Bust de Juli Benlloch, original en pedra tallada de Josep Maria Rausell Montañana al saló de la Plaça Major del Ajuntament de Meliana\nBust de Juli Benlloch en bronze, de Josep Maria Rausell Montañana a l'encreuament\ndel c/ Jaume Roig i c/ Doctor Ferrer\nL’etapa de formació: el taller d’escultura de Josep Maria Ponsoda Bravo, l'Escola d'Arts i Oficis, l'Escola de Belles Arts de Sant Carles.-\nJosep Maria Rausell va nàixer a Meliana el 27 de febrer de 1898. Son pare estava ocupat a la fàbrica de mosaic de Nolla, i allí mateix es localitzava el domicili familiar. De xiquet, Josep Maria va realitzar els primers estudis a les escoles públiques de Meliana, a la plaça de Santa Caterina, escoles inaugurades el mateix any del naixement de l'artista, i on va ser mestre seu el senyor Eduard Romero Dubón.\nEn 1912, quan Josep Maria comptava catorze anys, va entrar com a aprenent al taller d'escultura de Josep Maria Ponsoda, situat a la plaça de Sant Llorenç de València, on treballava ja Juli Benlloch, cinc anys major que ell. Hi va coincidir, a més de amb Benlloch, amb Carmel Vicent i Francesc Llorens.\nCom els companys, va simultaniejar el treball al taller amb els estudis artístics: va assistir durant dos anys a les classes de dibuix, en horari nocturn, de l'Escola d'Arts i Oficis de València.\nRausell es matricula en l'assignatura de Dibuix Artístic i Elements d'Història de l'Art: Com a tants altres alumnes de l'Escola, busca assolir la destresa suficient en el dibuix que li permeta accedir als Estudis Superiors impartits a l'Escola de Sant Carles. Aqueix mateix any té com a condeixeble, en la mateixa classe d'Arts i Oficis, a Rafael Cardells, un any més jove.\nRausell va ingressar poc després en l'Escola de Belles Arts de Sant Carles. L'any lectiu 1915-1916 va obtenir, en el curs preparatori de primer de modelatge, la qualificació de notable.\nEn 1922, quan comptava vint-i-quatre anys, va rebre el títol de professor de dibuix en la branca d'escultura. Atés que eren escasses en aquell moment la demandes com a professor, Josep Maria Rausell va seguir treballant al taller de Ponsoda, al mateix temps que participava en algunes exposicions col·lectives de València.\nLa major part de la producció artística de Josep Maria Rausell Montañana correspon a la imatgeria religiosa. Cap mencionar entre les seues obres de temàtica laica, no obstant això, el Bust de Juli Benlloch, realitzat l'any 1922 en homenatge al seu amic, desaparegut en 1919.\nEl bust, de marbre de Carrara, s'alça sobre un pedestal de pedra amb sòcol de mosaic romà, regal de la fàbrica de mosaics Nolla. Del monument, inaugurat el nou de setembre de 1922, escrivia el cronista de Las Provincias, el dia deu del mateix mes: “De traços senzills i elegants, és una encertada obra d'art, rematada pel bust de Juli Benlloch molt ben interpretat i sentit per l'escultor Josep Mª Rausell, amic i paisà de l'homenatjat”.\nEn aquests anys, l'artista va contraure matrimoni amb Llum Sanchis Pla, de qui va tindre dos fills: Josep (també escultor de prestigi) i Maria Llum. Rausell també va realitzar un retrat de la seua esposa, Llum Sanchis Pla.\nDins d'aquest apartat d'escultura laica, citarem, com a curiositat, el fet que, mentre Josep Maria Rausell realitzava el servei militar, va fer uns guerrers, tallats en anouer, per al quarter d'infanteria Guadalajara, núm. 20, de València.\nJosep Maria Rausell, Guerrer, Quarter d'Infanteria Guadalajara núm. 20, València.- Obra molt primerenca, realitzada quan Josep Maria Rausell es trobava en el servei militar, aquesta talla en anouer, en parador desconegut, mostra a un guerrer abillat amb pitet i faldellí, i tocat amb un elm alat, davall el qual aguaita el cabell trenat. Un clar contrapposto, plasmat per mitjà de les posicions de braços i cames, i també el gir del tors i el cap, dota de mobilitat la figura.\nJosep Maria Rausell, Bust de Juli Benlloch, 1922, Meliana.- L'obra, realitzada en 1922, en homenatge a l'escultor melianer mort en 1919, està tallada en marbre de Carrara. Reflecteix, amb fidelitat, els traços de l'homenatjat, amic i company de Rausell. La textura llisa i delicada,i també l’acabat fi, contrasten amb la base de què emergeix el bust.\nLa principal activitat escultòrica de Josep Maria Rausell va ser la imatgeria religiosa, activitat per a la qual els anys de treball en el taller de Josep Maria Ponsoda, sumats als estudis artístics realitzats durant la joventut, l'havien dotat amb un indiscutible domini tècnic. S’hi afegia un factor de caràcter personal, com és la profunda religiositat de l'artista.\nUna de les obres d'índole religiosa més primerenques de Rausell va ser el Monument al Sagrat Cor de Jesús, erigit a Meliana en 1928. A primers del mes de febrer d'aqueix any, després de la missió predicada pel pare Ignaci Corróns, S.J., a Meliana, es va concebre la idea de dedicar un monument públic al Cor de Jesús, a la plaça de Vicent Gimeno, coneguda també com a plaça de Santa Caterina i del Pou. Josep Maria Rausell va ser l'encarregat de la realització del projecte.\n“l'atraient figura del Cor de Jesús, obra inspirada, sentida i perfecta de l'artista senyor Rausell, fill de Meliana, que ha compost i modelat la bella figura d'un metre i huitanta centímetres sobre el món i una base que la completa, muntada sobre el cos de pedra que forma la rematada de la font. La imatge ha sigut tallada als tallers del competent artista el senyor Elies Cuñat, que ha posat tota la perícia en la realització de l'esvelt monument”.\nA la inauguració del monument, la benedicció de la qual va córrer a càrrec de l'arquebisbe de València, van assistir nombrosos representants dels estaments religiosos, militars i civils. Entre aquests últims, destaca la presència de l'alcalde de València, marqués de Sotelo; el rector de la Universitat, Joaquim Ros, i Manuel Simó, baró de Càrcer i president de la Legión Católica. Entre els artistes assistents, a més, lògicament, de l'autor del monument, Josep Maria Rausell, hi van assistir Vidal Corella i Josep Maria Bayarri.\nJosep Maria Rausell, Monument al Sagrat Cor de Jesús, 1928, Meliana.- Composta i modelada per Rausell, la figura va ser realitzada als tallers del marbrista Elies Cuñat. D'acusada verticalitat, accentuada per la caiguda dels plecs de la túnica, l'escultura forma un bloc compacte, d'assossegada immobilitat. El monument va ser inaugurat el huit de juliol de 1928.\nL'estudi-taller “Rausell i Llorens”.-\nL'abril de 1930, Josep Maria Rausell instal·la, amb el seu company Francesc Llorens Ferrer, un estudi-taller, “Rausell i Llorens”, a la plaça del Picador, de València (que després passaria a anomenar-se del Pintor Pinazo). Els encàrrecs que els jóvens artistes reben són, bàsicament, d'imatgeria religiosa, encara que no falten alguns altres de caràcter estrictament civil.\nProclamada la República, disminueix la demanda d'imatgeria religiosa, per la qual cosa l'activitat principal del taller es converteix, durant aquests anys, en la realització de làpides i carrosses, fins que, amb l'esclat de la guerra civil, el taller va haver de tancar-se.\nDins de l'apartat de l'art efímer, en 1938, Rausell va fer una falla per a la plaça del Picador, on estava ubicat el seu taller: la falla, que va resultar malaguanyada a causa de la pluja, al·ludia als ingredients de la paella, amb un enorme pollastre com a rematada del monument.\nConclòs el conflicte bèl·lic, el rector de l'església dels Sants Joans de Meliana, el senyor Francesc Gil, va encarregar Josep Maria Rausell la realització de la imatge de Sant Joan Evangelista que presideix l'altar major de l'església, formant parella amb l'estàtua de Sant Joan Baptista, l'altre titular de la parròquia, realitzada per Francesc Coret. Es tracta, en paraules del pintor melianer Rafael Cardells, d'una obra de “gran valor artístic per les proporcions i l’art”. La remodelació de l'església es va iniciar en 1939: en el curs de la mateixa, s’hi van reconstruir diversos altars i es va fer de nou l'altar major, seguint el mateix orde barroc de l'original, del segle XVIII. L'obra va ser projectada i dirigida per Rafael Cardells.\nJosep Maria Rausell, Sant Joan Evangelista, Meliana.- La imatge de Sant Joan Evangelista presideix l'altar major de l'església dels Sants Joans de Meliana, formant parella amb el Sant Joan Baptista de Francesc Coret Bayarri. Les obres de remodelació de l'església es van iniciar en 1939, en acabar la guerra civil. Va ser el rector dels Sants Joans, el senyor Francesc Gil, qui va encarregar Rausell la realització d'aquesta escultura.\n“La dècada dels quaranta -resumeix Antoni Bonet Salamanca- va representar l'auge i el mecenatge de quantiosos encàrrecs, provinents tant des de l'àmbit particular com del públic i institucional. Aquesta proliferació d'arts i oficis artístics va constituir la via fonamental de la imatginera plàstica, més enllà fins i tot de l'entorn mediterrani i, per això, actualment és possible apreciar fora d’aquest nombroses peces escultoricoprocessionals eixides de famosos tallers instal·lats a la capital de l'antic regne valencià”.\nA més de la desaparició de nombroses talles i imatges d'índole religiosa, la guerra -i els successos anteriors al desencadenament d’aquesta- va comportar amb si “la pèrdua de nombrosos tallers escultòrics, autèntics emporis d'iniciats en el difícil ofici de la talla en fusta, fet que va propiciar la penúria i dispersió d'alguns artistes i el consegüent encimbellament particular d'altres que van aconseguir prompta i merescuda fama en el maneig de la gúbia”.\nL'estudi-taller de Josep Maria Rausell i Francesc Llorens va ser un dels que va aconseguir aquest merescut prestigi i es van beneficiar de la gran demanda d'obres religioses subsegüent a la conclusió de la guerra. S'inicia per això, en especial a partir de 1940, una etapa d'enorme productivitat al taller de Rausell i Llorens.\nResulta difícil, en moltes ocasions, diferenciar les obres de l'un i de l'altre artista: cal tenir en compte que al taller, com succeïa en tots els tallers d'escultura, es treballava en equip, de manera que resulta impossible, en alguns casos, determinar l'autoria exacta de moltes de les obres que mencionarem a continuació.\nEn tot cas, és possible discernir alguns traços específicament característics de l'obra de Josep Maria Rausell. Un dels més significatius és, sens dubte, la finor del nas i els rostres de les imatges, i també la constant presència de mentons pronunciats. Existeixen també obres l'autoria de les quals correspon en la major part a Josep Maria Rausell, com ara les escultures realitzades per a Ciudad Real i la província.\nL'escultura religiosa: obres realitzades a la Comunitat Valenciana (1939-1945)\nVeurem, a continuació, algunes de les obres realitzades en aquest taller de Josep Maria Rausell i Francesc Llorens per a diverses localitats de la Comunitat Valenciana. Vam consultar, per a poder seguir el fil cronològic de la producció de Rausell i Llorens, les llistes d'escultures religioses elaborades a partir dels documents conservats en l'Arquebisbat de València, llistes que ens han sigut amablement facilitades pel senyor Josep Rausell.\nEra necessari, en els anys tractats, presentar a l'Arquebisbat, per a l’autorització, els projectes d'obres escultòriques de caràcter religiós que es realitzaven a les províncies de València, Castelló i Alacant. Els llistats inclouen el nom de l'autor, la adreça; la parròquia per a què s'executa l'obra i la localitat on s'emplaça; el títol de l'obra en qüestió, les mesures, el preu i la data de realització.\nLes obres que ens interessen figuren a nom de “Rausell i Llorens”, amb l'adreça de la plaça Pintor Pinazo, 1. En algun cas, s'inclou davall aqueix nom alguna obra realitzada per Josep Rausell Sanchis, qui, en no estar donat encara d'alta en aquells anys, va haver d'utilitzar el nom de l'estudi-taller de son pare per a poder obtenir l'autorització de l'Arquebisbat. És el que succeeix, per exemple, amb la imatge del Santíssim Crist de la Bona Mort, realitzada en 1957 per a la parròquia de Crist Rei, de Gandia, o les imatges de Sant Antoni Abat, la Mare de Déu de la Misericòrdia i la Purísima Concepció realitzades entre 1957 i 1958 per a l'església de La Mare de Déu de la Misericòrdia, de Roca-Cuiper (València).\nPassant ja a les obres realitzades per l'estudi-taller de Rausell i Llorens, veiem com de l'any 1939, acabada de finalitzar la contesa bèl·lica i immediates a la reobertura del taller, daten obres com el Crist Crucificat de la Providència, per a l'església dels Sants Joans, de Meliana; la Mare de Déu Dels Desemparats, per a la parròquia de Sant Antoni Abat, d'Alginet; el Sagrari per a l'església de la Purísima Concepció, de Pedralba, i la reconstrucció de la imatge de la Immaculada, titular de la parròquia; el Tron reliquiari per al temple de Sant Antoni Abat, a Rafelbunyol, i la imatge de Sant Blai, per a l'església de Sant Valero, de València.\nJosep Maria Rausell, Santíssim Crist de la Providència, 1939, Meliana.- El Crist de la Providència, Patró de Meliana que es venera a l'església dels Sants Joans, dirigeix la seua mirada benèvol cap a l'escut de la localitat, sustentat per un àngel que es troba als peus de la Cruz. A l'altre costat d’aquesta, un altre àngel sosté un calze. La imatge, concebuda amb un perfecte tractament anatòmic, mostra la característica serenitat i l'equilibri propis de l'escultura de Rausell. La simetria es veu accentuada per la presència de les dues figures angèliques, als peus de la Cruz. L'emoció se suscita per mitjà de la sobrietat del plantejament estilístic.\nPer a aquest mateix temple de Sant Valero es va fer, en 1940, una imatge de Sant Pancraç, i per als Sants Joans, també de València, un Sant Vicent Ferrer. La parròquia del Xiquet Jesús de l'Hort va rebre, en aquest any, dues obres del taller: la imatge del titular i un Crist de la Salut. També l’any 1940, Josep Maria Rausell va realitzar diverses imatges per a Meliana, la localitat natal: per al temple dels Sants Joans, va esculpir un Xiquet Jesús, la Mare de Déu de la Misericòrdia, la Mare de Déu Dels Desemparats, la Inmaculada Concepció i Sant Vicent Ferrer; i un Sagrat Cor de Jesús, per a les Terciàries Caputxines. En aqueix mateix any, que va ser d'enorme productivitat, per a la parròquia de Sant Jaume Apòstol, de Montcada, van eixir del taller de Rausell i Llorens imatges com les De l'Assumpció de La Mare de Déu, Sant Lluís Gonçaga i Sant Jaume Apòstol, titular de la parròquia.\nPer a la parròquia de la Purísima Concepció, d'Antella, es va realitzar, en 1940, la imatge de la Mare de Déu del Carme. Una altra Verge amb la mateixa advocació es va fer, en aqueixa data, per a Sant Miquel Arcàngel, d'Enguera. Un Eccehomo va ser tallat per a l'església de Sant Pere Apòstol, de Paterna; una Inmaculada Concepció per a la parròquia de la Puríssima, a Sellent, i un Sant Roc per a l'església de La Mare de Déu de la Pau, del Villar del Arzobispo.\nEntre 1940 i 1941, van prosseguir els treballs per a Sant Antoni Abat, a Alginet: d'aquestes dates daten la imatge del titular de la parròquia (Sant Antoni Abat, 1940) i les del Crist jacent i la Mare de Déu dels Dolors (ambdues, de 1941). Des de 1940 fins a 1942, diverses imatges es van destinar al temple de la Puríssima Concepció, de Pedralba: la Mare de Déu d'Agost i un Santíssim Crist, ambdues de 1940; un Amistançat amb un tron de núvols, de 1941, i, de 1942, Sant Pasqual Bailón, la Mare de Déu del Carme i el Sagrat Cor de Jesús.\nDe 1941 daten les següents obres: Santa Bàrbera, per a la parròquia de Sant Bartomeu Apòstol, a Alfara del Patriarca; un Sant Roc per a l'església de Sant Bartomeu, a Almussafes; una Mare de Déu dels Dolors per a la Puríssima Concepció, de Llombai; un Crist Crucificat per a Sant Pere Apòstol, de Paterna, i una imatge de l'Assumpció de La Mare de Déu, per a la parròquia de Sant Antoni Abad, de Rafelbunyol.\nEn 1942, del taller van eixir obres com la Mare de Déu dels Dolors, per a Sant Pere Apòstol, d'Albalat de la Ribera; l'Assumpció de La Mare de Déu, per al temple, de la mateixa advocació, de Beneixida; un Sant Josep per a la parròquia de l'Assumpció de La Mare de Déu, de Càrcer, i una Inmaculada Concepció, per a Sant Miquel Arcàngel, de la mateixa localitat valenciana.\nDiverses obres es van realitzar, en aquest any, per a temples d'Alacant: una Inmaculada Concepció per al temple de l'Assumpció de La Mare de Déu, a Biar; altres dues imatges amb la mateixa advocació, per a Altea: una, per a l'església de La Mare de Déu del Consol, i una altra per al temple de Sant Joan Baptista; una Assumpció de La Mare de Déu per a la parròquia de Santa Anna, a Castell de Cabres.\nJosep Maria Rausell, Verge Negra.- Aquesta imatge, realitzada per a les missions a Àfrica, introdueix elements afavoridors de la identificació dels nous fidels amb la Verge, com són els traços físics, el color de la pell i el mocador amb què es cobreix el cap. La imatge, d'aspecte acriaturat, traslluu molta dolçor.\nDe l'any 1943 daten obres com Sant Vicent Ferrer, per a la parròquia de Sant Bartomeu Apòstol, d'Alfara del Patriarca; un Sagrat Cor de Jesús per a la Puríssima Concepció, d'Antella; una Inmaculada Concepció per al temple de l'Assumpció de la Mare de Déu, de Beneixida, i una altra per a Sant Antoni Abat, de Rafelbunyol; una Mare de Déu dels Dolors per a Bolbaite; un Crist crucificat per a Sant Joan Baptista, de Bugarra; un Crist de la Providència i un Crist Ressuscitat per a Sant Jaume Apòstol, de Montcada; una Verge Miraculosa, per al temple de Sant Valero, de València, i una Assumpció de la Mare de Déu, jacent, per a Benissa.\nPer als Sants Joans, de Meliana, Rausell va realitzar, en 1944, una imatge de la Mare de Déu del Rosario. Del mateix any són obres com el Sant Blai per a Sant Pere Apòstol, d'Albalat de la Ribera; La Mare de Déu dels Remeis, per a l'església del Temple, de València; la Puríssima Concepció, per al Sagrat Cor de Jesús, de València, i el Sant Antoni de Pàdua, per a l'Assumpció de La Mare de Déu, de la localitat alacantina de Biar.\nEn 1945 es van fer obres com el Sant Josep, per a Albuixec; Sant Francesc d'Assís, per a la parròquia de Sant Bartomeu Apòstol, a Alfara del Patriarca; la Mare de Déu del Rosari, per a Sant Jaume Apòstol, de Montcada; i el Sagrat Cor de Jesús, per a La Mare de Déu del Rosari, d'Ontinyent.\nL'escultura religiosa: participació en la “I Demostració d'Art amb Fusta” (1946) i obres realitzades per a l'àmbit valencià (1946-1968)\nJosep Maria Rausell va participar, amb el company Francesc Llorens, en diverses exposicions celebrades a València. En 1946, ells dos van concórrer a la “I Demostració d'Art amb Fusta”, celebrada als locals destinats al Museu Municipal de València i organitzada pel sindicat provincial de la fusta i el suro, al març de 1946.\n“Són dos jóvens escultors -s'escriu, a propòsit de la seua participació en aquesta mostra, en una ressenya publicada en la revista Ribalta-. Entre la profusió de tallers, el seu és un prestigi de bones talles. Els dos es complementen i n’és admirable la compenetració. (...) Amb fervor i amb modèstia, que són les seues virtuts, tallen i modelen les obres. Ací va exemplificar-ne l’aportació, que tots van elogiar justament, i la raó social-artística Rausell-Lloréns segueix la senda d'èxits”.\nEmoció i tècnica s'uneixen en l'obra religiosa de Rausell i Llorens, artistes que “prestigien la nostra actual imatgeria”, segons s'afirma en el mateix any de 1946.\nD'aqueixa data daten obres com la Mare de Déu de Fàtima, per a Sant Jaume Apòstol, de Montcada; el Sagrat Cor de Jesús i La Mare de Déu dels Desamparados, per al temple del Pilar, de València; el Sagrat Cor de Jesús, per a les Religioses Terciàries, de València; i el Sagrat Cor, per a Sant Miquel Arcàngel, de la localitat castellonenca d'Arañuel. Per a aquesta mateixa localitat, en 1947, es va fer una Mare de Déu del Rosario.\nD'aqueix mateix any són obres com la Mare de Déu del Carme, per a la parròquia de Sant Vicent Màrtir, de Guadassuar; Sant Antoni de Pàdua, per a Sant Jaume Apòstol, de Montcada; la Inmaculada Concepció, per al temple de la Nativitat de la Mare de Déu, de Sagunt; la Mare de Déu de la Divina Gràcia, per a l'Assumpció de la Mare de Déu, de Càrcer, i, per a Sant Miquel Arcàngel, de la mateixa localitat, la imatge del titular i una Mare de Déu dels Dolors, i també una Immaculada Concepció per al Pilar, de València.\nL'any 1948, Rausell i Llorens van realitzar la Mare de Déu del Carme, per a Sant Pere Apòstol, d'Albalat de la Ribera, i les imatges de Sant Felip Neri i Sant Vicent Ferrer, per al temple de Sant Tomàs i Sant Felip Neri, de València; en 1949, el Sant Domènec de la Calçada per a Beniarrés (Alacant); Sant Miquel Arcàngel, per a la parròquia dels Sants Reis, de Benisanó, i la Mare de Déu del Carme, per a la Mare de Déu del Rosari, de Fontanars dels Alforins.\nLes obres datades en 1950 són: La Mare de Déu dels Desamparats i Santa Elisa, per a Sant Pere Apòstol, d'Albalat de la Ribera; el Sagrat Cor de Jesús, per a la parròquia de Sant Joan Baptista, d'Alzira; Sant Antoni de Pàdua, per al temple de Sant Antoni Abat, d'Alginet; Sant Isidre Llaurador, per a Sant Bartomeu Apòstol, de Godella, i Sant Joan Baptista, per al temple de Sant Joan de la Ribera, de València.\nDe 1951 són: la Mare de Déu d'Agost, per a la parròquia de Sant Antoni Abat, de Favareta; Sant Jaume Apòstol, per al temple de la mateixa advocació, a Montcada; la Mare de Déu Dels Desemparats, per a la Puríssima Concepció, de Pedralba, i el Crist jacent per a la localitat alacantina d’El Verger.\nEn 1952, Rausell talla, per al temple dels Sants Joans, de Meliana, la imatge de La Mare de Déu del Carme. D'aqueix mateix any data la imatge de La Mare de Déu dels Dolors, per a l'església de Sant Joan Baptista, de Callosa d’en Sarrià (Alacant), i un Sant Joan Baptista per a la parròquia de l'Assumpció de la Mare de Déu, de Riba-roja. Per a aquest últim temple realitzen, en 1953, un Sant Lluís Gonçaga i, en 1954, una Verge Miraculosa. Del mateix any 1953 daten obres com el Sant Josep de Sant Jaume Apòstol, de Montcada; Sant Isidre Llaurador, per a la Puríssima Concepció, de Pedralba, i Sant Andreu Apòstol, titular de la dita parròquia, a València.\nEn 1954, del taller de Rausell i Llorens ixen obres com la Mare de Déu del Rosari, per a Adsubia; la Mare de Déu Dels Desemparats, per a la parròquia de la Puríssima Concepció, de Llaurí; Sant Josep, per al temple de Sant Joan Apòstol, de Massamagrell; Santa Rita, per a Rafelguaraf; la Verge Miraculosa, per a l'Assumpció de la Mare de Déu, de Riba-roja; la Mare de Déu del Carme, per a Utiel; la Mare de Déu dels Ángeles, per a l'església del Patriarca, de València, i el Sagrat Cor de Jesús, per al temple de la Nativitat de la Mare de Déu, de Benilloba (Alacant).\nD'aquest daten passos processionals com el Pas de la Captura, per a Alzira, i el Pas del Sopar, per a Sagunt.\nJosep Maria Rausell, Mare de Déu del Carme, 1952, Meliana.- El grup escultòric, ubicat en l'església dels Santos Joans, de Meliana, mostra a la Mare de Déu, amb el seu fill, sustentada sobre una base de núvols i acompanyats per dos àngels, en contrapposto. El dramatisme de les ànimes rescatades del Purgatori es manifesta per mitjà de gestos continguts. Un d'ells dirigeix la mirada cap a la Mare de Déu i el Xiquet, mentre l'altre acull a les ànimes del Purgatori, representades per tres bustos que sorgeixen entre flames: una dona, que estén les mans cap a l'àngel que l'acull, un jove que clama demanant ajuda i un ancià que es cobreix el rostre, amb gest dolorit. L'obra està dotada d'un fort sentit ornamental, per mitjà de les joies de la corona, l'aurèola que circumda el cap de la Mare de Déu i la riquesa de les vestidures. El rostre bell de la Mare de Déu del Carme mostra la serena expressió i la finor de traços presents en moltes de les obres de Rausell.\nDurant les riuades que va sofrir València en 1957, l'estudi-taller “Rausell i Llorens” va sofrir danys greus: en la segona riuada, es van destruir els esbossos d'argila crua, i diversos documents i projectes. En aquell any, es realitza la imatge de La Mare de Déu de la Purificació, per a Alzira; Sant Isidre, per a la germandat del mateix nom, a Catarroja, i el Baptisme del Senyor, per al temple de la Mare de Déu dels Àngels, de Chulilla.\nDe 1958 són el Sagrat Cor d'Abenojar; la Mare de Déu del Rosari, de Sagunt; L'Assumció de Biar i la de Villena (Alacant). Daten de 1959 obres com Santiago Apòstol, per al temple de la mateixa advocació, a Alboraig; i la Inmaculada Concepció, per a la parròquia del Sant Àngel Custodi, de València.\nEn 1961 es realitzen obres com la Dolorosa, per a Xirivella; el Sepulcre per a la parròquia de Sant Antoni Abat, de Favareta; Santa Rita, per a La Font de La Figuera; la Mare de Déu del Carme, per al temple de la Transfiguració del Senyor, de Macastre, i Sant Joan Baptista, per a Alzira. Per a aquesta última localitat, en 1962, es realitza la imatge de Santa Teresa i, per a l'Ajuntament, un Sant Bernat. L'església de Sant Jordi Màrtir, de València, acull en aquestes dates una imatge de la Immaculada Concepció. De 1963, any de la mort de Francesc Llorens, data el Sagrat Cor de Jesús de Beneixida.\nEn 1964, mort Llorens i jubilat ja Josep Maria Rausell Montañana, l'estudi “Rausell i Llorens” es va tancar. Rausell va realitzar tres obres després d'aquestes dates, ja en el seu estudi de Meliana: en 1966, la Mare de Déu de la Mercé, per a Xirivella; el Santíssim Crist d'Alzira, en 1967, i la Patrona de Benidorm, en 1968.\nL'escultura religiosa: obres realitzades per a Ciudad Real i la província.-\nPer a la Catedral de Ciudad Real, Rausell va realitzar diverses obres -en la major part, de la seua mà, no de Llorens-. Per a l'apostolat del retaule major de la Catedral, les obres més primerenques són les imatges de Santiago i Sant Pere, datades en 1946; segueixen, en 1947, les de Sant Pau i Sant Andreu.\nEn 1950, Rausell realitza la imatge de la Patrona de Ciudad Real, la Mare de Déu del Prat, encarregada a l'escultor valencià amb l'objectiu de reemplaçar l'anterior imatge, posterior a la guerra civil, que no resultava del grat dels poderdants.\nJosep Maria Rausell, Sant Pau, esbós-model, 1947.- Aquest esbós-model es correspon amb la figura de Sant Pau realitzada en 1947 per a l'apostolat del Retaule Major de la Catedral de Ciudad Real. L'apòstol, amb la cama dreta avançada, alça la mà amb expressió vehement. L'esbós està proveït de força i expressivitat.\nJosep Maria Rausell, Sant Pau, 1947, Ciudad Real (detall).- En aquest detall del rostre de l'apòstol s'aprecia com els traços de l'esbós anterior s'han suavitzat, i perd força i intensitat. Les vestidures i els cabells són tractats amb minuciositat.\nJosep Maria Rausell, Mare de Déu del Prat, 1950, Ciudad Real.- La imatge de la Patrona de Ciudad Real segueix la iconografia tradicional del model. L'escultura de Rausell reemplaça la que va ser realitzada després de la guerra civil.\nRausell prossegueix l'apostolat en 1954, amb la imatge de Sant Felip; en 1955, amb les de Sant Joan i, curiosament, Sant Josep -en ambdues imatges es planteja la possibilitat de la participació de Llorens, en l’execució- i, en 1956, la de Sant Bartomeu, que tanca la sèrie.\nSón obra també de Josep Maria Rausell les imatges de Sant Tomàs de Vilanova i Sant Joan d'Àvila que, junt amb la figura del beat Joan Baptista de la Concepció, obra de l'escultor sevillà Carles Bravo Nogales, presideixen el retaule de la capella del Santíssim de la Catedral de Ciudad Real. El retaule, estructurat en forma de tríptic, acull en la fornícula central la imatge de Sant Tomàs de Vilanova, realitzada per Rausell en 1956: el sant apareix abillat amb vestits episcopals; el rostre “reflecteix humilitat i les mans ofereixen una almoina”.\nJosep Maria Rausell, Sant Felip, 1954, Ciudad Real.- Aquesta imatge forma part de l'apostolat del Retaule Major de la Catedral de Ciudad Real. La figura de l'apòstol descansa sobre una cama, mentre doblega l'altra amb naturalitat, en una actitud freqüent en les escultures de Rausell. Els braços i les mans són poderosos; el cabell i els plecs de les vestidures, amb el mantell arreplegat, estan minuciosament tractats.\nLa imatge del beat Joan d'Àvila -canonitzat en 1970 per Pau VI- s'allotja en la fornícula dreta -des del punt de vista de l'espectador-. El sant “mira apassionadament un crucifix que porta en la mà dreta”; als seus peus pot distingir-se un llibre amb el títol Audi Filia, obra del sant. L'escultura va ser realitzada en 1959.\nPer a la parròquia de la Mercé, Josep Maria Rausell va realitzar la imatge de la Patrona, la Mare de Déu de la Mercé, i per a Sant Pere Apòstol, també en Ciudad Real, va executar les obres següents: Sant Blai, un Xiquet Jesús amb els atributs de la Passió; Sant Pasqual Bailón; la imatge d'una santa, no identificada; la Mare de Déu del Major Dolor; el Pas de la Trobada i el Pas del Crist de la Bona Mort, i dues imatges que van ser traslladades en ser derruït l'antic convent dels Pares del Cor de Maria: Sant Antoni Maria Claret i la Mare de Déu del Cor de Maria.\nPertany també a aquesta parròquia de Sant Pere Apòstol la imatge de la Mare de Déu d'Alarcos. En la Casa de M.M. de María Inmaculada es conserva una imatge de la Verge Immaculada, obra de Rausell i Llorens.\nAltres obres de Rausell conservades a la província de Ciudad Real són la imatge de Sant Agustí, en Fernán Caballero; la Mare de Déu del Rosari, en Porzuna; la Mare de Déu del Rosari, a Alczar de San Juan -localitat de què és Patrona-; Sant Bernabé, en Arenas de San Juan; el Sagrat Cor de Jesús, el Sagrat Cor de Maria i el Crist Crucificat, en Abenojar; la Mare de Déu del Rosari, en Valenzuela de Calatrava; Sant Domènec, en l'església dels Dominics, d'Almagro, i diverses obres sense identificar encara en el convent de les Dominiques, en la mateixa localitat; la Mare de Déu de l'Estrela, en Miguelturra; la Mare de Déu de la Pau, en Daimiel, i Sant Tomàs de Villanueva, a Villanueva de los Infantes.\nJosep Maria Rausell va realitzar també diversos passos processionals de Setmana Santa, per a Ciudad Real. Hi destaquen diverses talles de fusta policromada: la Mare de Déu del Major Dolor, dotada de sensació de moviment, amb un rostre que expressa l'amargor i el dolor, i una magistral talla dels plecs del vestit; el Santíssim Crist de la Bona Mort, una de les millors obres; la Trobada, un grup amb les figures de Crist amb la creu, un soldat romà, la Dolorosa i Maria Magdalena, on estan molt ben executats els plecs i la caiguda dels mantells, i també les expressions dels rostres.\nCaracterístiques de l'obra religiosa de Josep Maria Rausell Montañana.-\nS'adverteix, en la imatgeria religiosa de Josep Maria Rausell, l'empremta de l'escola imatginera andalusa i, en particular, de Joan Martínez Muntanyés. La serenitat i l’equilibri de les imatges, els rostres de traços clàssics, el modelatge perfecte, la minuciosa tècnica dels plecs i la capacitat per a produir emoció, sense incórrer en allò tràgic o allò patètic, són alguns dels traços d'aquest gran mestre de l'escola sevillana que deixen marcada l’empremta en Josep Maria Rausell. Aquesta influència resulta, sens dubte, molt més palesa que la castellana: l'obra de Rausell, en efecte, prossegueix la línia d'un barroc procliu al classicisme, on el patetisme i el dramatisme es troben atenuats.\nLes figures descansen sobre una cama, i dobleguen l'altra amb total naturalitat; els rostres, dotats amb el seu característic nas esmolat i el mentó acusat, manifesten l’espiritualitat profunda i el sentit religiós de l’autor. Els ulls d'aquestes figures són de vidre.\n“El seu origen valencià -escriuen sobre Josep Maria Rausell en la publicació de Ciudad Real titulada La Pasión- està present en la seua obra escultòrica (...). Els plecs dels mantells, les caigudes dels mateixos, les expressions en els rostres, i les proporcions correctes i la policromia aplicada tant en les teles com a les carnadures” així ho demostren. “Un detall molt característic de l'escultura valenciana, o més àmpliament llevantina -sense inclusió dels corrents murcians-, és la policromia en les vestidures en què preval de forma cridanera l'estofat com a tècnica decorativa”.\nLa decoració de les obres de Rausell es realitzava en el taller del pintor d'imatges Josep Castellano, pròxim al carrer Alboraia: la col·laboració era molt estreta entre Castellano, excel·lent policromador, i Rausell, qui es desplaçava al taller on s'efectuaven les labors de policromat per a vigilar zelosament tot el procés. Una gran amistat i una cooperació professional unia aquestes dos persones molt religioses.\nCastellà encarnava a l'oli amb les seues pàtines, que també aplicava a l'oli de les vestidures. Les teles, daurades amb or, eren cobertes després amb pintura a l'oli que era, posteriorment, descoberta amb furgadents, formant els adorns, que d'aquesta manera estofats i espolinades donaven com a resultat aquelles decoracions de tant valor artístic.\nJuntament amb el seu fill, el també reconegut escultor Josep Rausell Sanchis, Josep Maria Rausell Montañana va restaurar la creu de terme de Meliana. Aquesta creu, construïda entre els segles XV i XVI en estil gòtic, de transició cap al renaixement, es trobava erigida al costat de l'ermita de la Mare de Déu de la Misericòrdia. Desapareguda en 1898, el comerciant de vins que havia ocupat l'antiga ermita, creant la fàbrica de licors “L'Ermita”, va guardar la creu en el seu magatzem.\nLa creu va ser descoberta sent alcalde de Meliana Miquel Cardells Mestre, qui va aconseguir dels propietaris de la finca on aquesta es trobava que fóra donada a l'Ajuntament, i es va comprometre a la restauració i a una ubicació nova. La creu, de què s'havien ocupat en els seus escrits Josep Martínez Aloy i Salvador Carreres Zacarías, es trobava en un estat evident de deterioració, trencada i blanquejada.\n“Estava plena de pintura -escriu Josep Maria Rausell Montañana-, trencada en diversos llocs, i li faltaven algunes parts, tant en l'aspecte arquitectònic com en els dos relleus escultòrics de la Santíssima Verge i del Santíssim Crist que porta en ambdues cares”.\nLa creu gòtica de Meliana, després de la restauració, es troba des de 1981 en l'interior de la parròquia dels Sants Joans, per suggeriment del rector de la mateixa, mossén Antoni Ballester. D'estil i decoració ogivals, amb braç de cresteria i descansant sobre un peu octogonal, el capitell, de pedra més fosca, apareix blasonat amb les armes del Regne de València.\nLa desaparició d'un artista\nJosep Maria Rausell Montañana va morir en 1984, als huitanta-sis anys d'edat, després d'una llarga i productiva vida dedicada a l'art escultòric. Seria, sens dubte, desitjable que, al carrer que porta el seu nom, a la seua localitat natal de Meliana, s'erigira un bust dedicat a la seua memòria, obra que ben podria ser realitzada pel seu fill, l'escultor Josep Rausell Sanchis.\nFinalitzarem aquest capítol consagrat a Josep Maria Rausell citant les seues paraules. A la pregunta de “Què és per a vosté l'art?”, l'escultor melianer va respondre, en una ocasió:\n“Xé! Quina pregunta em fas... L’art és una mostra que certes persones son capaces de transportar a la visió en qualsevol tècnica a través d’unes coneixences juntament amb una sensibilitat. És una forma de fer, capaç de moure l’esperit, però sense oblidar-se que aquestes mostres vindran donades per una coneixença molt profunda tant de l’ofici com del sentiment”.\nAqueix coneixement profund de l'ofici i del sentiment no va faltar en la vida i l'art de Josep Maria Rausell, qui va realitzar la seua ingent obra escultòrica “davall aqueixes dues imprescindibles direccions: emoció i tècnica”.


Corresponen a la Comissaria Superior de Coordinació Territorial, sens perjudici de les més específiques que corresponen a la resta de comissaries generals, les funcions següents:\nExercir la direcció i la coordinació operativa de les unitats territorials de la policia de la Generalitat-mossos d'esquadra i garantir la coordinació amb els recursos policials centrals com a instrument bàsic per a l'exercici de les responsabilitats d'aquesta unitat.\nVetllar per l'assoliment dels objectius generals de la policia de la Generalitat-mossos d'esquadra en l'àmbit territorial, mitjançant la prevenció i persecució dels il·lícits penals i administratius.\nDesenvolupar i aplicar estratègies i tàctiques policials que cerquin la proactivitat i la mediació davant els conflictes mitjançant les relacions amb la comunitat.\nVetllar per la seguretat de la ciutadania i l'assoliment d'una adequada percepció de seguretat en la comunitat.\nDur a terme l'interlocució superior i representació corporativa, la direcció tècnica, l'anàlisi i l'avaluació de l'activitat, suport i investigació d'il·lícits en l'àmbit de policia administrativa i en l'àmbit de medi ambient.\nFer la investigació, de manera ordinària, dels delictes contra el medi ambient.\nEn operacions especials que superen l'àmbit territorial o de responsabilitat de les regions policials, correspon a la persona titular de la Comissaria Superior de Coordinació Territorial establir el comandament policial que ha de dirigir aquest operatiu.


El General Prim (Diàlegs) – Dietari a Destemps\nfebrer 3, 2014 by enricvila\nEl General Prim (Diàlegs)\nEl general Joan Prim és un d’aquests personatges, com ho poden ser Antoni Gaudí o Salvador Dalí, que pel fet de ser catalans i tenir un intens poder de seducció han estat sistemàticament mal explicats. Reduïts a un conjunt d’anècdotes castisses, l’aproximació a aquestes figures té un problema que Isaiah Berlin va explicar molt bé en el seu assaig A contracorrent.\nEn aquest text dedicat a estudiar la història profunda d’Europa, Berlin explica el triomf polític de Karl Marx i de Benjamin Disraelí lligant la seva trajectòria amb la seva condició de jueus. Com passava amb els catalans a l’Espanya del segle XIX, en l’Anglaterra victoriana els jueus no eren obertament perseguits. Es podia ser jueu i anar pel carrer. Es podia ser jueu i tenir una vida privada tranquila i agradable. Però ser jueu i tenir l’ambició d’influir en la vida pública -ambició tan habitual entre la gent intel.ligent- ja era més problemàtic i difícil.\nMarx, diu Berlin, va solucionar els problemes que li causava la seva ambició automarginant-se i abjurant dels seus orígens. El seu internacionalisme furibund, que va tenir i encara té tan èxit, es pot relacionar amb la seva condició de paria polític, per dir-ho amb l’adjectiu que Valle-Inclán va posar als obrers de Catalunya a Luces de Bohemia. Benjamin Disraelí va optar per una estratègia oposada. Igual que el general Prim, era un home d’acció i en comptes de posar-se a pensar teories tancat en un forat, es va obrir al món que l’envoltava i va mitificar els seus orígens fins a fer-ne un element peculiar de la seva personalitat extraordinària.\nA diferència de Marx, que seria un cas d’autoodi, Disraelí va convertir la seva condició de jueu en una qualitat exòtica, gairebé màgica, davant d’una aristocràcia que havia perdut el nervi i la capacitat d’establir vincles amb les classes populars. Com el General Prim, Disraelí va aprofitar les febleses de la classe dominant per fer-se necessari pels mateixos que sovint el menyspreaven. Així, a l’hora que en les seves novel.les proclamava la superioritat de la raça semítica de formes estridents, va tenir la cura d’anglificar el seu nom i de mantenir unes relacions excel.lents amb la Reina Victòria.\nFins que no s’hi va enfrontar, Prim també va cuidar la monarquia i la reina Isabel II el va promoure i protegir, i fins i tot li va apadrinar una criatura. Com Disraelí, Prim es va cuidar de fer un bon casament, en el seu cas, fins i tot abandonant una dona que estimava i que havia conegut a París, tot i que era veïna de Reus -la seva ciutat natal. Com el polític britànic, el general Prim irritava els adversaris amb frases lapidàries, era un home que sabia aprofitar la seva excentricitat per fer coses que a d’altres no els haurien estat mai perdonades. A més de les seves gestes bèl.liques a l’Àfrica, es recorda molt un discurs seu a corts en el qual, després de denunciar les atrocitats que el govern cometia a Catalunya, acabava preguntant als diputats si els catalans havien de considerar-se espanyols o un poble conquerit. Evidentment Prim podia fer aquestes preguntes perquè havia guanyat la faixa de general bombardejant Barcelona i perquè era un dels pocs militars d’alta graduació amb un currículum brillant i fama a Europa.\nCom Disraelí, Prim considerava que els seus orígens no podien ser un obstacle per les seves ambicions i, amb més tenacitat i audàcia que el mateix dirigent britànic, va aconseguir el que no havia aconseguit cap català des de 1714. El general Prim és, juntament amb Vilana Perlas, el català que ha tingut més poder des de l’època medieval. Vilana Perlas va ser el secretari d’Estat de l’Imperi Austríac, entre 1706 i 1741. El general Prim va arribar a la presidència de l’Estat espanyol el 1868 i va intentar impulsar un canvi monàrquic i constitucional que hauria transformat el sud d’Europa si s’hagués consolidat. Prim representa l’última generació de catalans que van tenir una relació natural amb les armes i el poder i el seu assassinat, tan inoportú, no és, ni de lluny, l’únic element que explica el seu fracàs polític.\nHi ha una biografia de Bismark de 1899, escrita per un anglès anomenat James Wycliffe Headlam, que fa pensar en la dificultat de l’empresa que Prim volia dur a terme i la poca importància que se li ha donat. La trampa que fan els historiadors que necessiten justificar la unitat d’Espanya és tancar la figura de Prim dins del context Ibèric. L’error que cometen els historiadors de la resta d’Occident és no anar més enllà d’aquella frase d’Edmund Burke, segons la qual Espanya és una balena embarrancada a les costes d’Europa. Així ens trobem que Prim, que és una figura que serviria per explicar el pas de l’Europa de Metternich a l’Europa de les dues guerres mundials, només serveix per discutir sobre l’espanyolitat de Catalunya i les morboses circumstàncies de la seva mort.\nCom dic, Prim és una figura complicada perquè era català en una Europa marcada per la força dels Estats Nació i les seves capitals i també perquè després de 1714 la manera que Madrid va trobar de mantenir la unitat d’Espanya sense l’or de les Amèriques va ser aïllant la península ibèrica d’Europa. L’únic moment que Espanya surt esmentada en la biografia de Wycliffe és quan l’autor tracta la proposta que el General Prim va trametre al príncep Leopold de Prússia oferint-li la corona dels borbons. Wycliffe diu que la proposta devia estar feta amb bona intenció. Però aleshores enumera tots els avantatges que Bismark li veia i penses que o bé el general Prim era idiota o bé que era conscient que el seu projecte d’europeïtzar Espanya produiria un terratrèmol geopolític de primera magnitud. En una Europa dominada per França i Anglaterra, el fet que Espanya entrés un altre cop en el joc internacional no convenia ni a Londres ni a París.\nEl mateix biògraf diu que tothom sabia que França no donaria mai el consentiment a una candidatura prussiana per a la corona espanyola. Curiosament, també explica que Prim va acordar amb els alemanys de mantenir-la en secret fins el dia de la votació a corts per fer el procés irreversible i que Napoleó III hagués de triar entre acceptar el nou monarca -cosa que probablement produiria la seva caiguda- o bé anar a la guerra contra tots dos països. En aquestes aigües, Prim va navegar tan bé que, al final, la guerra entre París i Berlín no sols no va esquitxar el seu govern, si no que encara es va poder permetre declinar ofertes de tots dos bàndols per participar en el conflicte. Si hi hagués un interès real a comprendre els obstacles que s’han oposat a la modernització d’Espanya, potser algú hauria estudiat per què Prim va fracassar de manera tan estrepitosa en el seu intent de reformar l’Estat i reintroduir-lo en el joc polític europeu.\nSi es posa Prim en el marc geopolític del dinou es veu que en el seu fracàs hi ha un element estructural que va més enllà de la manca de sort o la manca de talent. El seu assassinat quan es trobava al cim de la seva carrera, a punt de pujar al carro de la història, ha enfosquit la seva figura fins a fer oblidar la rellevància que va tenir a la seva època, com ho demostra el fet que Oscar Wilde encara el recordés en l’obra Dorian Gray, 30 anys després de la seva mort. Prim va formar part d’un llinatge de polítics que en la segona meitat del segle XIX va redibuixar el mapa d’Europa, impulsant la transició cap a l’època burgesa. Aquest fet no es pot obviar si es volen entendre les limitacions de la modernització espanyola, completada un segle més tard amb l’anomenada Transició.\nNascut a Reus el 1814 i mort a Madrid el desembre de 1870, poc després de la victòria Prussiana de Sedan que portaria a la unificació d’Alemanya, Prim va viure de cap a cap l’auge i el declivi de l’Europa postnapoleònica dissenyada a Viena, una Europa marcada pel predomini de França i d’Anglaterra i per un nacionalisme d’Estat militarista i centralitzador. Com Otto von Bismark, com Cavour, com Disraelí o com Napoleó III -que també va tenir moments d’inspiració abans de perdre la salut i el cap- el militar de Reus va arribar al poder amb cops d’audàcia i nedant contracorrent. Com tots quatre estadistes, era un polític fortament conservador amb un projecte de caire revolucionari. Igual que les quatre figures que he esmentat, tenia dots diplomàtics i conspiratius, sabia ser populista quan calia, i va lligar la seva sort a la regeneració del seu país.\nA última hora, de tots aquests quatre personatges que he esmentat, Prim és el que se’n va sortir pitjor. Hi podríem afegir encara un cinquè líder polític, Abraham Lincoln. El militar català es va entrevistar amb el president dels Estats Units durant la guerra civil americana, després de resoldre amb brillantor una missió diplomàtica a Mèxic que va enfurismar el nacionalisme espaanyol però que a la llarga va demostrar la seva visió d’estadista.\nMalgrat que també va ser assassinat, Lincoln va deixar una petjada inesborrable al seu país. Prim no va deixar res. La seva obra política es va esvair amb la seva mort. Després del breu regnat d’Amadeu de Savoia i de la Primera República -que també va ser una aventura catalana derivada del canvi de règim impulsat per Prim-, la història d’Espanya va continuar com si res no hagués passat.\nPrim va viure una època de líders romàntics i tossuts que, amb una combinació de sort i intel.ligència, van marcar el destí del món, superant obstacles que semblaven impossibles de salvar als homes normals i corrents. El general català no va tenir el cop de sort final que Bismark i Cavour van necessitar per unificar Itàlia i Alemanya. Tampoc no comptava amb un país prou sòlid per treballar la representació del poder, com van fer Disraelí i Napoleó III per assegurar el seu prestigi, l’un convertint la reina victòria en l’emperadriu de l’India i l’altre convertint París en la ciutat més bonica d’Europa. Cavour també va morir, com Prim, abans de completar la seva obra, probablement exhaust per les pressions que va haver de suportar. Però, tot i així, va deixar la feina prou encarrilada per assegurar la unificació d’Itàlia.\nSegurament si les biografies no passessin tant de puntetes sobre la relació de Prim amb Catalunya i amb Víctor Balaguer es veuria que el projecte del general demanava una victòria més difícil que la que van aconseguir Bismark o Cavour davant de Viena o París. Prim desafiava massa poders a l’hora. Desafiava 150 anys de xarxa clientelar borbònica establerta a Madrid; desafiava l’hegemonia castellana d’Espanya i el seu poder sobre Catalunya, que es remuntava als temps dels primers austries; desafiava el poder i els interessos que França i Anglaterra tenien sobre l’Estat espanyol des de la caiguda de Barcelona el 1714. Desafiava els federalistes republicans de Catalunya que havien tret una majoria aclaparadora en les eleccions constituents i no entenien per què havien d’acceptar un rei, encara que no fos un borbó. Desafiava també els interessos dels esclavistes cubans, que sabien que Prim era partidari de negociar la independència de l’illa, sigui per conviccions, sigui per interessos personals relacionats amb negocis familiars. I finalment desafiava el poder que el nord d’Europa tenia i encara té sobre la mediterrània.\nQuan Prim es va posar al capdavant de l’estat gent molt diversa de molts camps diferents tenia motius per assassinar-lo. Catalanitzant espanya, que és una expressió que agrada molt a determinats cercles de Barcelona, Prim hauria revolucionat no tan sols la península ibèrica sinó també Europa. Només cal llegir els llibres i les cartes que escrivia un dels homes que va enviar a Berlin a entrevistar-se amb el candidat prussià i després a recollir Amadeu de Saboya per dur-lo a Espanya. Víctor Balaguer creia que l’estat espanyol havia de refundar-se seguint el model confederal de la corona d’Aragó. I no estava sol. Aquest punt era l’únic en el qual coincidien la majoria de monàrquics i republicans a Catalunya. Balaguer només era el millor d’un caldo de cultiu intel·lectual que idealitzava l’edat mitjana i veia en la renaixença l’única manera de treure l’Estat espanyol de l’obscurantisme. Prim havia nascut a temps per viure plenament la Renaixença, bona part de la qual es va covar a Reus.\nPrim vivia i feia política a Madrid però els recolzaments forts els tenia a Catalunya. Més enllà del seu caràcter presumit i ambiciós, més enllà del seu individualisme violent, de protagonista de novel.la romàntica, el seu projecte va ser l’últim intent que les classes dirigents barcelonines van fer de capgirar el resultat de 1714. Quan Prim arriba al poder, Catalunya era de llarg el territori més industrialitzat d’Espanya. Barcelona era una ciutat oberta al mar, en un moment en el qual la navegació era decisiva per al comerç, mentre que Madrid era l’única capital important d’Europa que estava aïllada de les comunicacions maritímes. Balaguer havia batejat els carrers de l’Eixample inspirant-se en les colònies de l’imperi medieval. Mentre Prim expulsava els borbons i feia enderrocar la Ciutadella construïda per Felip V, Balaguer escrivia coses com ara que Catalunya, Mallorca, València, la Provença i el Rosselló formaven una unitat tan indiscutible com els estats alemanys.\nTots els candidats a la corona espanyola que Prim va temptejar venien de llinatges susceptibles d’acceptar models federals i confederals. El rei que portaria a Espanya, Amadeu de Savoia, era duc d’Aosta, vall on encara es parla provençal gràcies a unes lleis lingüístiques que Jordi Pujol va ser a temps d’envejar en temps del franquisme. El 1868 l’occità es parlava en molts dels territoris governats per la casa de Savoia. El ligur i el català sonaven més propers que el català i el castellà, si més no a alguns viatgers estrangers que ho han deixat escrit. Amadeu era descendent de l’emperador Carles VI, el rei dels catalans, i la seva casa havia recolzat fins a l’últim moment els drets de Catalunya, quan el país va ser abandonat per les potències europees després de la pau d’Utrech.\nEl regne de Savoia i el principat de Catalunya eren dos territoris dinàmics i industrialitzats envoltats de veïns més grans, que basaven el poder en la guerra i la depredació. L’època de Prim va ser una època marcada per la quantitat. La quantitat, que des del renaixement havia sigut un element cada vegada més decisiu en les guerres, va esdevenir també la clau de volta de l’economia i la política. Per sobreviure, el Regne de Savoia necessitava controlar Itàlia, tenir darrera un país i un mercat que pogués contenir les obsessions expansionistes dels francesos i els austríacs. Per Catalunya, modernitzar Espanya era una manera de resistir, de defensar-se no sols de l’assimilacionisme castellà, sinó també de la influència que França i Anglaterra exercien sobre la política de Madrid i el mercat espanyol.\nUna aliança entre les elits del regne de Savoia i Catalunya hauria donat al mediterrani un altre color, sobretot amb una França i una Àustria debilitades per la vigorosa emergència prussiana. Els mateixos occitants assistien amb il.lusió a la revolució contra Isabel II perquè consideraven que la catalanització d’Espanya ajudaria a descentralitzar França, sobretot si l’Estat assolia una estructura federalitzant com volia una gran majoria a Catalunya. Veient les apostes de Prim per substituir els borbons, fa l’efecte que el general i els seus aliats somiaven amb una Espanya bicèfala, amb una cara atlàntica controlada pels castellans i una de mediterrània d’extracte català. És curiós que l’últim document que Prim va signar, abans de ser assassinat, fos un paper masònic que el general va firmar amb el pseudònim de Washington, l’alliberador de les colònies nordamericanes.\nLa primera opció que Prim va cobejar va ser la del rei de Portugal, Ferran de Saxònia-Coburg, com si pensés que Portugal i Catalunya juntes podrien refrenar els excessos castellans i establir un nou equilibri a la península. La candidatura de Leopold de Hohenzollern segueix el mateix patró si es miren els mapes i la història. Si els prussians havien acceptat la corona espanyola, després de pensar-s’ho molt, somiant que un membre de la família Hozernzollen pogués reprendre i fins i tot superar l’aventura europeadels Habsburg, per què les elits de Barcelona no podien tenir l’Imperi hispànic de Carles V com una de les seves referències? Els lligams amb una Alemanya encara no unificada, que era una lliga de ciutats comercials, a la llarga podia representar per Barcelona un retorn als temps de la batalla de Lepant, que van marcar l’últim moment fort del país abans de caure sota el fuet de Madrid…\nAquesta setmana la Revista Diàlegs ha tret un número sobre figures catalanes poc conegudes. Aquest és un fragment del text que em van demanar sobre Prim]\n← Les pistoles (Avui)\nEl castella en perill (ElSingular) →


Canvi de destí\nCanvi de destí ATHENA FILM\nVa aconseguir una audiència de Hitler i li va demanar l’alliberament dels presos polítics noruecs, però després de la Segona Guerra Mundial va ser acusat de filonazi, els seus llibres van ser cremats a Oslo i el seu nom esborrat de les llistes literàries. Queden pocs dubtes que Knut Hamsun va ser partidari del nazisme i, encara menys, que va ser un dels grans narradors de la literatura europea moderna. Com en el cas de Céline, han hagut de passar molts anys abans que l’obra literària s’imposés a l’abjecció ideològica. Tanmateix, entre les dues grans guerres Hamsun va ser un escriptor indiscutit i les seves novel·les, sobretot Fam i Pan, formaven part de qualsevol biblioteca ben dotada.\nTinc debilitat per Knut Hamsun i he procurat no camuflar els seus deliris polítics. Només falta admetre el que és inqüestionable: algú amb una ideologia detestable pot ser un artista excel·lent, encara que la ideologia no ens agradi. Amb tot, la mentalitat filosòfica de Hamsun, la que finalment el fa naufragar, és molt complexa: Dostoievski, Nietzsche, els anarquistes, un panteisme amb aspiracions neopaganes. En conjunt, una radicalitat molt pròpia de la seva època. Literàriament Hamsun és un innovador que cultiva amb excel·lència el monòleg interior i s’expressa amb un poderós lirisme. Pan conté algunes de les més belles descripcions de la naturalesa de la literatura moderna.\nA Fam, Hamsun condensa tot el seu radicalisme en el moment de confrontar-se amb la condició humana. El protagonista és empès a recórrer les fronteres de la bogeria. És un outsider, com la majoria dels personatges del novel·lista noruec. En un sentit tràgic i evocador del teatre antic grec, Hamsun sempre planteja bruscos canvis de destí. No hi ha res, en definitiva, que tingui estabilitat, i l’ésser humà queda consumit per la preponderància de l’atzar. \nCompanys de viatge literatura\nLa pregunta de Francesc\nEl valor de la memòria\nParades de bus a demanda?\nEnric venja la seva mare\nEl retorn d'un 'outsider'\nTots som responsables del paper de la dona al Barça\nDel 1985 ençà: els beneficis de despenalitzar l'avortament\nEnquestes tenyides d'un lila que es descoloreix\nCanvia el decorat, resisteix una generació


La ideologia mereix més protecció que la resta de dades personals, segons el TC - À Punt\nLa ideologia mereix més protecció que la resta de dades personals, segons el TC\nEl tribunal de garanties declara inconstitucional que els partits arrepleguen aquesta informació per a crear bases de dades amb perfils ideològics.\n29 de maig 2019 - 23:44\nLes opinions polítiques són les dades personals que mereixen un major grau de protecció, segons el Tribunal Constitucional. Així es desprén, almenys, de la sentència que la setmana passada va anul·lar per inconstitucional l'article de la llei orgànica de règim electoral general que permet als partits recopilar dades sobre les opinions polítiques de l'electorat i que s'ha donat a conéixer de manera íntegra aquest dimecres.\nEl tribunal estableix que les opinions polítiques són "dades personals sensibles, la necessitat de protecció de les quals és superior a la d'altres dades personals", i que, per tant, l'article que permetia la recopilació de dades personals relatives a les opinions polítiques de les persones "que duguen a terme els partits polítics en el marc de les seues activitats electorals" és contrari a la Constitució i nul. Aquest article estava en vigor des del desembre passat, quan s'havia introduït a través de l'aprovació de la nova llei orgànica de protecció de dades personals i garantia dels drets digitals, i des del primer moment va alçar les crítiques de juristes i d'associacions d'internautes i, després, del Defensor del Poble.\nNo especifica l'interés públic\nEl principal defecte d'inconstitucionalitat, segons l'alt tribunal, és el fet que l'article de la discòrdia no especificava l'interés públic essencial que fonamentava la restricció d'un dret fonamental com és el de la protecció de dades. Així, diu el tribunal que "la llei no ha identificat la finalitat de la ingerència per a la realització de la qual s'habilita els partits polítics, ni ha delimitat els pressupostos ni les condicions d'aquesta ingerència, ni n'ha establit les garanties adequades".\nEl Defensor del Poble en funcions ha aplaudit la decisió de l'alt tribunal i ha subratllat la rapidesa amb la qual s'ha estimat el seu recurs. Per a Francisco Fernández Marugán, han triomfat les tesis "que no eren altres que la defensa de drets de la ciutadania en aspectes tan importants com la intimitat, la llibertat ideològica i la participació política".


IB3N | Ciutadella prorroga dos anys més la revisió del Pla General\nIB3 Notícies > política > Ciutadella prorroga dos anys més la revisió del Pla General\nCiutadella prorroga dos anys més la revisió del Pla General\nEl contracte per a la seva elaboració caducava el juny i ja contemplava ampliar el termini\nLa revisió del Pla General d’Ordenació Urbanística de Ciutadella es retarda. El Consistori s’ha vist obligat a prorrogar el contracte d’elaboració del nou document perquè caducava aquest mes. Així va aprovar-se aquest dimecres en Junta de Govern, després d’assumir el retard acumulat en els treballs de revisió. El contracte inicial, firmat fa 4 anys per l’anterior equip de govern, caducava al juny i, davant la impossibilitat de tenir enllestit el document, ara s’ha acordat prorrogar el contracte dos anys més, coincidint amb el final del mandat. El regidor de d’Urbanisme, José López, confia que amb el nou termini tindran temps d’aprovar el Pla General.\nL’avançament del Pla va rebre 47 al·legacions, la major part provinent de particulars. Es van remetre a l’equip director que està elaborant-ne un resum que farà arribar als membres de la comissió de seguiment per analitzar si finalment s’inclouen o no en la proposta definitiva.


Cotxes i camions disposaran de targeta electrònica de característiques tècniques (ITV)\nDesapareix per als vehicles matriculats a partir del 11 novembre la targeta en format paper que fins ara es venia utilitzant.\nEls vehicles anteriorment matriculats seguiran utilitzant la targeta ITV en format paper de la qual disposen.\nTots els turismes, furgonetes i camions que es matriculin a partir de l'11 novembre comptaran amb la targeta (ITV) de característiques tècniques en format electrònic.\nLa Direcció General de Trànsit ha desenvolupat un sistema electrònic d'enviament de fitxes tècniques per part dels Fabricants, Importadors i Representants de vehicles (FIR), els quals, per via telemàtica, enviaran les dades tècniques dels vehicles a un Registre de Vehicles prematriculats que la DGT ha creat a l'efecte.\nUna vegada que els FIR han enviat les dades tècniques del vehicle, la DGT farà una sèrie de validacions sobre aquestes dades, i si aquests són correctes s'emmagatzemaran en el registre de vehicles prematriculats. Als FIR se'ls notifica que el procés d'enviament s'ha realitzat correctament i se'ls indica el número d'identificació del Vehicle (NIVE). Des d'aquest moment el NIVE adquireix una gran importància ja que serà el nombre que identifica de manera única dit vehicle.\nAquest projecte s'emmarca dins el Pla de Mobilitat Segura i Sostenible de la DGT.\nA partir del 11 de mai de 2016, aquest tipus de targeta electrònica s'expedirà també per a les per a les targetes d'inspecció tècnica dels vehicles de categoria L (ciclomotors, motocicletes quads i tricicles).


L’Institut de l’Esport Hípic de Mallorca incrementarà el 2022 la subvenció a la Federació Balear de Trot - Consell de Mallorca\nnull L’Institut de l’Esport Hípic de Mallorca incrementarà el 2022 la subvenció a la Federació Balear de Trot\nEl Consell de Mallorca, a través de l’Institut de l’Esport Hípic de Mallorca, destinarà el 2022 una ajuda econòmica de 920.000 euros a la Federació Balear de Trot (FBT).\nSignatura del conveni de la subvenció 2021 entre el president de l'IEHM, Lluís Socias, i el president de la FBT, Juan Llabata.\nL’Institut de l’Esport Hípic de Mallorca incrementarà el 2022 la subvenció a la Federació Balear de Trot\nAquesta ajuda econòmica suposa una aposta ferma del Consell de Mallorca per fer activitats en els hipòdroms Son Pardo i de Manacor.\nEl Consell de Mallorca, a través de l’Institut de l’Esport Hípic de Mallorca, destinarà el 2022 una ajuda econòmica de 920.000 euros a la Federació Balear de Trot (FBT) per tal de fomentar aquest esport a l’illa. Això suposa un increment de 70.000 euros respecte a 2021.\nLa subvenció permetrà activitats tant a l’hipòdrom Son Pardo com al municipal de Manacor i, per tant, continua amb l'aposta del Consell de Mallorca pel desenvolupament de la indústria hípica, especialment del trot\nAquesta ajuda permetrà mantenir les activitats dels hipòdroms, que repercuteixen directa i indirectament en l'economia de l'illa, ja que el trot uneix esport, sector primari, reclam turístic i economia. A banda del pagament de premis i trofeus (inclòs el del Gran Premi Nacional, de gran rellevància social i esportiva), la subvenció possibilita el desenvolupament de carreres de trot, el pagament dels arbitratges i la contractació de seguretat. Així mateix, contribueix al control de pràctiques il·legals i el foment del benestar animal.


Properes convocatòries | PCPC\nManifestació contra la reforma de la llei de l’avortament\nManifestació contra la reforma de la llei de l’avortament. No a la privatització dels drets sexuals i reproductius! Uneix-te al bloc comunista!\nDia i hora: 14 de febrer a les 19h.\nUbicació: Delegació del Govern. C/Mallorca, 278.\nActe al voltant de la creació del PCPE i la recuperació del referent marxista-leninista a l’estat espanyol.\nDia i hora: 15 de febrer a les 17h.\nUbicació: Centre Cívic Sant Martí. C/Selva de Mar, 215 (L2-Bac de Roda).\navortament manifestació PCPE principal\t2014-02-12


À Punt - Espectacle d'altocúmulus lenticulars\nEspectacle d'altocúmulus lenticulars\nL'oratge | 08/05/2019 18:28\nEl vent de ponent i les temperatures altes són els protagonistes de dimecres, ara bé, els altres protagonistes són també els núvols que s'han pogut veure.\nD'un banda d'han format de matí boires i estrats baixos, i de l'altra s'han format núvols mitjans i alts, com podem veure a la foto de la Serratella, de Miguel Zaragoza.\nLa Serratella, la Plana Alta, Miguel Zaragoza\nEl front nuvolós que ha arribat dimecres des de ponent ha aportat molta humitat a les capes mitjanes de la troposfera, i ha fet també que bufe vent moderat en capes baixes i vent fort de ponent en capes mitjanes, entre 4.000 i 7.000 metres.\nAquesta circulació afavoreix, amb la interacció de l'orografia, la formació de núvols lenticulars, del gènere altocúmuls, que es formen just al sotavent de les serralades interiors de la Comunitat Valenciana, i s'estenen fins al mediterrani. Aquestos núvols apareixen en forma de làmines, que s'acumulen una damunt de l'altra, i que arriben a tapar el cel gran part del dia.\nEls hem de veure, com a tots els núvols, com a un fenomen dinàmic, que està en creació en un costat (condensació del vapor d'aigua) i en destrucció en un altre (evaporació o sublimació de l'aigua líquida o sòlida).\nAquests núvols estan situats a altures entre els 4.000 i els 7.000 metres, on les temperatures habitualment estan entre -10 i -30 °C. Tot i aquestes temperatures, aquests núvols no estan totalment formats per cristalls de gel, estan formats per una barreja de gotes d'aigua líquida i també alguns cristalls de gel d'aigua. Estan formats per gotes d'aigua en subfusió, perquè són líquides a estes temperatures i no es congelen.\nEn la zona on estan aquests núvols el vent bufa habitualment fort, amb vents sostinguts que superen els 100 km/h. L'ondulació d'aquest flux, provoca zones d'ascens de la massa d'aire seguida de zones de descens, en les zones d'ascens és on es formen els núvols, en aquest cas amb formes laminars i superposats els uns als altres. De vegades arriben a paréixer com a plats voladors. A primera vista, ens ofereixen un aspecte estàtic, quan realment són molt dinàmics. En aquestes situacions, com d'altres que fan referència als núvols, les tècniques de timelapse ens revelen el moviment, i les zones de creació i desaparició.\nAcí podeu veure com es veuen des del satèl·lit Meteosat, on podem apreciar la zona de formació just a les comarques de l'interior, amb un tall de núvols més definit, i fins i tot, amb el Sol situat cap a l'est, l'ombra dels núvols a la superfície.\nDes de la superfície les fotografies mostren també eixa zona de formació cap a l'interior amb un límit del núvol ben definit, i com els núvols s'estenen cap a la costa, de manera més difussa i amb ondulacions.\nLa Pobla Llarga, la Ribera Alta. Vicenta Copoví\nEl Port de Sagunt, el Camp de Morvedre. Minerva Gracia\nCullerala Ribera Baixa. Clara Palomares\nSón núvols que indiquen zones de turbulència a l'atmosfera, i normalment els pilots tracten d'evitar aquestes zones.\nI sempre són núvols molt fotogènics, que si a més a més, estan a la posta o l'eixida de sol, cal estar atents a l'espectacle de colors que poden oferir.


La Lleganya: Toló-Biarritz, primera final 'europea'\nToló-Biarritz, primera final 'europea'\nJa tenim la primera final europea, la de la Challenge Cup que es disputarà el divendres 18 de maig al Twickenham Stoop. Com no podia ser d'altra manera, tenint en compte els quatre equips semifinalistes, tindrà un clar color Top14: Toló i Biarritz seran els dos equips que mesuraran forces.\nTot i fer valer ambdós equips el factor camp, per arribar a la cita de Londres els seus camins van ser ben diferents: Toló no va aconseguir el seu bitllet fins el darrer sospir del matx enfront l'Stade Français, gràcies a un drop -el segon del partit- de Jonny Wilkinson, que aixecà el decisiu 32-29 en el marcador. El camí de Biarritz va ser més directe: 19 a 0 enfront d'un Brive que no va saber aconseguir cap punt tot i tancar a la zona de 22 aliena l'equip rival durant gairebé tota la segona part. La final equoopea, a més, revestirà un aire especial: enguany s'acompleix el vintè aniversari de la derrota del Biarritz a la final de la màxima competició francesa a mans de Toló, per 19 a 14. A banda dels possibles ànims de "revenja històrica", els bascos tindran un altre alicient per aconseguir la segona màxima competició europea: aixecar el títol dóna dret a disputar, l'any vinent, la Heineken Cup.


Amanuense històric: 01/10/21\npd 2046 "Turning point" (Punt d'inflexió)\n... després de tot el temps passat, també es detecta desorientació i cansament per la situació en què viu Catalunya... En pocs anys s'ha consolidat a Catalunya un ampli suport social a favor de la independència. Un fet sense precedents però que, per diverses causes, no s'ha gestionat amb realisme i intel·ligència. S’han volgut cremar etapes, no s’ha tingut paciència i tampoc s’han valorat com calia els obstacles als quals ha de fer front un projecte com és el de la independència...\nUna mínima dosi de realisme hauria de fer veure a tothom que el Procés, tal com s’ha desenvolupat, no ha tingut unes bases sòlides. No tenim República, hem patit la suspensió de l’autogovern i tenim una important divisió política i social. Tanmateix, no es pot dir que l’independentisme hagi perdut la guerra. Ha perdut una batalla important, però no la guerra. En aquesta situació hi caben dues opcions: persistir en els mateixos errors o canviar d’estratègia. Aquest és el gran dilema al qual s'enfronta l’independentisme en aquests moments: reconèixer que la via unilateral no ha funcionat i que cal conduir el projecte polític per altres vies, o bé tensar encara més la situació. Reconsiderar l’estratègia unilateral no implica renunciar al projecte per la independència. De fet, pot evitar cremar-lo definitivament encara que el nou camí triat requereixi més paciència i perseverança. En política no hi ha res impossible i no és prudent descartar escenaris abans d’hora. És imprescindible buscar nous espais de maniobra...\nPublicat per edmon a 12:24 Cap comentari:


El projecte Traca formarà el professorat sobre el consum de drogues en els joves\nL’objectiu del curs és oferir un espai virtual per debatre sobre el consum de drogues i els seus efectes, i crear un protocol d’intervenció amb els centres educatius\nEl projecte Traca formarà el professorat sobre el consum de drogues en els joves. CC Garraf\nEl Projecte Traca del Consell Comarcal del Garraf i el Centre de Recursos Pedagògics del Garraf organitzen un curs sobre el consum de drogues en persones joves, dirigit al professorat de secundària, batxillerat i formació professional de la comarca. El curs, de 15 hores de durada, es realitzarà durant el mes de juliol en format virtual i està inclòs dins del Pla de Formació de Zona del Garraf.\nL’objectiu del curs “Prevenció de drogodependències: tabac, alcohol, cànnabis i altres substàncies” és oferir un espai per debatre sobre el consum de drogues i els seus efectes, així com crear un protocol d’intervenció amb els centres educatius per a treballar de manera pedagògica amb les persones joves i les seves famílies, en casos de consum dins dels instituts.\nEl curs serà impartit per Lluís Cucurull, tècnic de prevenció de drogodependències del Consell Comarcal del Garraf, i comptarà amb intervenció de professionals del Centre d'Atenció i Seguiment de Drogodependències – CAS Garraf i dels Mossos d'Esquadra.\nActivitats del Projecte Traca durant aquest curs\nDurant el curs 2020-2021, en el marc del Projecte Traca s’han fet 75 xerrades als centres educatius de Canyelles, Cubelles i Olivella, als centres de formació professional i als espais joves.\nD’altra banda, s’han atès 18 casos per consultes relacionades amb el consum de drogues i s’han distribuït als instituts els cartells i adhesius de la campanya “Posem tots els cossos de moda”, que busca fomentar actituds positives de respecte i inclusió entre joves, i treballar l’esperit crític en relació a la imatge personal i les característiques físiques.\nEl Projecte Traca compta amb la participació dels ajuntaments de Canyelles, Cubelles i Olivella, i treballa en la prevenció de conductes de risc relacionades amb el consum de drogues, i altres temes com el respecte, l’afectivitat i la sexualitat amb joves d’aquests municipis.


Causes De L'alopècia I El Seu Tractament Mèdic - Blog Premiado\nCauses De L’alopècia I El Seu Tractament Mèdic\njulio 1, 2019 junio 22, 2019 por Blog\n¿ Com és que contrau l’alopècia ? Si t’has estat preguntant preocupant, deixa dir-te que no hi ha una resposta directa per això. Tot i que encara no s’entén totalment, podria ser qualsevol de les següents raons:\nEncara que l’hormona dihidrotestosterona podria ser una causa d’alopècia en els homes, no hi ha cap hormona en les dones que pugui ser considerada responsable.\nInfeccions com la tinya del cap, la cel·lulitis dissecant, la sífilis secundària, la fol·liculitis i la Demodex foliculorum podrien danyar els fol.licles pilosos i provocar la caiguda del cabell.\nEls medicaments per a la diabetis, el colesterol, la pressió arterial, les malalties cardíaques, el control de la natalitat, els esteroides, els medicaments per a l’acne i la teràpia de reemplaçament hormonal poden provocar alopècia.\nLa caiguda dels nivells d’estrogen després del part podria causar pèrdua de cabell.\nLligar el teu cabell en cues de cavall, pentinar massa amb calor o raspallar bruscament pot fer que caigui en grups.\nLa quimioteràpia i la radioteràpia per al càncer poden causar que el 90% del seu cabell es caigui.\nL’hipotiroïdisme i els seus medicaments relacionats també poden conduir a l’alopècia.\nA més d’aquests factors vostè pot tenir un risc més alt de desenvolupar alopècia si hi ha altres persones en la seva família que la tenen, si ha tingut els símptomes des d’abans de la pubertat, si té una malaltia autoimmune o si té ungles que són anormals en color , textura o forma.\nVostè pot pensar que pot perdre el cabell d’una sola manera quan té alopècia. No obstant això, en realitat hi ha molts tipus diferents d’alopècia que són causats per diferents factors i tenen les seves pròpies característiques úniques. Així que, donem una ullada ràpida a ells.\nTractament mèdic contra l’alopècia\nTot i que actualment no hi ha tractaments que funcionin per a totes les persones amb alopècia, alguns tractaments són efectius per a algunes persones. Depenent del tipus d’alopècia que tingui, la seva edat i el grau de pèrdua de cabell, hi ha una varietat d’opcions de tractament disponibles.\nEls objectius principals del tractament són bloquejar l’atac del sistema immunològic i / o estimular el creixement del pèl. Això pot ser efectiu, especialment per a les persones amb formes més lleus de la malaltia (menys del 50% de pèrdua de cabell).\nPer a aquells que tenen més del 50% de pèrdua de cabell en el cuir cabellut o altres àrees del cos, també hi ha medicaments orals (presos en forma de píndola) i tòpics (aplicats a la pell) disponibles, així com fototeràpia o tractaments amb llum .\nEncara que cap dels medicaments o dispositius que s’usen comunament per tractar l’alopècia estan aprovats específicament per a aquesta malaltia per l’Administració de Drogues i Aliments (FDA), han estat aprovats per altres malalties.\nÉs important saber que encara que aquestes teràpies poden oferir beneficis a algunes persones amb alopècia, no hi ha una sola opció que funcioni per a tothom. Fins i tot si el seu cabell torna a créixer, no es garanteix que no es caurà de nou una vegada que s’aturi el tractament.\nNo es tracta d’una revisió exhaustiva de tots els tractaments possibles, sinó només d’una visió general dels més comuns que és probable que trobi. És millor discutir totes les opcions de tractament amb un dermatòleg, qui pot treballar amb vostè per trobar els medicaments o teràpies adequades per al seu tipus i gravetat particular d’alopècia.\nCategorías salut i bellesa Navegación de entradas


Joana Ortega inaugura el Parc del Bon Repòs - 30/01/2015 » La Cala RTV\nJoana Ortega inaugura el Parc del Bon Repòs\n26 . Gen, 2015 a les 13:22\nTot i que des d'aquest passat dia 5 de gener ja està obert l'accés al públic al Parc del Bon Repòs; va ser dissabte, 24 de gener, a la tarda que va tenir lloc la inauguració oficial que va anar a càrrec de la Vicepresidenta del Govern, Joana Ortega. "Un equipament que neix de la voluntat del popular del poble de l'Ametlla de Mar. És un espai de convivència i d'integració. El que hem de fer les administracions és coordinar-nos per donar recolzament a les necessitats del poble, i més en un moment de recursos escassos on s'ha de prioritzar. Crec que tant l'Ajuntament com la generalitat ho hem fet en aquest cas", va declarar la Vicepresidenta del Govern.\nOrtega també va respondre Mariano Rajoy: "el senyor Rajoy no ha entès res. El que no es pot fer és amagar-se darrera la crítica constant a Catalunya. El que ha de fer és complir la llei, la disposició tercera de l'Estatut i escoltar la veu del poble català. Per aquest motiu la Generalitat ha convocat les eleccions".\nPer la seva part, Andreu Martí, va mostrar la seva satisfacció per la inauguració d'aquest parc amb el suport del Govern amb la presència de la Vicepresidenta Joana Ortega. " Hem estat quatre anys treballant en aquest projecte i ara que l'hem finalitzat, doncs hem cregut que era el moment idoni, a les portes de la Candelera, de fer la inauguració oficial. A més, ha estat un privilegi poder comptar amb el suport de la Generalitat, amb la Vicepresidenta del Govern", subratlla Martí.\nL'acte també va comptar amb la presència del Delegat al Govern a les Terres de l'Ebre, Xavier Pallarès, Jordi Souto, director general de l'Administració Local, i Ma Rosa Peig, directora dels Serveis Territorials a les Terres de l'Ebre. També van assistir els regidors de l'Ajuntament de l'Ametlla de Mar.\nEl Parc és un dels projectes històrics per a la vila que suposa la recuperació d'un espai verd al cor del municipi perquè hi pugui gaudir tothom. Aquest projecte que ha tingut un pressupost de 417.283,06 euros ha estat finançat al 50% pel fons FEDER (Fons de Desenvolupament Europeu Regional) i l'altre 50% l'ha aportat l'Ajuntament de l'Ametlla de Mar.\n0 respostes a "Joana Ortega inaugura el Parc del Bon Repòs"\nDescarrega'l (2,99 MB)\nJoana Ortega ...\nDia 2, 2a par...\nDia 2, 1a par...\nObert el Parc...\nEl Fons FEDER...\nbon repòs, parc


Vulcanus a Japó\nA final d'aquest any comença el periode de sol·licitud.\nEl programa consta de places d'industrials per a estudiants de la Unió Europea. Comença al setembre i acaba a l'agost de l'any següent per ajustar-ho a als estats membres UE.\nEls estudiants segueixen:\nun seminari d'una setmana al Japó\nquatre mesos de curs intensius de llengua japonesa\ni després vuit mesos aprenent en una companyia japonesa\nVulcanus in Japan es va iniciar a l’any 1997.\nEstudiar la gamma d'avanç de les tecnologies utilitzades per una companyia amfitriona japonesa, per aprendre japonès i per entendre i apreciar la cultura japonesa amb la perspectiva d’una experiència enriquidora d’un any a l’estranger. L’objectiu és estar ben posicionats en la carrera, per interaccionar amb persones i negocis japonesos.\nEls sol·licitants haurien de ser:\nCiutadans de la Unió Europea\nEstudiants d'enginyeria o ciències\nD'acord amb els controls de les seves universitats respectives, els estudiants hauran de ser estudiants universitaris o estudiants de postgrau que són capaços de passar un any fora - com a part reconeguda del seu curs o com a any sabàtic-.\nAquest programa està finançat per la UE-Centre de Japó per a Cooperació Industrial (una joint venture cofinançada per la Comissió europea i el Ministeri japonès d'Economia, Comerç i Indústria), i la companyia amfitriona japonesa. Els estudiants europeus se’ls atorga una subvenció per cobrir el cost de viatjar a Japó i les despeses de l'estada. No hi ha cap càrrec per al curs de llengua i seminari, i l'allotjament és gratuït.\nEls aspirants son seleccionats en base al seu currículum acadèmic i l'opinió dels seus tutors, el seu coneixement escrit i parlat en anglès, la seva motivació, la seva actitud a relacions UE-Japó i la seva habilitat d'adaptar-se a una cultura diferent.\nSi vols assessorament, adreça’t a la UACU


Ildefonso Falcones declara al jutjat per un frau d.1,4 milions a Hisenda\nFalcones i la seva dona, acusats, durant la primera jornada del judici.\nS'acusa l'autor de 'La catedral del mar' d'evitar pagar impostos amb un entramat de societats ubicades fora d'Espanya\nL'escriptor Ildefons Falcones s'asseu des d'aquest dimecres a la banqueta, acusat de defraudar a Hisenda 1,4 milions d'euros dels beneficis dels seus llibres supervendes entre els anys 2009 i 2011, cedint suposadament els drets d'autor a un entramat de societats radicades fora d'Espanya.\nAl Jutjat penal número 25 de Barcelona s'ha iniciat aquest dimecres el judici contra l'escriptor supervendes i la seva esposa, per als qui la Fiscalia demana nou anys de presó i 2,9 milions d'euros en multes per tres delictes contra Hisenda, per evadir impostos dels beneficis obtinguts per les seves principals obres, entre elles 'La Catedral del Mar'.\nPer a això, segons ha explicat en la primera sessió del judici un dels inspectors d'Hisenda que el van investigar, el matrimoni va transmetre els drets d'autor dels llibres supervendes a una sèrie societats superposades, algunes d'elles amb seu en paradisos fiscals, a través de contractes «opacs».\nA més de l'escriptor, la Fiscalia dirigia inicialment la seva acusació contra el seu germà Rafael, recentment mort, ja que ho considera peça «imprescindible» en l'entramat societari investigat i, com han apuntat alguns testimonis, era a més qui s'encarregava de les gestions econòmiques de l'autor.\nSegons mantenen la Fiscalia i l'Advocacia de l'Estat, acusació particular en la causa, entre els anys 2009 i 2011 els ingressos econòmics de Falcones -que és advocat de professió- i la seva esposa van estar constituïts en la seva major part pels rendiments derivats de l'explotació dels drets d'autor de 'La Catedral del Mar', 'La Mano de Fàtima' i 'La Reina Descalza'.\nPer a evitar el pagament de les seves obligacions tributàries, afegeixen les acusacions, el matrimoni va transmetre els drets d'autor a societats radicades a l'estranger -Irlanda, Xipre o les Illes Caiman- de les quals formalment semblaven desvinculats, encara que «de facto» estaven controlades per ells.\nUn altre dels presumptes fraus que la Fiscalia atribueix al matrimoni és que utilitzessin una empresa interposada per a comprar el seu habitatge habitual a Barcelona, valorada en 1,9 milions d'euros, que posteriorment va ser arrendada per la societat Bufet Falcones i cedida com a gaudi a l'esposa de l'escriptor.\nNo és aquesta l'única causa per delictes contra la Hisenda pública de l'autor de 'La Catedral del Mar': des de l'any passat un altre jutjat de Barcelona l'investiga per un presumpte frau fiscal similar relatiu als exercicis de 2013 i 2014.\nEn la primera sessió del judici, que prossegueix avui amb les proves pericials, ha declarat qui fora l'agent literària de Falcones i, com a tal, va participar en la signatura del contracte amb l'editorial Random House per a publicar 'La Catedral del Mar'.\nSegons la testimoni, va ser el germà de l'escriptor qui va comunicar que els contractes amb l'editorial havien de signar-se amb una sèrie de societats mercantils i no amb el mateix autor, una mecànica «inusual» en opinió de l'agent literària: «ho havíem parlat amb Rafa, li vaig dir compte amb això», ha afegit.\nDesprés de destacar que 'La Catedral del Mar' va tenir un èxit «sorprenent» i que «ningú podia pronosticar» que es convertiria en un supervendes mundial, la testimoni ha assenyalat que va ser el germà de l'escriptor el que li donava les instruccions sobre assumptes econòmics relacionats amb l'obra.\nEn la mateixa línia s'han manifestat la responsable de drets d'autor de Random House -«amb Ildefons parlàvem de qüestions editorials però el tema econòmic el portava Rafael»- i la directora d'administració de la companyia.\nEncara que Falcones i la seva esposa no declararan fins al final del judici, que previsiblement finalitzarà divendres que ve, el seu advocat, Emilio Zegrí, ha recordat que el mateix Rafael «va assumir els seus actes» davant el jutge instructor i ha demanat que es visioni el seu interrogatori, en el que s'endevina serà la línia de defensa que esgrimeixin els processaments.\nAquest dijous compareixeran en el judici els perits que van analitzar els exercicis tributaris sota sospita, però dimecres ja ho ha fet un dels dos actuaris que van investigar al matrimoni, qui s'ha ratificat en les conclusions del seu informe i ha mantingut que les societats que van comprar els drets de les obres de Falcones no tenien activitat ni oferien cap contraprestació, a més d'estar «regides per testaferros».\nL'inspector ha precisat a més que el matrimoni es va acollir a l'amnistia fiscal de 2012 per a aflorar 195.000 euros cadascun per rendes no declarades l'any 2009 procedents dels beneficis obtinguts amb els drets d'autor.\nAltres testimonis de la primera jornada del judici han estat els responsables de les reformes que es van dur a terme en l'habitatge de l'escriptor, els qui han explicat que les seves factures les pagava «una empresa de Madrid» encara que les instruccions sobre les obres les hi donaven l'escriptor i la seva dona.\nHo ha precisat amb detall l'operari que va instal·lar el parquet a la casa dels Falcones, qui s'ha queixat que va haver de fer un descompte a la parella ja que estava disconforme per un desperfecte en un dels esglaons de l'escala: «vaig acceptar, perquè si no, no cobrava», ha assenyalat amb un cert ressentiment.\nComenta el contingut : Ildefonso Falcones declara al jutjat per un frau d.1,4 milions a Hisenda


Uns pressupostos a la contra | Viu Molins de Rei\nUns pressupostos a la contra\nJose Polo • 27/02/2021\nEn el futbol, i en molts altres esports, una de les estratègies més utilitzades és el contraatac o contracop. Bàsicament, es defineix per defensar les posicions esperant el moment més indicat del partit per passar a l’atac i emportar-se la victòria. D’alguna manera, l’Ajuntament de Molins de Rei ha optat pel que també es coneix per jugar a la contra en els pressupostos municipals del 2021, segurament un dels més complicats de fer.\nL’executiu del PSC i Junts per Molins ha reduït els comptes municipals més d’un milió d’euros en comparació amb els del 2020. No obstant això, esperen contraatacar durant l’execució al llarg de l’any a través del superàvit, els romanents de tresoreria i potser amb partides provinents d’altres administracions. És una posició inicialment prudent que, a la llarga, fins i tot pot convertir-se en expansionista. Tot plegat després d’un curs on el que es va pressupostar en un principi s’ha hagut de variar a causa de la pandèmia -els serveis socials i el rescat de la piscina són dos exemples- i davant d’un exercici on segurament també tocarà fer canvis a causa de la Covid-19.\nMolins de Rei ha optat per una estratègia similar a la de l’Hospitalet de Llobregat, on també s’ha aprovat un pressupost inferior a l’anterior a l’espera de després fer-lo expansiu. I diferent de la de Barcelona, on els comptes són de record, els més elevats de la història de la capital catalana. En tot cas, i tot i les diferents estratègies, l’objectiu és similar a aquests tres ajuntaments i als de la resta del territori: mitigar l’impacte econòmic i social de la Covid-19.\nEn el cas de la segona ciutat de Catalunya s’han dotat d’una eina per fer-ho. Tots els partits polítics amb representació al ple municipal, els sindicats, les patronals i diverses entitats han signat un document anomenat Pacte de Ciutat, que marca els eixos i les actuacions concretes per lluitar contra la crisi social i econòmica que emergeix. Es divideix en quatre àmbits: urbà, social, econòmic i institucional. Signat al novembre, ara l’oposició comença a reclamar-li al govern de l’Hospitalet que es passi de la foto a les accions concretes.\nTornant a Molins de Rei, un partit de l’oposició, Molins en Comú, va proposar arribar a un acord similar. Però es desconeix si aquesta proposta prosperarà o no.\nDe moment, el que s’ha aprovat és el pressupost del 2021. PSC i Junts per Molins, amb majoria absoluta, han rebut una abstenció la regidora de Cs i del grup municipal d’ERC i un vot contrari de la resta de formacions polítiques per diferents motius. No obstant això, la gran majoria de grups municipals van elogiar la capacitat de diàleg del regidor de Finances, Jordi Enseñat, fet que confirma el tarannà conciliador de l’edil de Junts en un moment en el qual alguns pensen que la política és fer zascas a Twitter, que mai construeixen sinó que només destrueixen. Però tot i el diàleg, no van produir-se acords amb la majoria de formacions polítiques.\nAquest cert bon clima podria fer possible acords més endavant? Serà Molins de Rei capaç de triar el destí del superàvit de 3,6 milions d’euros amb la complicitat de partits més enllà del govern municipal? Davant d’una esmena, l’alcalde Xavi Paz va dir durant el debat que està “d’acord amb els objectius però no amb l’increment de deute” en un context amb superàvit. Llavors, com a mínim en alguns aspectes, només falta entesa en el com perquè ja hi ha acord en el fons. Per tant, no hauria de ser tan complicat. A més, les abstencions d’ERC i Cs i el to de les formacions durant el debat també deixen entreveure que no s’està fent una oposició amb aires destructius.\nPotser algú es pregunta qui s’emportaria el tanto polític, però el cert és que amb la complicitat i la transversalitat guanyen tots. La política no només és competició, sinó que també hauria de ser cooperació. És igual que s’anomeni Pacte de Vila o no, el nom no fa la cosa. En primer terme guanyaria Molins de Rei, perquè amb més suports les actuacions estarien més legitimades i afegirien més sensibilitats i riquesa a l’acció del consistori.\nI en segon terme per la imatge de la mateixa institució de l’Ajuntament. En un moment excepcional com la pandèmia de la Covid-19, la desafecció política creix (només cal veure l’abstenció en eleccions al Parlament de Catalunya). Potser els veïns i veïnes agrairien que la política de proximitat fos capaç de sumar entre sensibilitats diferents amb l’objectiu d’intentar no deixar ningú enrere.\nEls socis i sòcies de Viu Molins de Rei van llegir aquest article abans que ningú.\nEtiquetes:Cruïlla Carretera Jordi Enseñat Molins en Comú pressupost municipal pressupost municipal 2020 Xavi Paz


Mesures de prevenció enfront de la COVID-19 davant la fi de l'estat d'alarma - Portal de Xàtiva\nInicio Comunitat Valenciana Mesures de prevenció enfront de la COVID-19 davant la fi de l’estat...\nMesures de prevenció enfront de la COVID-19 davant la fi de l’estat d’alarma\nOltra assegura que l’objectiu és “donar suport a la reactivació econòmica i social, minimitzant el risc per a la salut pública“\nEl Consell també acorda mesures de prevenció davant la COVID-19 per 10,4 milions d’euros en diferents sectors\nEl Consell ha acordat l’adopció de mesures de prevenció davant la COVID-19, una vegada alçat l’estat d’alarma, amb l’objectiu d’assegurar que les activitats en les quals es puga produir una major possibilitat de transmissió de la malaltia es desenvolupen en condicions que permeten controlar el risc.\nLa vicepresidenta i portaveu del Consell, Mónica Oltra, que ha comparegut en roda de premsa després de la reunió setmanal del Govern valencià, ha insistit que, amb aquestes mesures, “es pretén donar suport a la reactivació econòmica i social, minimitzant el risc per a la salut pública“.\nReferent a això, la vicepresidenta ha posat l’accent que les mesures adoptades pel Consell “han de vindre necessàriament acompanyades per la prudència i la responsabilitat individual, de manera que l’autoprotecció es convertisca també en mesura eficaç per a protegir als altres“.\nLes mesures adoptades pel Consell, per tant, produiran efectes en tot el territori de la Comunitat Valenciana a partir del 21 de juny, quan concloga l’estat d’alarma, i fins a la finalització de la crisi sanitària ocasionada per la COVID-19.\nOltra ha assenyalat que “els serveis d’inspecció municipals i autonòmics, en l’àmbit de les seues respectives competències, seran els encarregats de vigilar el compliment de les mesures“.\nEntre les mesures previstes en l’annex de l’acord, cal destacar l’obligació general relativa a la distància mínima de seguretat d’1,5 metres o, en defecte d’això, mesures alternatives de protecció física amb l’ús de màscares d’higiene adequades.\nS’estableixen també mesurades d’higiene en totes les activitats, com a neteja de locals i roba de treball; ventilació d’instal·lacions; disponibilitat de materials de prevenció; pagament preferent amb targeta; o senyalització de distància de seguretat per a clients, entre altres.\nAixí mateix, es concreten altres addicionals per a centres comercials, establiments d’hostaleria i restauració, per a celebració d’actes de culte religiós, en piscines d’ús esportiu o en instal·lacions esportives.\nTambé s’estableixen limitacions d’aforament i mesures específiques per sectors, com a actes religiosos; activitats educatives, de temps lliure i parcs infantils; biblioteques, arxius, museus, cinemes o teatres, entre altres; institucions firals; transports, etc.\nIniciatives davant la COVID-19\nD’altra banda, el Consell també ha aprovat una sèrie d’iniciatives de les diferents conselleries per a fer front a la COVID-19 en diferents sectors, per un import superior a 10,4 milions d’euros.\nD’aquesta manera, el Consell ha aprovat el decret de la Conselleria de Política Territorial, Obres Públiques i Mobilitat pel qual s’estableixen les bases reguladores per a la concessió d’ajudes urgents, per valor de 3 milions d’euros, per a les empreses que presten transport públic regular de viatgers d’ús general competència de la Generalitat “i que s’hagen vist afectades com a conseqüència de la COVID-19, amb la finalitat de mantindre la prestació d’aquests serveis”, ha explicat la vicepresidenta.\nA més, el Govern valencià ha autoritzat la contractació d’emergència de 15.000 tauletes amb connectivitat, per un import de 3,8 milions d’euros, per a posar-les a la disposició dels centres educatius i distribuir-les en l’alumnat amb majors necessitats.\nAquests aparells se sumen a una remesa anterior adquirida per la Conselleria d’Hisenda i Model Econòmic “amb la finalitat de garantir que tot l’alumnat puga accedir a l’educació a distància mentre hi haja alteracions de l’activitat lectiva presencial“, ha indicat Oltra.\nAixí mateix, la Conselleria d’Hisenda ha gestionat l’adquisició de 1.500 ordinadors portàtils i 600 monitors amb elements de videoconferència, per un import d’1,5 milions d’euros, per a garantir el teletreball del personal de l’Administració del Consell.\nPer part seua, Turisme Comunitat Valenciana ha contractat la instal·lació de passarel·les desmuntables, rígides i amb un ample especial, per un pressupost d’1,2 milions d’euros, per a garantir el distanciament mínim de dos metres en els accessos a les platges valencianes, dins de les recomanacions sorgides per l’evolució de la pandèmia del coronavirus.\nFinalment, pel que fa a les mesures d’higiene i protecció, el Consell ha autoritzat la contractació d’emergència del subministrament de màscares, gel hidroalcohòlic, equips de protecció i reforç de serveis de neteja en les instal·lacions de l’Institut Valencià d’Atenció Social i Sanitària (IVASS); centres escolars dependents de la Conselleria d’Educació, Cultura i Esport; centres Labora, Servei Valencià d’Ocupació i Formació; i oficines *PROP. L’import global ascendeix a 908.000 euros.\nfi estat d'alarma


ÀREA METROPOLITANA DE BARCELONA. CGT: d’octubre 2012\nPublicat per CGT.AMB a 30.10.12 Cap comentari:\nLa darrera reunió de dijous passat 27 de setembre amb la Direcció per tractar el tema de les retallades no ens va deixar bon gust de boca. La Direcció s’entesta en aplicar gairebé fil per randa el decret que restringeix els nostres drets aconseguits en anys de negociacions. Les negociacions continuaran aquesta setmana.\nLa Secció sindical de CGT a les Entitats metropolitanes seguim mantenint que les retallades es poden resoldre amb el mínim impacte sobre el personal sempre que hi hagi voluntat.\nUna mostra, entre d’altres, que corrobora això és la valentia política demostrada a Santa Coloma de Gramenet en la moció aprovada pels grups municipals de PSC, ICV-EUiA, CiU i GC en el darrer Ple de l’Ajuntament de data 25 de setembre, en la qual demanen a la Direcció de Recursos Humans de l’Ajuntament, tot dins del marc normatiu i amb total respecte a la legalitat vigent, que arribin a solucions el menys desfavoridores possibles per al personal respecte d’aquest tema i, si calgués, a la no aplicació cautelar de les retallades.\nEsperem que els polítics que tenim més a prop siguin capaços de fer una moció semblant per a que es pugui aplicar a l’àmbit de l’ÀMB i la valentia política demostrada a Santa Coloma no quedi com una flor aïllada.\nPublicat per CGT.AMB a 1.10.12 Cap comentari: