Piuladissa de merles: "Qui té la paraula, té l'espasa" (Gòrgies), encara que sigui de cartó\n"Qui té la paraula, té l'espasa" (Gòrgies), encara que sigui de cartó\nClau, de Joan Brossa\nA la nit, sols i solitaris, es refregaven les nafres i es recosien les pelleringues. Per poca estona, però. Era durant la foscor que havien d’esmolar l’enginy per a l’endemà. I en treien profit: espais i temps, llocs i moments, complicitats i activitats... tot era inventariat apressadament, per passar tot seguit a reblir-los, com una mena d’assaig, de belles paraules i de mirades generoses, que sabien que havien d’abreujar o escurçar en atenció a les sorpreses que els oferiria l’escenari de l’endemà, sempre allunyat i diferent d’aquell paisatge primer que havien compartit per uns breus moments amb una parella de merles.\nEn efecte, sense adonar-se’n, i també sols i solitaris, es trobaren ben aviat abocats a considerar com a normals aquells nous dies en què eren corrents els trets dels fusells i els xiulets de les bales. I així tots els dies, que es limitaven a esdevenir en un camp de batalla petit i clos, i on tots dos semblaven, sols i solitaris, els soldats únics d’una guerra de trinxeres o de posicions que cap no desitjava ni volia, perquè sabien que això els immobilitzava i els impossibilitava d’acostar-se durant llargues setmanes.\nDe res valgué la sobreactuació ni el despropòsit dels comandaments: la duresa del camp de batalla no els ajudà gens a retenir que allò que intuïen en contra no era pas un mer atzar. Conscients del desastre que temien però, en minoraren inconscientment la gravetat a través d’una claudicació pròpia que hom justificava en una suposada claudicació de l’altre.\nPoc importaven les circumstàncies concretes de cada cas: les paraules que estraferen o apagaren els trets i els xiulets sucumbiren a la paraula de qui esgrimia l’espasa. Debades oposaren llur pit a l’embat furient de les ones, debades es dreçaren davant el tramuntanal desordenat i fort.\nNomés el temps mostraria que aquella espasa havia estat una espasa de cartó.\nPublicat per Josep Manuel López Gifreu (Pep Barbagelata) a les 20:35:00\n"Qui té la paraula, té l'espasa" (Gòrgies), encara...\n“Coneix-te tu mateix!”, que és l'únic déu que podr...\nLlà mamau, nano!\n"És tan viu el setembre / d’aquesta terra de planu...\n"A l’ampit s’acumulava la pols / dolça de setembre...


Política de Cookies - Brain Updaters\nCookies pròpies. Són les que pertanyen a BRAIN UPDATERS, S.L.\nCookies de tercers. Són aquelles la titularitat és d’un tercer, diferent de BRAIN UPDATERS, S.L., que serà qui tracti la informació recollida.\nTÈCNIQUES: Són cookies PRÒPIES, de sessió, d’identificació, de configuració i de registre, estrictament necessàries per a la identificació de l’usuari i per a la prestació dels serveis sol·licitats per l’usuari. La informació obtinguda a través de les mateixes és tractada únicament per BRAIN UPDATERS, S.L.\nPer a la resta, sí que es necessita el consentiment de l’interessat que es pot sol·licitar per diferents vies. En el cas de BRAIN UPDATERS, S.L., s’entendrà atorgat si Vostè segueix utilitzant la pàgina web, sense perjudici que en qualsevol moment podrà revocar-i desactivar les cookies.\nEl lloc web de BRAIN UPDATERS, S.L., utilitza (o pot utilitzar) Google Analytics, una eina d’analítica web desenvolupada per Google, que ajuda els propietaris de llocs web a mesurar com interactuen els usuaris amb el contingut del lloc. Per la prestació de aquests serveis, Google Analytics utilitzen cookies que recopilen la informació, inclosa l’adreça IP del usuari que serà transmesa, tractada i emmagatzemada per Google en els termes fixats a la web Google.com.\nEl domini web www.brainupdaters.net utilitza els següents tipus de cookies:\nPll_language Aquesta cookie està associada al complement Polylang per a llocs web amb WordPress. emmagatzema una preferència d’idioma per al visitant per donar suport a llocs web multilingües. Quan s’estableix com a cookies persistents o amb la vida útil predeterminada d’1 any, s’ha de considerar Funcional en lloc de estrictament necessari.\nL’objectiu principal d’aquesta cookie és: Funcionalitat 1 any


Castellar del Vallès manté una població per sobre dels 24.000 habitants malgrat el creixement natural negatiu\nCastellar del Vallès manté una població per sobre dels 24.000 habitants, segons reflecteix la darrera actualització del Padró de l’Ajuntament. Malgrat experimentar un creixement natural negatiu, el municipi va registrar el 2018 un augment de la població xifrat en 151 persones, el que suposa un 0,63% més respecte l’any anterior. A 1 de gener de 2019, la població és d’un total de 24.187 habitants, dels quals 12.240 són dones i 11.947 són homes.\nPer primera vegada des de 1991 (primer any en què es compta amb estadística del padró municipal), el creixement natural ha experimentat un saldo negatiu de -8 habitants: el 2018 es van registrar més defuncions (un total de 184) que naixements (176). Per tant, el flux migratori ha estat l’únic motiu del creixement de la població durant el darrer any.\nDurant el 2018, es van produir 1.070 altes per canvi de residència dins l’Estat espanyol, altes procedents de l’estranger o altes tramitades d’ofici, mentre que es van registrar 909 baixes per canvis de residència dins el mateix Estat espanyol, per anar a viure a l’estranger o per baixes d’ofici.\nPel que fa a la procedència de les altes per canvi de residència, es manté la tendència dels darrers anys: un 58% de la nova ciutadania prové del Vallès Occidental (principalment Sabadell, en un 36%), un 24% arriba de la resta de Catalunya (amb pràcticament un 9% que ho fa directament des de Barcelona capital), mentre que quasi un 5% procedeix de la resta de l’Estat espanyol i quasi un altre 13% de països estrangers. Pel que fa a les baixes, la majoria (59%) opta per marxar a altres municipis del Vallès Occidental (dels quals, un 37% ho fa a Sabadell), un 21% ho fa a altres municipis catalans, un 16% se’n va a viure a altres poblacions de la resta d’Espanya i quasi un 4% emigra a l’estranger.\nEl municipi ha acumulat un creixement absolut en el període 2010-2019 de 118 habitants/any de mitjana, molt lluny dels 568 habitants/any del període 2000-2010. Castellar del Vallès ha crescut, doncs, en 1.058 habitants en els darrers nou anys, mentre que va créixer en 5.685 habitants els primers deu anys del segle XXI.\nPel que fa a la piràmide d’edats, continua la tendència progressiva a l’envelliment de la població respecte els darrers anys. La mitjana d’edat de la ciutadania a Castellar és de 41,11 anys, superior a la registrada al municipi fa quatre anys (que era de 39 anys). Amb tot, aquesta mitjana és inferior a la de Catalunya corresponent a l’any 2018, que era de 42,60 anys.\nPrenent com a referència les dades del padró de 2009, s’han incrementat les franges de 40 a 59 anys (del 28 al 33,5%), de 60 a 79 anys (del 13 al 17,3%) i de 80 o més anys (del 3,0 al 4,9%). En canvi, disminueix la franja de 20 a 39 anys (que passa del 32 al 21,3%) i també lleugerament la dels menors de 20 anys (que passa del 24,0% al 22,9%).\nSegons dades del padró d’habitants d’1 de gener de 2019, Castellar del Vallès manté un registre molt baix de població de nacionalitat estrangera, concretament de 1.051 habitants, el que equival a un índex d’immigració estrangera del 4,35%, pràcticament 10 punts per sota del de Catalunya (que era del 14,23% el 2018) i 6 per sota del de la comarca (10,10% també el 2018).\nAmb tot, s’observa un repunt en el creixement de la població estrangera en els darrers quatre anys. Aquesta ha augmentat en el darrer any en 86 habitants i en 199 habitants des de l’any 2015. Tanmateix, l’índex d’immigració estrangera actual del 4,35% és encara molt inferior al màxim històric de l’any 2009, quan es va situar en el 5,85%.\nLes procedències de la població de nacionalitat estrangera a Castellar es mantenen molt estables respecte anys anteriors. Predomina principalment la població originària del continent americà (41,2%). A continuació, segueixen les nacionalitats de procedència europea (33,4%), africana (14,8%) i asiàtica (10,6%).\nPer estats, la població de nacionalitat estrangera procedeix, per aquest ordre, del Marroc, amb 133 habitants (12,6%), Romania, amb 88 (8,4%), Itàlia, amb 82 (7,8%), Bolívia i Colòmbia, amb 77 cadascuna (7,3%), Xina, amb 62 (5,9%), Equador, amb 48 (4,6%), Argentina, amb 43 (4,1%), Pakistan, amb 35 (3,3%) o Hondures, amb 31 (2,9%). La resta de població estrangera (375 habitants) procedeix de 59 països diferents.\nConsulta el detall del padró 2018 clicant aquí


La primera Diada és avui\n«La nostra força està en el silenci. Com, si no, van arribar les urnes? La primera Diada que ens diuen que ho haurem de fer en silenci»\nL'advocat Ben Emerson, en un moment del seu discurs.\nPrimera Diada, avui, per a milers de persones. Realment emocionant de llegir testimonis de nous independentistes, la majoria marcats pel primer d’octubre, que avui viuen i expliquen la seva primera Diada per la xarxa. Un dels fenòmens de la jornada. Però primera Diada, en part, també ho ha estat per als veterans. Si més no, en el meu cas, ha estat la primera Diada en què he escoltat la versió antiga de ‘Els segadors’, la cantada per Rafael Subirachs. No m’havia passat mai, escoltar-la en directe i improvisada. L’oficial, sí, però aquesta? Doncs avui, en un dels patis interiors de l’Eixample, uns veïns animaven la resta cantant la versió antiga. Una de les diferències és que parla dels presos, i l’oficial no. Potser per això ara es canta més: ‘Anaren a la presó:/ donen llibertat als presos./ El bisbe els va beneir./ Amb la mà dreta i l’esquerra.’\nPrimera Diada estel·lar dels advocats dels presos (no dels presos de l’himne, sinó dels presos actualitzats). Segles després, doncs, grandiosos discursos dels advocats senyor Ben Emmerson (set presoners) i Aamer Anwar (una exiliada). Això confirma, altra vegada, que les estrelles són ells. Perquè en aquest moment de la història els polítics semblen advocats; i els advocats, polítics. Mai com ara. Poca broma amb el discurs d’Aamer Anwar apuntant cap a franquistes i poca broma amb el discurs de Ben Emmerson pronosticant que en un any ho tindrem fet, i que el fet de ser equidistant amb el feixisme et converteix en feixista. Tots dos fent promeses i repartint atacs polítics estudiats a les línies febles dels rivals. Advocats, polítics d’ara.\nPrimera Diada en què notes, fins i tot a l’aire, que una cosa és ser molts i una altra és tenir força. Febles, aquí, ho som tots. Vaig viure-ho intensament, i expressament, en el tram del CNI, avinguda Diagonal 666, davant El Corte Inglés, entre la Caixa i el Grup Planeta. Caminant, vaig arribar fins allà. On hi ha l’edifici, i la bandera, dels policies espanyols aquarterats. On hi han uns lavabos ben nets. A pocs metres em vaig instal·lar jo, i és on vaig notar l’arribada de l’onada de silenci, primer, i cridòria, després. I en el silenci, em va venir la pregunta: aquí som molts. On està la nostra força?\nLa nostra força està en el silenci. Com, si no, van arribar les urnes? La primera Diada que ens diuen que ho haurem de fer en silenci.\nPrimera Diada amb Pedro Sánchez. Pocs minuts després d’acabar-se la manifestació, i havent llegit Reuters i The New York Times, veus que Mister Handsom ven el seu relat força bé. Molt millor que Rajoy. Nova etapa, també per a ells.


La direcció d’obra, és un servei inclòs dins de les activitats d’un interiorista en el servei de disseny d’interiors, que es relaciona a la reforma integral d’habitatges i locals comercials.\nEn una reforma integral, la direcció d’obra intervé en diferents punts de la seva execució:\n– Assessorament del projecte: En una intervenció d’interiorisme l’assessorament durant la realització del projecte va enllaçat a la direcció d’obra. Partint de les possibles distribucions i els seus\nrepercussions en l’estructura de l’habitatge o el local comercial, tenint en compte els Possibles inconvenients en la posterior obra, i evitant-ho màxim possible per poder facilitar el desenvolupament del disseny interior.\n– Seguiment d’obra: Un cop començada l’obra, l’interiorista manté un seguiment d’aquesta per poder controlar que totes les decisions realitzades amb el client anterior ment, siguin portada a terme per\nels industrials, en les diferents etapes de la reforma integral.\n– Optimització de l’obra: Com a empresa optimitzem els processos, per al millor funcionament dels processos de treball.\n– Ejecucion del disseny: Amb la direccion d’obra, s’assegura la bona ejecucuión del disseny realitzat per l’interiorista, garantint una correcta col·locació dels materials i un millor resultat de l’obra.\n– Fiabilitat: Amb els nostres 7 anys d’experiència en el sector i els nostres processos de treball garantim el bon funcionament de la direccion d’obra en una reforma general.\nEls beneficis de contractar un interiorista durant la reforma general d’un habitatge o un espai comercial, són molts, aportandonos tranquil·litat i confiança, que permet l’estalvi de temps a l’\nclient, els que es transforma en una estalvi econòmic derivat sobretot del fet de comptar amb un interiorista des de l’inici del procés de reforma.


Els bons salvatges - Diacrític\nDes que vaig veure’n el primer capítol, Euphoria ha estat una de les meves sèries preferides d’aquests anys, perquè és la que sap llegir millor l’ara i aquí. No és que el tema que tracti sigui nou – la cosa va d’adolescents amb problemes d’identitat i drogoaddicció – però hi ha alguna cosa diferent i especial en la manera que Sam Levinson, el seu creador, es mira el present.\nEl d’Euphoria és un món desesperançat i dur, potser perquè Levinson sap, com Faulkner, que “el passat no mor mai, no és ni tan sols passat”. La sèrie sempre s’explica en la urgència d’allò contemporani, d’allò que s’està vivint immediatament però està a punt de desaparèixer per convertir-se en aquest passat que no existeix però pesa. Ara han tret un capítol especial, abans que comenci la segona temporada, i crec que és el contingut que ha captat millor el panorama devastat i desolador que ens ha portat aquesta pandèmia.\nDiria que davant la restricció de llibertats pandèmiques hi ha tres opcions. La primera és ser una ameba morta en vida i que et sigui igual moure’t que quedar-te a casa. La segona és posar-te nerviós i violent, que és el que em passa a mi. En aquests casos recomano aficionar-se a les novel·les d’aventures. Davant la impotència d’estar a casa a les deu m’he posat a llegir Les aventures de Huckleberry Finn de Mark Twain, que és una de les expressions de llibertat salvatge més netes d’occident. És bonic veure l’univers d’un nen animalesc que, cansat de no trobar sentit en la convenció, se’n va Mississipí amunt en un rai que cau a trossos. La millor literatura americana beu de la vitalitat d’aquest nen que decideix que la incertesa constant és la millor manera d’encarar un món que no acaba d’entendre.\nLa tercera opció davant la restricció és cavar un pou fondo, deprimir-se i llepar-se les ferides. És el que han fet els nens d’Euphoria, rebesnéts de Twain, i així ens ho ensenya el seu creador en aquest capítol. Si la sèrie explicava que les generacions més joves no tenien cap motiu per a l’esperança, només els faltava una pandèmia mundial per donar-se la raó. Aquest últim és un episodi arriscadíssim: es tracta d’una hora de conversa existencialista entre la protagonista de la sèrie – una adolescent drogoaddicta i torturada – i els seu sponsor, que l’ajuda a sortir de l’addicció. És un episodi contingut, estàtic, passa tot sencer en un restaurant la nit de Nadal, dins de la conversa dels dos personatges.\nEuphoria és una sèrie plena de colors i moviment, i aquest episodi és una foto fixa. És com si els haguessin xuclat l’energia, com si els haguessin deixat sense univers ni escenari: és exactament el que ha fet la pandèmia amb els adolescents. Levinson ha volgut ensenyar què queda quan treus la purpurina, i el resultat fa angúnia de mirar. En el cas d’Euphoria, sense escenari ens queda una noia amb instints suïcides i un senyor que l’aconsella explicant que l’única manera de sobreviure és pensar en alguna cosa més gran que ella mateixa.\nÉs un capítol molt cru perquè explica el drama d’individus que viuen en una època molt buida de sentit, que no es poden agafar enlloc. La conversa entre els dos – ell religiós i ella descreguda – és una metàfora perfecta de la volatilitat que vol recrear Euphoria. “Has de creure en la poesia”, li diu ell, volent explicar que si no vius per alguna cosa més gran que tu mateix sempre estaràs al llindar del suïcidi. La conversa s’allarga, i és d’una intensitat que frega la vergonya aliena, però Levinson sap molt bé al que juga, i s’arrisca sense fer el ridícul en un terreny on era molt fàcil fallar.\nL’episodi es diu “Els problemes no duren per sempre” i és l’únic punt d’esperança que té aquesta hora que dura l’especial d’Euphoria, aquest avís per a navegants més dur que mai. El missatge de la sèrie – des del principi – és que la droga és l’últim recurs de la gent que veu massa nítid el seu voltant. El que ens ve a dir aquest capítol és que o bé trobem una sortida, encara que sigui fer la cabra com Huckleberry Finn, o tindrem una generació d’esnifadors menors d’edat.


Consulteu els canvis en els imposts el 2021 a Catalunya, el País Valencià i les Illes\nAugmenta la tarifa del gas, canvis a l'IRPF, es manté el SMI i baixen els peatges que depenen de l'estat espanyol, entre més mesures\nEl 2021 comença a Catalunya, el País Valencià i les Illes amb pujades del gas natural, de l’IVA dels refrescs, dels sous dels funcionaris i de les pensions, però es manté el salari mínim interprofessional (SMI) en 950 euros mentre es negocia un futur augment. També comença l’any amb nous imposts i canvis en l’IRPF i patrimoni, increments en el correu postal, en l’indicador utilitzat per a calcular les ajudes socials, beques i subsidis (IPREM) i en l’ingrés mínim vital (IMV).\nLes pensions contributives pugen el 0,9% i les no contributives l’1,8%, revaloracions que afectaran gairebé 8,9 milions de pensionistes. L’augment del 0,9% del sou dels treballadors públics arribarà a 2,6 milions de treballadors.\nLes tarifes d’últim recurs (TUR) de gas natural, a les quals poden acollir-se principalment els usuaris domèstics amb consums anuals inferiors als 50.000 quilowatts/hora (Kwh), pujaran de mitjana el 5,97% respecte de les vigents en l’actualitat.\nEls preus de les autopistes de peatge dependents de l’estat espanyol es rebaixaran el 2021 un 0,11% amb caràcter general, tot i que pujaran en tres (AP-7, AP-9 i AP-6) i es mantindran en les gestionades per la Societat Estatal d’Infraestructures del Transport Terrestre (Seittsa), que va assumir les autopistes que havien fet fallida.\nS’incrementa en dos punts el tipus de l’IRPF per a rendes del treball superiors a 300.000 euros i en tres punts per a rendes del capital superiors a 200.000 euros, pujades que afectaran poc més de 36.000 contribuents. La reducció màxima en l’IRPF per aportacions a plans de pensions baixa de 8.000 a 2.000 euros en els individuals i puja de 8.000 a 10.000 euros en els d’empresa, en tant que s’incrementa del 6 al 8% l’impost sobre les primes d’assegurances.\nS’eleva un punt (del 2,5% al 3,5%) el tipus màxim de l’impost de patrimoni per a les fortunes de més de 10 milions d’euros, i en l’impost de societats es redueix del 100% al 95% l’exempció de tributació de dividends i plusvàlues de filials a l’exterior. A més, a mitjan gener entra en vigor la nova taxa sobre determinats serveis digitals, així com l’impost sobre les transaccions financeres.\nEl salari mínim interprofessional (SMI), que afecta vora dos milions de treballadors, es mantindrà en els 950 euros bruts mensuals fixats per al 2020, en espera que en el diàleg social es pugui acordar una nova quantitat per al 2021.\nL’enviament per correu d’una carta nacional pujarà 5 cèntims d’euro (fins a 0,70 euros), el mateix que les cartes i targetes postals internacionals (fins a 1,50 euros, si la destinació és europea, i 1,60 euros, per a la resta, excepte els Estats Units, el Canadà, el Japó, Austràlia i Nova Zelanda, que serà d’1,90 euros).\nLes begudes ensucrades i edulcorades passen de l’IVA reduït (10%) al general (21%).\nL’indicador públic de renda d’efectes múltiples (IPREM) puja el 5%, fins a 564,73 euros, i l’ingrés mínim vital (IMV) augmenta un 1,8%, la qual cosa implica un augment d’entre 8,3 i 18,3 euros al mes d’aquesta ajuda.\nEn el terreny de les telecomunicacions, totes mantenen de moment els seus preus actuals, excepte Telefònica que pujarà a partir del 18 de gener entre 2 i 3 euros la seva quota mensual les tarifes fusió.


p.t.v. 15.08.2019 | 00:22\nEl volum de trànsit a l'autovia A-2 entre Caldes de Malavella i Fornells de la Selva –un dels trams desdoblats de la carretera més transitada de Girona, la Nacional II– s'acosta a una mitjana diària de 80.000 vehicles, la majoria dels quals, 49.406, passen per Riudellots de la Selva.\nEl recompte del Ministeri de Foment durant la primera meitat de l'any mostra com una mitjana de 79.965 cotxes i camions –els vehicles pesants són el grup minoritari– han circulat cada dia per aquesta quinzena de quilòmetres de l'N-II, que enllacen amb el recorregut gratuït de l'autopista entre Fornells i Vilademuls. La resta de l'A-2 desdoblada s'allarga, pel sud, entre Sils i Maçanet de la Selva –2,75 quilòmetres inaugurats el novembre de 2018– i, pel nord, de Medinyà a Orriols –3,3 quilòmetres més que tot just s'han posat en marxa oficialment aquest juliol, deu anys després de començar les obres.\nN-II i A-2 constitueixen l'eix viari més llarg i utilitzat, ja que travessa totes les comarques gironines connectant el trànsit entre Barcelona i la resta de l'Estat, per una banda, i la frontera francesa, per l'altra. Segons les dades de Foment, els punts gironins més concorreguts són Caldes de Malavella, per on cada dia passen una mitjana de 30.559 vehicles –26.805 dels quals són lleugers i els 3.754 restants, camions– i Riudellots de la Selva, amb 49.406 –d'aquests, 44.108 són cotxes i altres vehicles lleugers i 5.298, pesants–; cal tenir present que el pas de l'A-2 per Riudellots coincideix amb el nus de comunicacions que conformen l'autopista –aquí fora del sector gratuït–, l'aeroport i l'Eix transversal. Ara bé, tot i ser un punt de confluència de diverses vies, el trànsit de Riudellots s'ha incrementat molt menys (un 3,4%) que el de Caldes, on el Ministeri indica un creixement del 13,9% respecte al mateix període de l'any passat.\nJust al límit amb França, el petit tram de l'autopista AP-7 sense peatge a la Jonquera suma el major nombre de vehicles –després del pas de l'A-2 a Riudellots de la Selva–: 32.089, un 7,8% més que l'any passat; el mateix increment que s'ha comptabilitzat al pas de l'N-152 per Puigcerdà.


Pepe jeans Mathilde Blanc comprar i ofertes a Dressinn\nQuè et sembla trobar el Pepe jeans Mathilde a aquest preu? No és increïble? No busquis més i compra’l avui mateix a la teva botiga de moda dressinn. Equipa’t bé i disfruta al màxim de l’esport amb els productes Pepe jeans. I el millor de tot és que tots els productes de la categoria de Roba dona estan al millor preu del mercat.\nSostenibilitat Pepe jeans Mathilde\n$ 34.73 $29.49


Jenny Björklund és professora d'Estudis de Gènere a la Universitat d'Uppsala. És autora del llibre Maternal Abandonment and Queer Resistance in Twenty-First-Century Swedish Literature (Palgrave Macmillan, 2021), Lesbianism in Swedish Literature: An Ambiguous Affair (Palgrave Macmillan, 2014) i un llibre sobre dones poetes i el modernisme a Suècia (2004, en suec). Ha estat coeditora de diversos volums, com ara New Dimensions of Diversity in Nordic Culture and Society, amb Ursula Lindqvist (Cambridge Scholars Publishing, 2016), i va ser editora sènior de lambda nordica, una revista dels països nòrdics dedicada als estudis LGBTQ, entre els anys 2012 i 2020. Ha fet nombroses publicacions sobre qüestions com ara la maternitat i la família a la literatura sueca contemporània, el gènere i la sexualitat a la literatura i el cinema dels països nòrdics, la dona i el modernisme, i la literatura i la corporeïtzació. La seva obra s'ha inclòs a Contemporary Women’s Writing, Women’s Studies, Scandinavian Studies i a Tidskrift för litteraturvetenskap, i també en volums editats.\nResistint els estereotips de la no maternitat.Les dones que no tenen fills se solen representar de maneres negatives, però un repàs ràpid de la literatura sueca del segle XXI ens fa pensar que aquesta literatura té un enfocament una mica diferent de la no maternitat. Exploraré les representacions de les dones que no tenen fills a la literatura sueca del segle XXI. Analitzaré com aquestes representacions tracten i a vegades fan front a les imatges estereotípiques de les dones sense fills; per exemple, ho fan mitjançant el sentit de l'humor, acceptant i reivindicant els estereotips negatius a través d'una actitud directa i sense embuts, o suggerint altres maneres més col·lectives d'organitzar la vida familiar i les relacions properes.


Sand Pebbles Inn Cambria (CA) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 39 allotjaments a Cambria (CA).\nHabitació Queen Estàndard amb 2 Llits Queen - Llit\n6252 Moonstone Beach Drive , West Village, Cambria (CA), Estats Units - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nExcepcional 9,1 (986 comentaris)\nExcepcional 9,7 (201 comentaris)\nBarri West Village West Village West Village West Village Cambria West Village\nMés informació sobre Sand Pebbles Inn\nSand Pebbles Inn, ubicat a Cambria, Cambria (CA), és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. També són a fàcil accés Moonstone Beach, Castell Hearst, Grup The Seekers S.A.\nEl Sand Pebbles Inn, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, conserge.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara banyera hidromassatge, calefacció, servei de despertador, despertador, telèfon per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Cambria (CA), faci de Sand Pebbles Inn la vostra llar.\nComentaris de Booking.com (872)Comentaris d'Agoda (4)


Els drets col·lectius dels pobles, a Europa de la mà dels partits sobiranistes i independentistes (1) - Nationalia\nDOSSIER. Coincidint amb l'inici de la campanya electoral de les eleccions al Parlament Europeu, Nationalia ofereix la primera part d'un recull de les principals candidatures nacionalistes als pobles sense Estat europeus. Sense ànim de ser exhaustiva, aquesta relació pretén posar l'atenció en alguns dels partits que tenen la voluntat de convertir Europa en una unió de pobles i un espai per a la diversitat.\nA l'Estat espanyol, dues llistes es disputen el vot sobiranista dels Països Catalans, País Basc i Galícia. En primer lloc, la Coalició per Europa, liderada per la federació catalanista Convergència i Unió (CiU), agrupa també el Partit Nacionalista Basc (EAJ-PNV), el Bloc Nacionalista Valencià (BNV), Unió Mallorquina (UM), Coalició Canària (CC) i el Partit Andalusista (PA). Encapçala la llista Ramon Tremosa (CiU), seguit per Izaskun Bilabo (PNV). Segons una enquesta elaborada pel Centre d'Investigacions Sociològiques espanyol, la Coalició per Europa podria aconseguir 2 eurodiputats, el mateix que va tenir fa cinc anys Galeusca, la llista predecessora.\nL'altra gran coalició sobiranista a l'Estat espanyol és la que s'ha anomenat Europa dels Pobles-Els Verds, que agrupa Esquerra Republicana de Catalunya (ERC), Bloc Nacionalista Gallec (BNG), Aralar, Verds, Entesa per Mallorca, Eusko Alkartasuna (EA) i Chunta Aragonesista (CHA). Aquesta llista té moltes possibilitats d'obtenir un eurodiputat -que ocuparia el republicà Oriol Junqueras-, i segons el CIS podria quedar a poca distància del segon.\nFinalment, la graella de sortida de les eleccions europees tindrà un corredor inesperat: la llista Iniciativa Internacionalista-Solidaritat entre Pobles, que la setmana passada va ser il·legalitzada pel Tribunal Suprem espanyol per ser "successora d'ETA-Batasuna", es podrà presentar als comicis després que el Tribunal Constitucional acceptés el seu recurs d'empara. Aquesta llista, que es declara anticapitalista i d'esquerres, defensa el dret a l'autodeterminació de les nacions de l'Estat espanyol.\nPel que fa a l'Estat francès, bona part de formacions polítiques sobiranistes s'agrupen sota el paraigües de Europe Écologie, una llista centrada en plantejaments ecologistes, però que té el recolzament del Partit de la Nació Corsa (PNC), Abertzaleen Batasuna (AB), Unió Democràtica Bretona (UDB-BZH), Partit Occità (PO), i amb el suport Eusko Alkartasuna.\nA Manca Naziunale, de Còrsega, ha situat el seu candidat al tercer lloc de la llista Nou Partit Anticapitalista. Altres partits han presentat una llista pròpia, com és el cas de la secció del PNB a Iparralde, i el Partit Bretó.\nAl Regne Unit caldrà tenir l'ull posat en el comportament electoral de dos partits sobiranistes en clara tendència a l'alça: l'Scottish National Party (SNP) a Escòcia, i el Plaid Cymru, de Gal·les. Actualment, els independentistes escocesos tenen dos representants a l'Eurocambra, i els seus col·legues gal·lesos, un. De fet, dins de l'Aliança Lliure Europea -el grup parlamentari que agrupa la majoria dels sobiranistes europeus- SNP i Plaid són majoria, tot sumant tres de quatre escons. El quart, durant la darrera legislatura, ha estat compartit per ERC i EA.\nEl Sinn Féin, que aposta per la reunificació de l'illa d'Irlanda, també presenta la seva pròpia llista, i actualment disposa de dos eurodiputats. Una altra nació celta que presenta candidatura, si bé amb moltes menys possibilitats que les anteriors, és Mebyon Kernow (MK), que defensa l'autogovern de Cornualla.\nNationalia: Els drets col·lectius dels pobles, a Europa de la mà dels partits sobiranistes i independentistes (2)


Comencen les obres per rehabilitar les cabanes de la vall del Madriu\nComencen les obres per rehabilitar les cabanes de la vall del Madriu-Perafita-Claror\nEs preveu que a l'estiu de l'any vinent hagin finalitzat els treballs\nUna imatge de la vall del Madriu-Perafita-Claror\nActualitzada 27/09/2016 a les 12:34\nLes obres de rehabilitació de les cabanes de la vall del Madriu-Pedrafita-Claror (VMPC), especialment les que necessiten una actuació més urgent per raons de temps i d’efectius econòmics i humans, ja s'han iniciat. Es preveu que a l'estiu de l'any vinent hagin finalitzat. De fet, la cabana de l’Estall Serrer ja està acabada i demà es finalitzarà la del Serrat de la Barracota. Tot seguit, es començaran els treballs a la dels Estanys (coneguda com la de la Bova) i es treballarà fins que la climatologia ho permeti. Aquestes actuacions es fan amb el personal de la brigada de camins del Comú d’Escaldes-Engordany, que està qualificat en el treball de la pedra seca, amb formació en aquest àmbit, i que té experiència en les tècniques i materials tradicionals necessaris per l'execució d'aquests treballs, que seran supervisats per tècnics de Patrimoni Cultural.\nEn la convocatòria d’ajuts destinats a la implantació de mesures de conservació integrada, conservació i restauració, i manteniment i millora del patrimoni cultural d’Andorra del 2015, el Govern va atorgar a la comissió de gestió de la vall del Madriu-Perafita-Claror (VMPC) 22.252 euros, el que representa el 50% de l’import demanat per poder realitzar el manteniment de les cabanes de pastor de la vall. Així, ara comencen les obres de rehabilitació d'aquestes construccions, que són un dels elements més importants del patrimoni cultural de la vall, llegats de l'arquitectura en pedra seca, i no només de patrimoni material de la VMPC sinó també immaterial, ja que estan associades als coneixements, habilitats i a les tradicions de les comunitats que s'han anat succeint.\nEls principals usos de la VMPC han estat sempre lligats a l’agricultura i a la ramaderia, però també a l’explotació forestal, a la siderúrgia i a l’aprofitament hidroelèctric. A partir del segle XIV fins al XVII, l’explotació ramadera esdevé l’activitat més destacada i la vall es converteix en la principal zona de pastura de l’antiga parròquia d’Andorra la Vella, predominant-hi els ramats ovins. La gestió dels ramats i la producció de formatges comporta la construcció d’orris i de cabanes. Les cabanes són els més primitius habitacles coneguts, utilitzats pels pastors per aixoplugar-se, o bé per passar-hi la nit, i la seva composició evoluciona amb el temps, amb l’augment de ramats ovins i equins a principis de segle XX. Es construeixen aleshores noves cabanes a la vall destinades als vaquers per adaptar-se a aquests canvis.\nPer això, es considera de primordial importància executar les feines de manteniment necessàries per evitar perdre aquests importants elements del patrimoni i elements indissociables del paisatge cultural de la vall. En total, hi ha nou cabanes de pastor a la vall, de diferents períodes: Fontverd (2), Estall Serrer, Barracota, Setut, Farga, Estanys, Perafita i Claror.


David Marín és un periodista que treballa a El Punt Avui i a La República. Nascut l'any 1974 a Barcelona, viu des del 2008 a la comarca de La Noguera,\n18/11/2019 - 10.11\nDavid Marín és un periodista que treballa a El Punt Avui i a La República. Nascut l'any 1974 a Barcelona, viu des del 2008 a la comarca de La Noguera, un fet que sens dubte ha tingut relació amb la temàtica de fons de "Purgatori", el llibre que li va permetre endur-se la desena edició del Premi Crims de Tinta que convoca RBA-La Magrana.\nMarín exposa una doble trama, d'una banda l'assassinat en estranyes i tèrboles circumstàncies del pare Moragues, director d'una escola religiosa de Balaguer i de l'altra l'arribada a un poble de la Vall Fosca d'una descendent de la Vella Rugalla, una dona a qui tothom considerava una bruixa i que altera el dia a dia dels veïns.\nEl sergent Salvador Rull, el caporal Coscubiela i la jove agent Núria Riu són els responsables de dur a terme les investigacions i això permet que Marín demostri dues coses més enllà de la de ser un bon creador de trames i d'ambients: que les terres de Ponent no tenen res a envejar a qualsevol altre lloc de l'univers a l'hora de convertir-se en escenaris criminals i que la parla és un element important en una història.\nTot i que amb l'aparició de noves editorials, noves col·leccions i noves veus, els territoris de Ponent comencen a no ser desconeguts del tot, tal i com passava fa uns anys, el cert és que l'aposta per Balaguer i la Vall Fosca és un dels elements diferencials i potser també transcendentals de "Purgatori", ja que planteja amb solidesa i rigor aquesta universalitat dels elements locals i la necessitat de fugir d'entorns urbans per tal d'anar incorporant a la realitat literària del país escenaris que no siguin la capital a la vegada que trenca les fronteres físiques i mentals i les prevencions que hi pot haver vers el món rural.\nConflictes personals, la llibertat portada a territoris íntims i personals, dubtes i sensacions van teixint el fons d'aquesta novel·la que, a més, incorpora un altre element que la converteix en singular. Marín juga amb la parla local i la converteix en un element d'identitat, en un tret emocional. Lleidatà i pallarès entren en joc amb aquella normalitat amb que ho fan en la vida quotidiana i donen a la història un nou aire, una vitalitat i una salut francament captivadores i envejables.\nDavid Marín aconsegueix una novel·la singular i atractiva, amb aquell punt de singularitat que fa que es pugui desmarcar amb facilitat d'un entorn que no sempre aconsegueix fugir de la norma i dels camins ja coneguts. I no només això, també, tal i com passa en sèries i pel·lícules, es permet jugar, picar l'ullet als iniciats i fer que l'Anna Grimm, el personatge central de les novel·les de Montse Sanjuan protagonitzi un "cameo" i tregui el nas a "Purgatori".\nFelicitats doncs a David Marín per aquesta novel·la "de frontera", que porta el gènere un pas més enllà en aquesta idea de normalitzar-lo i d'aconseguir que sigui un mirall sòlid i coherent de la nostra realitat a més de reivindicar un territori que és tant nostre com la Diagonal.


Al Taulí es supera el mig any d’espera en sis de les 14 operacions garantides ·\nAl Taulí es supera el mig any d’espera en sis de les 14 operacions garantides\nRedacció 3 Abril 2014 3 min read\nL’afectació de les retallades en la sanitat pública és evident. Una de les dades objectives que permeten mesurar aquest fet són les llistes d’espera. La setmana passada el Departament de Salut presentava les dades amb data de desembre de 2013. Unes xifres que mostren que el Taulí situa les llistes d’espera per sota de la mitjana catalana però continua sense acomplir el compromís de temps garantit. De les 45 intervencions quirúrgiques que es monitoritzen, les 14 més importants és considera que haurien de tenir un temps d’espera màxim de sis mesos. Al Taulí en sis d’aquestes operacions les persones intervingudes han superat aquest límit. Es tracta de la pròtesi de genoll, 11 mesos d’espera; els galindons, més de nou mesos; les varius, gairebé set mesos; el canal carpià i la circumsició, sis i mig, i la prostatectomia, també supera els sis mesos. La mitjana es situa en més de 4 mesos i mig. Es troben esperant per ser intervingudes d’algunes d’aquestes operacions al Taulí 3.463 persones.\nAltres 4.130 es troben en llistes d’espera per altres operacions i en aquestes hi ha que tenen temps d’espera que superen els dos anys. Els intervinguts en operacions d’esquena han esperat de mitjana més de 15 mesos i els que entrin ara a la llista es preveu que estiguin gairebé 25 mesos esperant. Una operació de dents i geniva trigarà més de 20, de l’aparell digestiu 17, del maxil·lofacial superarà els 15 i les operacions a l’orella els 14 mesos.\nEl fet que les dades siguin mitjanes pot provocar esperes particulars molt més llargues així com també que es doni prioritat als casos més greus impedeix endevinar el temps d’espera abans d’una operació.\nAl Taulí es van fer al 2013 10.112 operacions a persones provinents de llistes d’espera i en aquests moments romanen tancats per la tarda a causa de les retallades pressupostàries tres dels deu quiròfans. Fa un parell d’anys s’havien arribat a tancar per les tardes set quiròfans.\nMalgrat això continuen en marxa les derivacions a centres privats com la Clínica del Vallès. Fins allà es trasllada al pacient i als professionals per tal de dur a terme les intervencions. Unes derivacions del tot incomprensibles.\nPrecissament sobre aquestes derivacions, les llistes d’espera i altres aspectes de gestió del Parc Taulí es va debatre al darrer ple municipal. El COP-CpR presentava a petició de la Plataforma en defensa de la sanitat pública una moció on es demanava informació a l’hospital sobre la gestió i els acords amb empreses privades.\nEl text no es va aprovar pel vot negatiu del govern, PSC i CIU, i l’abstenció del PP. Els socialistes van argumentar que la informació que es demana és pública i ja és accesible. Els convergents van anar més enllà assegurant que no entenien la moció i que “les llistes d’espera s’han reduït”.\nEntre el públic assistent al ple hi havia membres de la plataforma que van lluir cartells reclamant transparència.\nTags: llistes d'espera retallades Salut Sanitat serveis públics Taulí\nPrevious: Gran satisfacció al Martinet per l’ambient i la rebuda de les jornades Consonàncies\nNext: Acord comarcal per millorar els camins de l’entorn del riu Ripoll amb diners del PUOSC


Lliurament dels III Premis Gironins d’Apartaments i Vil·les de Vacances - Empordà\nL’Associació Turística d’Apartaments Costa Brava-Pirineu de Girona ha volgut distingir els propietaris i gestors d'aquest tipus d'allotjament turístic\n05·12·21 | 09:19\nEls premiats i premiades als III Premis Gironins d’Apartaments i Vil·les de Vacances Associació Turística d’Apartaments Costa Brava-Pirineu de Girona\nL’Associació Turística d’Apartaments Costa Brava-Pirineu de Girona (ATA) ha lliurat els III Premis Gironins d’Apartaments i Vil·les de Vacances. Aquests són uns guardons amb doble objectiu: d'una banda, mostrar la diversitat i l’excel·lència del sector i, de l’altra, reconèixer els allotjaments que contribueixen a fer créixer un model de turisme de qualitat a les comarques gironines.\nEls premis també estan destinats a posar en valor la professionalitat dels propietaris i gestors d’aquest tipus d’allotjament turístic que treballen per fer que el sector segueixi essent un referent de qualitat. En aquesta tercera edició s’han premiat nou allotjaments turístics.\nL’acte d’entrega dels guardons es va dur a terme el dimarts 30 de novembre al vespre a la Sala de Graus de la Facultat de Turisme de la UdG i ha comptat amb la participació del president de la Diputació de Girona i del Patronat de Turisme Costa Brava-Girona, Miquel Noguer, i de la tinenta d’alcaldia de Promoció econòmica de l’Ajuntament de Girona, Glòria Plana.\nTambé hi ha assistit el vicerector de la UdG, José Antonio Donaire, el degà de la Facultat de Turisme, Joaquim Majó, i el president de la Taula gironina de Turisme, Jordi Martí.


Les botigues del centre tanquen indefinidament pel coronavirus| betevé\nEl centre de la ciutat i els transports públics estan inusualment buits després de saber que es declara l'estat d'alarma\nRedacció | divendres, 13 de març del 2020, a les 14.28\nPersianes abaixades a l’avinguda del Portal de l’Àngel. És la mesura que la majoria d’establiments del centre han pres després de saber que el president del Govern espanyol decreta l’estat d’alarma a tot l’estat per la crisi del coronavirus. Botigues com Massimo Duty han decidit tancar de forma indefinida. Els treballadors han explicat a betevé que no saben quan podran tornar a obrir.\nTambé al centre comercial de Diagonal Mar, diverses botigues han decidit tancar. Tot plegat se suma al decret de la Generalitat de tancar els centres comercials a partir d’aquest dissabte. Tot i això, alguns mantindran oberts els supermercats per permetre l’abastiment de productes de primera necessitat. És el cas del Centre Comercial Glòries, que tot i tancar les portes mantindrà obert el supermercat Carrefour.\nLes mesures que s’estan aplicant per fer front a la crisi del coronavirus ja s’han fet notar des d’aquest divendres al matí als carrers de Barcelona. El moviment de trànsit i persones s’ha reduït notablement. De fet, indrets habitualment plens de persones com la plaça de Catalunya o la Rambla han estat aquest matí molt més buits que fa només uns dies i han ofert imatges inèdites.\nTot això ho estan notant i molt els establiments comercials. Els quioscos de la Rambla, per exemple, asseguren que han perdut un 80 % de la facturació respecte a la setmana passada. La situació, asseguren, és molt pitjor que després dels atemptats.\nEl trànsit cau en picat\nOn també s’ha notat que la ciutat funciona a mig gas és en el trànsit, molt més fluid. Alguns carrers principals com la Gran Via han estat a estones buits de cotxes. També ha caigut el nombre de vehicles que entren i surten de la ciutat. Segons el Servei Català de Trànsit, la baixada aquest matí entre les 7 i les 10 h ha estat d’un 15 % respecte a divendres passat.\nEls transports públics com el metro ja van veure un descens d’un 7 % en els viatgers i aquest divendres han vist augmentada aquesta tendència. A dos quarts de sis de la tarda la imatge de les andanes de l’estació de Catalunya era desèrtica.\n— botigues — coronavirus — trànsit — transport públic


Ètims llatins del nostre cos | L'univers clàssic dels nostres mots\n← Els nostres cognoms d’origen vegetal\nEls mots provinents de la mitologia →\nÈtims llatins del nostre cos\nPublicat el 13 abril 2015 per iperezipm\nD’on ve el mot català relacionat amb el cos humà, del llatí o del grec? Ja vàrem veure algunes parts del cos humà d’origen grec, ara és l’hora de fer recerca i saber què té a veure un dit amb digital, etc.\nAquest article s'ha publicat dins de Cos humà, Del llatí al català, General i etiquetat amb Corporis partes, Cos humà, Parts del cos humà. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n34 respostes a Ètims llatins del nostre cos\n18 abril 2015 a les 8:43\nA veure qui en troba més?\n17 gener 2016 a les 14:28\nOculus: oculista, ocular (oculist, en anglès)\nCapillus: capil·lar (capillaire, en francès)\nPectus: pectoral (pettorale, en italià)\nCrec que hi ha tanta pervivència dels mots cultes com dels patrimonials.\nEn català, utlitzem més els mots d’origen llatí pel que fa a les parts del cos humà.\n18 gener 2016 a les 9:16\nCon respecto a las partes del ser humano se ve que sobrevivió un parecido vocabulario para nombrar las mismas..\nRamon Albero diu:\n18 gener 2016 a les 9:23\nBarba: barba (cat), barba (cast)\nDens: dent (cat), dent (françes)\nFrons: front (cat)\nMentum: mentón (cast), menton (frances)\nPugnus: puño(cast) puñal (cast) puny (cat)\nCrec que la pervivència es en ambdos casos igual.\nUtilitzem més l’origen dels mots del llatí.\n18 gener 2016 a les 9:58\nAscella: una aixella (axila, en portuguès)\nGula: Gola (gorge, en anglès)\nGenu: Genoll (genou, en francès)\nMentum: Mentó (menton, en francès)\nHe trobat una gran varietat de noms llatins sobre el cos humà. Si ens fixem bé el català i el francès són els que més s’aproximen al llatí.\n18 gener 2016 a les 12:05\nCollum: Collaret (en anglès “collar” s’utilitza per anomenar el coll d’una camisa o el collaret d’un gos.)\nPedis: Impedir (“impede” en anglès), pedestal (“pedestal” en anglès i en alemany “piedestal”),\nCor/ cordis: recordar, acordar\nCosta: costella, costal (en anglès “costal”, en alemany “Kostal”)\nCapillus: capil·lar (en anglès capillary/capillarity, en alemany Kapillare)\nCrec que la pervivència de mots patrimonials i cultes és igual de significativa tant en la nostra llengua com en les altres llengües romàniques. Pel que fa a les parts del cos, en català utilitzem més els mots d’origen llatí.\n18 gener 2016 a les 12:37\nEl llatí també ha deixat la seva petjada lingüística al vocabulari del cos humà, aquí tenim alguns exemples: Caut: Cap, Manus: Mà, Collum: Coll, Spatula: Espatlla, Digitus: Dit, Genu: Genoll, Tibis: Tíbia (Pràcticament igual).\nDesprés de fer recerca, he trobat més paraules relacionades amb el cos humà que provenen del llatí:\n18 gener 2016 a les 17:49\nEn les llengües actuals podem veure com encara queda llatí al nostre ús quotidià, quan parlem. Veien l’origen de paraules en català, castellà, anglès, francès… Com per exemple si mirem els noms que reben les parts del nostre cos, podem veure que si anem enrere en el temps podem trobar aquella similitut en la llengua del llatí, a com és actualment i la seva influència davant altres paraules.\nManus–> Mano, mà\nPes: Pie, peu, pied\nCollum–> cuello, coll, cou, collarín, collar, collier…\nOculus: ocular, ull, ojo,…\n18 gener 2016 a les 18:44\nUna vegada més trobem una empremta dels nostres avantpassats els clàssics. Aquesta vegada en les parts del nostre cos. Aquí deixo un parell més de paraules per ampliar la recerca:\n18 gener 2016 a les 21:49\nCom sempre conèixer una mica més d’etimologia i de llatí, és benvingut! Hi havia alguna paraula que no tenia idea de com es deia en llatí, com per exemple “Spatula” que significa “Espatlla”. He fet una mica de recerca i he trobat les paraules següents:\n19 gener 2016 a les 11:45\nAquí us deixo unes quantes paraules per amplier el vocabulari de les parts del cos:\n19 gener 2016 a les 11:51\nDiria que hi ha tanta pervivència dels mots cultes com dels patrimonials\n19 gener 2016 a les 11:52\nCom moltes c0ses més, en les paraules també hi intervé el llatí.\nMirant el prexi dedicat a aquest article m’he donat compte de que hi han moltes paraules que venen del llatí i en aquest cas n’he fet recerca de 5. Crec que la pervivència segueix igual en la nostra llengua que en les llengües romàniques.\n19 gener 2016 a les 12:04\nCutis: Pell o Cutis\n19 gener 2016 a les 13:28\nUn cop més podem comprovar la petgada que van deixar els clàssics en les nostres llengues. Aquí tenim alguns exemples:\n-Manus: mà, mano.\n-Spatula: espatlla, espalda.\n-Digitus: dit, dedo.\n-Femur: cuixa, pierna.\n19 febrer 2016 a les 13:15\nMolt bon apunt, un cop més trobem la emprenta que ens han deixat els clàssic com a herencia.\n2 març 2016 a les 9:16\nParts del cos en llati:\n– Digitus: Digital\n– Caput: Capitoli\n– Frons: Frontal\n– Lingua: Lingüístic\n2 març 2016 a les 11:56\nSon claros los ejemplos que demuestran de como perduro el vocabulario latín en un 80% de la formación de la palabra que escriben.\nCreo que el catalan es muy similiar al latin con respecto al cuerpo, pero tambien lo es el castellano..\nLatin Castellano Catalan\nMusculus musculo musculo\nguttur garganta gola (exepcion)\nclavicula clavicula clavicula\ncosta costilla costella\nnervus nervio nervi\npulmo pulmon pulmó\nperna pierna cama (exepcion)\n28 maig 2016 a les 14:38\nUn cop més els romans i la seva civilització ens deixen una mica més d’ells. He estat fent recerca tot i que ampliar-ho és difícil, i he trobat el següent:\n13 octubre 2016 a les 13:12\nEm sonaben tots els noms i totes les parts del cos però m’ha impactat: Spatula: espatlla, espalda.\n16 gener 2017 a les 11:17\n16 gener 2017 a les 12:01\nDits de la mà\ninfamis: cor o mitger\n16 gener 2017 a les 12:03\nJa sabiem que el llatí i el grec té molta pervivència en les nostres vides actualment. Però amb les parts del cos en llatí podem veure clarament la petjada que ha deixat en els nostres idiomes. En sabia bastantes parts del cos en llatí ja que les podem deduir, però algunes m’ha sorprés:\n– Espatula: Espatlla\n– Femur: Cuixa\n– Genu: Genoll\n– Pollex: Polze\n– Pes: Peu\nFarah Haykal diu:\n16 gener 2017 a les 12:11\nUn prezi genial que ens mostra la similitud i la influencia que han tingut les nostres llengües del llatí. Sense anar massa lluny, el nostre cos ens pot mostrar i ensenyar cultura i noves paraules.\nAlgúns exemples en llatí i d’altres amb llengües diferent:\nCollum – Coll\nCaput – Cap\nGaltes – Gena\nDents – Dentium\nPeu – Fuß (alemán)\nDit – Prst (croata)\nBoca – Mun (suec)\nCama – Kaki (indones)\n16 gener 2017 a les 12:26\nHe trobat aquests mots en llatí i aquí us ho deixo traduït en castellà, català i anglès:\nbracchiun: braç, brazo, arm.\nlabrum: llavis, labios, lips.\niecur: fetge, hígado, liver.\npugnus: puny, puño, fist.\noculis: ulls, ojos, eyes.\n17 gener 2017 a les 12:00\nAquests són alguns dels mots que he trobat:\n17 gener 2017 a les 12:02\nCrec que no hem canviat molt perquè el nostre llenguatge segueix tenint el diferents casos l’arrel del llati com heu pogut abservar en els comentaris que han deicxat els meus companys i jo.\n17 gener 2017 a les 12:04\n17 gener 2017 a les 12:06\nAquí us deixaré unes quantes parts del cos del llatí al català:\n18 gener 2017 a les 10:28\nEn les parts del cos podem veure perfectament que moltes de les paraules que utilitzem avui en dia provenen del llatí, ja que la majoria són pràcticament iguals, i en algunes només canvia una lletra. Una altra vegada podem veure la petjada que ha deixat el llatí en el nostre vocabulari quotidià. En català crec que queda bastant clar que utilitzem més paraules d’origen llatí que d’origen grec Aquestes són algunes paraules que he trobat en català i en altres idiomes, en les paraules catalanes i castellanes podem veure com ja he dit abans una gran semblança amb la paraula llatina:\nlabrum: llavis, labios, lips\nDigitus: dit, dedos, finger\nOculis: ulls, ojos, eyes\nCollum: coll, cuello, neck\nEspatula: Espatlla, Espalda, back\ncaput: cap, cabeza, head\nRen: Ronyó, riñon, kidney\n18 gener 2017 a les 10:38\n18 gener 2017 a les 10:55\nMolt bona feina! M’agradat molt el prezi!\nAquí deixo alguns noms en llatí traduïts al català.\nCarla Muñoz Osorio diu:\n18 gener 2017 a les 18:33\nAmb aquestes activitats i la lectura del capitulum XI estem veient que hi ha una gran pervivència del llatí al nostre dia a dia degut a la gran utilització de mots molts semblants al català o castellà. Aquests són alguns d’ells ordenats de dalt a baix:\n3 març 2017 a les 8:45\nLos nombres de las partes del brazo en castellano son mas o menos iguales que en Llati, me a gustado mucho hacerlo porque ahora se como se llama cada parte.


El text central d'HTML - Elements semàntics menys coneguts\nEl text central d'HTML\nElements semàntics menys coneguts\nAccessibilitat : : :\n21. Elements semàntics menys coneguts\nMark Norman Francis. 8 de juliol del 2008. Darrera modificació: 10 de març de 2017 (equip docent del grau de Multimèdia de la UOC) · Publicat a: adreça, sub, sup, samp, abbr\nEn aquest apartat presentaré alguns dels elements semàntics de l'HTML més obscurs i menys coneguts i utilitzats. Parlaré de l'etiquetatge del codi de programació, la interacció amb ordinadors, les cites i les abreviatures, la visualització dels canvis realitzats en els documents i més.\nDesprés de cada exemple de codi hi ha un enllaç "Arxiu font:" que, en clicar-lo, us portarà a la visualització del resultat d'aquest codi font en un arxiu diferent; d'aquesta manera podreu veure exemples reals de com apareix realment aquest codi font en el navegador, a banda del codi en si.\nEls continguts d'aquest apartat són els següents:\n21.1. Destacar la informació de contacte\n21.2. Llenguatges i codi de programació\n21.3. Mostrar la interacció amb ordinadors\n21.7. Instàncies definidores\n21.8. Superíndex i subíndex\n21.9. Salts de línia\n21.10. Línies horitzontals\n21.11. Canvis en els documents (inserir i suprimir)\nL'element address és probablement el que té el nom més equivocat i el més mal entès de l'HTML. A primera vista, amb un nom com "address" (adreça) semblaria que es fa servir per a encapsular adreces, ja siguin electròniques o postals, o coses similars. Això només és així en part.\nEl significat real d'address és oferir la informació de contacte corresponent al article que el conté. Cas que no estigui contingut en cap article, s'ha d'interpretar com la informació de contacte de la pàgina. Aquesta informació pot ser un nom, una adreça electrònica, una adreça postal o un enllaç a una altra pàgina amb més informació de contacte.\nMark Norman Francis,\nArxiu font: "Simple address example"\nA l'exemple següent, l'adreça es troba en el paràgraf del peu de pàgina i és un enllaç cap a una altra pàgina del lloc web. La informació de contacte ampliada de la pàgina a la qual apunta aquest enllaç pot contenir moltes més dades, i d'aquesta manera no cal repetir-la una i altra vegada en el lloc web.\n
© Copyright 2008
\nMark Norman Francis\nArxiu font: "Advanced address example"\n(Evidentment, si el lloc web tingués més d'un autor es podria fer servir aquest mateix patró i definir enllaços cap a pàgines de contacte diferents per als diferents autors).\nEl que és incorrecte és utilitzar l'element address per a indicar qualsevol altre tipus d'adreces, com ara el que podeu veure a la pàgina web d'exemple incorrecte.\n
 Our company address:
\nOpera Software ASA,\nWaldemar Thranes gate 98,\nArxiu font: "Incorrect address example"\n(Evidentment, si Opera assumís la responsabilitat col·lectiva per l'article, aquest codi seria correcte encara que jo, i no tot el personal d'Opera, fos l'autor real d'aquesta pàgina en concret).\nPer a qualsevol adreça general, podeu utilitzar el que es coneix com a "microformat" per a indicar que un paràgraf conté una adreça. Trobareu més informació sobre els microformats en altres articles de la pàgina web d'Opera.\n
It is bad form to use event handlers like\nonclick directly in the HTML.
\nArxiu font: "First code example"\nEn cas de mostres de codi més grans que poden ocupar múltiples línies podeu utilitzar un bloc preformatat, tal com s'explica a l'apartat Etiquetatge del contingut de text a HTML.\nVegeu l'apartat 15 d'aquest mòdul.\nTot i que no hi ha cap mètode definit per a indicar el llenguatge de programació o el codi informàtic dintre de l'element code, podeu utilitzar l'atribut class. Una pràctica molt habitual (que es menciona en l'especificació d'HTML5) és utilitzar el prefix language- (llenguatge) i llavors afegir-hi el nom del llenguatge.\nAixí, doncs, l'exemple anterior es convertiria en:\ndirectly in the HTML.
\nArxiu font: "Second code example"\nAlguns llenguatges de programació tenen noms que no es poden representar fàcilment en classes, com per exemple C#. La manera correcta d'escriure aquest nom seria class='language-c\_#', que pot resultar confusa i es pot escriure malament amb molta facilitat. Jo aconsellaria utilitzar una classe consistent només amb lletres i guions i lletrejar-la completament. Així, doncs, en aquest cas es podria utilitzar class='language-csharp'.\nEls dos elements samp i kbd es poden utilitzar per a indicar l'entrada i la sortida de la interacció amb un programa informàtic.\n
One common method of determining if a computer is connected\nto the internet is to use the computer program ping\nto see if a computer likely to be running is reachable.
\n
<samp class="prompt">kittaghy%</samp> ping -o google.com\n<samp>PING google.com (64.233.187.99): 56 data bytes\n64 bytes from 64.233.187.99: icmp_seq=0 ttl=242 time=108.995 ms\nround-trip min/avg/max/stddev = 108.995/108.995/108.995/0.000 ms\nArxiu font: "Computer interaction example"\nL'element samp indica un exemple de la sortida d'un programa informàtic. Tal com es pot veure en aquest exemple, amb l'atribut class es poden indicar diferents tipus de sortides. No obstant això, però, no hi ha cap convenció que s'hagi adoptat d'una manera general sobre el tipus de classes que s'han d'utilitzar.\nL'element kbd indica l'entrada per part de l'usuari que interactua amb l'ordinador. Tot i que tradicionalment aquestes entrades es fan des del teclat (i per això es fa servir la contracció "kbd", de l'anglès "keyboard" –teclat–), també s'ha d'utilitzar per indicar altres tipus d'entrades, com per exemple per veu.\nL'element var s'utilitza per a indicar variables en el contingut textual. Això pot incloure expressions matemàtiques algebraiques o dintre del codi de programació.\n
The value of <var>x</var> in\n3<var>x</var>+2=14 is 4.
\nmy <var>$welcome</var> = "Hello world!";\nArxiu font: "Variables example"\nL'element cite (cita) representa el títol d'una obra. cite no s'ha d'utilitzar per referenciar noms de persona.\n
La frase <q>El meu regne per un cavall</q>, com moltes d'altres, la va escriure\nShakespeare al seu Ricard III.
\nL'element abbr s'utilitza per a indicar on hi ha abreviatures i ofereix un mètode per a desenvolupar-les sense interrompre innecessàriament el flux del document.\nEl text de l'abreviatura es troba dintre de l'element abbr i la versió completa se situa dintre de l'atribut title, és a dir:\n
Styling is added to HTML\ndocuments using CSS.
\nArxiu font: "Abbreviations example"\nDonarem més detalls sobre els estils de text en l'apartat 29 del mòdul "CSS".\nHi ha una mica de confusió sobre l'ús adequat de dfn, que es descriu en l'especificació HTML com "la instància definidora del terme inclòs". Aquest concepte és molt semblant a la idea de l'element dt (terme de definició) utilitzat en les llistes de definicions.\nLa diferència és que el terme utilitzat a dfn no ha de formar part d'una llista de termes i definicions i que es pot utilitzar com a part del flux de text normal, fins i tot en un estil de prosa conversacional. Vegem, doncs, un exemple de l'ús de dfn:\n
<dfn>HTML</dfn>: HTML significa "HyperText Markup Language". Es el\nllenguatge que es fa servir per descriure el contingut de documents web.
\nHi apareix el terme HTML seguit immediatament de la seva definició, amb la qual cosa és el lloc ideal per a utilitzar-hi l'element dfn. L'hauríeu d'utilitzar només una vegada en una pàgina, en el punt en el qual es defineix el terme per primera vegada; de totes maneres, els termes s'han de definir només una vegada en una pàgina, per la qual cosa no és gaire problemàtic.\nTot això està molt bé, però un exemple aïllat no és massa pràctic; l'ús de dfn es recomana quan una abreviatura es fa servir més d'una vegada en una pàgina. Per exemple, en el mòdul "Fonaments de l'HTML" d'aquest curs, l'abreviatura HTML apareixia més de quaranta vegades. Utilitzar el codi HTML totes i cadascuna de les vegades que es fa servir aquesta abreviatura seria un malbaratament d'amplada de banda, seria visualment molt molest i per als usuaris de lectors de pantalles seria probablement molt pesat i avorrit, ja que HTML s'explicaria una vegada i una altra tot i que ja s'hauria explicat què significa. En lloc d'això, el que es podria fer és inserir el codi en el punt en el qual es defineix per primera vegada per als lectors:\n
<dfn>HTML</dfn> ("HyperText Markup Language") is\na language to describe the contents of web documents.
\nArxiu font: "First defining instances example"\nAleshores, cada vegada que es faci servir HTML es pot etiquetar simplement com a HTML. Llavors, un agent d'usuari podria posar a disposició de l'usuari algun mètode per a recuperar la instància definidora de l'abreviatura. Desafortunadament, ara per ara no hi ha cap agent d'usuari que ho faci, ni tan sols els lectors de pantalla. Per tant, seria millor utilitzar també l'atribut title per a oferir aquesta informació:\n
<dfn>HTML</dfn> ("HyperText\nMarkup Language") is a language to describe the contents of web documents.
\nArxiu font: "Second defining instances example"\nAra, però, hem doblat el terme ampliat per a HTML, la qual cosa pot ser un problema per als usuaris de lectors de pantalla. No obstant això, el fet de deixar l'ampliació visible fa que el document sigui menys útil per als usuaris vidents, que en pràcticament tots els casos seran la majoria.\nJo crec que aquest es un compromís acceptable quan només hi ha una o dues abreviatures que necessiten una definició (en pàgines que exigeixen un nombre més gran de definicions, potser seria millor crear una secció de glossari o una pàgina en la qual es pugui utilitzar l'etiquetatge més rigorós de les llistes de definicions). Si això és un tema que us afecta, el codi podria ser:\n
HTML\n(<dfn>HyperText Markup Language</dfn>) is a language to\ndescribe the contents of web documents.
\nArxiu font: "Third defining instances example"\nNo obstant això, l'agent d'usuari hauria de tenir algun mètode per a connectar la definició amb totes les aparicions del terme definit. Actualment no hi ha cap navegador que faci res útil amb dfn, tot i que segueix essent un lligam útil per a aplicar estils amb el CSS. La solució proposada anteriorment és actualment la millor que tenim.\nAquest és un cas molt desgraciat d'una especificació que s'ha creat sense unes directrius clares sobre com s'ha d'utilitzar un element; probablement no es va basar en cap ús d'aquest element en el món real, ja que en cas contrari hi hauria algun mètode per combinar el terme amb la seva descripció o definició completa. L'especificació HTML 5 entra en molts més detalls sobre l'ús de dfn, però segueix essent només un esborrany i encara no es pot utilitzar en el web.\nPer a etiquetar una part d'un text com a superíndex o subíndex (lleugerament per sobre o per sota de la resta del text) cal utilitzar els elements sup i sub.\nAlguns llenguatges necessiten aquests elements per a l'ús correcte de les abreviatures i es poden fer servir per a etiquetar contingut matemàtic de poca envergadura, ja que així s'evita recórrer a MathML (un llenguatge de marques matemàtic específic però bastant complicat creat amb l'únic objectiu d'etiquetar fórmules matemàtiques complicades).\nUn exemple dels dos tipus:\n
The chemical formula for water is H2O, and it\nis also known as hydrogen hydroxide.
\n
The famous formula for mass-energy equivalence as derived by Albert\nEinstein is E=mc2 – energy is equal to the mass\nmultiplied by the speed of light squared.
\nArxiu font: "Superscript and subscript example"\nTenint en compte la manera en què l'HTML defineix l'espai en blanc, no és possible controlar el lloc on saltaran les línies de text (per exemple, etiquetar una adreça postal com un paràgraf però voler que tingui un aspecte visual en el qual cada part de l'adreça aparegui en una línia independent) simplement prement la tecla de retorn mentre es va escrivint el text.\nAmb l'element br és possible introduir un salt de línia en el document. No obstant això, només s'hauria d'utilitzar per a forçar salts de línia en els llocs on siguin estrictament necessaris, i mai per a aplicar més espaiat vertical entre paràgrafs o similars en un document; això s'hauria de fer amb el CSS.\nAlgunes vegades pot ser més fàcil utilitzar un bloc de text preformatat en lloc d'inserir-hi elements br. O bé, si voleu que una part concreta d'un text aparegui en una línia independent, tot i que això és purament una qüestió d'estil, podeu posar aquesta part en un element span i definir-la per tal que es mostri com un element de bloc.\nAixí, per exemple, podeu escriure l'adreça de contacte d'Opera que hem vist abans en aquest apartat quan parlàvem sobre l'element address de la següent manera:\n
Our company address:
\nOpera Software ASA,
Waldemar Thranes gate 98,
\nArxiu font: "Line breaks example"\nEvidentment, si escriviu en XHTML en lloc d'HTML, l'element hauria de ser autotancat, com el següent:\nLes línies horitzontals es creen en l'HTML amb l'element hr. Aquest element insereix una línia en el document que representa un límit entre seccions diferents.\nAlguns diuen que aquest és un efecte inherentment no semàntic i purament visual i de presentació, però de fet hi ha precedents en la literatura que justifiquen l'existència d'un element així. En un capítol (que es podria descriure com una secció d'un llibre) a vegades apareix una línia horitzontal entre escenes que tenen lloc en temps i/o llocs diferents. En la poesia també s'utilitzen algunes separacions decoratives per delimitar les diferents estrofes del poema.\nCap d'aquests usos justificaria l'existència d'un element d'encapçalament nou, que és la manera acceptada de marcar els límits entre seccions d'un document.\nL'element hr no té cap atribut i el seu estil s'haurà de definir amb el CSS en cas que l'aspecte per defecte no sigui satisfactori.\nTambé, igual que en el salt de línia, si escriviu en XHTML i no en HTML caldrà que utilitzeu la forma autotancada :
.\nSi s'han introduït canvis en un document des de la primera vegada que va estar disponible, podeu marcar aquests canvis per tal que les persones que el tornin a llegir o els processos automatitzats puguin saber què s'hi ha canviat i quan.\nEl text nou (insercions) s'ha de posar dintre de l'element ins. El text que s'ha eliminat (supressions) s'ha de posar dintre de l'element del. Si en un punt concret del document s'ha fet una supressió i una inserció, la manera correcta de procedir és posar primer el text suprimit i llavors el text inserit.\nAquests dos elements poden tenir dos atributs que aporten més significat a les edicions.\nSi la raó del canvi s'explica a la pàgina o en algun altre lloc del web, hauríeu de crear un enllaç cap aquest document o fragment de l'atribut de cita. El que estem dient en realitat és que "Aquest canvi s'ha fet per la raó següent".\nTambé podeu indicar l'hora que es va fer el canvi amb l'atribut datetime. El valor hauria de ser una marca horària conforme a l'estàndard ISO, que normalment té la forma "AAAA-MM-DD HH:MM:SS ±HH:MM" (en trobareu més informació a la Wikipedia).\nUn exemple que utilitza els dos atributs:\n
We should only solve problems that actually arise. As\nC. A. R. Hoare\nsaid: <q>premature optimization is the root of all\nArxiu font: "Inserting and deleting example"\nEn aquest apartat he explicat alguns dels elements semàntics de l'HTML menys coneguts i que menys s'utilitzen. En l'apartat següent seguirem examinant l'ús correcte de dos elements semàntics d'HTML semànticament neutres: div i span.\nEls continguts recollits en aquest article estan subjectes a una llicència Creative\nCommons Reconeixement, No comercial - Compartir Igual 3.0 No adaptada.


La CUP de Girona ja ha confeccionat el seu programa electoral | Candidatura d'Unitat Popular\nLa CUP de Girona ja ha confeccionat el seu programa electoral\nEntres les principals propostes s’hi troben la de garantir places d’escola bressol per a tots els infants de la ciutat, la reforma del reglament del Senat de Joves o la posada en marxa d’un ambiciós pla municipal de reducció de residus.\nLa nostra formació ja té penjada a la pàgina web [girona.cup.cat] el programa electoral sencer i descarregable en format PDF. El programa està segmentat en diverses àrees d’actuació per bé que hi ha propostes transversals, en les quals hi participen diversos segments de la ciutadania. Aquesta proposta de ciutat és el fruït d’una feina de mesos. A més, ha comptat amb l’assessorament de tècnics en cada matèria i amb les aportacions dels Punts de Trobada celebrats durant el passat mes de febrer. El programa parla de la mobilitat, l’urbanisme, l’habitabilitat o la participació de forma integrada. Els problemes de Girona tenen diferents motivacions i proposem que siguin resolts aplicant polítiques transversals.\nSom conscients que algunes de les nostres propostes resulten agosarades. Però també pensem que la gestió política d’avui ens ha acostumat a creure que l’Ajuntament difícilment pot incidir per millorar la situació de l’habitatge o del mercat de treball. Nosaltres sabem que es pot fer més. Una política transformadora i popular sabrà trobar les vies per fer de Girona una ciutat amable a les persones que hi viuen. El Programa Electoral recull l’oferta de places d’escola bressol públiques i gratuïtes (o, si més no, a preus realment assequibles) a tots els infants de Girona entre els 0 i els 3 anys. També posem especial èmfasi en l’oferta cultural. Apostem per la creació d’un centre juvenil, social i cultural que pal•liï el dèficit d'un espai polivalent per al jovent. Un espai per a la ciutat que satisfaci les antigues reivindicacions de diferents sectors juvenils i artístics gironins entorn de la Marfà. Aquest centre haurà de constar d’una sala de concerts. Pel que fa al món laboral, creiem en la remodelació de l’Oficina Jove de Treball, ampliant-ne les funcions i incrementant-ne els recursos tant econòmics com humans. La nova oficina ha de garantir l’accés del jovent a un lloc de treball i ha de vetllar per evitar les situacions de precarietat i explotació. A més, proposem la creació de la Borsa Municipal de Treball Jove, que capitalitzarà l’acció municipal d’intermediació en el mercat laboral a nivell juvenil .


Mai 15, 2019 Mai 19, 2019\nSembla ser que m’he adaptat molt bé al país ja que a les 5 del matí ja estava ben desperta. L’Aleix encara dormia com un tronc al llit del costat. A fora, ja era de dia i es sentien els ocellets cantar. He provat tornar a dormir sense èxit, així que m’he quedat al llitet fins les 06:30 del matí, hora que he vist més raonable posar-me sota la dutxa.\nLa veritat és que tenim moltes coses a millorar respecte Dinamarca, però les dutxes no són una d’elles. Tal i com em va explicar la meva padrina que li havia passat a ella quan va visitar la meva cosina, ho he deixat tot inundat.\nA partir de les 07:30 serveixen l’esmorzar a l’hotel i nosaltres som els primers en arribar. Decidim menjar molt per aguantar fins l’hora de dinar. L’esmorzar està força bé: molta varietat de pà, ous remenats, embotit, iogurts, cereals, croissants, galetes, cafè, té, suquets, llet, etc.\nUn cop esmorzats, hem fet el check-out. L’hotel no està malament però tampoc per tirar coets per ser que és la nit més cara de la nostra vida. Però clar, s’ha de tenir en compte que estem a la capital del país amb els salaris més alts d’Europa.\nDonde fueres, haz lo que vieres. Aíxi que hem decidit moure’ns per la ciutat amb el principal mitjà de transport, la bicicleta. I és que Copenhague es disputa anualment el pòdium de ciutat més bike-friendly amb Asmterdam. Més de la meitat de la població la utilitza per anar a treballar i un 63% dels parlamentaris van al Folketing (el Parlament) amb bicicleta.\nDe fet, moltes famílies (sobre un 60%) no posseeixen cotxe. Quan una família espera una criatura, el debat no és quin regal fer-li, sinó quin tipus de transportí regalar-los-hi per portar el nou vingut amb bicicleta.\nClar que això només és viable quan des de les autoritats es fa una clara aposta per la sostenibilitat. Copenhague compta amb més de 350 kilòmetres de carril bici. Quan condueixo sempre pateixo molt pels ciclistes perquè em fa molt respecte, en canvi aquí, al tenir aquest carril bici clarament separat de la vorera i de la carretera em dóna molta sensació de seguretat. Aquí els ciclistes no tenen la vulnerabilitat que sofreixen al nostre país.\nNosaltres hem optat per utilitzar el servei públic de bicicletes, Bycyklen, que compta amb una extensa xarxa de punts de bicicletes ultra-modernes amb tableta (amb gps i varies opcions incloses) per tota la ciutat. Primer t’has de regristar a través de la pàgina web i associar una targeta de crèdit on et carreguen directament els trasllats un cop deixes la bici.\nM’he fotut un bon ensurt quan a la primera pedalada, la bici ha agafat una velocitat no proporcional a la força de la meva pedalada, i és aquí quan hem descobert que a part de ser bicicletes intel·ligents també són elèctriques.\nEl trajecte amb bici fins al primer punt del nostre itinerari ha sigut meravellós, per mi un dels millors moments del viatge. El paisatge era espectacular i feia un bo que enamorava.\nHem arribat a la famosíssima Den lille havfrue (La Sireneta per nosaltres), el símbol de la ciutat, inspirada en el conte d’Andersen, que per cert, és molt més tràgic que la història que més tard va adaptar Disney. L’escultura va ser creada a principi del segle passat per encàrrec dels propietaris de la fàbrica de la cervesa Carlsberg.\nEl que hem pogut descobrir és que la Sireneta desperta passions, sobretot als asiàtics, que alguns arriben a jugar-se la vida per fer-se una foto amb la escultura de la bella figura mitològica. Nosaltres ens hi hem estat una bona estona, no mirant la sireneta sinó les relliscades que es feien alguns mentre trepaven per les roques humides, digne d’Humor Amarillo.\nLa nostra idea pel dia d’avui era conèixer la ciutat amb bicicleta però finalment hem canviat d’opinió i hem decidit fer-ho a peu. Doncs les bicis estan molt bé, però la veritat és que al portar el motor pesen bastant i a part, estan dissenyades per persones nòrdiques (jo tenint-la a la mínima estatura no tocava al terra i tenia una feinada de por per tornar a inicar la marxa cada semàfor). Així que hem començat el passeig per Langeline Park fins arribar a la font Gefionspringvandet i a St. Alban’s Church, una església anglicana preciosa.\nJust a la vora, es troba el Kastellet, una ciutadella construïda com reforç a les muralles per protegir el port de Copenhaguen. La gran majoria de les construccions són originals, és la fortalesa defensiva més àntiga d’Europa i una de les que es troba en millor estat de conservació.\nA 10 minuts caminant es troba el Palau d’Amalienborg, un conjunt de 4 palaus que rodegen la plaça central i constitueixen la residència oficial de la corona danesa. Un és el de la Reina, els altres dos pels prínceps i el quart per les vistes oficials.\nSi podeu feu quadrar la visita al Palau a les 12:00 del migdia per veure el canvi de guàrdia. Encara faltava una hora i mitja i hem optat per deixar-ho córrer. Això sí, un petitet ens ha entretingut amb la seva simpatia: no parava d’imitar els guàrdies, prenent-los-hi tot el protagonisme, s’ha convertit en el centre de totes les mirades.\nAl costat hi ha el parc Amaliehaven, des del qual pots obtenir una bonica perspectiva de l’Òpera. Una de les més luxoses del món. Ens hi hem assentat una estoneta per recuperar forces. Ja descansats, hem continuat la ruta, ara cap a l’estadi del Football Club København, que es trobava a una hora caminant. A mig camí, hem agafat un patinet per arribar-hi més aviat. L’única pega és que resulta complicat estar pendent del Google Maps mentre vas amb el patinet, de fet ens hem passat el carrer i el trajecte ens ha sortit força més car.\nQuan hem arribat al camp hem preguntat pels tours a l’estadi, malauradament ens ha dit que les visites només es realitzen de manera guiada i únicament per vacances, fora de temporada. Però la noia, ha sigut encantadora, i ens ha deixat entrar per poder veure l’estadi per dins.\nL’estadi va ser construït l’any 1992, per tant és relativament nou, el seu punt diferencial és el sostre corredís que permet tancar l’estadi per protegir-lo dels durs hiverns a Escandinavia. El camp és molt boniquet recorda a l’arquitectura dels estadis anglesos. Per cert, aquí Vicente del Bosque va debutar com a entrenador de la Selecció espanyola.\nAbans de marxar hem passat per la botiga oficial i l’Aleix no li treia els ulls a les samarretes. Davant la seva il·lusió no he pogut evitar regalar-l’hi una. No em digueu que no està guapíssim? Tan aviat com ha pogut se l’ha ficat, i igual que li passava a Japó, ha triomfat entre els danesos que no paraven de dir-li “I like your shirt, man!”\nEl barri on es troba l’estadi és absolutament preciós, es troba ple de carrers amb casetes de colors. A mi em xiflen! Els hi trobo un encant molt especial.\nI on hem viscut una de les situacions més surrealistes (per nosaltres): hem vist un bebé dormint dins d’un Bugaboo sense cap adult en les proximitats. Davant de la nostra preocupació, ens hem quedat observant la situació esperant que en algun moment algú vingués a buscar-lo. Encara al•lucinàvem més quan la gent passava pel seu costat i ni se’l mirava. Aproximadament un quart d’hora desprès, ha arribat el seu pare i l’ha entrat tan tranquil·lament cap a casa.\nEl curiós de tot plegat és que davant d’aquesta situació he recordat que fa temps vaig llegir a un blog d’una noia que havia vingut a fer un Erasums a Dinamarca que poc desprès d’haver-se instal·lat a la ciutat, estava prenent un café a una terrassa quan una mare li va demanar si podia cuidar a la seva filla mentre anava un encàrrec. Ella no donava crèdit a la situació, però poc a poc durant el seu dia a dia va entendre que la confiança és un valor comunitari. Us deixo una mica d’informació sobre aquest aspecte que crec que sempre està bé per reflexionar-hi:\n¿Porqué los padres dejan a sus bebés en las puertas de las tiendas en los países nórdicos?\nHem caminat uns 30 minuts fins arribar al Rosenborg Slot, un castell-palau construït com a residència estiuenca pels reis de Dinamarca, el qual conjuntament amb els seus jardins m’ha enamorat. Clarament, ha estat un dels nostres llocs preferits de la ciutat.\nActualment, exhibeix tot una col·lecció de joies i tresors de la corona danesa. El preu de l’entrada són 105 corones daneses. Nosaltres no hi hem entrat però he llegit per Internet que val molt la pena.\nHem continuat la nostra ruta, i de cop ens hem plantat al carrer Strøget, just on havíem sopat el dia anterior. Com aquell qui no vol, hem arribat a un restaurant asiàtic que ahir ja ens havia cridat molt l’atenció. I tot i el meu remordiment per no provar menjar típic, l’olor ens ha seduït tant que quan ens en hem donat compte ja estàvem assentats. Estava per llepar-se els dits… Quin mono d’Àsia que tenim!!!\nJa per acabar teníem per visitar Christiansbrog Slot, un palau que alberga la seu del poder: el Parlament de Dinamarca. Però s’ha de ser ben ruc perquè el que realment hem visitat ha sigut el Tribunal Suprem, que es troba just darrera.\nI mira que em sap greu… perquè és realment preciós:\nHem acabat a les portes de Biblioteca Danesa, on havia llegit que des de dins es poden gaudir d’unes vistes precioses però al ser diumenge estava tancada.\nEns ha vingut el “baixon” de desprès de dinar, així que ens hem quedat estiradets al sol acabant de gaudir dels nostres últims moments a la capital de Dinamarca.\nPer tornar a l’hotel a recollir la maleta hem utilitzat el nostre mitjà de transport preferit per moure’ns per la ciutat: el patinet elèctric! Ens hem enganxat al patinet fins al punt que ja hem mirat preus per Amazon 😱 Els hi demanarem un als Reis Mags?\nHem recollit les maletes a l’hotel i hem anat a buscar el metro per anar fins l’aeroport. Una de les coses que més ens han sorprès és que les barreres d’accés al metro no existeixen, simplement hi ha una mena de pilons on tu valides el teu tiquet, però ningú revisa que ho facis.\nI és que si alguna cosa caracteritza els danesos és la honestitat. I aquesta es palpa en el seu dia a dia, sabíeu que els treballadors tenen dret a quedar-se 3 dies a casa per malaltia lleu (com un refredat) del seu progenitor sense tenir l’obligació de portar un justificant a l’empresa? Només faig que preguntar-me si seria possible implantar aquests drets al nostre país….\nAmb menys de mitja hora èram a l’aeroport, i poc desprès de passar el control de seguretat, hem rebut un missatge que el nostre vol es retradava. No passa res, a nosaltres això no ens atavala, encara que sigui poc creïble, els aeroports ens encanten. Així que en primer lloc, hem aprofitar per fer un cafè amb unes vistes precioses.\nEns hem comprat un sandwich d’aquells tan dolents per sopar a l’avió i hem voltat per l’enorme dutty free de l’aeroport. L’Aleix ha aprofitat per regalar-me el millor souvenir, un llibre sobre el hygge, aquest concepte danès que em té fascinada i que no he tardat gens en començar a devorar (Gràcies gordi).\nFinalment, el retràs ha estat de menys de mitja hora i Dinamarca ens ha regalat el millor regal de despedida: un preciosa posta de Sol. La veritat és que la nostra estança a la ciutat ha sigut molt curta però ens ha encantat. De fet, m’atreviria a dir que s’ha convertit en una de les meves ciutats europees preferides. Amsterdam ens va encantar però Copenhaguen la “superat amb escreix” ja que és igual de preciosa però sense la massificació turística. Hem pogut detectar que és país amb una altíssima qualitat de vida i hem entés perquè la meva cosina va marxar fa varis anys i no va dubtar en quedar-s’hi.\nEl vol, com tots els vols de la nit, ha sigut força més mogut que el de l’anada i molt escandalós… Amb el que m’agraden a mi els vols de primera hora del matí on tots els passatgers estan calladets… Hem aterrat a Barcelona que era gairebé mitja nit. Quan vam anar a Paris, la tornada fins a Balaguer se’ns va fer eterna perquè ens adormíem així que aquest cop hem optat per evitar riscos, reservar un hotel a prop de l’aeroport, descansar i conduir de bon de matí havent descansat.\nPròximament faré un post específicant el pressupost de la nostra escapada i ben aviat, arribarà el SUPER VIATGE AMB LA FAMILY! Voleu saber el destí de l’any? Us avanço que tinc el pressentiment que serà un viatgàs!\n♥ Moltes gràcies ♥\n2 pensaments sobre “Dia 2 – København sobre dos rodes.”\nJuny 2, 2019 at 20:46\nM’agrada molt com expliques\nJuny 10, 2019 at 07:04\nMoltes gràcies per les teves paraules. Me’n alegro molt que et sembli interessant!


Biada | La catalogació del patrimoni cultural del ferrocarril de Mataró: Jornada Recercat a Manresa\nPost 38 of 100‹‹››\n5 marzo, 2018biadaPersonatges\nAquest mes de febrer clourem la primera fase del projecte de catalogació del patrimoni cultural del tren de Barcelona a Mataró, que portem a terme amb la col.laboració del Museu Arxiu de Santa Maria gràcies a una subvenció de l’Institut Ramon Muntaner. Hem presentat el projecte en l’exposició de projectes de centres d’estudidins les Jornades Recercat, de Cultura i Recerca Local dels Territoris de Parla Catalana, que s’han celebrat a Manresa del 13 al 15 d’abril de 2018, organitzades per l’Institut Ramon Muntaner.\nEl ferrocarril a Mataró des de la seva inauguració al 1848 ha sigut un element catalitzador de cultura popular i creació artística. Forma part de la memòria col·lectiva, s’ha fixat com un element de la cultura etnogràfica, tot generant obres culturals en els àmbits científic, històric, literari, festiu, artístic i musical: poemes, música, auques, novel·les, llegendes, gravats, pintura… Generació rere generació, durant 170 anys, la producció cultural no s’ha tallat mai.\nAquesta incidència en la consciència social es deu a que el primer ferrocarril va impressionar per la seva utilitat als homes del seus temps, que es van fer conscients de viure l’obertura a una nova etapa de progrés i va provocar de fet un gran canvi en la mentalitat i la vida de les persones. També es deu al gran impacte econòmic del fet històric, l’evidència material i concreta d’un punt d’inflexió en la història de Catalunya i d’Espanya, l’entrada en la era industrial. La construcció d’aquesta línia pionera, el primer ferrocarril, de la península fou el tret de sortida de la mobilització de capitals per la construcció de tota la xarxa viària catalana, i va vertebrar el creixement urbanístic de les poblacions costaneres del Barcelonès i Maresme.\nEl tema del tren ha permès a molts ciutadans proclius a la creativitat, tant amateur com professionals, desenvolupar la seva personalitat creant productes culturals i participant-los socialment: obres literàries, artístiques, tècniques científiques, musicals, audiovisuals… Són aportacions personals que han enriquit la societat, l’han fet més creativa i han generat activitat econòmica. També ha propiciat que molts ciutadans hagin desenvolupat el col·leccionisme: en mostrar les seves col·leccions en exposicions públiques propicien la formació de la identitat cultural dels ciutadans que les visiten i alhora afavoreixen la conservació d’aquest ric patrimoni cultural. El tren també ha motivat la celebració de noves i importants festes col·lectives de llarga tradició.\nPodem afirmar que el tren a Mataró és patrimoni etnològic, amb múltiples manifestacions, des de totes les vessants de la producció cultural, que en el seu conjunt ha creat un patrimoni cultural intangible, la “cultura del tren”, que segueix viva i en contínua evolució a Mataró i en l’àmbit del Maresme i el Barcelonès.\nDes de l’inici ha generat identitat social, ja que te un valor referencial que cohesiona la societat. El tren de 1848 especialment molts mataronins l’interioritzen com a propi, típic, definidor de la ciutat, però també es percep arreu de Catalunya com un paradigma del geni empresarial català.\nMentre que el Patrimoni Industrial ferroviari té avaladors importants com el Museu del Ferrocarril de Catalunya, el patrimoni cultural o intangible ha quedat en mans de les associacions culturals. Són molt nombroses les associacions d’afeccionats al modelisme que tenen gran passió per la representació del tren petits circuits. El Cercle Històric Miquel Biada, des de fa 12 anys hi treballa amb una perspectiva àmplia, considerant el tren com a patrimoni etnogràfic. Investigació, adquisició de materials, difusió són les feines contínues de l’associació.\nLa part més visible d’aquesta tasca ha estat la catalogació i exposició de la imatgeria popular referida al tren de Mataró, amb una exposició inaugurada al Museu Arxiu de Santa Maria l’any 2015, i conferències de difusió que han tingut gran acollida i han aconseguit fer visible i entenedor aquest àmbit cultural. Aquesta feina l’ha duta a terme Xavier Nubiola, que amb paciència ha estructurat la multiplicitat de materials existents, produïts en èpoques molt diverses, en diverses categories. Actualment es pot trobar a la xarxa una exposició virtual permanent de la col·lecció amb la fitxa de cada element, i un vídeo de presentació. En aquesta base de dades també es por consultar part del nostre arxiu documental i l’hemeroteca històrica.\nLa subvenció de l’IRMU ens ha permès la contractació de serveis professionals per perfilar el projecte i per continuar amb la catalogació d’altres materials. En concret aquest 2017/2018 hem pogut documentar i descriure les obres artístiques plàstiques, d’arts gràfiques i escultòriques, i tenim previst en les pròximes setmanes posar-ho a l’abast de tothom en la xarxa. També hem pogut fer una tasca de difusió amb dos exposicions presencials d’aquest patrimoni, a l’Ateneu de la Fundació Iluro i al Centre Cívic Cabot i Barba, el passat mes d’octubre.\ncatalogació, patrimoni cultural, patrimoni etnològic


Bodo Ramelow, primer ministre de l’estat de Turíngia\nBodo Ramelow és una figura política excepcional a Alemanya: aquest sindicalista germanooccidental es va convertir el 2014 en el primer ministre del partit L’Esquerra en la història de la República Federal.\n20 de de setembre del 2021. 19:35\nBodo Ramelow és una figura política excepcional a Alemanya: aquest sindicalista germanooccidental es va convertir el 2014 en el primer ministre del partit L’Esquerra –coalició de postcomunistes i socialdemòcrates desencisats– en la història de la República Federal. Com a cap de govern de Turíngia, va veure com el seu petit estat germanooriental va copar els titulars de la premsa internacional el febrer del 2019: la CDU i la ultradreta d’Alternativa per a Alemanya (AfD) van votar llavors conjuntament per un candidat minoritari per evitar que Ramelow es mantingués en el lloc. La «crisi de Turíngia» va suposar una esquerda en l’anomenat cordó sanitari i va costar la carrera a Annegret Kramp-Karrenbauer, l’escollida per Merkel per succeir-la en la cancelleria. Ramelow va rebre recentment un grup de mitjans estrangers, entre els quals, EL PERIÓDICO.\nSenyor Ramelow, ¿quines conclusions treu de l’anomenada «crisi de Turíngia» a les portes de les eleccions federals?\nVam guanyar les eleccions regionals del 2019 i jo, en el meu districte electoral, vaig obtenir el segon millor resultat aconseguit per un candidat en la història de Turíngia. Això vol dir que els meus índexs de popularitat no són només alts a les enquestes, sinó també el dia de les eleccions. El meu partit, L’Esquerra, va superar en aquells comicis el llindar del 30%. A escala federal estem actualment en el 6% d’intenció de vot, tot i que personalment penso que hauríem d’obrir-nos i aspirar al 10%.\nPerò que obtinguem resultats de més del 30% a Turíngia també és un problema, perquè tot i que guanyem, és insuficient per construir una majoria parlamentària. Vaig interpretar que l’electorat havia decidit el 2019 que jo havia de marcar la política regional. Després de vorejar la catàstrofe, vam aconseguim tancar un acord d’estabilitat amb la CDU, una cosa inèdita fins aquell moment a Alemanya.\nLa CDU ha protagonitzat des d’aleshores una oposició constructiva i ha prescindit de votar en el parlament regional, perquè només amb els vots d’AfD s’aconsegueix la majoria. D’aquesta forma, he aconseguit governar durant els últims 18 mesos. D’alguna manera, a Turíngia hem practicat el que molt probablement espera a la política federal alemanya d’aquí un parell de setmanes. Alguns ens miren ara i es pregunten: ¿com ho heu aconseguit?\n¿Quines sensacions té sobre les eleccions de diumenge que ve?\nTinc 65 anys i no recordo uns preparatius tan emocionants per a una elecció federal. Recordo, per exemple, un assumpte emocionant com la moció de censura contra el canceller socialdemòcrata Willy Brandt el 1972. Llavors jo era un aprenent a la cadena comercial Karstadt. Tots vam seguir per la ràdio la votació al Bundestag, que llavors encara era a Bonn. Em vaig entusiasmar i vaig patir.\nL’anomenada Ostpolitik [política d’acostament al bloc socialista oriental] va començar aquí a Erfurt. Per a mi, el discurs que Brandt va oferir al recollir el premi Nobel de la pau continua tenint vigència. Per això repeteixo les seves tesis: després de l’ocorregut a l’Afganistan, és moment de repensar la política internacional i de reflexionar si la construcció d’enemics realment ens fa avançar. Els temps de la dualitat de la Guerra Freda són passat. Fa 30 anys que ho són.\nEn aquesta campanya, els conservadors presenten el seu partit com a obsolet i perillós per a l’estabilitat d’Alemanya. Alhora, les projeccions donen com a possible un tripartit entre la socialdemocràcia, Els Verds i L’Esquerra...\nHe sigut cap de campanya del meu partit i li puc assegurar que no hi ha res millor que quan el teu enemic comença a atacar-te d’aquesta manera. Quan Laschet, candidat a canceller de la CDU, pregunta als seus competidors si estan disposats a col·laborar amb nosaltres, llavors jo li recordo que a partir del pròxim 1 de novembre assumiré la presidència del Bundesrat [cambra territorial alemanya]. És a dir, jo representaré aquest estat durant un any. I quan calgui elegir de nou el president federal, llavors seré el més alt representant d’aquesta república.\nPer això, quan algú pregunta públicament si la resta està disposada a col·laborar amb mi o el meu partit, em fa gràcia, em sembla divertit. I com el meu partit té actualment un 6% d’intenció de vot, llavors només puc dir que els insults contra L’Esquerra són més que benvinguts.\n¿Li va sorprendre que Angela Merkel agités la vella campanya anticomunista, de la por al «que venen els rojos», en la seva última intervenció com a cancellera davant el Bundestag?\nMai he amagat el meu respecte per la senyora Merkel. En les fases de crisi, l’he vist com un factor de tranquil·litat i com una dona intel·ligent. Evidentment, en ocasions tenim opinions diferents. Tampoc és cap secret que les nostres posicions polítiques són diferents. Però tinc un gran respecte per la seva manera d’entendre la responsabilitat i per la seva manera de comunicar.\nLamentablement, ha sigut incapaç d’establir una successió ordenada dins del seu partit. I aquesta desgràcia comença amb Annegret Kramp-Karrenbauer: com a primera ministra del Sarre, quan va ser elegida presidenta de la CDU ja tenia el meu número de telèfon. Però quan va venir per primera vegada a Turíngia com a líder democristiana, no va tenir res millor a fer que presentar-me com un llop amb pell de be. Per a algú que em coneix i que ha treballat amb mi, sap que aquesta estratègia et resta credibilitat. I finalment va acabar fracassant: jo soc la raó fonamental per la qual finalment va haver de dimitir com a presidenta de la CDU, perquè va ser incapaç de mantenir sota control el seu partit a Turíngia.\n¿Creu llavors que el discurs de Merkel respon a la desesperació?\nLa sensació que tinc és que ho va fer perquè ja no sabia com ajudar que el seu partit millori a les enquestes. Entenc que es deu a la pura desesperació, sí, perquè la seva experiència amb mi és absolutament diferent. En l’anomenada «crisi de Turíngia», Merkel i jo vam parlar sovint per telèfon, i ens hem escrit SMS constantment durant les conferències entre el govern federal i els estats federats. El problema aquí és que la CDU no aconsegueix mobilitzar el seu electorat, i no ho aconsegueix perquè no desperta credibilitat.\n¿Quina és la seva aposta sobre les negociacions per formar govern després de les eleccions federals?\nJo treballo obertament per un govern tripartit entre socialdemòcrates, Els Verds i L’Esquerra. Crec que una nova Gran Coalició sota el lideratge del socialdemòcrata Olaf Scholz suposaria un estancament. Seria com els anys del canceller Helmut Kohl abans de la caiguda del Mur. La història necessita canvis, nous camins. Però ja sabem que Scholz no és cap amic de L’Esquerra.\nLa política exterior i la participació de l’exèrcit alemany en missions de l’OTAN podrien ser el gran obstacle per a aquesta coalició entre l’SPD, Els Verds i el seu partit...\nNo és casualitat que hagi citat Willy Brandt a l’inici d’aquesta entrevista. M’agradaria que l’SPD tornés a fer política socialdemòcrata. I en aquest debat, la qüestió és quin paper ha de jugar Europa. Jo aposto per una unió militar europea. Hauríem d’actuar com a mediadors entre Ucraïna, els països bàltics i Rússia, i no em refereixo militarment, sinó a vies diplomàtiques. Amb tot, personalment, no crec que aquesta qüestió hagués de ser un obstacle per a un govern de l’SPD, Els Verds i L’Esquerra. Per a això cal trobar una formulació intel·ligent sobre l’OTAN i finalment cal debatre-hi. Tots els partits han de debatre al respecte.\nJo em pregunto què és l’OTAN. Pel que sé, és una aliança militar defensiva basada en valors comuns. Si això és veritat, m’agradaria que algú em digués quins valors compartim amb el senyor Erdogan. Si mirem al conflicte de l’Alt Karabakh i la qüestió armènia, m’agradaria saber quin paper juga allà Turquia, estat membre de l’OTAN. Si és veritat que després de l’atac a les torres bessones de l’11-S hi havia islamistes, i si rere aquests islamistes estava el wahhabisme i l’Aràbia Saudita és el centre d’aquest wahhabisme, ¿llavors per què l’Aràbia Saudita és el nostre aliat militar i hi ha tropes nord-americanes allà estacionades? Totes aquestes són preguntes sobre l’OTAN que m’agradaria discutir.


Montse Sáez - Sant Adrià de Besòs - 1/5/2012\n- El més destacat va ser l'aprovació de l'adhesió de Santa Coloma i Montcada i Reixac al Consorci del Besòs\nEl passat 27 d'abril es va dur a terme el ple municipal de l'Ajuntament de Sant Adrià del mes d'abril. De nou es van presentar moltes mocions que gens tenien a veure amb la realitat adrianenca i que van suposar tres hores de ple sense substància. El més destacat va ser l'aprovació de l'adhesió dels municipis de Santa Coloma de Gramenet i Montcada i Reixac al Consorci del Besòs.\nI, fora de l'ordre del dia, el regidor d'Educació, Gregorio Belmonte, va anunciar que acabava de rebre un correu electrònic del Departament d'Educació en el que s'anunciava que la Generalitat de Catalunya ha suspés per aquest 2012 el Pla Educatiu d'Entorn. Per tant, totes les activitats i projectes que s'estant portant a terme enguany queden sense pressupost.