INDRETS D'ESCRIT AL BERGUEDÀ : de novembre 2017\nSANT LLORENÇ DE SOUS. ALBANYÀ ALT EMPORDÀ\nEns sorprenien, per la seva magnitud, les restes actualment consolidades de l’abadia benedictina de Sant Llorenç de Sous, antigament del Mont. Són situades al poble de Sous, en un planell de la muntanya (855 m.) de la Mare de Déu del Mont.\nLa primera referència documental que tenim de sant Llorenç de Sous, de l'any 871, es troba en un diploma del monarca carolingi Carles el Calb (823-877), en el qual es fa referència que existeix una petita cel·la a la muntanya del Mont que depèn del monestir de sant Aniol d'Aguja.\nUna cel·la monàstica que deuria consistir en una esglesiola o ermita i una habitació on viuria el monjo encarregat del seu manteniment. Aquesta dependència es va mantenir fins l'any 922 quan el monestir de sant Aniol és abandonat per la seva comunitat, la qual semblaria que es va instal·lar a Sous. De fet les intervencions arqueològiques han permès constatar l'existència d'una petita esglesiola just sota l'actual absidiola sud, que cal relacionar amb aquesta etapa.\nDesprés d'un període en què estigué vinculat a la seu episcopal gironina, el monestir es constituí com a comunitat independent a partir de l'any 1003, sota la regla de sant Benet. Durant aquesta nova etapa va gaudir de la protecció dels comtes de Besalú, primer, i del Casal de Barcelona després, que li feren nombroses donacions. Gràcies a això la comunitat va assolir una bona situació econòmica, que li va permetre engegar una primera ampliació de les seves dependències, que cal datar a la primera meitat del segle XI.\nJa entrat el segle XIII es va iniciar una segona ampliació, que va acabar donant al conjunt monàstic la seva actual fesomia. Aquesta obra va suposar la construcció d'un claustre de planta quadrangular en l'espai abans ocupat per un pati que separava l'habitació dels monjos de l'església. Alhora es van amplair les estructures que envoltaven en nou claustre, amb noves edificacions al costats de llevant i de ponent. Així és que entre el segle XIII i la primera meitat del XIV el monestir de sant Llorenç va assolir el seu moment de màxima expansió i prosperitat.\nA partir d'aleshores, esdevingué una simple parròquia rural del poble de masies disperses de Sous. La ruïna de l'església, definitivament abandonada al segle XVIII, obligà a condicionar el nou temple parroquial de Sant Llorenç de Sous en el que havia estat la sala capitular del monestir, que fou consagrat el 1829. Des de mitjan segle XIX, les restes del monestir serviren d'estable d'animals i magatzem d'eines agrícoles. Un altre espai va ser desenrunat i va ser utilitzat com a cementiri municipal. El pati del claustre va acabar sent un hort. Aquesta situació es va mantenir fins a l'inici de la Guerra Civil el 1936, quan tot va ser abandonat.\nL'any 1984 va ser el de l'inici de les obres de restauració de tot el conjunt de sant Llorenç de Sous. Es va començar amb camps de treball puntuals, amb feines de desbrossament, i es va començar la restauració la coberta de l'antiga parròquia de Sous. Posteriorment es van iniciar treballs de desenrunant i restauració de les restes arquitectòniques que els esmentats camps de treball posaven al descobert. A partir del 2001, mitjançant un conveni entre el Bisbat de Girona i la Diputació es van tornar a emprendre les tasques de restauració i consolidació, amb la clara voluntat d'adequar el conjunt i fer-lo accessible al públic. L'any 2002 es va finalitzar la intervenció a la zona de l'església romànica. Posteriorment es va intervenir al claustre per assegurar-ne el teular i permetre'n la visita. Finalment, el darrer projecte realitzat ha estat la intervenció de l'antiga rectoria amb la finalitat de recuperar l'antic dormitori dels monjos. De fet, tota aquesta àrea s'ha restaurat conservant l'antiga església parroquial i transformant l'antic dormitori comunitari en un espai polivalent.\nSant Llorenç del Sous és un monument declarat com a bé Cultural d’Interès Nacional.\nSANT ANDREU DE LA VOLA. SANT PERE DE TORELLÓ. OSONA\nSant Andreu de la Vola és un poble (16 h. 2006) i antiga parròquia rural situada a la vall del riu Fornès, a l’angle entre les serres de Cabrera i de Curull.\nL’indret amb el nom d’Avetola és conegut des del 923. La parròquia de Sant Andreu es formà des de molt antic per bé que les primeres notícies daten del 1031, moment en què fou renovada i dotada de nou. Era el centre religiós de l'antic terme de Curull, que s'annexionà amb la Vola a Masies de Torelló l'any 1920 per unir-se sis anys més tard a Sant Pere de Torelló.\nEl primer rector del qual es conserva memòria fou l’anomenat Pere, que exercí el seu ministeri de 1293 a 1306.\nL'església, malgrat tenir orígens romànics, ha sofert tantes transformacions que no conserva cap element de l'antic estil. Al 1584 s'hi obrí un portal nou, després s’hi van crear capelles laterals, un campanar de 14 metros i una sagristia que s’acabà el 1774. Posteriorment el 1828 se’n va treballar la volta i el teulat, i el 1874 s’hi va afegir una capella del Santíssim.\nEsglésia de tres naus, la central més elevada que les laterals. La capçalera, sense absis, és orientada a llevant, per on sobresurt un cos destinat a sagristia, decorat amb pintures.\nEl mur de tramuntana del temple s'adossa al mas que fou la rectoria. La façana presenta el capcer triangular. A la part esquerra, adossat a l'església hi ha un campanar de torre amb els angles escairats a la part superior, però està força deteriorat i un sector és refet amb totxo.\nEl portal de la façana és d'arc rebaixat i la dovella central és decorada amb una petxina i inscripcions. Al damunt s'obre un òcul.\nL'interior no conserva cap element d'interès tet de la imatge de Sant Andreu que ocupa un lloc preferent.\nDurant la Guerra Civil (1936-1939) sofrí la destrucció, com tantes esglésies, se’n cremaren els altars i els sants. També va enfonsar-se el sostre perquè s’hi van tirar al damunt les campanes. De seguida es va recuperar i es va reobrir el culte.\nActualment està molt abandonada a causa del despoblament que pateix la zona i només se celebra missa una vegada a l'any, per la festa major.\nSant Andreu de la Vola és una església eclèctica protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.\nÉs popular a tota la comarca el Rector de la Vola, clergue francès de nom Pere Lafont, anomenat popularment mossèn Peyra, que regí la parròquia entre el 1592 i el 1612 i del qual hom conta encara acudits i facècies.\nSANT MARTI SASSERRES. CABANELLES. ALT EMPORDÀ\nSant Martí Sasserres és un poble (28 h. 2011) situat prop de la riba dreta del riu Manol, afluent del Muga i al peu dels vessants de la serra de la Mare de Déu del Mont. Es troba al camí de Sant Jaume. El nom significa Sant Martí de les serres o de les muntanyes.\nEl lloc es esmentat en un escrit datat del 872. Surt documentat posteriorment l’any 992, en diverses referències al comtat de Besalú. L'any 1031 el lloc i l'església de "Sancti Martini que dictum ad ipsa serra" eren al terme de Lledó, "in termini Latonense".\nLa senyoria feudal de la parròquia fou cedida al priorat de Lledó l'any 1204, per Dalmau de Creixell i la seva mare Berenguera.\nL'església de Sant Martí Sesserres és un edifici d'una nau, coberta amb volta de canó seguit, de perfil apuntat, sense arcs torals, i capçada a llevant per un absis semicircular, cobert amb volta ametllada, que s'obre a la nau per un simple plec, d'arc apuntat, que fa la gradació.\nLes voltes arrenquen d'una senzilla motllura aixamfranada, que també ressegueix a l'extradós les finestres de la nau. Exteriorment l'absis és ornamental amb un potent ràfec, sostingut per un fris de mènsules, amb boles, en una de les qual hi ha esculpit un cap humà.\nAl mur de migjorn s'obren tres finestres de doble esqueixada, esveltes; una és més al fons de l'absis, i al mur de ponent damunt la porta se n'obre una altra, més ample, convertida posteriorment en un ull de bou, irregular i matusser. Sobre la façana de ponent, a la cantonada amb el mur de tramuntana fou bastit, també posteriorment, un campanar de torre, amb un pis de finestres i coberta piramidal; i al cantó de l'absis fou afegida la sagristia.\nSobre la testera oriental de la nau hi havia una creu de pedra, de la qual resta només un fragment, poc menys de la meitat.\nL'aparell amb què fou construït l'edifici és molt uniforme i construït amb carreus en algunes zones molt desfigurats per l'erosió, ben tallats i polits, disposats en filades regulars. El temple és pot datar perfectament dins la segona meitat del segle XII, i mostra plenament les característiques de l'arquitectura del seu moment.\nA la façana de ponent, i seguint la mateixa estructura de l'aparell del mur, hi ha oberta la porta d'entrada a l'església. Tot i que té alguns elements alterats, com la llinda i el timpà, conserva perfectament l'estructura primitiva. Aquesta respon a un esquema senzill, bastant freqüent a l'Empordà.\nPer l'obertura de la porta hom ha fet quatre plecs, partint de la superfície del mur. Els mutants d'aquests plecs són llisos i sense cap ornamentació. Damunt la porta hi ha una llinda monolítica, també llisa, amb una cornisa petita que divideix horitzontalment la porta i marca el punt d'arrencada dels arcs amb que es cobreix cada plec. Aquests arcs són de mig punt, fets amb dovelles, ben aparellades. Una filada de pedres baixes a manera de lloses, ben tallades i polides, cobreix exteriorment l'arc més extern, a manera d'arquivolta, el perfil de la qual, però, com en d'altres exemplars, no emergeix de la superfície del mur.\nLa porta està folrada de ferro i duu la data de 1842. Als batents de fusta hi ha uns pocs elements de la ferramenta romànica o dins d'aquesta tradició: sis jocs de tires amb volutes als extrems i el forrellat en forma de T, amb un cos corbat i acabat en forma de cap d'animal.\nNo cal pas dir que tant les tres creus del timpà com les de la llinda, pintades de color vermell, no tenen res a veure amb l'obra primitiva. Indiquen la pertinença al camí de Sant Jaume que passa just pel davant.\nEns trobem davant d'una obra simple però atractiva, en la que s'ha prescindit totalment de l'ornamentació escultòrica, segurament per les dificultats econòmiques de l'època.\nL'església de Sant Martí Sesserres és una església inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.\nSANTA MARIA DE SEGUERÓ. BEUDA. GARROTXA.\nSegueró és un poble (47 h. 2009) al peu dels vessants sud-orientals de la serra de la Mare de Déu del Mont, a la capçalera de la riera de Segueró (afluent per l’esquerra del Fluvià, aigua avall de Dosquers).\nEl lloc és esmentat el 1011; Bernat Tallaferro el cedí a l’efímer bisbat de Besalú. Dins l’antic terme hi ha la important masia del Noguer de Segueró\nEs troba citada l'església de Santa Maria de Segueró en un document de l'any 1001. L’any 1017 fou cedida pel comte Bernat Tallaferro, a la tot just creada Seu de Besalú. La vida d'aquest bisbat fou efímera i en l'any 1020, quan aquest va desaparèixer, va ser annexionada al bisbat de Girona. A finals del segle XVII, el lloc consta inclòs dins els territoris de jurisdicció reial.\nEn el segle XV es va fortificar i sobrealçar el temple, construint unes golfes sobre la nau i doblant l'alçada en el cas de l'absis.\nL'absis estava decorat amb un fris d'arcuacions llombardes, dintre de les quals s'obren unes petites espitlleres. Al seu damunt podem trobar un fris de dents de serra i la cornisa de la coberta romànica. Malauradament aquesta decoració està bastant deteriorada i fins i tot s'ha perdut completament en alguns punts.\nEn el segle XVIII es va remodelar completament l'interior del temple i també se li van afegir capelles laterals i la sagristia. També es construeix un cor elevat als peus de la nau on hi ha un orgue de la mateixa època, que necessita una important restauració. De la mateixa època és la pica baptismal, que veiem en una de les capelles laterals.\nS'accedeix al temple per una porta oberta en el mur oest. Està formada per tres arcs de mig punt en gradació, timpà llis i llinda, segons els model de portes del segle XII típiques del Roselló, de l'Empordà i de la Garrotxa. La porta encara conserva el forrellat i els tiradors de tradició romànica.\nSobre la porta es va obrir un ull de bou de grans dimensions en època barroca. Corona la façana un campanar de torre, que va substituir a un anterior de cadireta.\nAntigament havia dues barbacanes que defensaven l'accés al temple, actualment només s'ha conservat una.\nTambé es conserven a l'entrada del temple dues piques, probablement d'olis.\nSanta Maria de Segueró és un monument protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.\nSANT JAUME DEL CLOT DEL MORO. CASTELLAR DE N’HUG. BERGUEDÀ\nVisitàvem el lloc del Clot del Moro on romanen les naus abandonades de la fàbrica de ciment “Asland”.\nRere el xalet fotografiaven el que havia estat l’església de la colònia sota l’advocació de l’apòstol Sant Jaume.\nEn el bloc de la Pobla de Lillet trobo unes fotografies antigues i també d’actuals. Per la meva crònica aprofito una de la seva construcció l’any 1925 i unes dades del diari La Vanguardia del 4 de juny de 1926.\nAproximadament la nota de premsa diu això:\nEl darrer diumenge va fer-se l’acte de la inauguració i benedicció de l’església que la companyia Asland ha construït en la colònia.\nVa beneir el nou temple el rector de Castellar de n’Hug i van ser els padrins el comte de Güell i la seva esposa.\nVa haver una gran assistència de públic, veïns de la Pobla de Lillet i de Castellar de n’Hug i també de personalitats vingudes de Barcelona.\nPer les fotos i la nostra visita és una església d’estil neo-romànic d’una sola nau i d’absis semicircular.\nLa porta d’entrada és protegida per un porxo. Damunt hi ha un campanar d’espadanya de dos ulls\nLa coberta de la nau és de teula i l’absis de llosa plana.\nGràcies Antonio Mora per la facilitar-me les dades del bloc de la Pobla de Lillet.\nSANT PERE DE LLIGORDÀ. BEUDA. GARROTXA\nEl veïnat de Lligordà (29 h. 2009) és format per masies disseminades. Es troba al sector meridional del terme municipal i centrat per l’església parroquial sota l’advocació de Sant Pere.\nSant Pere de Lligordà fou donat, juntament amb altres esglésies com a dotació, a la consagració l’any 958 del monestir de Sant Joan les Fonts. L’any 1079 els vescomtes de Bas donaren el monestir, amb les seves possessions, al també monestir de Sant Victor de Marsella a canvi de constituir un cenobi a Sant Joan les Fonts.\nL'actual temple, és del segle XII. El nom del lloc, unit amb el del temple, ve documentat com "Longordani" (1079), "Longorzano" (1106), "Longordano" (1175), "Lugurciano (1178), "Ligurciano (1231) i "Lligordano" (1362), fins a convertir-se més endavant en Lligordà. No hi ha cap document que ens indiqui quan va ser consagrada.\nL'església, conserva gran part del seu caràcter original. És una construcció d’una sola nau, amb volta de canó però lleugerament apuntada que parteix d’una línia d’imposta que recorre els murs laterals del temple.\nL'absis, semicircular i sense decoració està situat al costat de llevant.\nLa porta d'accés al temple és a migjorn i està formada per tres arcs en gradació, una llinda i un timpà amb una creu en relleu. La porta té els batents decorats i reforçats amb aplicacions de ferro forjat dels segles XII o XIII: unes cintes planes que acaben en doble voluta als extrems; el forrellat té un cap de serp a l'extrem del passador.\nL’absis s’obre a la nau mitjançant amb un arc triomfal. Va ser tancat interiorment en els segle XIV amb una interessant retaule, obra del mestre Pere Mates, on es narraven diverses escenes de la vida de Sant Pere. Destacaven dues imatges de grans dimensions de Sant Miquel i Sant Pau. Malauradament va desaparèixer abans de l’any 1933, sense que se’n conegui el seu destí.\nSant Pere de Lligordà és un monument protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.\nSANT JOAN LES FONTS. GARROTXA\nEn la sortida d’Amics del Romànic del Berguedà van visitar el poble i l’església de Sant Joan les Fonts. El poble (1.733 h.2005/ 342 m. alt.), és a la dreta del riu Fluvià, va originar-se en l’església de Sant Joan de Fontibus i a vegades dit també de Fontibus subterioribus o inferioribus , per a distingir-lo del proper lloc de Sant Cristòfol les Fonts, d’Olot.\nL’església es troba a la part baixa de la població, al final de les cases, prop del riu i gairebé sola, cosa que motivà l’erecció d’una nova església, més al centre del poble, dedicada també a Sant Joan.\nSant Joan les Fonts, fou consagrada l’any 958 pel bisbe de Girona, Arnulf. inicialment estava dedicada a Sant Esteve, Sant Joan i Sant Miquel, però aviat va passar a ésser coneguda només per Sant Joan i Sant Esteve. Era propietat dels vescomtes de Besalú, Udalard Bernat de Milany i la seva muller Ermessenda.\nEl nou monestir fou dotat inicialment amb les esglésies veïnes de Santa Eulàlia de Begudà, Santa Maria de Castellar, Sant Pere de Lligordà, Sant Martí de Capsec i Sant Cristòfol les Fonts i de molts altres béns en la contrada. El 1079 els vescomtes de Besalú van cedir-lo al monestir de Sant Victor de Marsella per què hi fundés un priorat.\nEls bisbes de Girona confirmaren la donació el 1106 i hi consagraren una nova església, l’actual, el 1117. Fou un priorat de pocs monjos; cinc als primers segles i només dos a partir de la segona meitat del segle XIV.\nEl 1424 trencà la seva subjecció a Marsella i el papa Martí V l’uní primer a Sant Pere de Besalú i després a Sant Pere de Camprodon, el 1592. Des del segle XV pràcticament ja no tenia comunitat i era només una església parroquial regida per un vicari perpetu, que feia de rector. Va restar unida al monestir de Sant Pere Camprodon, fins el 1835.\nÉs un edifici de planta basilical amb tres naus i tres absis decorats, a l'exterior, amb arcuacions llombardes i, el central, amb columnes adossades. Un dels absis va ser enderrocat l’any 1752 per construir la sagristia. L'altre absis lateral és senzill, decorat amb arquets de mig punt damunt els quals corre una cornisa adornada amb dents de serra i mènsules. L'absis central és el més decorat, amb arcuacions cegues que recolzen sobre semi-columnes amb capitells, un fris de dents de serra i una cornisa sobre permòdols, damunt la qual recolza el ràfec de la teulada. Al centre de l'absis s'obre una finestra amb una arquivolta sobre columnetes.\nLa nau central, més alta que no les laterals, és coberta amb volta de canó apuntada, reforçada per arcs torals que arrenquen de pilars amb semi-columnes adossades amb capitells corintis. Les naus laterals, més baixes, són cobertes amb voltes de quart de cercle. La nau central comunica amb les laterals a través d'arcs formers de mig punt que recolzen sobre columnes adossades als esmentats pilars. Fou bastida amb pedra vermellosa del país.\nHi ha una pica baptismal situada a la nau lateral esquerra, d'immersió. Antigament estava adossada a un mur lateral de l'església. va ser realitzada per un autor amb grans influències orientals (demostrades pels turbants i tocats que coronen les figures) i amb un estic arcaic. Hi foren esculpits estilitzats fullatges, la degollació dels Sants Innocents, dos homes i una dona resant, Sant Pere amb la clau simbòlica a la mà esquerra i la dreta amb actitud de beneir; s'hi pot veure les lletres gregues alfa i omega, el nom del Salvador, i les lletres M N A que alguns estudiosos han volgut veure com les inicials de l'autor; d'ésser així seria de les poques signatures romàniques que han arribat fins a nosaltres.\nTambé hi ha tres piques sense decoració que eren utilitzades per guardar l'oli de les llanternes aportat, com ofrena, pels fidels. Dues d'elles es conserven dins de l'església monacal; la tercera davant la porta d'accés a la casa rectoral.\nEl retaule neoclàssic, trobat pels Amics de Sant Joan les Fonts, havia estat ubicat a la paret de la nau esquerra: entre els seus capitells corintis, frontons i columnes estriades era acollida l'antiga Majestat de Sant Joan, conservada en el museu de Girona. És de fusta, i fou daurat i enguixat al damunt. Actualment l'associació esmentada, té en projecte la seva restauració i possiblement ocupi, dins de l'església, el seu lloc primitiu. Actualment en l’església hi ha una replica de mides una mica superiors.\nDurant la Guerra Civil va ser cremat el retaule barroc de l'absis central.\nL’església, declarada monument nacional i restaurada el 1991. Al desembre del 2007 es va inaugurar l'exposició permanent constituïda per cinc mòduls on s'explica l'evolució del monestir romànic.\nEl Monestir de Sant Joan les Fonts és una obra declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.\nSANT SEPULCRE DE PALERA. BEUDA. GARROTXA.\nEn la darrera sortida d’Amics del Romànic del Berguedà vam visitar el Monestir del Sant Sepulcre de Palera, situat sobre un petit pujol.\nLa primera notícia que hom té del lloc de Palera és en un testament del comte bisbe Miró Bonfill, del 979. El 1075, un altre document ja esmenta l’església del Sant Sepulcre.\nEl priorat benedictí va ser consagrat pel bisbe de Girona Berenguer Guifré l'any 1085. A l’acte van assistir els bisbes de Barcelona, Carcassona, Albi, i l’abat de Santa Maria de la Grassa, això fa pensar que l’any 1075, quan s’esmentava l’església, aquesta devia estar en construcció, o bé es va edificar de nou entre aquests anys.\nLa construcció d’aquella església va estar patrocinada pels senyors de Palera, Arnau Gaufred i la seva esposa Brunequilda, els quals el 1107 van lliurar-la a l’abadia de la Grassa, que hi va instituir un priorat depenent d’aquella casa occitana. Aquesta donació fou confirmada el 1119 pel papa Gelasi II. Aviat es va convertir en un centre de devoció popular i de pelegrinatge, ja que es podien obtenir indulgències similars a les que s'aconseguien a Terra Santa.\nAquesta relació entre monestirs es va trencar en el segle XVI, amb l'aprovació de la Santa Seu. La seva comunitat, que inicialment era de sis monjos, es reduí ara a tres, un d’ells sacerdot beneficiat.\nA partir de llavors, va comptar amb priors de monestirs com el de Besalú, Banyoles i Ripoll. L’any 1558 el prior de Palera era monjo de Sant Esteve de Banyoles.\nTambé va ser conegut com Sant Domènec de Palera. Nom donat també, a causa de l’altar dedicat a sant Domènec (existent ja el 1598), que tingué una confraria pròpia, indulgenciada pel papa el 1738.\nAl segle XVIII consta que el lloc es trobava en mal estat de conservació i s’hi van haver de fer alguna reforma. A finals del mateix segle va patir els efectes d’una ocupació de l’exèrcit francès. L’any 1816 va passar a dependre de Sant Pere de Besalú. El priorat va es va mantenir com a tal fins el 1835. Amb la seva desamortització, va iniciar un període de degradació molt important. L'any 1962 es va fer una discutida restauració que va destruir la galilea romànica.\nL'església és de planta basilical amb tres naus acabades cadascuna d'elles en un absis semicircular.\nDestaca la simplicitat de tota la construcció. La nau central està coberta amb volta de canó i les laterals amb volta de quart de cercle.\nLa separació entre naus es fa a través de pilars quadrats i arcs formers de mig punt.\nLa façana, després de perdre la galilea, ha quedat formada per una porta adovellada amb arc de mig punt i quatre finestres de doble esqueixada i arc de mig punt. També es pot observar un petit ull de bou i un campanar de cadireta de dos ulls.\nLa galilea, actualment inexistent, podem saber que estava formada per tres naus, amb la mateixa estructura i voltes que les del temple. Aquest espai tenia una porta principal a ponent i dues més a tramuntana i migjorn. Va ser edificada uns anys més tard que la resta del temple, coincidint amb la majoria de construccions del conjunt monàstic.\nAl temple hi ha dues portes més: una a cada nau. La del mur sud comunica amb el conjunt monacal, mentre que la del costat nord està tapiada.\nEn l'absis nord podem venerar la imatge del Crist jacent, venerada pels cavallers de l'ordre del Sant Sepulcre, custodis del temple.\nS'han conservat bona part de les dependències monacals, tot i que en un estat molt lamentable, estructurades al voltant d'un pati o claustre. D’aquesta construcció només s'han pogut conservar un parell de fragments de capitells, actualment conservats a l'interior del temple.\nLes dependències van resultar molt afectades en modificar les seves estructures per adaptar l'edifici com a alberg.\nDarrerament s'ha aprovat un acord pel qual la Generalitat de Catalunya i la Diputació de Girona es comprometen a activar la restauració integral del monestir. Esperem que això permeti retornar-li la dignitat a aquest bell monument.\nLa constitució d’un patronat de Palera el mes de juliol de 2011 garanteixen que les obres inaugurades en desembre de 2012 prestin el servei espiritual i material que necessitin els excursionistes, visitants de Beuda, de l’Alta Garrotxa i de les terres del comtat de Besalú.\nEl Monestir de Sant Sepulcre de Palera és catalogat com a Bé d’Interès Nacional.\nSANT FELIU DE BEUDA. GARROTXA\nLa sortida d’Amics del Romànic del Berguedà ens portava per terres de la Garrotxa.\nEl poble de Beuda (78 h. 2006/338 m.alt)) es troba en un replà entre el penyal del Castellot (dit, al poble, el Castellot de les Bruixes o dels Moros), on hi ha murs d’un antic castell o fortalesa (que hom identifica amb l’antic castell de Beuda), i el magnífic i ben conservat casal gòtic, a ponent del nucli antic, amb una gran torre, que correspon a un castell de Beuda més modern. El primitiu fou dels vescomtes de Bas i dels seus successors fins a la fi del segle XIII; passà després a Jaume de Besora (1308), senyor de Rocabruna, i a la mateixa època apareix en poder dels Queixàs, família que sembla que bastí el casal gòtic, on residiren un temps.\nL'any 922 apareix citat el lloc de Beuda. Però la primera noticia de l’església correspon a un document de l'any 1004, en el qual s'hi transcriu un judici celebrat a Besalú entre els comtes Bernat Tallaferro i el bisbe de Girona Ot, reclamant aquest darrer la possessió de la parròquia. No fou aquesta la darrera vegada que hi hagué conflictes entre el bisbat gironí i el poder civil en relació amb la propietat de l'església de Beuda. Cinquanta anys més tard, vers el 1058, el prelat Berenguer Wifred demanà altra vegada la restitució de la parròquia, petició que fou atesa per la comtessa Ermessenda. Surt esmentada en diferents esmentada amb els noms de: "l'Ecclesia de Beuda" l'any 1279,i "l'ecclesia de Bauda" l'any 1280 a les Rationes Decimarum Hispaniae i la "ecclesia parrochiale sancti Felicis de Beuda" en els nomenclàtors del segle XV.\nEl temple és irregular, ja que la paret del davant és més llarga que l'oposada. Es tracta d'un edifici del segle XI compost per una planta basilical de tres naus, que es fan més estretes cap als peus, especialment la del costat de tramuntana. La nau central, més alta que les altres dues, està coberta amb volta de canó, mentre que les laterals tenen voltes de quart de cercle. Tres arcs de mig punt recolzats en grans pilars rectangulars flanquegen la nau central, separant-la així de les laterals.\nLes tres naus es troben acabades a l'est en absis semicirculars, precedits d'un curt espai presbiteral. El central està decorat per la part exterior amb un fris de dents de serra. En cadascun dels absis s'obre una finestra de mig punt i doble esqueixada, resseguida per un arc fet amb carreus allargats i estrets. Sorprèn trobar dues columnes en els absis laterals, adossades als murs d'unió entre aquests absis i el central. Sembla ser que no hi ha cap més altre edifici a Catalunya amb aquesta construcció.\nLa porta d'accés es troba en el mur oest. Està formada per tres arcs en gradació de mig punt i adovellats. L'arc del mig es recolza en dues columnes amb capitells decorats. Damunt d'aquest capitell hi ha una mena d'àbac molt alt. La seva part superior està decorada amb uns arcs cecs sostinguts per columnes. El capitell de l'esquerra representa un bou. En el cimaci i sota el cap de l'animal veiem unes cintes entrellaçades. A l'esquerra, aquestes cintes no es van acabar d'esculpir. En el capitell de la dreta, molt deteriorat, veiem representats un ocell i una roseta. Al seu damunt hi ha un cimaci decorat amb un escacat. En la base de la columna esquerra hi ha esculpida una roseta o un carro del sol però està molt deteriorada i no permet identificar amb claredat aquest motiu.\nEl campanar actual és modern i segurament reemplaça l'antiga torre desapareguda, d'una sola paret. En les escales que ens condueixen fins dalt, situades a la dreta de la façana, podem veure un graó que té esculpida una creu circumscrita. Tot sembla indicar que es tracta d'una tapa d'un sepulcre reaprofitada.\nA la part interior del temple podem trobar una gran pica baptismal ricament decorada amb motius que evoquen el pecat i que data de finals del segle XII. Sobre quatre fulles de palmeta podem veure unes imatges que representen, d'esquerra a dreta, una figura masculina amb barba, túnica i capa, que sosté un llibre; una figura femenina despullada a la que una serp li mossega un pit; una altra dona, també nua, a la que la serp li mossega una orella; finalment dues figures humanes, una masculina i una femenina, molt juntes i aparentment nues.\nSant Feliu de Beuda és un monument protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.\nSANT JAUME DEL CLOT DEL MORO. CASTELLAR DE N’HUG. ...


VACCARO "Cada dia és un privilegi, un regal i una victòria"\nExposició a benefici de la lluita contra el càncer, en col·laboració amb l’Institut d’Oncologia de la Vall d’Hebron.\nInauguració: 5 de novembre a dos quarts de vuit del vespre.\nExposició: del 5 al 17 de novembre de 2015.\nRicard Vaccaro (Barcelona, 1946). Graduat en Arts Aplicades per l’Escola Massana, comença la seva dilatada carrera artística en els inicis dels anys setanta i ha dedicat tota la seva vida a la creació, des de la docència -transmetent els valors de l’art-, la política i la pràctica artística.\nVaccaro ha sabut articular un llenguatge artístic on el simbolisme ens apropa a la sensualitat que l'artista atrapa a través de transparències, veladures, superposicions. Un treball personal, una visió interna de la pintura i l'escultura apropant-les a l'espectador per viure-les intensament. Com es viu la sensualitat. El seu amor per l'estètica i la creativitat li porten a incorporar la llum als seus últims treballs. La seva és la llum feta cos; intensa, càlida i apassionada, volumètrica en les escultures. Però diu en Ricard que ell només escriu, escriu amb colors i treballa la pintura amb el gest de l'escriptura.\nRicard Vaccaro torna a exposar a ÀMBIT Galeria d’Art, on l’any 2006 presentava “Silenci i Plaer”. En aquesta ocasió la mostra descobreix 34 obres sobre paper que l'artista ha realitzat mentre entrava i sortia de l'hospital, estableixen un recorregut minuciós a través de les emocions d'un artista que lluita amb el gest i l’espai i, també, per la vida. Que repeteix com un mantra que “cada dia és un privilegi, un regal i una victòria” i que, com els poetes, des de l’esgotament físic ens ofereix el millor Vaccaro. Perquè com diu Vicenç Altaió: “L’art perdura per damunt de la fatalitat i el seu lament”.\nL’exposició estarà presentada pel prestigiós Dr. Bonaventura Clotet i la recaptació anirà a benefici de la lluita contra el càncer.


Gran batalles en miniatura - LA MIRA - Magazín\nGran batalles en miniatura\nUna divisió Panzer sencera equival a uns 350 vehicles blindats preparats per a la guerra: una bestialitat en tots els sentits, sí. Ara bé, la divisió sencera, però a escala 1/72, cap perfectament dins d’una nau a les Borges Blanques. Aquesta és només una de les grans escenes bèl·liques reproduïdes per l’Associació de Recreació i Modelisme Divisió 45th de les Garrigues, però n’hi ha moltes més. Des de fa 15 anys, aproximadament, l’empenta i la passió d’un grup d’amics amants del miniaturisme militar els ha dut a construir i recrear tota mena de batalles especialment dedicades als escenaris de la Segona Guerra Mundial, amb l’única excepció d’un diorama del Baluard de Santa Clara durant el setge de Barcelona de 1714, una obra que va ser exposada al Born Centre Cultural.\nA la nau de l’associació hi podem trobar la Batalla de Normandia, la de Stalingrad, la recreació imaginària d’una ciutat alemanya i, evidentment, la joia de la corona: una divisió Panzer de l’exèrcit nazi al complet. Al cap i a la fi, el modelisme és una excusa per desintoxicar-se de la feina, fer petar la xerrada amb els amics, documentar-se sobre els projectes que tenen en marxa i planejar futures batalles a escala. Una guerra que van començar de petits comprant sobres de soldadets de plàstic als quioscos i que, dècades més tard, han convertit en una forma d’entendre la vida.\nPublicat el 2 de novembre de 2019


susanna gisbert chaparro\nA aquestes altures del 2018, tothom hauria de saber i entendre que la igualtat és un dret.\nPer a tots i totes igual… Clar està que no és així, que no existeix aquesta igualtat, que les dones ara per ara, cobren un 30% menys que els homes, segons l’informe sobre la bretxa salarial del gènere que hem elaborat des de CCOO. Més de 2 milions, treballen a temps parcial, a més a més continuem assumint majoritàriament el cuidat dels fills o familiars amb permisos, reduccions de jornada i excedències que tenen conseqüències molt negatives amb les seues carreres i cotitzacions de cara a la jubilació. La desigualtat salarial és real i està molt viva. També és molt impactant la dada que l’atur de les dones supera els 2 milions.. Com es possible que a temps d’ara hàgim de suportar les pitjors feines i a un salari precari? I que el nostre govern, no vulga fer res al respecte, i si parla és per a desprestigiar la mobilització i reivindicació per la igualtat laboral i social.\nConsiderem que aquest 8 de març cal fer un pas més per totes les dones que pateixen precarietat laboral, per totes les dones assassinades a les mans de les seues parelles, per incrementar els recursos de la Inspecció de Treball, i millorar el control del compliment de la igualtat de dones i homes en l’àmbit laboral. És molt important, enfortir els serveis públics, que el model educatiu siga igualitari, així com garantir infraestructures per als nostres majors; cal impulsar el diàleg social i la negociació col·lectiva, i també hem d’exigir plans d’igualtat a totes les empreses obligades per llei.\nExpo La Capella


La nova moda: fer-se una 'selfie' mentre piques de mans\nLa xarxa s'omple d'imatges en que la gent s'intenta fotografiar a sío mateixa sense agafar el mòbil\nSeth Schneider, el primer en fer el 'High five selfie', segons alguns mitjans.\nActualitzada 14/10/2016 a les 20:54\nLes xarxes socials van creant contínuament modes 'absurdes' que es fan virals. L'última que està triomfant és la de fer-se una 'selfie' mentre piques de mans amb tu mateix. La tendència s'anomena high five selfie i són nombroses les persones que han intentat realitzar-se fotografies sense tocar el mòbil.\nEl primer en provar aquesta peculiar imatge, segons apunten alguns mitjans, va ser Seth Schneider, un estudiant d'enginyeria a la Universitat Estatal de Carolina del Nord, que va publicar a Twitter aquesta imatge i s'ha tornat viral, amb més de 180.000 comparticions i prop de mig milió de m'agrada.\nAlguns dels intents, però, han acabat en desastre després que el mòbil acabés fet a miques en no exectuar bé la high five selfie. Els resultats dels milers d'usuaris que s'han afegit a la moda són diversos:\n— Seth Schneider (@TOSUBUCK) 8 d’octubre de 2016\n@TOSUBUCK THE DAB THO BUT IT TOOOK MY FOREVER AND THEY ARENT EVEN GOOD pic.twitter.com/yPnKeTcFdI\n— Sabrina☾ (@Sabrinalovesunc) 12 d’octubre de 2016\n— danielit (@javorus_moore) 9 d’octubre de 2016\nOMG, wasn't successful lol pic.twitter.com/fZqf91qIMf\n— Majed (@Moqayyel) 12 d’octubre de 2016\n— kasidi (@kxsidi) 11 d’octubre de 2016\n— Mark Morris (@MarkMorrisRadio) 11 d’octubre de 2016\n— Adam Taylor (@adamtaylorradio) 11 d’octubre de 2016


Las leyes de la frontera – Racó per llegir\nLes bones novel·les passen desapercebudes. Las leyes de la frontera arrela sense fer soroll, amb un relat penetrant i a la vegada discret que demostra l’extraordinària capacitat de Cercas a l’hora de narrar. L’obra fa gala d’una història aparentment senzilla però carregada de matisos, que funciona mitjançant el ritme adequat i una veu narrativa exacta. Tot plegat, la recepta ideal per bastir una novel·la sense fissures i perfectament equilibrada.\nLes distàncies són relatives a la Girona dels anys vuitanta. En la misèria més absoluta, joves d’emigrants fan amistat amb les drogues i la delinqüència mentre, pocs metres més enllà, els fills de famílies benestants segueixen obedients el camí que se’ls ha traçat. Un d’ells, Ignacio Cañas, escapa de la pauta social i irromp en la banda del Zarco, el líder juvenil més buscat a la ciutat. Entre la boirina de la marihuana i els assalts de pacotilla a bancs, Las leyes de la frontera acompanya Cañas en un estiu on saltarà les barreres de la infantesa i descobrirà que les persones són dèbils i cometen errors.\nCercas no s’atura en les bogeries d’un amor adolescent i d’un rancor venjatiu que dissipen els límits de Cañas, perquè Las leyes de la frontera no té només un protagonista. Les errades també apareixen amb el pas del temps i la mitificació del Zarco, que els anys converteixen en una figura mediàtica gairebé invencible. Així, a través d’una introspecció magnífica dels personatges, l’obra desemmascara llegendes urbanes i delata amb tenacitat les febleses humanes, alhora que apunta, de retruc, a una crítica del tràfic d’influències i la violència submergida dins el sistema judicial espanyol.\nLa destresa de l’autor a l’hora d’escriure és inqüestionable. En aquest cas, Cercas s’apropia del gènere periodístic per fer ús de la narrativa oral mitjançant entrevistes ficcionades que aporten versemblança a una obra on vessa el valor afegit. El secret de Las leyes de la frontera és la conjunció justa i precisa dels millors elements narratius, que erigeixen una novel·la on l’excel·lència es fa evident, sobretot, quan posa punt a la darrera frase.\n25 febrer 2013 by Núria Juanico\tJavier Cercas\n2 thoughts on “Las leyes de la frontera”\n1 Març 2013 a les 22:11\nNo n’havia sentit a parlar. Però després d’aquest comentari va a la llista i ben amunt!\n11 Abril 2013 a les 16:52\nQue vols que et digui. M´ha decebut. Penso que Cercas, una mica desestabilitzat per fer a la primera, la seva obra prima ,Soldados de salamina li manca un tema cabdal i proper per expressar-se amb ganes. Així convenç quan toca la guerra civil a l’esmentada o el cop d’estat a “Anatomia de un instante”. Ja xiuxiueja amb la guerra del Vietnam a la “Velocidad de la luz” i amb el present, el tema del Vaquilla, li falta cos per explicar tantes coses com vol dir i al final acaba confonen. Apart que no s’enten massa que el protagonista sigui objecte de “bulling” i que per mort d’una sensual i inesperada mamada acabi fent el milhomes amb una banda més que perillosa. Al cap del anys i convertit amb tot un senyor advocat continua enamorat perdut de la quinqui,amb tots els respectes, donant a entendre que res més troba al món, defensa aferrissadament al Zarco que al final no saps si es víctima o culpable, i no pot redreçar de cap manera la seva vida, el que posa en dubte la versemblança de l’obra.\nUn fet curiós es que a mitat del llibre creia que ja s´havia acabat, doncs para i minva l’acció quant detenen i desmantellen la banda. Aleshores entrem amb una sèrie de reflexions per esbudellar els fets dels primers furts i atracaments, i els adolescents que es feien els amos al principi de la transició . Època per mi viscuda de misèria i repressió, que no cal recorda massa i que penso avui interessa més aviat poc. I si amb de fer un “revival” del 70-80 no hi ha color , com en Vicenç Pagès Jordà ningú sap donar-hi el toc precís i miraculós per recordar els vells temps. Al final el llibre es fa pesat i tens més ganes d’acabar-lo per se que no de fruir amb la lectura.\nUn cop més felicitar-te per les crítiques Núria tot i que a vegades superen a l’original, es a dir al mateix llibre.


La Missa, Stravinsky – et suggerim una audició…\nLa Missa, Stravinsky\nPosted on 7 abr. 2016 10 maig 2016 by fonogramacoral\nMissa de Stravinsky va ser un dels seus pocs treballs on la seva composició va ser un acte de pietat natural. També és significatiu que un compositor de la fe ortodoxa, com Stravinsky, hauria d’haver escrit una missa catòlica i en realitat està dissenyada per a l’ús litúrgic.\nLa missa es compon de cinc moviments: Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus, Agnus Dei. El Credo és el moviment més llarg i és el centre de la Missa, amb els altres moviments disposats simètricament al voltant d’e\nEl Kyrie conté al voltant de deu episodis curts en contrast per a cor complet, acompanyat per l’orquestra. És de destacar el canvi de clau i la instrumentació amb cada episodi. Modulacions almenys a pany i clau, i la instrumentació canvia entre metalls i vents afegint color a aquest moviment.\nGlòria, el moviment s’inicia amb un diàleg entre l’oboè i la trompeta. Només s’uneix a alt i és contestada pel sol dels aguts amb una inversió del tema de la Alt. El cor respon amb el cant d’un acord. Això s’alterna amb fragments del duo. Després de la coral “Amén”, el moviment acaba.\nSobre el Credo, Stravinsky assenyala que “no és difícil de creure.” La longitud del text fa Stravinsky utilitzar el cant, els instruments en el fons. El volum es troba en un piano constant, excepte en tres passatges marcats per tal de posar l’accent en la Ecclesiam… peccatorum… mortuorum. El moviment es desplaça bruscament a la canònica a capella Amén.\nSanctus, els oboès i trompetes declaren la figura de curt termini, amb dos solistes tenors immediatament responguent amb un cant florit, a continuació, el cor complet amb ritme de i repetit pels trombons. Això es repeteix dues vegades. Una fuga de quatre parts següents per a veus solistes, amb la trompeta i el trombó, ens porta a l’ Hosanna. La tranquil.litat i l’adoració del Benedictus entra i es desenvolupa i s’intensifica.\nEl Agnus Dei consisteix en tres passatges a capella per al cor alternant amb l’orquestra. No obstant això, les parts vocals es desenvolupen, mentre que les parts orquestrals es repeteixen exactament.\nEl passatge coral primer s’inicia amb un duo de veus blanques, el segon amb un duet en les veus greus, i les dues últimes amb les quatre parts juntes.\nLa música sacra de Stravinsky culmina en la missa composta el 1984, peça breu però de so ascètic (però tonal), plenament centrada en l’esperit i el símbol de la fe.\n[Igor Stravinsky] Mass, pour choeur mixte et double quintette à vent – Kyrie\n[Igor Stravinsky] Mass, pour choeur mixte et double quintette à vent – Gloria\n[Igor Stravinsky] Mass, pour choeur mixte et double quintette à vent – Credo\n[Igor Stravinsky] Mass, pour choeur mixte et double quintette à vent – Sanctus\n[Igor Stravinsky] Mass, pour choeur mixte et double quintette à vent – Agnus Dei\nPosted in La MissaEtiquetat Igor Stravinsky\nEntrada anteriorSimfonia dels Salms, Stravinsky\nSegüent entradaEls Cants Sagrats de James MacMillan\nUn pensament sobre “La Missa, Stravinsky”\nLa Missa, Stravinsky — et suggerim una audició… – butlletí d'informació i difusió coral\t 19 abr. 201610:52 am\n[…] via La Missa, Stravinsky — et suggerim una audició… […]


A Infantil hem convertit el vestíbul de l’Escola en un espai de ciència on hi havia molts materials amb què experimentar: un pèndol per tirar unes bitlles, fustes amb diferents textures, pots amb diferents olors que havien de relacionar amb fotografies, memory de sons i escala de campanes, terrari amb insectes pal i lupes per poder-los observar, exposició de projectes de l'univers i la prehistòria, dipòsits d’aigua i embuts, tubs diferents per fer transvasaments, uns altres dipòsits per fer transvasaments amb grana, baldufes, taules de llum i coets per experimentar amb la velocitat. També hem gaudit de la lectura de contes i històries relacionats amb la ciència que ens ha llegit l'Olga, la bibliotecària de l'Escola.\nPer la seva banda, els alumnes de Primària han fet diversos tallers com ara el de construcció d’una politja, d’una catapulta i un pinball; han treballat en diversos projectes com el dels avions, a l’entorn de la figura dels germans Wright; han creat un circuit elèctric; han participat en una gimcana matemàtica i han gaudit de diferents experiments i xerrades on han après, entre d’altres coses, l’impacte del canvi climàtic en la nostra societat.\nFinalment els alumnes de Batxillerat han assistit a una interessant conferència a càrrec de les doctores Núria Mas i Marta Verdú, biòloga i entomòloga, sobre els avenços i les evidències científiques que valoren l’impacte dels mosquits com a vectors de transmissió de malalties.


Veterinaris en Beledweyne - Directori - Llistat - Guia - veterinaris - Hiiraan (Província) - Hiiraan - Somàlia - Veterinariansguide\nPàgina d'inici › Per país › Somàlia › Hiiraan › Hiiraan (província) › Veterinaris en beledweyne\nVeterinaris en beledweyne Hiiraan (Província) > Hiiraan > Somàlia\nSi sou un Veterinaris en Beledweyne, i treballa en una clínica, hospital o ofereix serveis a la llar, com millorar les possibilitats que les persones que portin les seves mascotes a vostè? Omple el nostre formulari i et registraràs..\nPer editar o eliminar la informació de la vostra empresa de Veterinaris en Beledweyne registrada aquí a Veterinariansguide, només cal que introduïu el vostre perfil i feu clic a la pestanya corresponent.\nSi voleu que la seva mascota estigui en mans de professionals propers a vostès, aquí trobareu un Veterinaris en Beledweyne al qual podeu confiar. Proporcionem només els millors veterinaris de cada àrea..\nSi estàs Beledweyne i necessites trobar en aquest lloc 55410 persones un veterinari competent per assistir a la teva mascota, un expert en medicina general veterinària, cirurgia o qualsevol altre tipus d'especialitat, mira aquí i trobaràs el professional que buscava.\nVeterinaris en Beledweyne per categoria\nSi teniu un gat, un gos o una mascota exòtica que requereix tractament o atenció mèdica professional, aquí trobareu una llista de les millors clíniques veterinàries Beledweyne (Somàlia).\nMoltes vegades és necessari portar la nostra mascota a un veterinari especialitzat. Podem ajudar-vos a trobar un hospital veterinari Beledweyne (Somàlia) o a prop.\nNecessiteu parlar amb un veterinari sobre la salut de la vostra mascota? A continuació, acaba de trobar el millor lloc web per posar-se en contacte amb els millors veterinaris de Beledweyne (Somàlia). Fes una ullada a aquesta pàgina.\nA la recerca d'un veterinari per a emergències? Us mostrarem els professionals més propers a vostè Beledweyne (Somàlia) i assisteixen al vostre cas.\nA Veterinariansguide trobaràs només els millors centres veterinaris Beledweyne (Somàlia), de manera que es pot assegurar que el centre veterinari que triïs, la teva mascota estarà en bones mans.\nEsperem que aquesta guia sigui útil. Si busqueu veterinaris de 24 hores a Beledweyne (Somàlia), aquí coneixeràs les principals clíniques o centres de 24 hores.\nSi necessiteu serveis veterinaris a casa, consulteu els professionals de Beledweyne (Somàlia). Els serveis de neteja per exemple, que us permeten deixar la vostra llar de tant en tant, però hi ha serveis disponibles per a la vostra llar.\nLlistat de veterinaris pròxims a Beledweyne\nsomali national university- (Situat a 299.74 km)\ngorod vet pharmacy- (Situat a 478.41 km)


Dimecres, 04 Maig 2016 21:15\nEl passat dimecres 23 de març es va realitzar a Biar i altres municipis valencians una concentració de repulsa convocada per la FVMP pels atemptats perpetrats per l'autodenominat Estat Islàmic a Brussel·les. Un mes després volem conéixer de primera mà com es va sentir a la capital europea la nostra veïna Gloria Bernabeu Molina, que resideix a Brussel·les des de fa cinc anys.\nGloria ens conta com va viure els atemptats, la preocupació per posar-se en contacte amb la seua família ací a Biar, pels seus companys i companyes de treball, també per com es va sentir al veure que un dels atemptats s'havia comés molt a prop del seu anterior domicili o quina impressió li fa que per desgràcia alguns conflictes "oblidats" al Sàhara Occidental o Palestina no "mereixen" tant de temps per alguns mitjans de comunicació com els atemptats a les capitals europees vist des de la Psicologia Social.\nCal recordar que no és la primera vegada que la nostra veïna Gloria és protagonista en Biar Digital, ja que en març de 2014 va ser entrevistada pel nostre mitjà com a biaruda pel món, precisament l'entrevista fou publicada diumenge 23 de març, dos anys després es produirien els fatídics atemptats.\nQuant de temps fa que viviu a Brussel·les?\nFa poc més de cinc anys que ens vam mudar de Luxemburg a Brussel·les.\nCom vau viure els atemptats del passat mes de març?\nEneko, el meu home, ja se n’havia anat a l’oficina. Com que jo estic de baixa per maternitat, estava a casa amb el meu fill. Com cada matí, em disposava a veure les notícies de les 8. Poc després, els mitjans de comunicació de tot Bèlgica es feien ressò de l’atemptat a l’aeroport, encara que al principi no se sabia què havia passat a ciència certa. En confirmar que, en efecte, havia sigut un atemptat, vaig enviar un missatge a la família perquè estigueren tranquils. Per sort, no teníem previst viatjar fins a dues setmanes després. Vora mitja hora després, i mentre la televisió belga cobria els fets a Zaventem (l’aeroport), van connectar en directe amb la Rue de la Loi, l’avinguda de la parada de metro que va ser objecte d’un segon atemptat. Sabia que alguns dels meus companys de treball volaven eixe matí, i molts d’ells prenien eixa línia de metro (encara que en sentit contrari) per anar a treballar. Estava preocupada i prou impressionada amb tot el que havia passat, i no hi havia forma de telefonar a la gent, les línies estaven saturades.\nEn confirmar que, en efecte, havia sigut un atemptat, vaig enviar un missatge a la família perquè estigueren tranquils.\nPels llocs on succeïren els atemptats, recordes haver estat durant alguna volta o recentment?\nVivim a uns 12 km de l’aeroport internacional, i diria que hi anem quasi tots els mesos, o bé perquè anem de viatge, o bé a arreplegar algú que ve a visitar-nos a nosaltres. Justament uns dies abans havíem deixat una amiga en eixa mateixa terminal de sortides. Pel que fa a la parada de metro de Maelbeek, que es troba molt a prop de la majoria d’institucions europees, encara se’m posa la carn de gallina quan pense que vivíem a uns metres d’allí. Ens vam mudar de barri fa ara vora un any, però vam viure ben a prop durant més de quatre anys. De tota manera, és la línia que connecta el nostre barri actual amb el centre, és vertaderament una línia concorreguda i qualsevol persona que visca a Brussel·les ha passat per allí.\nEncara se’m posa la carn de gallina quan pense que vivíem a uns metres d’allí.\nQuin és l'estat d'ànim de la societat belga un mes després dels atemptats?\nDe resignació per una part i de valentia per l’altra. La gent no ha deixat de fer la seua vida per por a rèpliques dels atemptats. La resposta dels belgues ha vingut carregada de la ironia que caracteritza a aquest poble.\nLa resposta dels belgues ha vingut carregada de l’ironia que caracteritza a aquest poble.\nVinyeta amb el "Manneken Pis" -el xiquet que pixa-, figura que data del segle XV i que és un dels símbols més representatius de la ciutat. En el text que acompanya al dibuix es pot llegir "Jo em pixe en les vostre bombes".\nHi ha hagut moltes declaracions als nostres mitjans sobre la repulsa de la societat europea cap a estos atemptats, però com d'oblidats tenim conflictes molt pitjors com Palestina, Iraq o Síria, què ens pots dir al respecte?\nÉs evident que el rebuig de la població occidental a atemptats com els de París o Brussel·les ha donat lloc a un debat sobre l'existència de víctimes de primera i víctimes de segona i a preguntar-nos per què sembla que importa més el que ha passat en una ciutat com Nova York que el que passa en llocs com Mosul. Crec que la Psicologia Social ho explica prou bé amb conceptes com el de la teoria de la identitat social: ens identifiquem amb les persones que són similars a nosaltres (raça, religió, gènere, etc.) i fem d'aquesta identitat social part del nostre autoconcepte, és a dir, qui sóc jo en un món social? La gent que forma part de la nostra categoria passa a ser "nosaltres". D'altra banda, la recerca en Psicologia Social indica que sentim més empatia per aquells amb els quals ens identifiquem, és a dir, pels "nostres", ja que som capaços de posar-nos en el seu lloc amb més facilitat. Posem com a exemple un accident de cotxe. Quan tenim notícia que algú amb qui ens podem sentir identificats ha tingut un accident (el pare d’un amic, un veí, un company d’escola que fa deu anys que no veiem, etc.), és a dir, algú de "nosaltres", ens causa major impacte i ens pot afectar en major mesura que llegir en un diari que hui hi ha hagut 5 morts a la carretera. Inferir que perquè ens afecte més l’accident d’algú que ens resulta familiar implique que no importen els altres accident és ignorar l’efecte del context social. Pense que, de la mateixa manera, suposar que el suport a les víctimes de l'atemptat de Brussel·les implica que no importen les víctimes d'altres llocs del món no s’ajusta a la realitat. El que passa és que ens veiem influïts pel context social, fent que ens sentim més identificats amb els ciutadans brussel·lesos (o parisencs o madrilenys) per les nostres similituds amb ells, i la familiaritat que sentim amb aquestes ciutats (fins i tot sense haver-hi estat). Empatitzem més amb el seu dolor a causa d'aquesta familiaritat i, a més a més, fa que recordem la nostra pròpia vulnerabilitat.\nD’altra banda, estic segura que la cobertura parcial i, de vegades, inexistent que molts mitjans de comunicació fan d’atemptats i esdeveniments lamentables a certes parts del món contribueix al fet que l’impacte emocional d’un atemptat a occident sempre siga major en gran part de la població.\nLa cobertura parcial i, de vegades, inexistent que molts mitjans de comunicació fan d’atemptats i esdeveniments lamentables a certes parts del món contribueix al fet de que l’impacte emocional d’un atemptat a occident sempre siga major en gran part de la població.\nVist 1881 vegades


Detenen tres lladres per robar a la deixalleria de Sarrià de Ter > Ràdio Sarrià 87.6 F.M.\nEls Mossos d'Esquadra han detingut tres homes de 19, 23 i 36 anys i veïns de Salt per un robatori amb força. Els fets van passar el dia 29 de gener a la matinada quan dues patrulles, una de paisà, feien tasques de seguretat. Els agents van observar tres persones vestides de fosc i amb la cara oculta per la caputxa mentre caminaven amb una actitud vigilant per la zona del polígon de Sarrià de Ter.\nEls agents van constatar que tot aquest material s'acabava de sostreure de la deixalleria de Sarrià de Ter. A més un dels joves encara duia a la butxaca del pantaló el cadenat trencat de la porta. Els tres detinguts havien saltat la tanca perimetral i forçat la porta. Properament està previst que declarin davant del jutge. Es tracta de dos nois de 19 i 23 anys i un home de 36 anys. Tots tres són de nacionalitat marroquina i veïns de Salt.


Detecten nous efectes secundaris de les vacunes de Moderna i Janssen\nS'alerta de vasculitis i brots de síndrome de fugida capil·lar, una malaltia poc freqüent que provoca una fuita de líquid dels petits vasos sanguinis.\nEl Comitè de Seguretat dels Medicaments de l'Agència Europea del Medicament (EMA) adverteix de nous efectes secundaris detectats a les vacunes contra la Covid-19 de Janssen i Moderna.\nEn concret, de la vacuna de Janssen recomanen afegir com a possible efecte secundari la vasculitis de gots petits amb manifestacions cutànies. Que es tradueix en inflamació dels vasos sanguinis de la pell que pot donar lloc a una erupció, taques vermelles a la superfície o sota la pell, i també hematomes.\nA la vacuna de Moderna, cal afegir una advertència sobre els brots de síndrome de fuga capil·lar (SFC), una malaltia greu i molt poc freqüent que provoca una fuita de líquid dels petits vasos sanguinis (capil·lars), que dóna lloc a una ràpida inflor de braços i cames, augment sobtat de pes, sensació de desmai, espessiment de la sang, nivells baixos d'albúmina i baixa pressió arterial.\nS'ha revisat un total de 21 casos al món, incloent-hi 10 casos de vasculitis cutània d'un sol òrgan. Per a la majoria d'esta desena de casos no es va identificar cap altra explicació òbvia i huit van passar poc després de l'administració de la vacuna.


IBM Personal Computer - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Clons de l'IBM PC)\nImatge del IBM PC 5150\nEl IBM Personal Computer (més conegut com a IBM PC, Ordinador Personal d'IBM en català) és l'ordinador original (i el percussor) de la plataforma de maquinari IBM PC compatible. És el model 5150, presentat el 12 d'agost de 1981. L'equip va ser creat per un equip d'enginyers i dissenyadors sota la direcció de Don Estridge de la IBM Entry Systems Division de Boca Raton, Florida. El terme «personal computer» era comú abans del 1981 i era usat a principis del 1972 per caracteritzar l'Alto del Xerox PARC. No obstant això, degut a l'èxit de l'IBM PC, aquest terme s'ha emprat en forma genèrica per parlar d'ordinadors compatibles amb IBM. Deixà d'oferir-se a partir del 2 d'abril de 1987.\nEl PC original era un intent d'IBM per entrar al mercat d'ordinadors de gamma baixa dominat pels Commodore PET, família Atari de 8 bits, Apple II, el TRS-80 de Tandy Corporation i diferents màquines CP/M. El primer ordinador de sobretaula d'IBM va ser l'any 1975 amb l'IBM 5100, però el seu preu era alt en comparació als seus rivals.\nEn comptes d'usar el sistema habitual de disseny d'IBM, un equip especial (format per 12 persones, encapçalat per Don Estridge i dirigit pel científic Larry Potter) va crear un equip per ser introduït al mercat de forma ràpida. Aquest projecte va rebre el nom de Project Chess. En 1 any el van crear; en la construcció d'aquest es van emprar parts de OEM. Després, van decidir d'obrir l'arquitectura perquè d'altres fabricants poguessin fabricar i vendre perifèrics i software compatible. Cal dir que IBM va vendre l'IBM PC Technical Reference Manual amb una llista del codi font de la ROM BIOS.\nEn aquell temps Don Estridge i el seu equip van considerar d'usar el processador IBM 801 i el sistema operatiu que havien estat dissenyant en el laboratori de recerca d'IBM a Yorktown Heights, Nova York. De fet, era més potent que el Intel 8088 i el sistema operatiu era més avançat que el MS-DOS. La familiaritat d'IBM amb aquests xips i la disponibilitat del 8088 van ser claus; inclús el bus d'expansió era dissenyat per ser semblant al Datamaster. Retards causats pel desenvolupament del software Datamaster van influenciar en l'equip per accelerar el procés de creació del PC, publicant informació tècnica per atreure a tercers.\nAltres fabricants van recórrer a l'enginyeria inversa en la BIOS per crear les seves pròpies còpies. Columbia Data Products va introduir el primer ordinador IBM-PC compatible el Juny de 1982. Al Novembre de 1982 Compaq Computer Corporation anuncia el Compaq Portable, el primer ordinador portable IBM-PC compatible; els primers models van ser venuts el Març de 1983.\nUn cop l'IBM PC esdevé un èxit comercial el PC torna al típic control d'IBM, amb el resultat que els competidors van tenir alguns problemes per intentar atrapar-lo (en aquest cas, la típica "racionalització" dels seus productes -amb restriccions deliberades de potència dels equips barats en ordre de prevenir qualsevol "intent de canibalisme" dels beneficis d'equips de preus més cars- va actuar contra IBM).\n1 Distribució per tercers\nDistribució per tercers[modifica | modifica el codi]\nExecutius de Sears i Computerland van estar immersos amb l'equip de l'IBM-PC. En particular, H.L. Sparks "Sparky" que estava a càrrec de vendes i màrqueting tenia molta experiència en el mercat. De fet, el primer seria molt útil pels centres de computació, però particularment el segon, que ja tenia 190 tendes. Per IBM això significava una ràpida distribució del seu producte. No obstant això, Sears Roebuck va fallar en les expectacions que s'esperava d'ella quan l'IBM-PC va ser més venut al mercat d'oficines que no pas al domèstic.\nL'ús d'empreses externes ("thrid parties" en terminologia IBM) per vendre productes d'IBM no es va aturar només al PC; la majoria de negocis d'aquesta empresa es van incrementar. La manera de gestionar aquestes xifres de nous compradors va ser en el segment dels "retailers" (tècnica que ja havien emprat els fabricants d'automòbils per exemple). De fet, a finals dels anys 1990, es venien més PC a nivell mundial que cotxes o inclús televisors.\nModels[modifica | modifica el codi]\nEn la primera generació d'ordinadors personals (PC), IBM va anomenar-los de la següent manera:\nIBM PC-XT 5160\nIBM PC-AT 5170\nEl primer model tenia una versió del Microsoft BASIC -IBM Cassette BASIC- en la ROM. L'adaptador gràfic CGA podia usar-se com un televisor a efectes de mostrar imatge; l'altra opció oferta per IBM era el MDA, juntament amb una pantalla monocromàtica en el model 5151. El perifèric d'emmagatzematge per defecte era la cinta de cassette. Una unitat de disquet es va oferir en opció. No hi havia opció per unitats amb disc dur equipat de fàbrica. Tenia disponibles 5 slot; 256 Kb era la memòria màxima disponible (64 kb la de sèrie+3 de 64 kb). El processador era un Intel 8088 (la primera versió del 1978. Posteriorment, eren versions del 1978, 1981 i 1982; a partir de 1983 s'afegeix a AMD) a 4,77 MHz el qual podia ser substituït per un NEC V20; el co-processador Intel 8087 podia ser afegit per incrementar la potència de càlcul. IBM el va vendre en configuracions de 16 o 64 kb de RAM, usant 9 o 36 xips de memòria DRAM de 16 Kbit (era freqüent afegir 1 xip de més per verificar la paritat de la memòria). El Expansion Chassis del IBM 5161 va ser ofert eventualment per permetre majors targetes d'expansió.\nTot i tenir targeta gràfica compatible amb la televisor, port de cassette, la certificació de Class B de la FCC, l'IBM PC era destinat per al mercat domèstic certament era massa car: un equip amb 64 kb RAM i una unitat de 5 1/4 de disquets costava 3000 dòlars. Va tenir un ampli èxit en el mercat empresarial.\nPosteriorment la memòria va ser ampliable a 640 kb amb l'IBM PC XT de Març de 1983. Aquest ja incloïa 8 ports ISA, disc dur de 10 Mb i 1 disquetera de 5 1/4 capaç de llegir discs de 360 kb.\nL'agost de 1984 apareix l'IBM Personal Computer/AT, que equipava el processador Intel 286 amb una memòria RAM ampliable a 15 Mb.\nGamma IBM PC\nPC 5150 Ago 1981 8088 Unitat de disquet\nXT 5160 Mar 1983 8088 Primer IBM PC amb disc dur\nXT/370 5160/588 Oct 1983 8088 Emulació de l'ordinador central System/370\n3270 PC 5271 Oct 1983 8088 Amb emulador de 3270 terminal\nPCjr 4860 Nov 1983 8088 Equip domèstic amb unitat de disquet\nPC Portable 5155 Feb 1984 8088 Portàtil amb unitat de disquet\nAT 5170 Ago 1984 80286 Equip de velocitat mitja amb disc dur\nConvertible 5140 Abr 1986 8088 Ordinador portàtil amb microfloppy\nXT 286 5162 Set 1986 80286 Disc dur lent, però sense retard (wait state) entre la memòria i la placa base. El processador de 6 Mhz era més ràpid que el de 8 Mhz dels AT (quan usen planar memory) perquè no hi ha retards (wait state).\n↑ Total Share\n↑ «The Virtual PC Museum».\n↑ David J. Bradley, The Creation of the IBM PC, BYTE Magazine Volume 15 No. 9 de setembre del 1990, pàgines 414-420\n↑ David J. Bradley The Creation of the IBM PC, BYTE,ISSN 0360-5280/09,Volume 15, Number 9, Setembre de 1990 pag. 414-420\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: IBM Personal Computer\nVintage IBM, dedicata a la restauració i manteniment de l'IBM 5150 (anglès)\nHistòria i informació tècnica del IBM PC (anglès)\nWhat a legacy! The IBM PC's 25 year legacy (anglès)\nCNN.com - IBM PC turns 25 (anglès)\nInformació del IBM-5150 a Oldcomputermuseum.com(anglès)\nInformació i imatges de l'IBM PC (anglès)\nDocument escanejat d'una informació comercial de novembre del 1982 relativa al IBM PC (anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=IBM_Personal_Computer&oldid=16862265»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 abr 2016 a les 20:17.


Presentación expandida TROYANA$ (Papel Engomado)\nPresentació expandida de TROYANA$ (Papel Engomado)\nYolanda Benalba, Andrés Senra, Ars Mágica, INVASORIX, Manu López, Nadia Granados, Felipe Rivas San Martín\nM Reme Silvestre, Estefanía Salas y Joaquín Artime\n14-12-2019 — 20-12-2019\nNadia Granados, TROYANA$, Papel Engomado\nTROYANA$, Papel Engomado\nAquest dissabte 14 de desembre a les 12.00 h. a La Posta es presenta el nou últim número de Papel Engomado, la revista-objecte que té com a contenidor un paquet de cigars. El número 13, “TROYANA$”, està dirigit per l’artista Yolanda Benalba, la qual ha convidat a les creadores contemporànies Nadia Granados, Andrés Senra, Ars Màgica, INVASORIX, Manu López, a produir peces que relacionen sexe i economia. Benalba també participa com a artista. Felipe Rivas San Martín s’encarrega d’escriure un text crític.\nAquest número aborda la naturalització de tota explotació del cos en el sistema neoliberal, principalment, la saturació de continguts visuals arquetípics i hipersexualitzats que s’erigeixen com a representatius però que en realitat no ho són. Des d’aquesta perspectiva s’imposa la necessitat de crear i imaginar altres realitats ferotges sobre sexualitats dissidents i les seues subjectivitats perifèriques.\nTROYANA$ reuneix un conjunt de pràctiques artístiques crítiques que indaguen sobre la sexualitat, el gènere i la sàtira econòmica, sent els territoris híbrids entre aquests el seu camp d’operacions. En TROYANA$ trobem treballs que es valen de la imatge pornogràfica estandarditzada, la subversió discursiva de la qual opera en el cas d’Andrés Senra i Nadia Granados; el fetitxe per la imatge tecnològica i les narratives d’intimitat en les plataformes online a les obres de Manuel López i Ars Màgica; i l’humor com a detonador crític en el cas de l’Col·lectiu INVASORIX i Yolanda Benalba. Sent aquestes pràctiques injurioses finestres a un horitzó de plaer i resiliència.\nEs completa l’edició amb un escrit de Felipe Rivas San Martín, un espai físic que reflexiona sobre el consum pornogràfic a internet i les seues derives.\nDurant el transcurs d’aquesta presentació de set dies de durada, s’aniran activant peces. L’espai de La Posta anirà mutant mitjançant diferents activitats que duran a terme les artistes participants i l’equip editorial. L’objectiu és produir un debat crític des d’altres angles, entenent l’acte expositiu com un dispositiu amb múltiples possibilitats, un lloc per definir, però també un esdeveniment per compartir.


Servei Assessoria laboral per empreses - Lladó Grup Consultor\nOferim un assessorament integral i personalitzat en funció de les necessitats del client.\nLes solucions de gestió laboral per la teva empresa\nDes dels seus inicis l’any 1955, oferim assessorament integral en l’aplicació de la legalitat, del coneixement i de l’eficiència en un servei continu i de gestió, en el qual s’ofereixen dades.\nAmb una gestió del Portal de l’Empleat, espai privat per a la gestió online de les relacions laborals entre empresa i treballadors.\nAltes d'empresa i de centres de treball.\nPrevenció de riscos,\nRegistre d'empreses autoritzades REA.\nContractació de persones treballadores.\nClàusules i annexos contractuals,\nBonificacions i subvencions,\nTreball a distància i teletreball,\nGestió integral de personal.\nAltes i baixes,\nNaixement de fill/a,\nVacances, permisos i excedències,\nTrasllat a l'estranger,\nCessaments i acomiadaments,\nCertificat SEPE, etc.\nRetribucions fixes i variables,\nConceptes retributius, pagues extres i endarreriments,\nInformes de costos mensuals i anuals,\nPortal de l’empleat i Portal del client.\nPortals de comunicació de dades,\nDeclaracions de les retribucions i retencions per IRPF.\nCàlcul i tramitació de declaracions mensuals, i trimestrals,\nConfecció de Certificats de Retribucions,\nRetencions de les persones treballadores.\nCotització a la seguretat social. Ajornaments. Convenis especials.\nCàlcul i gestió de quotes mensuals a la Seguretat Social,\nComplementàries i per endarreriments, i SILTRA,\nRègim General i Especials.\nTramitació mensual fitxer CRA a la Seguretat Social,\nGestió de sol·licitud d'ajornaments de quotes,\nNotificacions electròniques de la Seguretat Social NOTESS.\nAssessorament i tramitació de Jubilacions,\nAfiliació a la Seguretat Social,\nGestió i Regulació laboral de personal d'Alta direcció,\nGestió i Regulació del Servei Domèstic,\nGestió i Regulació d'Artistes,\nGestió i Regulació de Representants de comerç, etc.\nAssessorament i interpretació de normes laborals i de la Seguretat Social.\nConvenis col·lectius sectorials, d'empresa i acords col·lectius.\nInterpretació, aplicació i seguiment.\nRepresentació sindical en l'empresa.\nEleccions a representants dels treballadors\nEleccions a Delegats,\nEleccions a seccions sindicals.\nProtocol contra l'assetjament sexual i de gènere,\nAlta, baixa i modificacions,\nPrestacions a la Seguretat Social,\nContracte autònom dependent TRADE,\nAssistència i Representació legal\nProcediments individuals i col·lectius,\nJutjats i Tribunals,\nDes de Lladó Grup Consultor t’oferim un servei integral i personalitzat d’assessorament i gestió laboral, adaptat a les teves necessitats.


TOTS ELS NENS PODEN SER EINSTEIN | FERNANDO ALBERCA | Comprar libro 9788415307150\nUn llibre excepcional que canviarà la teva concepció sobre lherència genètica i el desenvolupament de la intel·ligènciaAlbert Einstein no va aprendre a llegir fins als set anys i la seva mestra va dir que era «mortalment babau». Li va costar molt accedir a lEscola Politècnica. La seva tesi doctoral va ser considerada «bastant mediocre». Malgrat tot, Einstein va acabar convertint-se en un científic genial, i la llista de genis que, com ell, van ser mals estudiants és molt llarga: Edison, Graham Bell, Stanley Kubrick, García Lorca...ATots els nens poden ser Einsteinqualsevol pare pot trobar les claus que porten els nostres fills al màxim de la seva capacitat. Fernando Alberca hi planteja una sèrie de pautes i exercicis pràc…\nUn llibre excepcional que canviarà la teva concepció sobre lherència genètica i el desenvolupament de la intel·ligènciaAlbert Einstein no va aprendre a llegir fins als set anys i la seva mestra va dir que era «mortalment babau». Li va costar molt accedir a lEscola Politècnica. La seva tesi doctoral va ser considerada «bastant mediocre». Malgrat tot, Einstein va acabar convertint-se en un científic genial, i la llista de genis que, com ell, van ser mals estudiants és molt llarga: Edison, Graham Bell, Stanley Kubrick, García Lorca...ATots els nens poden ser Einsteinqualsevol pare pot trobar les claus que porten els nostres fills al màxim de la seva capacitat. Fernando Alberca hi planteja una sèrie de pautes i exercicis pràctics perquè els nens i adolescents incrementin la seva capacitat intel·lectual.· Per ensenyar els nens a pensar adequadament.· Perquè adquireixin lhabilitat de resoldre problemes.· Perquè practiquin la creativitat intel·lectual.· Perquè adquireixin la motivació necessària i creguin en ells mateixos.«Hi ha milions dEinsteins al món. Jo nhe trobat centenars. Qualsevol que llegeixi aquest llibre pot fer que un nen aprofiti les seves possibilitats reals, que sovint són més grans del que ens pensem.»«La capacitat de lésser humà és infinita i tots els nens són capaços de qualsevol cosa si troben el mètode i la motivació adequada.»


Aquest estiu, aconsegueix el teu llibre en blanc i #ReescriuLaHistòria - Arrels Fundació\n“En cada llibre hi ha la il·lusió de tothom que hi ha col·laborat”Art per crear, innovar, emocionar… i transformar\nSherlock Homeless, El señor de los cartones i fins a una vintena d’històries de la literatura universal que podria haver protagonitzat una persona sense llar. Al taller d’Arrels, hem elaborat una col·lecció artesanal de llibres inèdits per desmuntar prejudicis. Aconsegueix el teu llibre en blanc i col·labora per reescriure la història i canviar la mirada vers les persones sense llar.\nDurant els mesos d’estiu, la invisibilització de les persones sense llar encara és més gran perquè hi ha la creença que al carrer s’hi viu millor quan no fa fred. Però segueix sent una època dura perquè la persona continua exposada a molts riscos, els serveis d’atenció són més lents durant les vacances i hi ha risc de patir cremades, insolacions i deshidratacions. Haver de viure al carrer significa una vulneració continuada de drets i, no importa si fa bon temps o mal temps, quan vius al carrer estàs exposat i és perillós.\nPer tal de seguir fent visible la problemàtica del sensellarisme, hem creat una col·lecció inèdita i limitada de llibres que expliquen la duresa de viure al carrer. Sherlock Homeless, El señor de los cartones o 20.000 leguas de viaje callejero són alguns dels títols de la col·lecció, grans obres de la literatura universal que hem adaptat per fer protagonistes les persones sense llar.\nL’objectiu és doble: d’una banda, seguir sensibilitzant i desmuntant prejudicis i, de l’altra, convidar la ciutadania a reescriure la història per fer possible #ningúdormintalcarrer.\nUna vintena d’històries inèdites\nUna noia que somia amb una casa i una estufa de benzina per poder abandonar el carrer; un jove hobbit que destruirà un anell per salvar la humanitat del Senyor Fosc de l’Habitatge; un home sense recursos acusat de viure il·legalment en una casa abandonada propietat del malvat Lord Voldemort i una expedició que farà 20.000 llegües per enfrontar-se al monstre de la soledat pels carrers de Barcelona. Són alguns dels escenaris d’una vintena d’històries de la literatura universal que podrien haver estat protagonitzades per una persona sense llar.\nEls llibres són versions inèdites de l’original que hem transformat per denunciar la invisibilitat de les persones sense llar. Alguns dels exemplars d’aquesta col·lecció ho deixen ben clar: “Ningú esperava aquell dolor tan fort quan em vaig convertir en invisible com la resta de persones sense llar. Em vaig quedar allà estirat, com mort, esperant que algun ciutadà em fes cas. Jo i molts altres érem invisibles perquè, simplement, la societat havia refusat veure’ns”, afirma el protagonista de Los hombres invisibles.\nA Ensayo sobre la ceguera barcelonesa s’explica el cas d’un home que ignora una persona sense llar i es queda cec sobtadament. “És el primer cas d’una ‘ceguesa blanca’ que s’expandeix de manera fulminant per la ciutat”, narra l’argument de la contraportada.\nAconsegueix el teu llibre en blanc\nAl taller d’Arrels hem elaborat més de 350 llibres de forma artesanal per fer possible aquesta acció. A primera vista semblen llibres reals, però el contingut està en blanc, amb la idea que cadascú hi pugui escriure la seva història.\nAquest estiu, vine a recollir el teu llibre, omple’l d’anècdotes, experiències i reflexions allunyades de prejudicis i col·labora per reescriure la història i canviar la mirada vers les persones sense llar. Tenim exemplars de gran format, de mida mitjana i de butxaca. Pots aconseguir el teu llibre a canvi d’un donatiu, col·laborant per fer possible #ningúdormintalcarrer.\nVine a buscar-lo al centre obert d’Arrels. Ens trobes al carrer Riereta 24 de Barcelona, de dilluns a divendres de 10h a 13h i de 16h a 19.30h.\nEncarrega el teu llibre. Si vols que t’enviem un exemplar per correu, fes-nos arribar les teves dades a amics@arrelsfundacio.org (nom i cognoms, adreça postal completa i títol del llibre).\nL’any passat, vam garantir l’allotjament a 248 persones, vam oferir serveis bàsics a 1.565 i vam fomentar la participació de 123 persones al taller d’Arrels. Amb la teva aportació, col·labores per seguir oferint serveis útils a més persones que viuen o han viscut als carrers de la ciutat.\nVols conèixer el procés d’elaboració artesanal dels llibres en blanc? Llegeix l’entrevista a l’Elvira Postigo, enquadernadora professional i voluntària al taller d’Arrels.


La Mesa del Parlament manté el repartiment al 50% del temps entre C's i Solidaritat ! directe!cat\nPolítica Última actualització Dilluns, 20 de desembre de 2010 10:54 h\nDesestima la petició de SI tot i que serà 'flexible' en la distribució\nLa Mesa del Parlament ha desestimat la impugnació que Solidaritat Catalana per la Independència (SI) va fer dissabte contra la distribució dels temps entre aquest partit i Ciutadans (C's) que va decidir aquest organisme. El partit de Joan Laporta considera que hauria de disposar de més temps que C's perquè té un diputat més, però la Mesa s'ha reunit aquest dilluns i ha decidit mantenir la igualtat en la distribució dels temps d'intervenció, 15 minuts per a SI i 15 més per a C's. Tot i això, fonts de la Mesa han assegurat a l'ACN que la voluntat de la presidenta del Parlament, Núria de Gispert, és ser flexible en l'aplicació d'aquest temps, com ja va deixar clar divendres.\nciutadans, grup mixt, mesa del parlament, solidaritat\nSI també havia demanat la suspensió del debat d'investidura, ja que consideren que s'han incomplert els terminis perquè els grups tenen 'fins a vuit dies hàbils' per constituir-se, un període que encara no ha acabat. El partit de Laporta considera que 'en cap cas' es pot anomenar 'grup mixt' els quatre diputats de SI i els tres de C's en no haver conclòs aquest termini. Aquesta petició també ha estat desestimada i el ple seguirà el seu curs.\nSI demana la suspensió del debat d'investidura fins que no es constitueixi legalment el grup mixt 18.12.2010.\n20 de desembre de 2010, 23.12 h\n#2 Es com els del PSC-PSOE i els de E, no? uns son espanyolistes i els altres independentistes, tots volen polítiques socials i tots es passen pel forro el país, ja que el segon tripartit era governem les esquerres perquè nacionalment no és pot anar més enllà, Carod i Puigcercós dixit.\nEls reglaments són flexibles quan a un l'hi interessa, i si Esquerra els hi hagués deixat un escó per tal de fer grup propi, a SI, per suposat, hagués estat una jugada molt generosa i em sembla que ge... Llegir més\n20 de desembre de 2010, 12.28 h\nQue s'ajuntin SI i Cs i facin un grup propi així tindran més temps, total el discurs és el mateix, uns són independentistes i passen de polítiques socials, pactes per l'educació, dotar al país d'infraestructures, etc i els altres són espanyolistes i també passen de polítiques socials, pactes per l'educació, dotar al país d'infraestructures,...\nEl reglament ha de ser igual per a tots\n20 de desembre de 2010, 11.53 h\nÉs normal CyU és molt més propera a Ciudadanos que a ERC


Llucmajor se suma a la campanya solidària d’Ecovidrio: ‘Recicla Vidre per elles’ | Ajuntament de Llucmajor\nLlucmajor se suma la campanya solidaria decovidrio recicla vidre elles\nLlucmajor se suma a la campanya solidària d’Ecovidrio: ‘Recicla Vidre per elles’\nEcovidrio ha instal·lat 4 contenidors roses en el municipi de Llucmajor per complir dos objectius: fomentar el reciclatge d'envasos de vidre i col·laborar en la lluita contra el càncer de mama.\nLa campanya destaca la importància de cuidar la salut mitjançant la prevenció i la cura del medi ambient.\nAgatha Ruiz de la Prada ha dissenyat un mini iglú per a l'ocasió, i la recaptació aconseguida a través de les vendes anirà destinada a la Fundació Sandra Ibarra.\nL’Ajuntament de Llucmajor s'ha sumat a la campanya solidària desenvolupada per ‘Ecovidrio’, amb motiu de la celebració del Dia Mundial Contra el Càncer de Mama, el passat 19 d’octubre.\nPer cinquè any consecutiu, Ecovidrio posa en marxa la campanya que amb el lema: “Recicla vidre per elles”, té com a objectiu mobilitzar als ciutadans a reciclar envasos de vidre per a cuidar del medi ambient i contribuir així amb una causa solidària: la prevenció del càncer de mama.\nDes del passat dia 19 i durant les pròximes setmanes, 4 iglús roses estaran situats a Llucmajor; 2 a S’Arenal, al costat de les oficines municipals; i els altres 2 a Puigderrós, enfront del supermercat.\nTant Noemí Getino, regidora d'Atenció al Ciutadà en S’Arenal, com Gabriel Rojo, regidor de Serveis Socials, han destacat aquesta iniciativa i agraït a Ecovidrio per pensar a motivar a la ciutadania i sobretot dur a terme aquesta campanya de conscienciació respecte a la prevenció contra el càncer.\nPer la seva part Guillermo Roig, regidor de Medi Ambient ha assegurat que l'Ajuntament de Llucmajor col·laborarà en tot amb Ecovidrio fent que els ciutadans participin, fomentant el reciclatge i entenent que amb aquest gest “no sols ajudem a la Fundació Sandra Ibarra, sinó que aportem tots el nostre granet de sorra, perquè el nostre municipi sigui cada vegada més sostenible”.\nEcovidrio transformarà els envasos de vidre dipositats en els contenidors, en una donació a la Fundació Sandra Ibarra de Solidaritat Enfront del Càncer. En aquesta ocasió, la campanya s'ha estès per més de 140 ciutats de tot el territori nacional com Madrid, València, Sevilla, Bilbao, Valladolid, Pamplona, Logronyo, Saragossa, Las Palmas de Gran Canaria o Santiago de Compostel·la, amb la finalitat de sensibilitzar a un major nombre de ciutadans.\nAixí doncs, Ecovidrio ha instal·lat més de 370 contenidors roses per tot el país. A més, l'entitat ha comptat amb Sandra Ibarra, Presidenta de la Fundació que porta el seu nom, com a ambaixadora del projecte.\nCom a símbol de la conscienciació i solidaritat amb el càncer de mama, Agatha Ruiz de la Prada ha dissenyat un mini iglú especial per a l'ocasió, en el qual es destaca el lema de la Fundació Sandra Ibarra: “Plens de vida”. El mini iglú es podrà adquirir a través de la web Miniglú.es, i els beneficis es destinaran a la Fundació Sandra Ibarra per a contribuir a la prevenció i recerca del càncer.\nReciclatge de vidre a Llucmajor\nDades de reciclatge de vidre a Llucmajor Segons les últimes dades relatives a 2019, els habitants de Llucmajor van reciclar un total de 658 tones d'envasos de vidre, la qual cosa suposa que cada habitant va reciclar de mitjana 17,8 kg. Respecte a la taxa de contenerització, Llucmajor se situa amb una mitjana de 197 habitants per contenidor, comptant amb un total de 187 iglús per als residus d'envasos de vidre instal·lats.\nEcovidrio és l'entitat sense ànim de lucre encarregada de la gestió del reciclatge de residus d'envasos de vidre a Espanya. Després de l'aprovació de la Llei d'Envasos i Residus d'Envasos en 1997 i l'arrencada de les seves operacions en 1998, Ecovidrio es va convertir en l'entitat gestora d'un model de reciclatge que garanteix un servei complet i al qual tenen accés tots els ciutadans.


Les eleccions al Secretariat Nacional de l'ANC es faran el 14 de maig ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dijous, 5 d'agost de 2021 00:45 h\nPolítica Última actualització Diumenge, 17 d'abril de 2016 12:05 h\nL'entitat presenta un dèficit de 132.049 euros en tancar el 2015, degut als atacs de l’estat espanyol a l’ANC via inspeccions d’hisenda i protecció de dades\nACN Manresa .- Les eleccions al Secretariat Nacional de l'ANC es duran a terme previsiblement el 14 de maig. Així s'ha anunciat durant l'assemblea general ordinària (AGO) que els independentistes celebren a Manresa aquest diumenge. En la jornada electoral del maig, doncs, els més de 34.600 membres de ple dret de l'entitat escolliran els membres de la direcció, una quinzena dels quals no podran repetir candidatura perquè no els ho permeten els estatuts. En les primeres hores de l'AGO, l'ANC ha decidit també aprovar un augment d'un euro mensual la quota ordinària dels socis i ha avalat l'informe de gestió, l'informe econòmic, i el pressupostos de l'entitat. En presentar les dades, l'Assembla ha xifrat en 132.049 euros el seu dèficit en tancar l'any 2015.\nANC, assemblea, Jordi Sánchez\nEl 14-M data clau del futur de l’ANC\nLes eleccions al Secretariat Nacional es duran a terme previsiblement el dissabte 14 de maig. S'ha anunciat així en l'AGO d'aquest diumenge, que dóna per tant el tret de sortida al calendari electoral intern de l'ANC. L'entitat encararà al maig, si s'aprova al llarg d'aquest matí, la renovació de la direcció. Una quinzena de les persones que en són membres ara no podran repetir candidatura perquè no ens ho permeten els estatuts. Entre ells, l'actual vicepresidenta Rosa Alentorn.\nL’estat espanyol busca diluir el potencial de l’ANC\nDurant l'AGO l'ANC també ha presentat l'estat dels comptes de l'entitat del 2015. Segons les dades, l'entitat tenia en tancar l'any un dèficit de 132.049 euros després d'impostos, d'un 2,5% segons el tresorer de l'entitat, Marcel Padrós. Segons han detallat, les campanyes que van dur a terme l'any passat han tingut un fort impacte en l'economia de l'associació, sobretot les del '27-S On tot comença' i la campanya d'estiu amb els deus eixos per la república, així com l'organització de la manifestació de la Diada.\n"També les diferents actuacions dels organisme de l'Estat Espanyol han incidit" en els comptes de l'ANC: en concret la sanció en base a la llei de protecció de dades per l'enquesta d'Ara és l'Hora, per un robatori de dades a l'AGO de Tarragona, i una inspecció d'Hisenda, que han suposat pagaments de més de 245.000 euros. També fixen l'increment de la plantilla professionalitzada com una de les causes de les despeses. L'ANC ha anunciat que interposaran recursos per recórrer l'expedient de l'Agència de Protecció de Dades.\nEls ingressos van ser de 5.218.846 euros, que provenen majoritàriament de les quotes dels socis i de les donacions, aportacions i marxandatge. L'ANC ha assegurat que les donacions baixen, sobretot perquè el 2014 es van comptar com a ingressos els derivats de la Campanya Ara és l'Hora del 9-N i les donacions recollides durant la campanya Signa un Vot. Segons l'Assemblea els ingressos per marxandatges es mantenen estables, i han augmentat un 15% els ingressos per quotes de socis.\nDesprés de presentar les dades, s'ha votat. Així l'ANC ha aprovat l'informe econòmic de de la direcció amb 1.968 vots a favor, 9 vots en contra i 13 abstencions i el pressupost per 1.967 a favor, 9 en contra i 38 abstencions. Hi participen 2.241 inscrits amb dret a vot.\nL'assemblea també ha aprovat augmentar la quota mensual ordinària un euro i mantenir al mateix preu la reduïda. "No hem vingut a fer-nos rics, treballem perquè amb la independència Catalunya torni a ser rica i plena", ha resolt el tresorer. L'entitat ha decidit destinar els diners extres d'aquest augment igualitàriament entre la seu nacional i les assembles territorials.\nA l'inici de l'AGO, l'ANC ha projectat un vídeo de record a Muriel Casals, que va liderar Òmnium Cultural, que va ser diputada per Junts pel Sí, i que va morir el febrer. Els assistents s'han posat dempeus i han aplaudit emotivament en record seu.\n18 d'abril de 2016, 09.21 h\nResulta molt còmic veure com un perfecte idiota com el CAGARRITONESES (= xarnegopithecus caspolensis #2 ) que tants i tan divertits disbarats ha arribat a escriure en els quatre o cinc anys que fa que ens visita (sota altres nicks, és clar) ara gosi , des de la seva DEMOSTRADA ESTUPIDESA, insultar una persona normal i respectable com en Synera dient-li "tonto"\nA mi personalment, m'agrada que faci aquestes carallades, i que ens digui "nazis" i tot això, perquè així QUEDA CLAR QUI ... Llegir més\n18 d'abril de 2016, 07.37 h\n#2 ets un cagarro\n17 d'abril de 2016, 22.43 h\n17 d'abril de 2016, 13.05 h


Segons la nova llei promulgada per la Generalitat de Catalunya, l'Ajuntament és el responsable dels animals abandonats que es trobin en el seu terme municipal. Per tant, si us trobeu un gat o un gos abandonat cal que aviseu als responsables de la gossera municipal. Ells s'han de fer càrrec de l'animal i portar-lo a les instal·lacions adequades. El telèfon de la Gossera Municipal de Tarragona és el 977 200 071 / 977 256 100.\nLes persones que volen deixar el seu animal de companyia a les nostres instal·lacions cal que siguin conscients que hi ha moltes opcions abans d'arribar a aquest punt.\nA vegades unes poques classes d'ensinistrament caní poden solucionar problemes de comportament de la nostra mascota, com ara quan ens mosseguen els mobles o bé quan no podem sortir a passejar tranquilament.\nAltres cops cal tenir molt en compte l'esterilització de les femelles. Sempre existeix el risc que un mascle entri al pati de casa nostra mentre està en zel, o bé que se'ns escapi. Pot ser que tinguem la sort de trobar-la a ella... i a uns quants més a la panxa!\nQuants cops han vingut persones a la Protectora amb quatre cadells que ens diuen "Jo ja em quedo la gossa i un cadell, però no puc amb tots els altres!" El remei cal posar-lo abans. També és important l'esterilització dels mascles que, a vegades, pot ser, a més a més, una solució al problema de l'agressivitat.\nDurant l'estiu també és habitual l'abandonament d'animals a causa de les vacances. Cal saber que actualment cada cop són més les cases rurals i hotels que accepten mascotes en les seves intal·lacions. Si, per altra banda, no podem endur-nos la nostra mascota de viatge, existeixen residències que el poden cuidar fins a la nostra tornada.\nUna altre dels problemes que no es té prou en compte és l'esterilització dels gats, tant mascles com femelles. Malauradament, cada cop tenim més gats a les nostres instal·lacions ja que no existeix en el nostre pais el costum d'esterilitzar-los. Cal tenir en compte que sense control per la nostra part la població de gats augmenta cada any degut, principalment, a la cria de les gates abandonades.\nSi, tot i així, has de deixar la teva mascota en les nostres instal·lacions, caldrà que abonis una quantitat per tal que la puguem alimentar i atendre mínimament. Degut al nombre d'animals que tenim actualment en les nostres instal·lacions, només s'accepten els animals dels propietaris residents al municipi de Tarragona.


L'esquí a Catalunya, abans i ara\nRepàs per la història d'aquesta pràctica centenària al nostre país\nDANIEL ROMANÍ Actualitzada el 28/01/2012 00:00\n260x366 L'esquí a Catalunya, abans i ara L'esquí a Catalunya, abans i ara\n"Amb el bon material que hi ha ara, una persona jove pot aprendre a esquiar més o menys bé en una setmana", diu Jordi Monjo, que durant quinze anys va practicar esquí de competició i ha dedicat tota la seva vida professional a la venda de material d'esquí i esportiu. Una de les coses que n'ha facilitat l'aprenentatge és el fet que els esquís són més curts que fa uns anys. "Abans es deia que la llargada idònia de l'esquí corresponia a l'alçada de la mà aixecada; ara es calcula que és més o menys l'alçada dels ulls", diu Monjo, que va participar als Jocs Olímpics de Grenoble del 1968 en la modalitat de luge . "Una altra característica dels esquís que es fan servir ara és que la cua i l'espàtula -la part del davant- són més amples que la part central, amb la qual cosa es gira molt fàcilment", afirma.\nSí, esquiar és ara més fàcil que temps enrere, igual que arribar a les pistes. També és més segur -les fixacions han evolucionat enormement: no tenen res a veure amb la corretja que unia la bota amb l'esquí, i l' ús del casc dóna tranquil·litat en cas de caiguda- i no es passa tan fred com abans -el clima és si fa o no fa igual però la indumentària ha millorat molt-. Es manté, però, l'alt cost del material i el forfet, que per a alguns és una barrera.\nQuan, després d'una llarga i tensa reunió de feina, algú ens obsequia amb un somriure i ens diu "aquest cap de setmana vaig a esquiar!", precisa cada vegada més la modalitat que practicarà. I és que avui n'hi ha moltes per escollir, i algunes han guanyat força adeptes. N'hi ha que no són gens noves, sinó que es remunten als inicis de la pràctica de l'esquí -que a Catalunya és més que centenària, des del 1908-, com l'esquí nòrdic o de fons. Aquesta modalitat consisteix a seguir circuits marcats per unes traces on es posen els dos esquís. També és antic l'esquí de muntanya, completament lliure: el camí el fa l'usuari. Ambdues són modalitats més econòmiques i més autèntiques que l'esquí de pista.\nAvui també hi ha el surf de neu (snowboard ); el freeski (o esquí freestyle ), que consisteix a fer figures a l'aire després d'un bon salt; l'esquí artístic -que inclou diverses submodalitats: acroesquí (descens per una pista tot fent acrobàcies i seguint el ritme de la música), esquí de sots (salts i girs en una pista de gran pendent i plena de clots) i esquí de salts (piruetes des d'un trampolí)-, i l'esquí extrem (o esquí freeride ), en què es tracta de fer baixades fora pista, per neu verge, saltant pedres, arbres, etc.\n"Quan el meu germà Francesc tenia sis anys i jo cinc, pujàvem cada dissabte d'hivern a la Molina amb el tren que sortia de Barcelona a la una. Marxàvem de l'escola una mica abans, perquè aleshores s'anava a escola dissabte al matí", explica Montserrat Orfila, que va començar a esquiar l'any 1942, quan encara no hi havia cap remuntador a la Molina. "Quan van fer el telesquí de Font Canaleta ens sentíem els reis", recorda. A la dècada del 1950, Orfila va participar en nombrosos campionats com a esquiadora del Centre Excursionista de Catalunya. El telesquí de Font Canaleta va ser el primer de Catalunya i de l'Estat: va obrir el 1943.\nLa Molina és l'estació d'esquí més antiga de Catalunya. La segona és Núria -el primer telesquí d'aquesta estació va començar a funcionar l'any 1947, tot i que s'hi esquiava des de molt abans-. Per a l'afluència d'esquiadors en totes dues estacions, el tren va ser determinant. La rivalitat entre Núria i la Molina s'exterioritzava en l'arribada del tren a Ribes, on els que es dirigien a agafar el cremallera de Núria i els que continuaven el viatge cap a la Molina s'esbroncaven mútuament i amicalment.\nQuan no es parlava de neu artificial, de forfets ni evidentment de postesquí, ni tampoc dels colors de les pistes en funció de la seva dificultat, la indumentària dels esquiadors era d'allò més rudimentària. La roba era especialment voluminosa i pesant, cosa que dificultava els moviments. N'hi havia que anaven vestits com autèntics exploradors de l'Àrtic i, malgrat això, no tenien assegurat un mínim confort tèrmic. Algunes dones duien faldilles. A més, durant els primers anys de l'esquí a Catalunya, les botes no eren impermeables, i al cap de poca estona de contacte amb la neu els peus ja estaven xops.\nSorprèn saber que durant un cert temps el paper de diari era un dels elements de la indumentària de l'esquiador. Al Saló de l'Esquí Català del 1936 s'hi recomanava el següent: "Una peça valuosa de l'equip de l'esquiador és el paper de diari. Val la pena de dur-ne uns quants fulls a la motxilla (preferiblement sense imprimir, que pot ser obtingut a les impremtes amb poca despesa); serveix de plantilla per a les sabates, absorbeix la humitat i manté els peus secs i calents".