està bé.\nLa programació neurolingüística és una eina que no té límits a l’hora de permetre’t obtenir informació del teu subconscient i de transformar-lo, d’accedir a les parts més profundes de tu mateix/a, és l’art de percebre, d’adonar-se i el de materialitzar possibilitats. És l’eina que podem utilitzar per resoldre el: sí, sí, però ... com ho faig?\nNomés ens hem equivocat en la forma d'interpretar el que hem viscut i podem canviar-ho. Llavors, succeeixen els miracles i desapareixen símptomes.\nUna bona notícia: La pau, la joia de viure i l’abundor estan al teu abast. Pots deixar enrere el dolor i veure la vida en Colors.\nJa veus que em conformo amb poc. Jajajajaja


Ser a l'engròs DOME1 - Càmera de seguretat Wi-Fi Pan-Tilt interior 2K amb protecció de privadesa fabricant i proveïdor |Arenti&Laxihub\nDOME1 - Càmera de seguretat interior 2K Wi-Fi Pan-Tilt amb protecció de privadesa\nPanorama 0°~350°/Inclinació -20°~90°\nDOME1 - Destacats\nCada racó, cada detall\nPanorama de 0 ° ~ 350 ° i inclinació de -20 ° ~ 90 ° Detecció de so\nDOME1 - Paràmetres\nConsum 4,5 W màx\nPanorama/inclinació Panorama: 0~350°, inclinació: -20~90°\nAccessoris QSG;suport;Adaptador i cable;Paquet de cargols;Adhesiu d'advertència\nEmmagatzematge Targeta SD (Max.256G), emmagatzematge al núvol\nPes net 159 g\nDOME1 - Característiques\n【Compacte idisseny modern d'Itàlia】La càmera IP WLAN utilitza un marc de metall gris fosc i un cos negre, aportant un sentit tècnic i d'alta qualitat únic. Gràcies a la tecnologia d'alúmina anoditzada, aconsegueix l'equilibri perfecte entre durabilitat lleugera i robusta.\n【2K / 3MP Ultra HD dia i nit】Les càmeres de vigilància d'interior amb resolució Ultra HD de 2K / 3MP mostren un vídeo clar i nítid durant el dia. Combinat amb la tecnologia de visió nocturna avançada, sempre podeu vigilar la vostra casa a la nit, fins i tot en condicions de poca llum.\n【Reconeixement AI i detecció de soroll】Amb l'ajuda d'algoritmes de reconeixement avançats, DOME1 enviarà notificacions en temps real quan apareguin accions o sorolls anormals. La sensibilitat de la detecció de moviment humà es pot ajustar per reduir les alarmes innecessàries.\n【Àudio bidireccional i ús amb Alexa i Google Assistant】El micròfon i l'altaveu integrats us permeten comunicar-vos sense problemes amb els vostres éssers estimats en qualsevol moment i a qualsevol lloc. El control de veu funciona amb Alexa i Google Assistant. Podeu anar a un dispositiu Alexa i veure una reproducció en directe sense mans.\n【Targeta SD i pla d'emmagatzematge al núvol flexible】Prova gratuïta de 3 mesos d'emmagatzematge al núvol basat en servidors xifrats d'AWS a tot el món sense cap cost addicional. El Dome1 grava clips de vídeo d'esdeveniments en 60-180 segons, que és més llarg que la majoria de les altres càmeres del mercat. La càmera també és compatible amb FAT32 Micro Targetes SD de fins a 256 GB (es venen per separat).\nAnterior: INDOOR1 - Mini càmera de seguretat Wi-Fi 2K interior amb rendiment professional\nCàmera Wifi per a la seguretat domèstica\nCàmera de seguretat wifi\nCàmera de vigilància Wifi Càmera Wifi Càmera sense fil Sistema de càmeres de la casa Sistema de càmeres Wifi a l'aire lliure Ressenyes de càmeres de seguretat exterior sense fil alimentades amb bateria


NW La Revista de Reus - La sala d'escalada Slab guanya el Premi Reus a la creació d'empreses\nLa sala d'escalada Slab guanya el Premi Reus a la creació d'empreses\n68 empreses optaven al premi, de les quals 37 eren de Reus.\nActe de lliurament de la IX edició dels Premis Reus a la Creació d'Empreses.\nL'empresa SLAB Sala d'Escalada ha resultat guardonada amb el novè Premi Reus a la creació d'empreses. L'empresa ha instal·lat un rocòdrom que ofereix 500 metres quadrats escalables que permeten fer més de 60 vies marcades. La sala, a més, està homologada per poder acollir els campionats de Catalunya i d'Espanya d'escalada i, de fet, ja durant el 2013 entrarà en el circuït de competicions de la Copa de Dificultat d'Escalada. L'empresa ofereix també cursos d'escalada per a totes les edats. Es tracta d'un negoci pioner en aquestes comarques.\nEl segon premi ha estat per PIPIPOP, de la reusenca Carolina Cochs, que comercialitza un producte nou i orogininal, una peça de roba interior de cotó i amb una pròtesi de silicona dissenyada amb l'objectiu que les dones puguin fer les seves necessitats fisiològiques en situacions de mobilitat reduïda.\nFinalment, el tercer és per a l'empresa Qualitytest, que es dedica a certificar vehicles d'ocasió amb la possibilitat de contractar una garantia mecànica entre particulars. El certificat de qualitat inclou unhistorial de trànsit que permet saber, d'un cotxe d'ocasió, si té multes pendents o embargaments, entre altres detalls.\nEn la novena edició dels Premis Reus a la Creació d'Empreses s'hi van presentar 68 empreses, de les quals, 37, de Reus. El primer premi és de 5.000 euros, el segon de 2000 i el tercer, de 1000.


pey.cat: Alumnes de l'IES Castell del Quer canten Caramelles i ballen a Prats i Santa Creu\nAlumnes de l'IES Castell del Quer canten Caramelles i ballen a Prats i Santa Creu\nUna seixantena d'alumnes de tots els cursos de l' Institut Castell del Quer de Prats han sortit avui al matí pels carrers del poble a cantar Caramelles. Els acompanyaven una vintena de músics amb instruments de vent, la majoria també alumnes de l' Institut i de l' Escola de música. A més de cantar, els alumnes també han ballat les dances tradicionals Contrabanda (els petits) i Les maneles (els grans). La direcció musical ha anat a càrrec del mestre de música Ovidi Cobacho.\nL'actuació a Santa Creu de Jutglars, al migdia -on han estat enregistrades les imatges que acompanyen la informació-, ha finalitzat amb una ballada conjunta dels gegants d'Olost, Perot i Mercè i de Prats, Vicenç i Àgata.\nAvui diumenge, Santa Creu celebrava la Fira de maig i la transhumància amb diverses activitats organitzades conjuntament per la Comissió de festes local i el Solc.\nEl vídeo dura uns 7' i inclou la Marxa d'inici de les Caramelles, els dos ballets i la ballada de gegants.\nPublicat per JORDI PEY TOMÀS a 21:53\nAlumnes de l'IES Castell del Quer canten Caramelle...


TRAIL UEC TORTOSA: d’octubre 2007\nEl diumenge dia 4, hem quedat a les 8:00 a.m. a quatre camins, per fer una sortida d’entrenament per la zona de la Punta de l’Aigua, Coll de l’Avenc i Joan Gran.\nEstaria be que vingués el màxim de gent possible, ja que volem valorar alguns canvis que volem fer per a la Cursa de Paüls de l’any que be.\nL'anterior Open Raid Costa Daurada es transforma aquest any en el II Open Raid Cornudella del Montsant i s'inscriu en el programa del “Priorat Outdoor Festival”, que, per a aquest any 2007, us ofereix un programa complet:\nDissabte, 3 nov. II Open Raid Cornudella de Montsant\nDiumenge, 4 nov. I Duatlón de muntanya del Montsant\nUs animem a participar en el raid i la duatlón que us permetran conèixer el místic entorn de la Serra del Montsant, de colors ocres a la tardor. Podeu escollir entre el repte d'iniciar-vos en l'aventura dels raids o posar-vos a prova en la duatlón; i els més atrevits, podeu reptar-vos a apuntar-vos a les 2 proves!\nDe Raid tavertet\nEl I Open Raid Tavertet Extrem és una prova d’una sola etapa, que comença el dissabte 27 d’Octubre a Vallter , i acaba el mateix dissabte a St. Joan de les Abadeses. És un raid on els equips han d’enllaçar totes les seccions proposades ininterrompudament. Els equips son de dos corredors que han d’afrontar tota la prova sense cap tipus de relleu. Hi ha d’haver un assistent com a mínim per facilitar la logística de material i desplaçar el vehicle d’assistència.\nL’equip de la UEC que ha participat en aquesta prova estava format per Joan Perales, Isa Arasa, i com assistent Mauro. S’ha de dir que era el primer cop que corrien en un raid d’aquestes característiques, per començar el terreny era d’alta muntanya i presentava una dificultat afegida amb la nevada que va caure el dia anterior, i amb temperatures al voltant dels 0 graus. La primera prova era una cursa a peu d’onze quilometres, que sortia de l’estació d’esquí de Vallter, en busca del Coll de la Marrana, el refugi de Coma de Vaca i el Refugi de Tregura. Un cop allí agafaven les BTT i havien d’anar fins a La Peçallarga. Aquí van tenir alguns dubtes d’orientació, però el que els va fastidiar va ser la pèrdua d’un pedal de la bici d’Issa, que els va obligar a prendre un itinerari alternatiu tot per pista de baixada fins a Pardines i Ribes de Freser, on els va recollir el vehicle d’assistencia. Evidentment, el no poder superar aquesta prova els penalitza considerablement. Un cop a La Peçallarga emprenen la tercera prova consistent en un recorregut d’un 4 km. a peu en busca d’unes parets on es fa la prova d’escalada, que superen sense cap problema. Tornen a La Peçallarga i comencen la quarta prova, 4 km. de cursa d’orientació a peu, on van necessitar un hora i tres quarts per a localitzar les 12 balises.Després surten un altre cop amb les bicicletes cap a Ogassa on han de localitzar una balisa a dintre d’una mina, i després continuar amb la bici fins el Pavelló municipal de Sant Joan de les Abadesses on s’acaba la cursa. Resumin tot i l’averia de la bici d’Isa es pot valorar molt positivament l’experiència, ja que encara no havien participat en un raid d’aquest nivell, res a veure amb els de Vandellós o Cambrils, podríem dir del nivell del Noraid, però amb la dificultat afegida de l’orientació i la lluita amb el crono.\nAquí us transcric el correu que m’acaba d'arribar de la FEDME\nYa se ha cerrado el plazo de presentación de candidaturas a formar parte de la Copa y Campeonato de España de Carreras por Montaña FEDME 2008, han sido 14 las peticiones recibidas, lo que representa un rècord absoluto para este deporte.\nMás información sobre las candidaturas en:\nYa está colgado en la web de Ocisport el vídeo de la carrera de La Vall d'Uixó.\nÁrea de carreras por montaña / FEDME\nEl proper cap de setmana tenim dues opcions molt bones una la Marató i 1/2 Marató de Muntanya de Catalunya organitzada pel Centre Excursionista Llorençà\ni l'altra el VII Raid Tavertet Extrem i · I Open Tavertet Extrem, organitzats per l'Unió Excursionista de Vic\nII Edició de la Cursa de Tivissa-Circuit Català de Curses de Muntanya\nDesprés de la parada estiuenca de quasi 5 mesos, tornen les curses del Circuit Català de Curses de Muntanya, amb la segona edició de la cursa de Tivissa. L’any passat ja hi varem participar a n’aquesta cursa i ens va emportar un molt bon sabor de boca, tant pel circuit com per la organització (i de les botifarres). Aquest any han modificat una mica el circuit, reduint el tram de pista i allargant el tram de sender. Alguns companys de la UEC que han anat a provar-lo, ens han comentat que al seu parer el circuit ha millorant molt, tot i que el troben una mica més dur; el que més els ha impressionat es la nova tartera molt més llarga que la de l’any passat.\nDe moment les inscripcions pareix que van força be i fent un càlcul aproximat he comptat una trentena de corredors de la UEC, tot i que al llistat d’inscrits a alguns d’ells no els surt el nom del club.\nI TROFEO PEÑA GUARA\nCAMPEONATO DE ESPAÑA DE RAIDS DE AVENTURA 2007\nCarrera a pie, BTT, rapel, patines, tiro con arco, natación, piragüismo en aguas tranquilas.\nElite: 3.902 metros. Aventura: 3.300 metros. Iniciación: 1.000 metros\nDesprès de llegir la crònica de la Pujada al Montsià i els comentaris que he sentit, no puc fer res més que felicitar, primer als organitzadors i després als companys que es van decantar per aquesta opció; personalment crec que ho van encertar, ja que aquest any la volta aventura a estat molt fluixeta, fins i tot Carlos la va poder aguantar. Pera començar el dissabte sortim de Tortosa amb una bona pluja que ens acompanya fins a Valderoures. Abans de sortir esmorzem una mica i cap a les 9,30, ja sense pluja, una trentena de ciclistes sortim des del pont vell de Valderoures en busca del Pantà de Pena, Fontdespatla, Penaroja i Montroig, on arribem desprès d’algunes panes, de trencar un parell de cadenes i com diria Pako de fer lo xona a les escales de la Virgen de la Fuente (per cert fuente sin agua ni bar). Ens avituallem a base de bocates i birres (més birres que bocates) i continuem de cara a Aiguaviva per uns senders d’escàndol (lo millor dels dos dies sense dubte), aquí com era d’esperar ens acalentem una mica i “lo grupo” sense desfer-se va començar a pegar-li canya, fins que una providencial pana de Pinyasso, millor dit de la bici de Pinyasso, ens va fer parar un ratet, lo suficient per alenar i per a que la mare naturalesa, que ja sabem que es sabia ens delectes amb uns bona remullada abans d’arribar al poble.\nCap a les 4 de la tarde arribem a Aiguaviva, ens instal·lem a l’hotel i ràpidament anem a la recerca d’algun bar on hi hagi una mica d’ambient, donem voltes per tot lo poble i acabem un altre cop a l’hotel. Desprès de sopar i vista la marxa que hi ha al poble els més joves  decideixen anar-s’en a Alcanyís, be els jovens i els no tan jovens, ja que excepte 4 o 5 hi van anar tots.\nEl segon dia amb algunes cares de son, sortim des de la Canyada de Verich i així ens estalviem un tram de carretera asfaltada, només sortir del poble emprenem una pujada a peu seguint un PR, aquesta sirà la tònica del dia, pujades, algunes d’elles a peu, i baixades per senders molt divertits. Així arribem a Montroig, passant abans per Belmonte i la Cerollera, aquí tornem a fer una parada d’avituallament, al mateix Bar del dia anterior, i tornem a fer lo xona per unes escales, aquest cop les de davant de l’església del poble, amb la mirada “atònita” d’un pobre home que pareixia pensar “quina colla de burros”, i tenia raó. A partir d’aquí seguim el GR cap a Penaroja, amb un tram de sender bastant brut i mal ciclable, que ens porta a una granja on prenem una pista que ja no deixem fins Penaroja. D’aquest segon dia voldria destacar la baixada del mirador dels cirerers, el camí empedrat i l’arribada a Belmonte i l’últim sender abans de Montroig.\nEn resum una sortida fluixeta, on no vam poder disfrutar ni del recorregut ni de la companyia i on ens vam avorrir d’allò més. Està clar que als ampostins no se’ls ha de deixar organitzar mai més un recorregut de la volta Aventura, no tenen ni idea de lo que es anar en bici ni xalar, només cal que mireu les fotos i els vídeos i ho podeu comprovar.\nFotos de Mauro >>\nFotos de Fanny>>\nVideo 1er dia>>\nVideo 2on dia>>


Puchol II torna a la final de l'Individual - À Punt\nPuchol II torna a la final de l'Individual\nPer un ajustat 60 a 50 el pilotari de Vinalesa s'ha imposat a Pere en la primera semifinal del mà a mà a Vilamarxant.\nPuchol II juga una pilota caiguda d'escala / À Punt\n27 d'octubre 2018 - 01:30\nPuchol II ha esborrat els seus fantasmes de colp. S'anunciava al seu trinquet maleït, Vilamarxant, i contra un rival, Pere, que feia por després d’haver conclòs un campionat perfecte. La classificació per a jugar la final no li ha resultat gens fàcil i s'ha vist molt atabalat quan el seu rival li ha igualat l'avantatge que tenia amb el 45 per 25. Ha sigut amb iguals a 45 quan s'ha vist el millor Puchol per a evitar l’altra gran sorpresa del campionat. El definitiu 60 per 45 situa Puchol II en una nova final de l'Individual després de guanyar en 2016 i caure tot just començar la passada temporada.\nLa semifinal de Vilamarxant ha començat amb molt de respecte entre els dos protagonistes. Puchol II tenia clar que Pere li podia complicar la vida i ha posat un ritme molt alt des del primer quinze. Així ha vingut un avantatge significatiu de 45 per 25. Pareixia definitiu, però allí estava Pere per a demostrar els motius que l’han dut a jugar unes semifinals del mà a mà. El mitger de Pedreguer li ha trencat el dau a Puchol dues vegades i la partida quedava igualada a 45. Han sigut moments d'incertesa en tot el trinquet perquè el que semblava una còmoda victòria de Puchol s'havia convertit en altre indici d'esglai.\nAmb iguals a 45 Puchol II ha respirat i ha agafat forces per a aconseguir l'objectiu que tant perseguia. Pere no ha llançat la tovallola en cap moment, però Puchol ja estava enfilat cap a la victòria.\nPuchol coneixerà el seu rival en la gran final aquest diumenge a la vesprada. Al trinquet de Bellreguard s'enfronten Pere Roc II, subcampió actual i botxí de Puchol II l'any passat, i Víctor Bueno, un altre mitger que ha aconseguit fer-se un espai entre els millors del mà a mà.


‘No alimentis el monstre’, nova campanya de la Xarxa Aigües Públiques de Mallorca - MÉS per Mallorca\nEs realitzarà una campanya de conscienciació i divulgació per combatre els problemes que generen al sanejament les tovalloletes humides\nLa presidenta d’EMAYA, Neus Truyol; el president de Calvià 2000, Andreu Serra; el vicepresident del SAM (Empresa de Serveis Municiapals de Manacor) Joan Sagrera i el gerent d’EMSER, Pollença, Tomeu Servera, tots ells integrants de la Xarxa Aigües Públiques de Mallorca, han presentat diverses iniciatives per combatre i donar a conèixer els greus problemes que generen les tovalloletes humides que es tiren al vàter, juntament amb altres residus sòlids que no hauríem d’eliminar per aquesta via.\nA proposta de Calvià 2000 es realitzarà una campanya d’informació i conscienciació amb el lema “No alimentis el monstre”, i una imatge que converteix els embossos generats per les tovalloletes a la xarxa de clavegueram i les depuradores en un monstre. Així mateix es promourà l’adhesió dels ajuntaments a la declaració sobre la posició del sector internacional de l’aigua respecte als productes no aptes per llençar per l’inodor, com a mesura de pressió perquè es reguli correctament l’etiquetatge de les tovalloletes i productes d’higiene personal, tal i com ja va ver el Ple de l’Ajuntament de Calvià el 26 d’octubre de 2017.\nIgualment, es proposa als ajuntaments recullin a les seves ordenances municipals sobre sanejament la regulació d’aquestes pràctiques i les sancions a les infraccions.\nLa Xarxa Aigües Públiques de Mallorca\nLa Xarxa Aigües Públiques de Mallorca es va reunir per primera vegada ara fa un any (dia 22 de març de 2017 a Inca) i està integrada pels ajuntaments que realitzen una gestió pública de l’aigua: Inca, Valldemossa, Esporles, sa Pobla, Pollença, Manacor, Banyalbufar, Palma, Calvià, Artà, Consell, Búger, Campanet. Des de llavors s’han realitzat trobades periòdiques i la Xarxa he esdevingut un lloc de trobada per intercanviar experiències i col·laboració tècnica. S’han constituït diversos grups de treballs sobre qüestions com l’eficiència de les xarxes, els comptadors i sectorització; eficiència energètica i compra d’electricitat; nova llei de Contractes del Sector Públic; revisió del Pla Hidrològic; convocatòries ajudes i subvencions; problemàtica de les tovalloletes i altres residus. Amb aquesta presentació realitzen la primera iniciativa conjunta de caràcter públic.\nEl problema de les tovalloletes humides i altres residus que es llencen al vàter és un problema compartit per tots els ajuntaments.\nL’any 2017, només Calvià 2000 va haver de realitzar més de 2.500 intervencions, tant a la xarxa com a les estacions d’impulsió i a les estacions depuradores. Aquestes intervencions li van suposar una despesa de gairebé 416.000 euros.\nFeines de neteja i desembús, amb camions mixtes propis o externs, a les nostres instal·lacions, sigui a les canalitzacions, a les estacions d’impulsió o a les estacions depuradores.\nFeines que hem hagut de fer per a reparar avaries a les bombes d’impulsió, i als equipaments de les estacions depuradores.\nEl total de residus sòlids retirats de la xarxa de sanejament només a Calvià va ser de 851 tones, provocant problemes i sobre-cost, i per aquest motiu és necessari posar en marxa actuacions que redueixin aquest volum de sòlids.\nEn el cas de Palma, es varen retirar en un any més de 1.000 tones de residus obstruint la xarxa de clavegueram i l’entrada de les aigües residuals a les depuradores, suposant un cost d’uns 400.000 € per avaries, treballs de desobstrucció, transport dels residus i reparacions.\nLes tovalloletes són el residu més visible que provoca problemes, però n’hi ha d’altres de problemàtics, tant perquè són un risc per a la salut pública, com per al medi ambient, com també per a funcionament de la xarxa: restes d’aliments, olis i greixos, medicaments, així com tots els residus sòlids que no s’haurien de tirar mai al vàter: compreses, tampons, bastonets per a les orelles, discos de cotó, etc.\nOrdenança municipal reguladora de la Xarxa a Calvià\nAquest dijous, dia 22 de març, el Ple de l’Ajuntament de Calvià passa a debatre l’Ordenança municipal reguladora de la xarxa de sanejament a sòl urbà, un exemple que pot servir a altres municipis per reformar les seves normes per tal d’incorporar la necessitat de regular aquests problemes per al sanejament de les aigües residuals.\nLa regulació existent era insuficient i poc adaptada a les noves necessitats i requeriments normatius. La nova ordenança s’ha desenvolupat per garantir la salubritat i protecció del medi ambient del municipi i contribueixi a la conscienciació d’un ús responsable dels serveis públics i dels recursos naturals.\nEls aspectes més destacables de l’ordenança són:\nIncorpora recomanacions i bones pràctiques d’ús de la xarxa de sanejament, i fa una relació d’aquells productes de consum habitual que tenen una repercussió directa a les xarxes i depuradores.\nRegula la inspecció i control d’abocaments i les condicions de les instal·lacions interiors.\nEstableix un règim sancionador.\nAdhesió a la posició internacional\nEl Ple de l’Ajuntament de Calvià va aprovar, el 26/10/2017, l’Adhesió a la declaració sobre la posició del sector internacional de l’aigua respecte als productes no aptes per llençar per l’inodor, com a mesura de pressió perquè es reguli correctament l’etiquetatge de les tovalloletes i productes d’higiene personal. Es tracta d’un posicionament signat per organismes públics i empreses especialitzades en el sector de l’aigua de tot el món, amb el qual volen fer pressió perquè es reguli correctament l’etiquetatge de les tovalloletes i productes d’higiene personal, i així evitar els problemes mediambientals i econòmics descrits anteriorment.\nAmb aquesta declaració, els operadors de l’aigua residual acorden que:\nPel vàter només s’ha de rebutjar l’orina, excrements i paper higiènic (les 3Ps de l’anglès: Pee, Poo and -Toilet- Paper).\nActualment, TOTES les tovalloletes i productes d’higiene personal haurien d’estar clarament etiquetats com “No llençar al vàter” i ser rebutjats en la paperera o fems.\nLes tovalloletes i productes etiquetats com a “Aptes per llençar pel vàter”, basats en una guia de recomanacions de les associacions de fabricants, han de ser etiquetats com “No llençar pel vàter”, fins que s’acordi un estàndard tècnic amb el sector de l’aigua.\nEls fabricants de tovalloletes i productes d’higiene personal haurien de proporcionar als consumidors informació clara i concisa sobre els mètodes de rebuig apropiats.\nMirant al futur, les innovacions en materials podran fer possible que alguns productes siguin etiquetats com a “Aptes per llençar pel vàter”, una vegada compleixin un estàndard tècnic que hagi estat acordat amb el sector de l’aigua.\nAmb aquesta iniciativa conjunta, es proposa ara que la resta de municipi s’adhereixin també a aquesta declaració internacional per pressionar conjuntament l’Estat i els fabricants per a una correcta regulació i etiquetatge d’aquests productes.\nCampanya de comunicació “No alimentis el Monstre”\nLa xarxa de municipis Aigües Públiques de Mallorca ha preparat un Pla de Comunicació amb l’objectiu de conscienciar la població que no llenci tovalloletes humides al vàter, per tal d’evitar els greus problemes que aquests productes generen a la xarxa de sanejament.\nLa creativitat ha estat desenvolupada per Calvià 2000, i la cedeix a la xarxa de forma gratuïta. L’objectiu és que tots els municipis que vulguin utilitzin un mateix text i il·lustració, i així reforçar la consistència i coherència del missatge, i augmentar l’abast de la campanya.\nEl missatge triat és “No alimentis al monstre”. Aquesta idea ja està consolidada a les xarxes socials i els mitjans de comunicació, atès que la figura que pren l’acumulació de tovalloletes a les canalitzacions i a les bombes d’impulsió, formant grans conglomerats de fibres resistents que fan embussos i obstruccions, se pareix a la forma d’un monstre. Les imatges que es poden veure a les notícies dels mitjans, referides no només a Palma i Calvià, sinó també a grans ciutats com Bilbao, València o Londres, ho corroboren.\nA més, al cas de molts municipis de l’illa, on la població flotant i els turistes són destinataris també d’aquesta campanya, la traducció a l’anglès, “Don’t feed the monster”, funciona molt bé.\nAixí, el nostre públic objectiu està integrat per:\nResidents a Mallorca: s’hi inclouen tant les llars particulars, com els locals de negocis i empreses.\nTuristes i visitants, allotjats a tant a hotels com a apartaments turístics.\nAltres grans generadors: hospitals, centres d’atenció primària, centres d’atenció social (residències de gent gran, per exemple).\nAlumnes de tots els cicles educatius.\nAdministracions públiques: ajuntaments, Felib, Consell de Mallorca, Govern de les Illes Balears.\nCada municipi decidirà quines actuacions són més adequades, en funció de la importància de cada públic al seu territori i en funció dels seus recursos disponibles.\nLes actuacions que es poden fer són, per exemple:\nPublicitat exterior (opis, pòsters, autobusos).\nInformació a fires i mercats.\nCampanyes tradicionals mitjans de comunicació.\nInformació als websites de les Instituciones.\nInformació i publicitat a xarxes socials.\nDonar informació a hotels i altres negocis i activitats, mitjançant les associacions empresarials.\nFer sessions formatives a centres educatius.\nRepartiment de ferratines per a la seva col·locació a la tapa de vàter


Fes-te voluntari del Gran Recapte d’Aliments 2021 – Lo Campus diari\nData publicació 27 octubre 2021 26 octubre 2021 per redacció\nDes de LO CAMPUS DIARI us animem a fer-vos voluntaris del Gran Recapte d’Aliments del Banc d’Aliments.\nEl voluntariat en el Gran Recapte: peça clau\nLes persones voluntàries seran presents als punts de recollida el divendres 19 i el dissabte 20 de novembre a l’entrada de la botiga i portant una armilla d’un sol ús i mascareta; faran torns de 4 hores cobrint les botigues més significades (un miler aproximadament).\nLes seves funcions seran informar als clients del canvi d’operativa per motius de seguretat degut a la pandèmia, i de com es pot fer una donació aquest any directament a la caixa de l’establiment. Es podrà donar, 3, 5, 10, 20, 50€ o la quantitat que vulgui el donant i el destí dels diners serà per a la compra d’aliments a la mateixa cadena on compra el client, destinats a les persones en situació de vulnerabilitat.\nTambé explicaran a la ciutadania com es poden fer donacions online a través de la web del Banc dels Aliments: granrecapteonline.com, o a la web de la mateixa cadena de distribució si ofereix el servei de compra online. Quan es faci una donació a la caixa, se’ls facilitarà una adhesiu simbòlic per enganxar-lo al cartell en forma de banyera, situat a l’entrada de l’establiment.\nPàgina del voluntariat al Web oficial del Gran Recapte per fer les inscripcions del voluntariat … clicar\nHackEPS: Marató informàtica a la Universitat de Lleida el proper cap de setmana\nESADE / Universitat Ramon Llull: Webinar “Lideratge del canvi en contextos incerts i complexos com l...


El Titiritero, el Huevo, Barcelona y la Extravagancia: 5è Capítol: L'origen dels orígens\n- Tu has posat l'ou, Manuel, amb la nostra ajuda.\nAixí començà a parlar l'Aede, també anomenat el Vell o el Poeta, amb la veu greu que sempre li havia posat quan necessitava les seves intervencions. Una veu que sortia com encaixonada d'aquella gola de fusta, d'una boca que s'obria i es tancava d'una manera mecànica, a través de les articulacions que el seu constructor li havia posat.\n- Tot això ve de molt lluny, de quan les coses no eren com avui són, i de quan els móns que coneixem encara estaven tots per fer. Escolta, Manuel, escolta el relat dels orígens i de com hem arribat fins aquí.\nFa molts i molts anys, tants que mesurar-ho amb anys seria com voler comptar les gotes del mar, al món no hi havia res, llevat del desordre originari on els déus, ximples però poderosos, creaven estrelles, móns i constel·lacions.\nEls primers móns foren freds i inhòspits, fruit de les ments primitives d'aquells déus primordials avorrits i i previsibles, en els que la vida era molt difícil que nasqués.\nAviat va aparèixer una segona generació de déus juganers i fantasiosos, els quals crearen móns bonics i plens de comoditats, ja que es posaven al lloc de les criatures que havien creat, amb ànims de gaudir dels seus invents i meravelles.\nUn tercer grup de déus, que compartien alhora les característiques aberrants dels primers i les juganeres dels segons, van crear móns contradictoris i complicats, els quals es dividien sempre en dos, separant la nit del dia, el negre del blanc, el fred de la calor, la llum de la foscor…\nAquests déus van envoltar les criatures creades de tota mena d'éssers, alguns amables i uns altres perillosos i antipàtics. Un d’aquests éssers era la Mort, que es presentava irremeiablement a les criatures vives per emportar-se-les i deixar-les sense vida, tirant-les com qui diu a les escombraries.\nEra impossible escapar de la Mort, així ho havien decidit aquells déus cruels que ho feien tot contradictori i partit pel mig. I així com la pàl·lida lluna succeeix a la brillantor del Sol, la foscor de la Mort succeïa a la brillantor de la vida.\nLes coses, però, no sempre surten com un ho desitja, i els mateixos déus tenen sorpreses i contratemps. Un dia, en els mateixos inicis de la creació, uns déus més juganers del compte, van posar un ou. Era una aposta arriscada, ja que quan es posa un ou, mai se sap què en sortirà. I és així com d'aquell ou primigeni va aparèixer una raça especial de criatures, cridanera com poques, que es diferenciava de les fins llavors existents per l’extraordinari ús que feien de la ment.\nLes formes d'aquells éssers les modelava la seva imaginació, de manera que cadascuna tenia una cara diferent, ja que mai s'estaven quietes i els agradava canviar de gustos i d'aspecte. Aquestes criatures érem nosaltres, Manuel, els nostres avantpassats, els titelles. Gràcies a la nostra imaginació vam crear els paisatges que ens eren més gustosos, amb profusió d'altres éssers de companyia. I, per arrodonir-ho, vam inventar la manera de vèncer la mort, desafiant d’aquesta manera als creadors, que es van veure amb un pam de nas davant la gosadia d’aquests rebels sortits de l'ou, i que gosaren ser lliures i proclamar-ho, rient-se dels mateixos déus, atrapats com estaven a les seves forces imponents.\nI és així com els déus, enfadats com mai se’ls havia vist, van castigar a aquella raça d'éssers lliures i desobedients.\nAferrant-nos amb les seves mans poderoses, ens posaren guants, tiges i fils, de manera que a partir d’aquell moment, només ens podríem bellugar manipulats per altres.\nPerò els déus són massa mandrosos per entretenir-se a bellugar criatures amb fils. Es van inventar per això una raça d’esclaus que van anomenar titellaires, encarregats de moure els antics rebels amb els seus guants, tiges i fils.\nÉs així com els titelles vam ser condemnats a viure tancats en unes caixes quadrades que es digueren castellets, a mercè del caprici i la voluntat dels seus manipuladors, que eren els membres d'aquella raça d’esclaus anomenats titellaires encarregats de moure els nostres guants, tiges i fils.\nDe seguida, però, es va veure que aquella raça d’esclaus, com la dels ratolins, era insaciable i es reproduïa amb molta ànsia. Tant i tant es van multiplicar que al cap de poc temps es van oblidar de nosaltres, els titelles pels quals havien estat creats. Van agafar el nom d’humans i el seu conjunt constituí la Humanitat, la qual poblà els móns omplint-los de ciutats que eren els formiguers on vivien. I robant-nos els móns de fantasia que havíem inventat amb la nostra imaginació, van crear les cultures i les civilitzacions, esquemàtiques i simplificades, així com veritats úniques, de manera que sempre estaven en guerra, ja que tots tenien la raó i la defensaven fins la mort.\nS'oblidaren així de nosaltres, els titelles, convençuts que eren lliures i que podien ser com els déus. Però no aconseguiren vèncer la Mort, motiu pel qual morien com mosques, ja que tots els qui neixen, per nassos, tard o d’hora han de morir. Però en el seu deliri de grandesa, se n’obliden i no hi pensen, convençuts que la vida mai s’acaba.\nEls titelles, en un començament, vam intentar explicar els nostres trucs i secrets, però no ens van fer cap cas. Ens tancaren ben tancats als seus castellets i ens feien repetir sempre les mateixes funcions, idèntiques i avorrides. Ni els mateixos titelles es recordaven de les velles històries, de quan érem lliures i gaudíem del poder de la imaginació.\nPublicado por Redacción Blog en 8:55


Ens queden cançons per combatre el feixisme? - Teatre Tantarantana\nMARTÍ FIGUERAS | NÚVOL.COM\nFugint de referents històrics com la Guerra dels Balcans (No hi ha bosc a Sarajevo) o l’escriptor Albert Camus (Gossos de neu), Begoña Moral i la Companyia Paradiso 99 fugen del concret per parlar de l’universal, del mal i el bé, de com el feixisme, el capitalisme i el liberalisme s’imposen sobre el pobre ciutadà fastiguejat per l’alienació consumista. La seva aposta però continua sent la mateixa: l’experimentació formal a través de la paraula i el moviment amb una escenografia que ens porta a un terreny abstracte. El nom de l’obra que ja es veu al Tantarantana, dins el El Cicló, projecte de suport a la creació, no és precisament un bon pescaclics: Canción dulce y amarga del hombre sin abuelos y la hija robada que quiere encontrar a su madre en el Cámbiame.\nCom moltes altres companyies escèniques que aposten per un teatre més experimental, Paradiso 99 mostra en tot moment un relat escènic que es mostra a través de diverses línies narratives que succeeixen al mateix moment. La intenció és que el quadre general mostri una coherència narrativa que vagi més enllà d’una història lineal, decantant-se per donar forma a una idea formal: som víctimes d’un sistema hereu del franquisme que ha mudat de pell per abraçar la lògica del capitalisme. O com anuncia el mateix programa de mà: de aquellos polvos, estos lodos.\nAixí doncs a primera línia ens trobem una parella, home (Chap Rodríguez) i dona (Blanca García-Lladó) abraçats, una dona trista, vestida de dol (María Jurado) i un home amb americana i ulleres de sol, de somriure maliciós, pujat a sobre una estructura i situat darrere d’una bateria (Arnau Comas) Ell comença entonant En la plaza de mi pueblo, cançó popular d’aires comunistes; ella pinta grafits a un mural on llegim bondat, impotència, ràbia; la noia de dol es contorneja com si se l’esquincessin les extremitats; i el noi de les ulleres manipula una piloteta talment com si fos un ésser omnipotent que fa rodolar el món al seu gust.\nDes de llavors, els diferents personatges aniran definint els seus personatges alternant línies de text amb moviments que escenifiquin les seves intencions. La parella discuteix sobre la conveniència o no de portar un fill en aquest món, però ella està més preocupada per la possibilitat de trobar la seva mare biològica doncs resulta ser una de les moltes nenes robades durant el franquisme. Al mateix temps ell recorda la figura del seu avi, un roig combatent que no va arribar a conèixer. Mentrestant la dona trista ens narra la seva vida de fa anys, mentre reflexiona sobre les barbàries comeses pels homes sobre les dones. I a distància, juganer, s’ho mira tot aquest subjecte que pontifica les maldats del sistema transmutant-se ara en empresari, ara en presentador d’un reality.\nAquestes propostes tan arriscades tenen les seves virtuts i els seus defectes: moments escènics on lo explicatiu i lo evocatiu són preciosos, contundents en el missatge que volen expressar i d’altres que neden en sentit contrari i que tot queda massa difuminat. Així li passa a aquesta canción. Per una banda tenim el genial Arnau Comas fent de showman del Cámbiame (aquesta prèvia a ritme de Todos me miran de Gloria Trevi!) i entregant a la filla robada la seva mare, un ninot desmuntable de mida natural o fent de Schwarzenegger (amb careta de Terminator) explicant l’essència del liberalisme econòmic. Simultàniament a aquesta escena, al fons de l’escenari la dona trista i el noi sense avis es contornegen mentre ella va narrant tot de paisatges de guerra. La contraposició funciona, però costa de seguir ambdós discursos i lligar-los, doncs un és més explicatiu i l’altre més descriptiu i metafòric.\nLes actuacions estan ajustades al seu paper, però Arnau Comas és el que millor s’ho passa donant forma aquest ésser malèfic. Però hi ha quelcom que grinyola i és la concepció escenogràfica d’aquest espai realitzat per Nina Tuset i que no vol representar res en concret. El problema és que està massa ple de coses i objectes que no aporten res específic al missatge i que al final sols estan per omplir el buit. El minimalisme hauria encaixat millor. Això sí, el joc dels ninots, el ninot petit com la mare desitjada per la filla i el ninot gran com la mare real, funciona molt bé. Una metàfora visual brutal.\nPerò muntatges com aquests tenen molt ben pensat el fons ideològic, on la denúncia es fa palesa en un discurs que vertebra cada escena. La canción és dolça doncs pretén aportar un missatge de lluita i de resistència a través de la descendència, de prendre el relleu, però és amarga doncs aquesta mena de Demiürg que representa el feixisme i el capitalisme s’ho emporta tot i ens implica al públic a tirar a matar, a atrevir-nos a matar la bondat.\nAl final de l’obra, en el dia de l’estrena, però, ens vam quedar amb un últim crit, quan els intèrprets van demanar que la directora pugés a l’escenari. “¡Que suba la Moral!” van dir. Doncs això, no defallim.


barres de loció a la menta de vainilla: una gran loció per als mesos d’hivern - Bellesa | Maig 2021\nAquest any he volgut fer regals bonics i útils per a la gent. Com que m'encanta l'olor combinat de menta i vainilla, vaig decidir fer barres de loció a la menta de vainilla.\nI Love Bars de perfumats a la menta de vainilla\nHi ha alguna cosa més celestial que la combinació de menta i vainilla? Si t'agrada millor la xocolata, fes un cop d'ull a la nostra\nÉs el meu aroma de vacances preferit absolut. Menta brillant i fresca combinada amb les profundes i dolces notes de vainilla. Sí!\nCada any em desafio a utilitzar aquesta combinació de maneres diferents. Des de matolls fins a salves i tot el que hi ha entremig, la menta i la vainilla és la meva millor combinació favorita.\nAquesta temporada de vacances no és una excepció. Ja he elaborat aquesta recepta de Crema de Cafè Mocha de Pebre menta casolana per al meu cafè del matí. A continuació, planificaré els meus dolços nadalencs, que inclouran definitivament algunes galetes de tall de menta i vainilla.\nA més, aquest any estic provant una nova recepta de vainilla Jojoba que sigui simplement divina. Porta només dos ingredients i és tan fàcil de fer.\nBarres de Loció a la Menta de vainilla per a l’hivern\nAquest any tenia moltes ganes de fer uns regals bonics per regalar. Com que m’encanta absolutament la combinació d’olors de menta i vainilla, vaig decidir utilitzar-la en aquestes barres de loció de menta de vainilla.\nIngredients per a una recepta de luxió Lotion Bar\nCom que els regalo a persones amb nens, vaig decidir utilitzar un oli essencial de menta més tranquil i segur: arma de tall. És més dolç i suau que l’oli essencial de menta, convertint-lo en l’opció perfecta per a regalar vacances.\nSens dubte, podeu fer servir oli essencial de menta, si us plau, només cal recordar les consideracions de seguretat d’aquest poderós oli essencial abans d’obsequiar-les.\nVaig triar utilitzar oleoresina de vainilla per a aquest bricolatge, per la seva forta aroma i pel fet que fa olor a extracte de vainilla. L’oleoresina de vainilla no sempre es barreja completament amb l’oli, però aquesta recepta requereix una bona quantitat de remenada, i crec que incorpora totalment.\nRealment volia utilitzar tot l’oli de coco per a aquestes barres de loció de menta de vainilla a causa del seu bonic color blanc, però trobo que l’oli de coco solament m’asseca molt a la pell. N’he afegit algunes oli de llavors de girasol alt oleic ja que té propietats nutritives a més d'un petit percentatge d'oli de coco.\nCom que l’oli de llavors de gira-sol em feia la barra lleugerament groga, vaig decidir que necessitava una mica d’oli més al departament d’aspectes. Volia afegir purpurina, però he après quina purpurina nociva pot ser per al medi ambient. Vaig anar a buscar un purpurí biodegradable blau i vaig trobar aquest brillo biodegradable del cos. És el millor d’ambdós mons: bonic i segur per al medi ambient. Tot i que costa una mica més que purpurina artesana, en realitat és una gran quantitat i durarà força temps!\nPer descomptat, les barres de loció necessiten alguna cosa per mantenir-les dures, és a dir, una cera. Vaig triar cera d’abella però també podeu triar cera de candelilla per a un substitut vegan. Si deixeu fora la cera, la barra no serà prou difícil d’eliminar dels motlles.\nAlguna vegada has fet barres de loció a la menta de vainilla? Si és així, quins consells heu de compartir?\ntòfones de xocolata ecològiques


El paradís del guarà català - LA MIRA - Magazín\n“Ser un tros d’ase”, “fer el burro”, “ser més ruc que un sabatot”, “ja pots xiular si l’ase no vol beure”... El refranyer català té cabassos de frases amb el nostre protagonista. Però qui conegui bé l’Equus africanus asinus sap que aquesta fama no fa justícia al nostre estimat amic de quatre potes, fort, robust, constant i més afectuós del que pugui semblar. Però el voleu conèixer més? Voleu parlar-hi? Voleu que us expliqui la seva vida? A Olvan, a tocar de Berga, a la masia Fuives, hi ha el cel del guarà català.\nSí, a la terra, en aquesta terra, hi ha el Centre Mundial del Ruc Català. Darrere, Joan Gassó. Ell ho sap tot sobre aquesta variant de ruc. Va heretar tot aquest saber del seu pare, un savi i un pioner. Va ser ell qui, en veure perillar l’espècie a finals dels anys vuitanta, decideix arreplegar, acollir tot exemplar de guarà català per assegurar-ne l’existència.\nA la masia hi viuen un centenar de guarans catalans. En Joan se’n cuida. No els falta res. Han passat d’un passat de feina al camp a un present continu de vacances. Viuen en un cel a la terra. En un paradís, un Olimp, un edèn. Perquè després algú els digui rucs, ja que molts voldrien ser rucs com els de Fuives.


Els temps grisos: El viatge i jo\nLa majoria de la gent viatja. I els agrada. Per tant cal deduir que viatjar és una font de plaer. I en segon lloc és també una font d’aprenentatge i de coneixement. En els viatges que he fet he après molt i he aprofitat el que he après en la meva vida personal i, sobretot, professional. Per tant no estic en absolut en contra dels viatges i considero que són una bona manera de reposar i de passar-ho bé. Encara entenc més el deler de viatjar de les persones si tinc en compte que el meu rebuig a viatjar no és de sempre.\nQuan era jove tenia autèntic delit per viatjar. I els records que tinc dels viatges estiuencs fets amb els fills quan eren petits, des del primer que vàrem fer a la Vall d’Àneu l’any 1982 fins al darrer que vàrem fer a Galícia (no recordo l’any!) passant pels que aprofitàvem al sud de França amb ocasió dels festivals de jazz de Montauban on la Locomotora Negra era convidada a actuar, són dels moments més feliços de la meva vida.\n¡I és que a mi m’agradaria que m’agradés viatjar!\nTinc una amiga que fa viatges no programats per llocs insospitats i inhòspits com ho és recórrer a peu per l’Àfrica els poblats de no sé quines ètnies del Senegal o d’Etiòpia... Sé de persones que gaudeixen pujant muntanyes difícils d’Amèrica, de l’Àsia o de l’Àfrica o fent recorreguts en barques inestables –vull dir: no en barques organitzades per cap agència de turisme—per rius com l’Amazones. A casa del Víctor, en un sopar, vaig sentir de llavis d’una professora d’antropologia alguns dels seus viatges professionals. Ens deia que es passava un mes de les vacances en una cabana de fusta construïda com un palafit –és a dir suportada en troncs de fusta a una certa alçada—a la selva amazònica del Perú on només s’hi pot arribar amb una avioneta que ha d’aterrar sobre una pista no asfaltada. Tant és així que molts dies no podia aterrar perquè la pista estava enfangada per les pluges. Aquesta professora, de pinta normalíssima!, ens explicava amb naturalitat com per fer les necessitats havien de baixar al terra de la cabana; i ens descrivia com, en la primitiva postura de la gatzoneta, mentre es desprenien de tot el que es sobrava a l’intestí i a la bufeta, podien contemplar tota mena d’animalons, insectes voladors i serps a poca distància del lloc on realitzaven aquest ritual biològic intransferible... Bé, doncs jo admiro molt aquest coratge... Però de ser jo en aquesta cabana, de la qual no sé pas si mai no en sortiria si no era embolicat en una mosquitera i dutxat de manera constant amb Autan o similars, no pararia de pensar en coses com “i si t’agafa una apendicitis, com t’ho faries?” “L’avió amb sort no passarà fins la setmana vinent, si és que pot aterrar...!!” Etc.\nM’agradaria tenir el coratge de viatjar fins i tot així! Però desenganyem-nos, un no pot aspirar al que li és absolutament impossible. Fa dos anys, tornant de Donosti amb el meu cotxe vaig voler visitar el monestir de Rueda. El fet de desviar-nos jo i la dona sols per carreteres secundàries dels Monegros, sense cobertura de mòbil durant uns pocs quilòmetres, ho vaig viure amb un tel d’angúnia.\nAixí, doncs, si desviar-me d’una carretera principal a Espanya ho visc com si remuntés nedant el riu Congo des de la seva desembocadura enmig de cocodrils per companyia, es comprendrà la barrera psíquica que s’oposa avui entre el viatge i jo.


Els malgratencs del Vilanova guanyen al sènior masculí de 12 punts. | Ràdio Palafolls\nHome Esports Els malgratencs del Vilanova guanyen al sènior masculí de 12 punts.\nMarc Ferri , març 2, 2010\t / 371 0\nVa ser un partit vibrant, però el derbi de l’Alt Maresme de la categoria es va decantar en favor dels malgratencs del Vilanova de PLF.\nAls dos primers quarts els dos equips mantenien la igualada, però amb la represa els palafollencs van cedir un terreny que el Vilanova va aprofitar fins acabar emportant-se el partit èr 59 a 71.\nEls nois es mantenen en una zona tranquil·la de la taula, en vuitena posició, i la propera setmana rebran al Palauet al líder de la categoria, l’Arbúcies, que tan sols ha perdut 1 partit en el que va de lliga.\nEl sènior femení va passar per sobre del Nou Caules aquest cap de setmana. Les noies van fer un partit molt ben plantejat i, tot i les baixes, es va acabar imposant clarament a les gironines per 36 a 64.\nLes palafollenques es van mostrar implacable en defensa i molt fortes en atac.\nTan el cadet com l’infantil masculí van tornar dels seus respectius partits a Tordera amb dures derrotes.\nEl Cadet Masculí va perdre, 68 a 41, mentre que l’infantil ho va fer 55 a 44.\nAcabem amb els minis de bàsquet de PLF. El masculí va perdre a la pista del Masmitjà per a 80 a 37 i les noies per 59 a 24 davant el St. Gregori.


Patrimoni cultural de Palamós\n> EL MUNICIPI > Patrimoni cultural\ndilluns 04/07/2022 17:44\nLes guerres i la incúria són els enemics declarats del patrimoni. La vila de Palamós, en aquest sentit no n’ha estat una excepció, ans el contrari. Pel que fa al camp de l’arqueologia cal ressenyar que l’element més antic que es conserva és el dolmen de Montagut, datat entre el calcolític i el bronze antic. Tanmateix, el poblat de la península de sa Cobertera a la platja de Castell podríem dir que és la joia de la corona, amb una cronologia que va de la transició bronze-ferro al s. l dC. També la petja de Roma es testimonia en dues grans vil.les.l no cal oblidar el risc jaciment que ha resultat ser el fons del mar.\nLlocs amb personalitat\nRespecte als immobles, les peces més rellevants conservades són l’ermita de Bell-lloc, de la qual es té notícia l’any 1272; les esglésies parroquials de Santa Maria de Palamós (s. XV) i la de Santa Eugènia de Vila-romà (Sant Joan de Palamós) del s. XVIII i edificada sobre una de primitiva del s. X, així com la capella del Carme (s.XVIII).\nBéns mobles rellevants són el fons del Museu de la Pesca, que hereta el fons de l’antic Cau de la Costa Brava, les col.leccions del qual es creen l’any 1920; una col.lecció d’art sacre que s’exposa a la parròquia de Santa Maria sota l’enunciat de Museu d’Art Mn. Pau Camós i el retaule major de la mateixa parròquia que és obra d’Issac Hermes Vermey, originari d’Utrech (països Baixos), el qual va realizar l’obra a lles darreries del s. XVI. Documentalment, cal destacar a la Carta pobla datada de l’any 1279, la qual té el valor d’establir el règim de drets i llibertats del municipi, que, en posar-se sota la protecció reial i a fi d’estimular el poblament, atorgà un règim de franqueses: l’estatut d’autonomia dels palamosins i de les palamosines.\nEl teixit urbà de Palamós es forma a partir de la vila vella, l’eixample industrial, el poble de Sant Joan, el coster i els masos. El nucli antic té l’origen a l’emplaçament intramurs dels habitatges dels pobladors, atès el risc que es va patir durant segles d’embats per via marítima i terrestre, ja fossin a conseqüència de la pirateria com per disputes militars de tot ordre. D’aquest sector, són notables els entorns de l’església de Santa Maria i del barri del Pedró, el qual gaudeix de caràcter per la seva lluminositat i gust popular mediterrani. L’eixample es va construir a les darreries del segle XIX i va donar resposta a les exigències productives de la pròspera indústria surotapera, al creixement demogràfic i a la implantació del tren petit entre Palamós i Girona.\nD’altra banda, el poble de Sant Joan, pel que fa al seu traçat antic, respon a una mixtura que arrenca amb el veïnatge de cases de pagès i d’habitatges menestrals per ser avui el territori d’expansió de la urbanització local. Les barraques de pescadors utilitzades com a refugis, aixopluc de pesqueres i trobades d’esbarjo, i els masos escampats pel terme tant a la plana de L’Aubí com arrecerats als peus de les Gavarres, donen cos a una lectura arquitectònica polièdrica i variada que identifica clarament la història urbanística de la vila.


Ranuncle bulbós – El medi natural del Bages\nEl ranuncle bulbós (Ranunculus bulbosus), anomenat també botó d’or com els altres ranuncles, és una herba perenne d’un o dos pams d’alçada, habitual dels prats. Es diferencia dels congèneres per dues particularitats: una és el bulb esfèric a la base de la tija d’on arrenquen també les fulles basals i en el qual confia la supervivència d’un any a l’altre, i l’altra els sèpals reflexos al temps de florida.\nEl ranuncle bulbós és pilós. Les fulles basals tenen un pecíol molt llarg i un limbe dividit en tres folíols dentats o lobulats al seu torn de manera palmada. El folíol terminal pot ser peciolulat, una circumstància que dóna a la fulla aspecte pinnat. Les fulles caulinars són molt menors, amb segments estrets i pràcticament sense pecíol.\nLes flors són inconfusibles de ranuncle amb 5 pètals grocs, nombrosos estams i nombrosos carpels disposats en un con central ample com si fossin les esquames d’una pinya. Els 5 sèpals tenen color groc verdós, pilositat llarga a la cara exterior, forma triangular i posició reflexa, és a dir, doblegats enrere mostrant la cara interior i amb l’àpex a tocar de la tija.\nCom d’altres ranuncles, el ranuncle bulbós conté un glicòsid tòxic. Els herbívors l’eviten. Però tallat i assecat perd progressivament la toxicitat, de manera que no perjudica els prats de dall.\nEl ranuncle bulbós és una espècie de distribució àmplia per Europa. També està ben distribuït a la comarca de Bages, però no sol ser dominant als prats. Se n’han descrit nombroses subespècies i varietats que ocupen àrees i hàbitats diferents.


Nom: CA L'ISABEL CORIS VILAS\nAdreça: C / Sant Miquel, 8\nEdifici entre mitgeres d'estructura rectangular i de tres crugies, amb quatre plantes i terrassa a la superior. La coberta és de doble vessant a façana, per sobre de la terrassa original. La façana està arrebossada i pintada de blanc.\nLa planta baixa consta de tres obertures i d'un sòcol de més d'un metre recobert de làmines de pedra de pissarra. Pel que fa a les obertures, hi ha un gran portal emmarcat per grans blocs prismàtics de pedra calcària de Girona i amb la llinda en forma d'arc rebaixat. La porta, de doble obertura i de fusta, està treballada amb motius geomètrics i vegetals en dos nivells. Les finestres, una a cada cantó de la porta, destaquen per les motllures de les parts superiors i inferiors i per les reixes de ferro de forja pintades de color verd formades per prims barrots que verticals creuats per tres, també fins, barrots horitzontals.\nEl primer pis té tres obertures amb balcó de ferro de forja, decorat en dos nivells i pintat de color verd. El balcó central és lleugerament més emergent que els laterals.\nEl segon pis també té tres balcons amb base de pedra de Girona (formada per tres blocs) i barana de ferro, de decoració idèntica, encara que tots tres són del mateix tamany, com els laterals del primer pis.\nDesprés d'una cornisa senzilla amb un ràfec de dues fileres de rajola hi ha dos nivells de terrassa, una amb una balustrada senzilla i l'altra fruit de l'ampliació del pis superior.\nPel que fa als interiors, són decorats amb plafons de ceràmica pintada en forma de sòcols. Edifici entre mitgeres d'estructura rectangular i de tres crugies, amb quatre plantes i terrassa a la superior. La coberta és de doble vessant a façana, per sobre de la terrassa original. La façana està arrebossada i pintada de blanc.\nLa planta baixa consta de tres obertures i d'un sòcol de més d'un metre recobert de làmines de pedra de pissarra. Pel que fa a les obertures, hi ha un gran portal emmarcat per grans blocs prismàtics de pedra calcària de Girona i amb la llinda en forma d'arc rebaixat. La porta, de doble obertura i de fusta, està treballada amb motius geomètrics i vegetals en do...\nCasa originària de finals del segle XVIII, quan s'urbanitzà la zona al voltant de la nova església parroquial i de l'hospital de Sant Miquel, reformada a principis del segle XX (1908).\nLa llinda de la porta principal porta gravada la data de finalització de les obres que li han donat la seva aparença actual, 1908.\nDurant la dècada de 1980 la casa fou restaurada exteriorment i interiorment.


Unió Esportiva Olot » Anul·lada la presentació de la nova temporada a la Sala Torín\n*ÚLTIMA HORA: Les restriccions de reunions o trobades imposades des del departament de Salut de la Generalitat de Catalunya ens obliguen a anul·lar l’acte de presentació de la nova temporada que teníem previst fer el dimecres a la Sala Torín d’Olot. Us mantindrem informats del canvi de format!\nLa Unió Esportiva Olot presentarà la nova temporada 2020-21 davant dels socis i aficionats el proper dimecres 30 de setembre a les 19:30h a la Sala Torín d’Olot. Serà un acte amb aforament limitat (100 persones) i garantint totes les mesures de seguretat en el qual s’exposaran els eixos del nou projecte, tant a nivell del primer equip com del futbol base, s’informarà del protocol COVID per accedir a l’Estadi Municipal i també es llançarà la campanya de socis amb l’anunci promocional i els avantatges que inclou el carnet.\nL’acte comptarà amb els parlaments del president Joan Agustí i dels directius Manel Fernández, Jordi Reyes i Nuri Fité. També gaudirem de la presència de tècnics, jugadors del primer equip i de la Fundació UE Olot. Us hi esperem!


Borsa de treball per cobrir futures eventualitats | Clínica Terres de l'Ebre\nTitulació mínima exigida acreditada per a la categoria professional a la que s’opta.\nExperiència acreditada en la categoria professional a la que s’opta\nFormació complementària per al lloc de treball\nAvaluació satisfactòria dels mèrits professionals al centre i/o de les pràctiques professionals acreditades\nConeixements d’anglès i/o altres idiomes\nEls/Les candidats/es que compleixin els requisits mínims exigits seran incorporats a la Borsa de Treball del personal eventual del centre. La inclusió en aquesta borsa no suposa cap compromís de contractació per part del centre.\nTots els Currículums Vitae inclosos en l’anterior borsa de treball no seran incorporats automàticament a la borsa actual. Tot el personal que vulgui ser inclòs en la borsa de treball de 2020, inclòs tot el personal temporal d’aquestes categories que presta els seus serveis en aquest centre, haurà de renovar la seva sol·licitud i presentar nous mèrits, si escau.\nCarta de presentació personal indicant les motivacions del lloc de treball, la categoria a la que s’opta i la referència: BTS2020\nLa documentació s’ha de fer arribar en un únic correu electrònic que contingui els quatre documents a l’adreça de correu: rrhh.cte@saluttortosa.cat abans del dia 30 de juny de 2020.\nAquesta convocatòria també està disponible a la web: www.clinicaterresebre.cat i www.tortosa.cat\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Borsa de Treball per Redacció. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Mor Josep Mestres, mestre terrissaire de l'última família ollera de Quart - Diari de Girona\nQuart | 26·07·21 | 18:32 | Actualitzat a les 19:07\nMor Josep Mestres, oller i terrisser de Quart. Associació de Terrissaires i Ceramistes de les Comarques de Girona\nLa mort, coneguda aquest dissabte, de Josep Mestres Gumbau, oller i mestre artesà de Quart, ha colpit el poble i també el sector terrissaire de les comarques gironines. Mestres va destacar per ser l'ànima del gremi terrisser al poble, així com per la seva participació activa a la vida social i la cultura popular de Quart. Durant una vintena d'anys va estar al capdavant de l'Associació de Terrissaires de Quart, sent-ne president, i des de fa pocs mesos, el seu vicepresident.\nJosep Mestres "nasqué, vivia i treballava a cal Fusteret, on va aprendre l’ofici del seu pare, també mestre oller, i on després l’ha continuat al costat de la seva esposa Neus", recorden en un escrit de l'Associació de Terrissers de Quart. "Home molt afable, sociable, amistós, a qui agradava el caliu de la gent, sempre amb actitud positiva, amb tarannà conciliador, estava implicat en molts projectes relacionats amb la terrissa de Quart", posen en valor des de l'entitat.\n"Quan Quart era un poble de 1.000 habitants, ens coneixíem tots", explica Eloi Mora Bonadona, president de l'Associació de Terrissaires de Quart, que reconeix que la pèrdua de Mestres ha estat un "xoc". La població havia arribat a comptar amb "entre 50 i 60 terrissers", i de totes les diverses branques de l'ofici: ollers, rajolers i terrissaires. Ara, en queden quatre, explica Bonadona. Mestres pertanyia a la darrera família d'ollers de Quart, fent equip amb la seva dona, la Neus. Al taller també hi havia treballat la germana de Mestres, la Maria Àngels.\nBonadona parla de Mestres com "l'ànima" de l'associació, i recorda com, des de l'entitat, va impulsar la Fira - Mercat de la Terrissa Catalana, o el llibre "Paraules que treballen el fang", un recull del vocabulari dels oficis de terrisser i rajoler a Quart.\nTransmetre l'ofici amb passió\nL'actual president de l'entitat també subratlla el paper de Mestres per "transmetre la passió" cap a l'ofici de terrisser. Fins i tot ara, que en queden tan pocs que s'hi dediquin professionalment al municipi. Mestres va obrir l'entitat a persones aficionades que hi anaven des d'altres punts del territori català. Així, des d'aleshores, l'Associació de Terrissaires Artesans de Quart fa cursets i tallers oberts a tothom. "T'ho explicava amb passió i així la gent es va anar enganxant", explica Bonadona. Això va contribuir a "anar ampliant l'associació", fet que ha estat clau per la seva supervivència.\nLa mort de Mestres els ha agafat enmig d'un altre projecte. Des de l'associació estan elaborant un seguit de vídeos i material gràfic que mostra "com es feien les peces més tradicionals i populars del poble, tant d'obra roja com d'obra negra", diu Bonadona, que defensa que "ho seguirem, perquè era el seu desig". Bonadona destaca de Mestres la seva "obsessió" per deixar un recull que mostri a les futures generacions com es feien les peces antigues. "En Josep ens ensenyava que per aprendre l'ofici, primer havies d'aprendre les tècniques d'abans, el que es fa a casa teva, i té raó", subratlla.\nEn allò relatiu a la vida social del poble, Mestres va participar en projectes com la representació de l'obra de la Passió. "Era molt conegut per tothom, i quan aixecava el dit perquè necessitava ajuda, moltes persones del poble hi anaven perquè es tractava d'ell", remarca Bonadona.\n"Dignificar l'ofici de terrisser"\nD'altra banda, el president de l'Associació de Terrissaires i Ceramistes de les Comarques de Girona, Josep Buixalleu, també ha lamentat la mort de Josep Mestres, que n'era el vicepresident. Buixalleu afirma que la seva mort "ens ha sobtat a tots". En un escrit, destaca de la seva persona que era un "home afable, i d'un gran valor humà, va treballar sempre per dignificar i donar a conèixer l’ofici de terrisser".\n"Membre actiu, va ser un dels fundadors de l’Associació de Terrissaires i Ceramistes de les Comarques de Girona, entitat que agrupa tot el sector professional de la ceràmica i terrissa de Breda, la Bisbal i Quart", afirma Buixalleu, que afegeix: "essent la darrera generació d’una llarga nissaga de terrissers de Quart, en Josep de «cal Fusteret» comptava amb una dilatada carrera professional".


Ruz dóna per vàlida la suposada ‘caixa B’ de Bárcenas - Cat Diàleg - Diari Digital català\nEspanyaPolíticaZResto 24 marzo, 2015 Lluís Llaquet 0\nInici » Historic » Ruz dóna per vàlida la suposada ‘caixa B’ de Bárcenas\nEl jutge de l’Audiència Nacional, Pablo Ruz, considera el Partit Popular (PP) com a responsable civil subsidiari pel pagament en negre de les obres de la seva seu en l’empresa Unifica. Ruz també proposa jutjar sis persones per la suposada ‘caixa B’ del partit entre les quals destacant els seus extresorers Luis Bárcenas i Álvaro Lapuerta.\nAixí consta en una sentència dictada aquest dilluns en la qual el magistrat transforma les actuacions sobre la comptabilitat B del PP en procediment abreujat. El jutge també planeja a l’informe noms com els de l’exgerent del PP Cristóbal Páez, els dels socis de l’estudi d’arquitectura Unifica que va dur a terme la reforma de la seu popular, Gonzalo Urquijo i Belén García, i el d’una empleada seva.\nRuz arxiva també la causa contra 22 empresaris que, segons la comptabilitat B de Bárcenas, van realitzar donacions al PP. A més a més, considera «indiciàriament acreditat» que el PP «es va servir durant 18 anys, des del 1990 fins a aproximadament el 2008, de diversos sistemes de comptes que van registrar corrents financeres d’entrada i sortida de diners al marge de la comptabilitat oficial declarada pel partit i presentada davant del Tribunal de Comptes».\nBárcenas1 caixa B1 catdialeg1748 corrupció21 PP63


Els orígens dels Tres Tombs\nUna festivitat amb arrels molt més antigues que la devoció per Sant Antoni Abat\nDijous, 21 Gener 2016 18:05\nA profitant que aquest diumenge se celebrarà la festa dels Tres Tombs en honor a Sant Antoni Abat, patró dels animals domèstics i dels traginers, dediquem aquest Tot Història a esbrinar els orígens d’aquesta festa popular tan arrelada a casa nostra.\nVeurem com els Tres Tombs de Mataró i de moltes altres localitats catalanes són només una de les formes que ha adoptat la festivitat de Sant Antoni, però també veurem com aquesta tradició de voltar al voltant d’un temple religiós o d’un indret de pelegrinatge és molt més antiga que la devoció pel sant del porquet.\nCom és ben sabut, la festivitat de Sant Antoni Abat, també conegut com Sant Antoni el Gran o Antoni d’Egipte, se celebra el 17 de gener. Segons la biografia d’Atanasi d’Alexandria, Sant Antoni Abat fou un dels primers monjos cristians eremita o anacoreta. Els eremites eren persones que es retiraven en llocs solitaris i s’entregaven completament a la contemplació i a la penitència.\nNascut en el segle III a Egipte, la llegenda diu que Sant Antoni Abat era un gran amic dels animals i que sempre que en veia un de ferit el curava. Això és el que va fer amb un porquet que es va trobar, i aquest, en agraïment a la seva caritat, va decidir acompanyar-lo al llarg de la seva vida. És per aquest motiu que popularment se’l coneix com Sant Antoni del Porquet. Segons Atanasi, Sant Antoni abat va rebre la crida de Déu quan només tenia 20 anys, aquest li va dir que si volia guanyar-se el tresor del cel, s’havia de vendre tots els seus béns i donar-ho als pobres.\nUn cop fet això, Sant Antoni es va retirar a viure en una cova, on diversos cops va ser temptat pel dimoni que no el va poder convèncer. Les seves proeses van ser tals que la seva fama es va estenent arreu d’Egipte i els seus adeptes i seguidors cada cop van ser més nombrosos. Tan importants van ser aquestes festes, que la festivitat del sant del porquet ha esdevingut la festa major d’hivern de moltes localitats catalanes. Tot i que aquí a Mataró i a moltes altres poblacions catalanes celebrem els Tres Tombs en honor de Sant Antoni Abat, aquesta només és una de les moltes festes que es fan dedicades al patró dels animals domèstics.\nA Falset se celebren les encamisades, representacions teatrals de la vida del sant i d’altres on el dimoni és el gran protagonista, per exemple a les Illes Balears o a València la festa compta amb la presència de focs i fogueres on els dimonis i les botargues que van turmentar en vida Sant Antoni són els grans reis de la festa. Esmentar que els tres tombs més antics de Catalunya són els d’Igualada que se celebren ininterrompudament des de l’any 1822.\nLa celebració dels Tres Tombs consisteix a donar tres voltes amb els cavalls, carros i altres animals de tir al voltant d’una església dedicada a Sant Antoni o a la imatge del sant des d’on es fa la benedicció dels animals que participen en la passejada. En l’actualitat també és costum portar les mascotes domèstiques com gossos, gats, ocells i altres espècies animals perquè siguin beneïdes. Segons sembla, abans del cristianisme ja es portava a cap aquesta pràctica de fer tres tombs, però llavors les tres voltes es feien al voltant d’una foguera feta amb ramatge verd.\nUna tradició molt catalana\nEn els territoris de parla catalana la devoció per Sant Antoni Abat va arrelar ja fa molts segles i en honor seu se celebren un gran nombre de festes populars relacionades amb els animals de granja i els traginers de qui el Sant n’és patró. Els devots, amb aquestes celebracions, s’encomanaven a Sant Antoni per a obtenir la fertilitat dels animals i dels aliments i la seva purificació.\nI és que aquesta tradició de voltar i fer un nombre de tombs determinat al voltant d’un temple religiós o d’un espai sagrat era una pràctica molt habitual en els pobles antics del Mediterrani. Sense anar gaire més lluny, els romans desfilaven en cercle als voltants dels temples perquè els déus els fossin propicis. Encara avui dia els musulmans fan set tombs al voltant de la Ka’ba, el lloc més sagrat de l’Islam situat a la Meca on es troba la pedra negra venerada pels àrabs abans dels temps de Mahoma.\nPer exemple, en el País Basc és tradició fer 'tombs' al voltant del Santuari d’Urkiola situat a dalt d’un turó en el municipi d’Abadiano. Allà és tradicional que les noies joves voltin al voltant del temple per trobar espòs. En aquest cas aquest temple cristià està dedicat a Sant Antoni de Pàdua i a Sant Antoni Abat. Dir que en aquesta zona s’han trobat nombroses restes arqueològiques i a prop d’allà trobem la muntanya de l’Anvoto on la llegenda diu que habitava “mari” figura principal de la mitologia euskera.\nDit això, sembla que la festivitat dels Tres Tombs poc té a veure amb la vida i miracles de Sant Antoni Abat, i més amb la tradició dels pobles antics de la mediterrània. Una tradició precristiana que, com tantes altres, el cristianisme va adoptar i la va adequar a les seves creences.\nLa domesticació del cavall va ser entre el 4000 i el 3500 aC\nPerò ja que hi som, encara volem anar una mica més enrere. L’animal principal dels Tres Tombs és el cavall, la bèstia que antigament era el motor de l’economia de pagès, fos per treballar la terra o per transportar les mercaderies. La relació entre l’home i el cavall va néixer ara fa milers d’anys i ha perdurat fins a l’actualitat, encara que avui dia el cavall és més un animal de competició o de lleure que no pas un mitjà de producció.\nSegons sembla, la domesticació del cavall es va portar a cap entre el 4000 i el 3500 aC a les estepes euroasiàtiques, on els cavalls eren utilitzats com a mitjà de transport i pel treball agrícola. Hem de dir que els cavalls ja portaven coexistint amb els humans molts anys i que s’han trobat representacions de cavalls en pintures del paleolític de fa més de 30.000 anys, En aquell temps els cavalls eren només preses de caça.\nDesprés de la seva domesticació, el seu ús es va estendre molt ràpidament i en el 2000 aC ja tenien una funció molt important en l'art de la guerra. Els mesopotamis van ser els primers que van utilitzar els cavalls per tirar dels carros de combat. Aquesta funció militar del cavall perdurarà fins al segle XX, ja que durant la I Guerra Mundial encara hi van combatre unitats de cavalleria.Tot i això, el cavall no va ser el primer animal domesticat per l’home, abans ho van ser el gos, les ovelles o els bous entre d’altres.\nEl primer animal domesticat va ser el gos que per alguna cosa és el millor amic de l’home. Tenim evidències arqueològiques que els gossos viuen amb nosaltres des del 9000 aC, tot i que els darrers estudis creuen que la seva domesticació s’hauria pogut produir a Europa cap allà el 14000 aC.\nAlguns experts creuen que el gos que prové de la família del llop gris va ser qui es va acostar a l’home primer. Segurament pel gos era molt més fàcil trobar aliments convivint amb els humans que no pas caçant. Els primers gossos domesticats van ser utilitzats per a la caça i per fer funcions de vigilància.


Les temperatures màximes no arriben als 7 graus a la província - Diari de Girona\nLes temperatures màximes no arriben als 7 graus a la província\nTot i l'onada de fred, les mínimes no es van enfonsar com dilluns i com estava previst\ngirona | e.b. 04.02.2015 | 07:47\nLa zona duanera es va tenyir de blanc a primera hora del matí. Josep Ribas-Falgués\nDavallada de temperatures màximes durant el dia a tota la província de Girona. Les màximes no van arribar a assolir ni els set graus positius. La fred es va fer notar i al migdia es va registrar una màxima de 6,5 graus a la ciutat de Girona mentre que a Sant Pau de Segúries, per exemple, el registre més alt va ser de 2,6 graus.\nL'entrada d'aire fred que es va traduir en nevades en zones ?menys habituals com la Jonquera o Sant Hilari Sacalm també va provocar que les mínimes no s'enfilessin tant com el dilluns que va haver-hi registres per sota dels cinc graus a la comarca del Gironès, la Selva i el Baix Empordà.\nEn canvi ahir, les mínimes ?només van superar els cinc graus en zones del Ripollès, com ara a Molló, on hi havia una temperatura mínima de 5,3 graus. Olot en ?canvi ahir el registre mínim va ser de 0,9 graus negatius mentre que el dia abans havia estat de 4,5 graus negatius. La mateixa situació es va ?repetir a la ciutat de Girona que fa dos dies tenia una mínima de 5,6 graus negatius mentre que ahir, només va ser d'un grau negatiu.\nL'onada de fred siberià ha provocat que el vent sec i gèlid que prové de Rússia hagi envaït les comarques de Girona i la situació tèrmica hagi canviat en només 48 hores. Una situació que es preveu que segueixi durant tota la setmana.\nL'entrada d'aire fred es va fer sentir sobretot a la zona del Pirineu i Prepirineu ahir. Al Ripollès les màximes es van quedar ben curtes. A Núria per exemple durant tot el dia no va haver-hi cap registre positiu. La mínima va ser de 9 graus negatius mentre que la màxima només va assolir els 4,2 graus negatius. A Setcases, la situació va ser semblant, a la zona d'Ulldeter va haver-hi una màxima de 6 graus negatius mentre que la mínima es va situar als 12,2 graus negatius.\nDegut a la situació d'inestabilitat meteorològica, Protecció Civil va posar en Plealerta a més del pla Neucat per nevades el d'inundacions, ja que es van registrar onades altes a partir del migdia a l'Empordà. De fet, hi havia forta maregassa i les ones van superar els 2,5 metres d'alçada sobretot al nord del cap de Creus i a l'àrea del cap de Begur, una situació que es preveu que es pugui allargar fins dijous.


‘Villa’ demanda la UE Sant Julià | BonDia Diari digital d'Andorra.\n‘Villa’ demanda la UE Sant Julià\nDj., 02/08/2018 - 03:25\nUn gol de José Antonio Villanueva, Villa, a la pròrroga de les semifinals de la Copa Constitució Protecvall del curs passat contra l’Inter Club Escaldes va donar la classificació per disputar la final i també classificar-se per jugar l’Europa League a la UE Sant Julià. Aquesta va ser l’única notícia que van compartir jugador i club. Aquest gol, força important a l’últim sospir del temps addicional, va ser el 4 d’abril i el 29 de maig el club lauredià va donar la carta de llibertat al davanter de 32 anys nascut a Cartagena. Ell tenia contracte fins al 30 de juny i la setmana passada va presentar una demanda a la Batllia per incompliment de contracte, on demana 28.873,8 euros en concepte d’indemnització per “extinció anticipada de contracte signat entre les parts a data d’1 de setembre del 2017”, tal com està publicat en la demanda presentada. En l’article 6.2 del contracte signat per Villa s’estipula: “D’igual manera el club pot rescindir el contracte o apartar el jugador de l’equip. En aquesta suposició el jugador tindrà dret al cobrament d’una indemnització igual a totes les mensualitats així com les primes a què tingui dret sense importar el moment de finalització del propi contracte” i també denuncia un altre incompliment del contracte en el punt 2.2 que diu: “El jugador tindrà dret a jugar les eliminatòries europees com a conseqüència de la classificació de l’equip durant la temporada. Per a la disputa d’aquestes eliminatòries el club igualment facilitarà al jugador la cobertura sanitària corresponent”.\nEl davanter de Cartagena, recentment fitxat pel Lorca, explica la seva situació després de dues temporades al club lauredià. “El 29 de maig em donen la carta de llibertat i em deixen sense jugar l’Europa League. El meu contracte finalitzava el 30 de juny i considero que ells van estar poc intel·ligents cometent aquest error. Tenien molta pressa per acomiadar-me. S’han portat molt malament amb mi. També em volien fer signar un paper com que el club no em devia res i no vaig signar-ho. No volia demandar el club, però són els meus diners en un any molt complicat per a mi”, va assegurar José Antonio Villanueva, que l’1 de setembre del 2017 va signar una actualització del contracte amb la UE Sant Julià després de jugar la ronda prèvia de l’Europa League contra el KF Skënderbeu Korçë d’Albània. “Després de jugar competició europea vaig rebre unes trucades de gent vinculada al club proposant abaixar-me el sou i si no acceptava estaria tot l’any apartat de l’equip, entrenant sol i també algunes coses més desagradables. Al mes de setembre quan vaig arribar al país, el president del club em va dir el mateix. No vaig acceptar tot el que ells volien, però sí que em van abaixar el sou”.\nA la primera volta no va comptar gaire per al tècnic Luis Blanco i amb l’arribada de l’egarenc Jesús Barón va canviar un xic la seva situació. Va ser el segon màxim golejador de l’equip amb 9 gols entre les dues competicions. “Amb Jesús Barón vaig començar a jugar, però hi havia coses molt rares com treure’m a escalfar al minut 20 o 30 i tenir-me fins al minut 93 sense jugar. Un dia vaig parlar amb ell i ell em va dir que es disculpava, però que ell no em podia treure perquè tenia ordres de dalt per no fer-ho. Ell no pot dir que és mentida...”.\nEl jugador va arribar al país procedent del Pinatar per jugar amb l’FC Lusitans recomanat pel tècnic Xavi Roura. Va jugar una temporada amb l’FC Lusitans i va patir també problemes de cobrament. A l’estiu va decidir apostar per la UE Sant Julià amb un contracte que preveia una renovació automàtica per una temporada més en cas que el club es classifiqués per jugar competicions europees. Una renovació que es va produir, però amb una revisió del sou. “La Federació Andorrana de Futbol (FAF) té el mateix contracte que jo vaig signar i en la meva carta de llibertat que em van donar no apareix la meva signatura per enlloc”. El jugador vivia amb la seva parella i la seva filla a la Seu d’Urgell i ja es troba a Cartagena després de fitxar pel Lorca. L’exjugador de la UE Sant Julià també va presentar la demanda a l’Associació de Futbolistes Espanyols (AFE). Una situació que haurà de solucionar la UE Sant Julià.\nEl Vall Banc, a fer història a Reykjavík\nEl Vall Banc FC Santa Coloma, amb un viatge dividit en tres grups diferents, buscarà fer història a Reykjavík i convertir-se en el primer club de futbol andorrà a classificar-se per a la tercera ronda de l’Europa League. L’equip dirigit per Marc Rodríguez, amb el reforç de l’extrem canari Chus Sosa, juga avui a les 22 hores contra el campió islandès, el Valur, i buscarà fer bo l’1 a 0 del partit d’anada a l’Estadi Comunal. Els colomencs, amb les baixes de Pedro Santos i Víctor Furbi Rodríguez, es va desplaçar a Reykjavík en tres grups. El primer està format per Ilde Lima, Juli Sánchez, Iban Parra, Eloy Casals, els germans Ramos, Andreu i Robert, i Albert Mercadé. Aquest grup va fer escala a Oslo d’unes tres hores i va arribar a les vuit de la nit a Reykjavík. El segon grup, format per 14 persones, va arribar a les 9 del vespre amb un vol directe des de Barcelona i l’altre, amb tres persones, va aterrar a Reykjavík a les dues de la matinada. Els de Marc Rodríguez s’entrenen avui a les 11.30 i a les 22.00 jugaran un partit per fer història contra el campió islandès, que recupera per l’ocasió el davanter danès Patrick Pedersen, que torna després de complir el seu partit de sanció.