Toni Soler: «La nostàlgia és una malaltia» | Catorze.cat\nGemma Ventura Farré | 18/12/2016 a les 23:05h\nDiu que la felicitat és un record. Es declara un nostàlgic. De petit ja empaitava les seves àvies perquè li expliquessin com era aquella guerra que havien viscut i patit i silenciat. D'aquesta tendència a mirar enrere, a fascinar-se per allò que ja no tornarà, n'ha nascut El món d'ahir.\nToni Soler (Figueres, 1965) és el director d'aquesta revista trimestral, en paper, dedicada a la història d'autor, a buscar el cantó humà del passat. Parlem amb el periodista, escriptor, historiador i pare de la productora Minoria Absoluta d'allò que s'aprèn i es desaprèn amb els anys, dels balanços, de la mare que el va dur al món –i el va abandonar massa aviat– i de la vida.\nEl ritme de la tele és de fer-ho tot ara i ràpid. El món d'ahir sembla tot el contrari.\nExactament. Vaig plantejar de fer aquesta revista fa un any i mig, estava en un moment de cert impàs a la productora i tenia temps lliure. La gent va ser molt receptiva. La nostra matèria primera són els continguts. A vegades està bé que tinguin un format audiovisual, i a vegades no. El que ens agrada és fer coses i treballar amb gent que tingui talent. I si el producte té qualitat, al final no importa si és en paper o és un programa de tele. L’important és el que hi posis. Per descomptat, per als qui ho fem és un contrapunt respecte a la feina habitual de la tele.\nPotser és més artesà.\nEls terminis són més extensos, però ho hem treballat amb un equip molt petit i compacte i ho hem disfrutat. Hem tingut temps d’assaborir cada text, d’editar-lo bé. M’agrada molt titular. Anàvem veient cada pàgina com quedava, discutíem per les fotos. Tens temps de poder cuidar cada detall. I el procés de fabricació ha estat divertit. Vèiem que havia de ser trimestral, amb un paper de qualitat, que te la poguessis endur a casa.\nLa història no ha de ser només dels historiadors?\nNo m’agradaria que els historiadors se'n sentissin exclosos. Però el passat és massa gros, interessant i humà per deixar-lo només en mans d’historiadors. Ells tenen l’obligació de comunicar, però també tenen altres feines: han de tenir capacitat d’anàlisi, han de ser bons investigadors... En canvi, en aquest cas el que prima és l’estil literari. I de cara al consumidor, el gust de llegir. Però hi haurà historiadors també, perquè n’hi ha que escriuen molt bé.\nPreteneu tenir la mirada oberta.\nLa història ha d’emocionar?\nTrobo que sí. Però jo ja vinc així de sèrie. Tinc sensibilitat històrica i l’he tinguda sempre. Visc al barri Gòtic, quan veig un tros de muralla romana hi poso la mà i penso: potser fa dos mil anys un tio va fer el mateix, i anava vestit amb toga. Tinc una facilitat per emocionar-me amb el passat i amb la idea del pas del temps que em surt sola. De fet, soc un gran nostàlgic. El passat és una de les grans forces de l’emotivitat. Explicar les experiències i els sentiments d’homes i dones com nosaltres en una època diferent et dona un sentit de la continuïtat de l’experiència humana que emociona vulguis o no vulguis. A més, han passat coses tan al·lucinants, tan divertides, tan dramàtiques que val la pena que algú amb una mirada pròpia te les expliqui. No és per desmerèixer la ficció, però crec que la realitat sempre té un plus.\nEl món d'ahir empatitza amb el passat i en desperta el cantó més humà.\nCrec que sí. Els historiadors molt sovint tendeixen a frenar l’impuls natural de la subjectivitat perquè no volen que els diguin que la seva obra és parcial, tendenciosa. Es troben amb aquesta limitació. Han de contrastar punts de vista, han de posar dades al darrere de cada afirmació. És una ciència social. I nosaltres volem empatitzar amb tot allò que expliquem.\nÉs una revista de paper, amb qualitat, amb col·laboradors de talent. Ara que empènyer un mitjà de comunicació costa tant, ja t’han dit que estàs boig?\nHo diu tothom. És terrible. Perquè tant si ho diuen en el sentit que soc un il·lús com si volen dir que soc un heroi, no m’agrada. Fem això primer perquè ens ho podem permetre. Tenim una empresa al darrere que ens dona l’estructura necessària per tirar-ho endavant i per arriscar-nos un cert temps en una cosa que no sabem si anirà bé o no. I després soc un convençut que hi ha un mercat objectiu de gent a qui interessa aquest terreny. A part que la història per si sola és tendència. Aquest format d’agafar bons escriptors, alguns dels quals no han tingut mai res a veure amb la història, i fer-los fer peces històriques d’encàrrec, cobreix un forat que no és el mateix de les publicacions de tipus acadèmic ni divulgatiu. No és un caprici romàntic pensat per arruïnar-s’hi. L’Eva Piquer també ha aconseguit demostrar que Catorze no és cap bogeria. Està molt bé que tota la gent que vol fer algun tipus de gestió cultural tinguem els peus a terra, que no ens faci vergonya tenir un pla de negoci al darrere, fer que les coses s’autofinancin, i que cadascú trobi la seva dimensió i mida. Catorze n’és un exemple, i n’hi ha d’altres. Volem intentar demostrar que un producte com aquest té demanda.\nEs tracta de tenir una intuïció, una idea clara i saber-se escoltar?\nNo soc gens reflexiu. El que sí que m’agrada és treballar en equip i escoltar els altres. Quan em va venir la idea al cap ho vaig començar a comentar a tothom i de seguida tots els inputs que rebia eren positius. I quan vaig començar a encarregar textos vaig trobar que fins i tot l’Empar Moliner, que és una persona que en teoria no té especial sensibilitat per la història, va resultar que tenia una bona història per parlar d’història. Tothom té algun punt de la història amb el qual se sent implicat o interpel·lat.\nTots. Des del neolític fins ara. En tots hi trobo la gràcia. Ja em passava de petit quan els meus avis eren vius i els massacrava a preguntes. Tenia molta curiositat. A casa de la meva àvia hi havia una vitrina plena d’objectes raros. Intentava fer que la meva àvia parlés de la guerra i no ho volia mai. Per desgràcia els meus avis, que eren els més polititzats, no els vaig conèixer. I les àvies eren d’aquella generació de no em facis parlar de la guerra perquè no vull recordar-ho.\nEt van arribar a explicar alguna cosa?\nSí. I els meus pares, també. Eren del 26 i del 28, la guerra la van viure. Els deia: explica’m, quan us llevàveu al matí, què? Doncs mira, l’aigua a la palangana, el foc... Imaginar-me el seu dia a dia ja m’intrigava molt. Sempre he tingut una gran curiositat pel passat i no és que ho recomani molt perquè al final no és una bona filosofia de vida.\nMirar el passat?\nSí. És millor tenir un hobby que faci menys mal a l’ànima.\nEts massa de mirar enrere?\nNo ho diria, eh?\nJa ho era de jove. I ara, imagina’t. Tinc cinquanta anys i començo a acumular passat. La nostàlgia és una malaltia.\nMorint-se! No sé si té cura. Però per exemple, he vist pel·lis de guerra, de por, de drames romàntics i rarament em traspassen. En canvi la pel·lícula amb què vaig plorar a xorros és Cinema Paradiso. L’home gran torna al seu poble de petit i tothom veu com enderroquen el cinema del poble.\nA la teva vida, si poguessis tirar enrere i tornar a tenir vint anys ho faries?\nDels vint anys trobo a faltar el cos, però res més. M’ho passo millor ara. M’agrado més jo ara i m’agrada més com encaro les coses.\nNo tornaries a cap moment?\nNo. Tornaria a algun dia o a alguna nit concreta, però no a una època. I a la infància no hi tornaria ni boig. La gent que ens agrada la història som gent nostàlgica, amb una fascinació pel passat que ens dona sempre un punt d’infelicitat. Perquè el temps passa. Tempus fugit. I això no té solució, és inevitable. Has d’aprendre a viure amb això.\nEl demà no el mires?\nEl demà em fa terror. Sí que el miro, però el que hi veig em fa pànic.\nI alhora ets una persona amb empenta.\nIntento parlar amb gent que sap coses. L’altre dia vaig estar amb el Genís Roca, per exemple, i vam parlar dels canvis que venen a l’economia. De l’atur bestial que arribarà quan passin una sèrie de canvis, entre els quals hi haurà l’envelliment de la població, el drama dels refugiats, que és un petit goteig de la gran riuada que està per venir. Hi ha tot de coses que em preocupen molt.\nTambé hi haurà coses bones.\nVaig viure els anys 90 en què havia caigut el mur de Berlín, semblava que s’acabaven les guerres, hi havia prosperitat econòmica, els Jocs Olímpics. I el 2001, des de l’atemptat a les Torres Bessones, tot va canviar. Des d’aleshores tot va trontollant. L’optimisme dels 90 no l’hem tornat a viure.\nNo. Que no vol dir que no sàpiga disfrutar de la vida.\nEt dona un punt prudent.\nSí, però m’agradaria ser d’una altra manera.\nCom voldries ser?\nVoldria viure el present com els budistes. L’altre dia en un dinar un va dir: "Tinc un amic que diu que s’ha de brindar sempre, perquè cada dinar amb gent és un moment per celebrar-ho, que després hi ha moments dolents i...". Aquesta mentalitat d’aprofitar el moment. I jo no soc així. Sempre estic recordant o projectant. I és un rotllo. Com diu aquell: tot va bé si no entrem en detalls.\nVols que els autors d'El món d'ahir escriguin des de la ignorància.\nEn tots els mails que vaig enviar als autors, ho vaig dir: pots escriure del que vulguis, del que t’interessi més. Però si vols parlar d’un tema del qual no en saps res, per nosaltres gairebé millor, perquè ens agradarà veure el teu punt de vista profà.\nT'han fet cas?\nNo gaire, encara. Tothom ha acabat escrivint sobre coses que coneix.\nPerquè és la primera vegada.\nHo entenc, però volia que quedés clar que seria com un exercici. És com quan a la tele agafen famosos i els posen a cuinar. En teoria el millor seria el Ferran Adrià, però vegem un jugador de futbol com cuina.\nÉs un bon exercici.\nEvita la departamentalització entre disciplines. Un dels autors que vaig perseguir bastant per al número dos és un nano que és científic i químic orgànic i ha publicat una novel·la. Els escriptors de ciència els busco perquè és un món totalment aliè al meu i en general tenen una manera de fer i de pensar diferent dels de lletres. Aquestes barreges disciplinars trobo que donen bon resultat.\nCom a actitud vital, et poses a prova?\nHe estat un tastaolletes vocacional i professional. Si t’ho pots permetre, és molt bo. Soc tan dispers mentalment que ho necessito. Em donen tres anys sabàtics per fer una novel·la i em maten. Com més coses tens al cap, resulta més fructífer.\nLa gent dispersa sol ser despistada. Som els que ho perdem tot.\nAquesta dispersió pot tenir coses bones, però també hi has d’aprendre a conviure perquè té coses dolentes. Tinc una incapacitat molt gran per a la concentració. I això em passa amb les converses de tu a tu: el meu cap va dient frases mentre intento escoltar el meu interlocutor, cosa que a molts interlocutors els emprenya, i amb raó. I al col·le tenia notes que haurien pogut ser millor si hagués estat una persona amb una millor capacitat de concentració.\nVesteixo la dispersió dient que és curiositat.\nSí, també ho és. Sempre he pensat que estava bé dir: això ho podria fer? Anem a provar-ho. I ja està. I llavors m’he trobat fent coses que després hauria preferit no fer-les: presentar un programa de tele com vaig fer de jovenet. Ara penso: no m’ho passava bé fent-ho. Em posava molt nerviós. Ho vaig fer perquè vaig pensar que si et diuen de presentar un programa de tele, és un tren que no has de deixar escapar. I ja m’agrada haver-ho acceptat en aquell moment. Però després dius: això segur que no ho torno a fer perquè no és el que m’agrada. El fet d’estar al negoci de la tele i en una productora et permet fer una revista, fer coses en molts diversos nivells.\nCom a tastaolletes, has après a dir no?\nÉs un aprenentatge gran.\nHi ha alguns no que et persegueixen tota la vida.\nD’orgull o de penediment?\nDe vaig fer bé de dir que no però sempre et quedarà la cosa. Hi ha vegades que dius que no a coses que et vindrien de gust perquè penses que no te’n sortiràs, que no seràs feliç, que no et convenen. Malgrat tot, estic raonablement content amb el meu nivell d’atreviment. Crec que he fet força coses de les que m'han passat pel davant.\nEncara que tinguis por, has hagut de tenir un punt de confiança.\nSí, però això m’ha costat molt. Has d’arribar a certa edat. El més complicat de la vida és trobar el teu lloc al món. De jove, o ets massa arrogant o ets massa modest. És inevitable. Fins que no passen els anys no coneixes prou gent com per saber quin és el teu lloc, què és el que pots fer millor, què és el que millor que no facis. Ara sé quan m’he de posar a prova, què puc fer bé.\nHas trobat el teu lloc?\nSoc més d’un lloc. És dirigir el Polònia, és fer aquesta revista, és escriure un article a l’Ara.\nEts feliç fent-ho?\nFelicitat és una paraula molt grossa.\nSí. Vinc de treballar content, vaig a casa content.\nNo, una mica. He conegut tímids molt tímids, i la timidesa els suposa una barrera realment important. Per a mi ha estat un problema però no una barrera. La meva timidesa mai ha estat tan gran com la meva curiositat o ambició o vanitat, o com li vulguis dir, de ganes de fer coses.\nCom ho fa un tímid per posar-se davant d’un programa com Malalts de tele?\nHo vaig patir molt.\nEra molt petita, tenia deu anys, però recordo que era un fenomen.\nSí, era un fenomen realment.\nSuposo que de cop i volta la gent et devia parar pel carrer.\nEl primer moment de Malalts de tele va ser com ser un Beatle. Era una passada. I això és divertit un temps. Després ja no li dones importància. Ara dono més importància al fet que truco a autors i em diuen vull fer-ho perquè respecten allò que ha fet Minoria Absoluta o he fet jo, m’agrada més que la tonteria dels xavals que es volen fer selfies amb tu.\nAixò deu agobiar.\nO com a mínim et deixa fred.\nSi t’ho mires des de fora, és ben estrany. Perquè algú que no et coneix ve cap a tu, no saps com es diu, es fa la foto i se’n va.\nSí. Hi ha fames millors que d’altres, perquè aquell era un programa realment molt popular. Un dia anava passejant amb un amic meu i em va dir: és al·lucinant anar amb tu perquè a la gent que ens creuem veus que se li van encenent somriures. No és el mateix que ser l’entrenador del Barça o un polític, hi ha fames més complicades de portar.\nI què passa amb l’ego?\nPer via indirecta el fet d’estar sota el focus i haver de parlar amb molta gent que no coneixes t’activa una certa habilitat social, entre cometes. I això et dona una mica d’autoconfiança o de seguretat. Però quan feia Malalts de tele pensava: el programa està molt bé però jo no soc bon presentador. I pensava això tota l’estona.\nMentre el feies, també?\nSí. Pensava que era un bon guionista, que el programa tenia molt bones idees gràcies a mi, però em veia i pensava: es nota que estàs nerviós, que no t’ho estàs passant bé. Em feien enveja els presentadors com el Buenafuente que estaven a la tele radiants, passant-s’ho bomba.\nM'han dit que algú et va recordar en una nota que eres mortal.\nJa ho sabia, que era mortal. Era un advertiment preventiu sobre l’efímer de la fama i de la cosa televisiva i tot això.\nI el fum que suposo que hi ha.\nSí. La tele és una gran escola realment, eh?\nLa volatilitat de l’impacte que generes sobre la gent. Però en canvi he après moltes coses que m’han servit per a qualsevol altra activitat de la vida. Hi ha un gran nivell d’eficàcia, de feina sota pressió, de treballar en equip. La gent que fa tele i se’n surt després són superhomes o superdones. És una feina complicada, exigent.\nPer què és tan important la teva mare, la poeta Carme Guasch?\nMa mare va morir el 98. Fa 18 anys. El seu record és molt viu però no és una cosa tan present a la meva vida com ho era fa uns anys. Era una marassa, amb molta personalitat, ens estava molt a sobre. La seva absència es va notar molt.\nDel seu exemple o record, què creus què és allò que t’ha servit més?\nEls meus pares m’han donat més lliçons morint-se que vivint. El meu pare es va morir quan jo tenia 16 anys i amb la meva mare ja era més gran. Però als 30 anys quedar-te orfe és una sensació que, amb això del sentit de la història i que el temps passa i que la gent s’esfuma, sens dubte influeix. Ma mare era una persona d’una gran vitalitat, amb una capacitat d’estimar d’una forma molt viscuda. Bastant passional. Molt sincera, fins a límits no recomanables.\nÉs maco que t’hagi donat com a exemple la sinceritat.\nSí, la sinceritat a vegades es dona per suposada.\nEl món d'ahir, Polònia o els articles a l'Ara són una forma d’apropar-te a la gent?\nLa gent és abstracta. M’agrada pensar que pugui influir a la gent a través d’un article, o de la revista o del que es diu a Polònia. Però em fa enveja la gent que és capaç d’influir en un cara a cara. Saps aquella gent que quan hi parles de sobte et fa veure les coses diferents? Que la distància curta sigui capaç d’influir sobre els pensaments dels altres, això és un veritable talent.\nCom a historiador i nostàlgic, què és el que t’agrada tenir en compte a la vida?\nUna vegada em van preguntar què era la felicitat i vaig dir que la felicitat és un record, però no em referia a un record concret. Mai som conscients de ser feliços, sinó que recordem haver-ho estat. Però és un record o una expectativa.\nO que t’ho has imaginat. Perquè a vegades amb el temps infles els records.\nSí, molt bé. Exacte. És molt propi de la nostàlgia. Però encara enganya més el present. Jo no sé com em sento ara. Ho sabré després. O penso: puc tenir pors per com seré d’aquí a deu anys o expectatives perquè l’estiu que ve jo què sé què passarà. La felicitat sempre està per venir o ja se n’ha anat. Vaig tenir fases escèptiques en què pensava que l’important era sumar estonetes. Cada cinc minuts o hora en què estiguis content per alguna cosa. I fer que aquesta suma sigui el més gran possible.\nMe la quedo, aquesta idea de sumar.\nHi ha gent que no vol sumar.\nHi ha gent que vol saber com és la seva vida, si li està sortint bé.\nUn amic de la Mafalda que es deia Felipe estava fent-se un avió de paper amb un compàs i un regle. I un altre nen, el Miguelito, li deia: per què són tots aquests càlculs? És que vull que aquest avió em surti bé. I l’altre responia: jo el que vull que em surti bé és la vida. I el Felipe es quedava pensatiu i acabava arrugant el paper i llançant-lo. No sé si és una molt bona idea tenir la fixació que la vida et surti bé, potser és demanar massa.\nLlavors què fas?\nEsperar a fer-te gran i llavors fer balanç. I esperar tenir la meva edat i que llavors t’agafin les presses de dir: encara no he fet això o allò.\nJa has fet el balanç?\nSempre he fet balanços. Als vint-i-sis anys si un dia sortia malament, la meva vida era una merda; si sortia bé, era un èxit.\nTambé em passa, és com viure en una muntanya russa.\nNo s’han de treure conclusions tan d’hora. Com més tard, millor.\nI si no les treus mai?\nTampoc passa res.\n© Minoria Absoluta, 2016\nAnònim, 20/12/2016 a les 13:25\nHo saps, que has copiat el títol de l'autobiografia de l'Stefan Sweig? :) Potser sí però com que no ho comentes... És un dels llibres que m'han agradat i impressionat més del món (si no l'has llegit, crec que a tu també t'agradaria...), i el títol sempre m'ha agradat molt també.


Toyota i Honda desenvolupen un generador elèctric portàtil per garantir el subministrament en desastres i emergències | ElMotordeGirona.cat\nToyota i Honda desenvolupen un generador elèctric portàtil per garantir el subministrament en desastres i emergències\n8 setembre, 2020 albertalsina 0\n8 setembre, 2020 albertalsina\nToyota Motor Corporation (Toyota) i Honda R & D Co Ltd (Honda) desenvoluparan un generador d’electricitat portàtil, anomenat ‘Moving i’, consistent en un autobús de pila de combustible d’hidrogen que pot transportar una gran quantitat d’hidrogen, generadors elèctrics i bateries portàtils per poder oferir electricitat en qualsevol moment i lloc.\nQuan una xarxa elèctrica es fa malbé durant un desastre natural, com un tifó o una forta tempesta, pot produir-se una interrupció del subministrament d’electricitat a llars, centres d’evacuació o altres instal·lacions crítiques. Per solucionar aquesta situació, Toyota i Honda uneixen les seves tecnologies creant aquesta unitat mòbil de generació i subministrament d’electricitat i realitzant proves reals.\nGràcies a la seva mobilitat, ‘Moving i’ pot ser utilitzat en situacions puntuals d’emergència o desastres naturals per proveir electricitat a les zones afectades, o de manera més genèrica per a proveir electricitat en un esdeveniment, per exemple. Durant aquestes proves reals, les dues companyies podran valorar les necessitats reals dels potencials beneficiaris i usuaris, així com la facilitat d’ús de sistema.\nLa unitat mòbil de generació i subministrament d’electricitat ‘Moving i’ està format per un autobús de pila de combustible d’hidrogen i estació de càrrega de Toyota, un generador portàtil d’electricitat Power Exporter 9000 d’Honda, dues bateries portàtils -Honda lib-AID E500 i Honda Mobile Power pack (MPP) – i un pack de càrrega i descàrrega d’Honda per a les bateries MPP.\nLa unitat mòbil, amb tot aquest equipament en el seu interior, podrà traslladar-se a el lloc necessari i subministrar electricitat en aquesta ubicació. Així, les bateries i generadors permetran extreure l’electricitat de l’autobús, servint de font d’alimentació per a tot tipus d’aparells elèctrics.\nDesenvolupat sobre la base de la versió prèvia de l’autobús de pila de combustible d’hidrogen de Toyota (Toyota Fuel Cell Bus), l’autobús d’hidrogen amb estació de càrrega equipa el doble de dipòsits d’hidrogen d’alta pressió, augmentant significativament la quantitat d’hidrogen que pot transportar, permetent una gran capacitat i rendiment per a la generació i subministrament d’electricitat: 454 kWh amb una potència de 18kW.\nEn el cas d’un tall d’energia a causa d’un desastre, aquesta gran capacitat permet el ‘Moving i’ subministrar electricitat en àrees interiors, com un centre d’evacuació, així com per a vehicles elèctrics, emmagatzemant l’electricitat generada per l’estació de càrrega en les bateries portàtils de gran capacitat Honda Mobile Power Packs (MPP) i Honda lib-AID E500.\nL’autobús d’hidrogen amb estació de càrrega ‘Moving i’ també incorpora una àrea de descans en el seu interior, podent així servir com a lloc de suport per a les persones o treballadors en cas de desastre o emergència. Les dues companyies posaran a prova l’efectivitat de l’ ‘Moving i’ mitjançant el seu ús en diversos municipis i empreses que compleixin les condicions necessàries i desitgin col·laborar amb el projecte.\nAprenents de Seat desenvolupen un premiat kart elèctric\ntags: Honda R & D Co Ltd Moving i submnistrament elèctric Toyota unitat mòbil de generació\nprevious La nova sensació, nou Citroën C4 i nou Citroën ë-C4\nnext Brixton Crossfire 500


L’objectiu d’aquesta trobada era fer un seguiment de les reunions tècniques fetes al desembre i fer així una revisió dels serveis i buscar una millora de l’estat de la neteja general de la ciutat.\nL’equip de Govern municipal va reiterar que el marc que ha de guiar la revisió dels serveis ha d’incloure els punts següents:\nEls temes que són objecte del recurs contenciós administratiu han de quedar al marge de la revisió present fins que es resolguin en via judicial.\nRecuperació d’un dels serveis que s’havien suprimit a l’inici del present mandat (aiguabatre mixt).\nS’han de corregir els incompliments detectats en la neteja viària abans d’estudiar i proposar possibles increments de freqüències.\nServeis amb mini-escombradores al 50%. L’empresa concessionària està efectuant tan sols el 50% dels serveis de mini-escombradores. Si l’empresa realitzés el 100% podria facturar uns 800.000 euros més a l’any tan sols en aquest servei.\nDes del serveis tècnics municipals es continuarà convocant l’empresa a les reunions tècniques necessàries per analitzar les propostes que l’empresa aporti per tal d’assolir el màxim d’acompliment del servei.


Les 5 pel·lícules francòfones africanes que han fet sensació\tTraducció publicada 3 febrer 2014 4:23 GMT\nComparteix-ho: El Festival Panafricà de Cinema i Televisió de Ouagadougou (FESPACO) és el festival més important de cinema i televisió a Àfrica celebrat biennalment a Ouagadougou, Burkina Faso. Té lloc habitualment al mes de març. El festival es va crear l'any 1969 i ha premiat una plètora de pel·lícules l'impacte de les quals avui dia encara retruny.\nAquesta pel·lícula es fonamenta en la història dels Falashas (jueus etíops) que, immigrants a Israel, sofreixen moltes dificultats per tal de ser acceptats malgrat els seus esforços. Aquesta pel·lícula se centra en el moment en què nombrosos immigrants africans organitzen protestes per obtenir els seus drets a Israel. Un Homme qui Crie (Txad) Un homme qui crie, Un hombre que grita a Espanya, titulada inicialment “Un homme qui crie n'est pas un ours qui danse” (Un home que crida no és un ós que balla, en català) és una pel·lícula del director txadià Mahamat Saleh Haroun que es va estrenar el 29 de setembre de 2010. Ha obtingut el Premi del Jurat del Festival de Cinema de Canes de 2010. El títol original està tret d'una frase del Cahier d'un retour au pays natal (Quadern d'un viatge de retorn al país natal, en català) del poeta martiniquès Aimé Césaire. Conta la història d'Adam, de cinquanta-cinc anys, un vell campió de natació, mestre encarregat de natació en un hotel a N'Djamena. Tan bon punt traspassen l'hotel a les mans d'uns inversors xinesos, Adam està forçat a cedir el seu treball al seu fill Abdel.\nIndigènes (Algèria/Marroc) Indigènes, Dies de Glòria en català, és una pel·lícula algeriana i marroquina de l'any 2006 realitzada per Rachid Bouchareb.\nTabataba (Madagascar) Tabataba (rumors, en malgaix, i també el nom dels esdeveniments de la insurrecció de 1947 a Madagascar) és una pel·lícula de Raymond Rajaonarivelo [fr] de l'any 1988. Aquesta pel·lícula conta la lluita del poble malgaix per obtenir la independència de França. Per a cada habitant, la rebel·lió té diferents formes: n'hi ha que creuen en el poder democràtic, i d'altres, en el poder de les armes.\nComparteix-ho: twitter facebook reddit googleplusEmail Versió per imprimir Escrit perRakotomalala\nArticles recents a Àfrica subsahariana Fa 3 dies.EtiòpiaEls africans es burlen els uns dels altres amb l'etiqueta “Si l'Àfrica fos un bar”\nÀfrica subsaharianaOrient Mitjà i l'Àfrica del NordAlgèriaBèlgicaCosta d'IvoriEtiòpiaFrançaMadagascarTxad


GGAC en suport de la Biennal d'Art Contemporani Català de Sant Cugat - Bonart\nGGAC en suport de la Biennal d'Art Contemporani Català de Sant Cugat\nAnna Carreras i Aubets barcelona - 31/01/20\nEl Gremi de Galeries d'Art de Catalunya ha emès una nota fent referència la cancel·lació de la biennal d'Art Contemporani Català per part de l'ajuntament de Sant Cugat:\n"Al GGAC li ha arribat la lamentable notícia de la retirada del suport institucional per part de l'Ajuntament de Sant Cugat a la Biennal d'Art Contemporani Català, que té com a promotor al galerista d'art, Josep Canals, incansable activista cultural de la seva ciutat i del país.\nVist el panorama del galerisme d'art al nostre país, Sant Cugat pot presumir de ser un dels principals centres galeristes del territori català; compta amb 3 galeries d'art de llarga trajectòria i 2 espais d'artistes, nombre que pot semblar discret, però gran atenent a les dificultats que pateix el món de l'art en general, però més quan se surt de la ciutat de Barcelona.\nLa Biennal és mostra de l'empenta de l'art a Sant Cugat, així com també mostra com iniciatives privades des del sector fan un retorn a la societat d'allò que es nodreixen, art de qualitat, facilitant l'accés i el dret a la Cultura de tots els ciutadans i ajudant a la formació d'un país culte. En aquest mateix sentit, la Biennal no és una activitat per a la venda d'art d'on surti beneficiada una empresa, sinó que es tracta d'un acte obert al públic, tal com d'altres galeristes d'art o el propi GGAC treballen per a la promoció de l'art més enllà de la seva activitat econòmica.\nCanals Galeria d'Art va fundar-se a l'any 1973, sent un revulsiu cultural per a la ciutat on tenia seu, i pocs anys després, al 1977, ja va engegar la primera Biennal sota el seu aixopluc. En aquell temps, la Biennal es va integrar com a esdeveniment dintre del Congrés de Cultura Catalana, revulsiu per al nou renaixement de la nostra Cultura després d'una trista llarga etapa d'anorreament durant el franquisme. Des d'aleshores i ininterrompudament, arribant a ser anual durant un període, aquest esdeveniment s'ha estat celebrant. El suport institucional que ha rebut tant des de l'Ajuntament de Sant Cugat com des d'altres entitats -Generalitat de Catalunya i Diputació de Barcelona entre els destacats-, ha estat constant, reconeixent així la seva vàlua. Tot això no hagués estat possible sense la figura de Josep Canals, que des del primer dia ha estat el promotor de l'esdeveniment, incansable després de més de 40 anys de trajectòria.\nLa Biennal s'ha articulat sempre amb un jurat qualificat que ha anat alternant noms destacats del sector de les Arts Visuals al nostre país, alternança de noms que ha permès una gran variabilitat de propostes artístiques i de premiats que han enriquit allò que pot oferir l'art català. En aquest sentit, no es tracta només d'un acte que estigui sota el criteri i punt de mira d'en Josep Canals, sinó que lluny d'això s'enriqueix amb les aportacions de professionals de l'art de gran prestigi.\nLa Biennal ha situat al mapa de Catalunya la ciutat de Sant Cugat, sent un dels esdeveniments destacats de l'art que es fan al llarg i ample del territori, fora de la ciutat de Barcelona. Si tant sovint es coneixen les mancances que pateix el territori fora de la capital del país pel que fa a activitats culturals, precisament els ens locals han de ser els primers preocupats en mantenir-les, esmerçant tots els esforços possibles i posant-se al costat dels seus promotors.\nPer tot això, el GGAC no pot més que demanar a l'Ajuntament de Sant Cugat que reconsideri la retirada del seu suport a la Biennal d'Art Contemporani Catàla, en pro de l'Art i la Cultura a la ciutat de Sant Cugat".\nJosep Canals GGAC Biennal d'Art Contemporani Català de Sant Cugat\nTANCA LA GALERIA D'ART I ANTIGUITATS ALQUÍMIA\nNotícies / Vilassar de Dalt\n“SER DE LA CALA”, FINALISTA AL MILLOR LLIBRE DE FOTOGRAFIA DE L’ANY A PHOTOESPAÑA’18\nMARÍA SANZ MARTÍN PRESENTA "UNDER THE SKIN" A GRISART\nAUGUST SANDER I MARÍA MARÍA ACHA-KUTSCHER, NOUS PROTAGONISTES A LA VIRREINA


El meu pare treballa al RACC - Motuproprio\nEl meu pare treballa al RACC\nVídeo 4 d'agost de 2016 admin Deixa un comentari\nPotser només per aquest anunci no hagués fet aquesta entrada, quin anunci, es veritat, torno a caure en el parany de que la gent em llegeix el pensament. “Una mestra d’una escola llegeix una redacció d’un nen que explica que el seu pare està molt poc a casa, etc. Tot molt ben redactat, el nen ja té una edat, al final descobreix que el seu pare treballa al RACC i està ajudant a la gent” . Ostres ningú li ha explicat al nen la feina del seu pare, no hagués patit tant,.Bé això no es real, es publicitat virtual per entrar dintre del còrtex cerebral de la gent que veu l’anunci i pensi que es important ser soci del RACC.\nTorno al començament, escolto al Sr.Gerardo Pisarello , tinent d’alcalde de l’ajuntament de Barcelona, explicant com es d’important que la gent conegui el que va ser el franquisme, i que hi ha molta ignorància en aquest tema. Carai i els avis, pares , mestres no els hi han parlat de la historia d’Espanya i de Catalunya. D’aquí un temps no farà falta una exposició sobre el Pokemon go.\nPotser haurem de tornar a potencia la tradició de la cultura oral, entre generacions.\nA la pel·lícula de François Truffaut, ”Fahrenheit 451”, es creman els llibres, per que no serveixen per res. Potser per que els nens escoltin ,s’haurà de baixar la producció de maquinetes de jocs.\nEls meus fills saben qui es Salvador Puig Antich\nEntrada anteriorLES NOVES DEMOCRACIESSegüent entradaAntes corrupta que rota


Liffey - El veto a la contractació de personal afecta les biblioteques\nDijous, 09 de maig 2013 00:00\nAlgunes biblioteques públiques s’han vist obligades a tancar dies sencers o a reduir els horaris d’obertura arran de la manca de personal i és que el veto a la contractació de treballadors per part de l'Estat, sumat a les jubilacions, han fet que alguns serveis públics hagin de fer mans i mànigues per tal de mantenir un mínim de qualitat en la prestació.\nEntre les zones més afectades hi ha el subcomtat de Dún Laoghaire-Rathdown que del 2007 al 2011 va reduir la plantilla de les seves biblioteques de 91 a 75 treballadors. També destaca el comtat de Cavan, on l’obertura de sis biblioteques depèn de si els seus treballadors són de vacances o no.\nEn aquest sentit, el President Higgins, durant una visita de dos dies a diverses biblioteques de Cork, va fer una defensa aferrissada d’aquests espais públics dient que eren vitals per a la societat i que la gent els necessitava a fi de reunir-se amb d’altres persones.\nURL curta: ves.cat/fWFP\nAltres notícies d'aquesta secció: « Cork celebra Sant Jordi amb cinema català La trobada de solters de Lisdoonvarna tindrà edició gai »


Paredes: “Tinc tres sets a casa: balcó, saló i portal” - UNKNOWN - Doblecheck - El mitjà dels estudiants de Comunicació de UIC Barcelona\nRubén Navarro 30 abr. 2020 Periodismo\nDe vegades no saps a on et portarà el futur ni a què t'acabaràs dedicant. Ainhoa Paredes és una periodista que des de 2006 treballa com corresponsal a Londres per a Telecinco. Paredes viu pendent de les notícies les 24 hores del dia els set dies de la setmana. "Cada dia aquí és un món. Estàs amb una notícia i has de creuar tot Londres o agafar un avió per informar d'una altra", explica la periodista.\nTot i ser de mallorquina, la corresponsal va estudiar a Navarra, ja que a l'illa no hi havia encara Facultat de Comunicació. Des de sempre li van interessar els assumptes internacionals i, al 2002, va arribar a Londres per fer un màster de Relacions Internacionals i Diplomàcia.\n"Una vegada allà vaig començar a conèixer corresponsals i, amb els temps, van ser ells qui em van demanar que els substituís un mes, una setmana...", així explicava els seus inicis dins del món dels mitjans de comunicació.\nParedes abans d'entrar en directe. (DOBLECHECK)\nActualment la vida del corresponsal és molt dura i, de fet, hi ha dos tipus de periodistes: els que tenen un contracte amb el mitjà o els freelance. Tot i treballar amb Telecinco, Paredes és una periodista autònoma, no té exclusivitat amb una cadena. "Aquí estem totalment sols, casa meva és, en general, l'oficina de treball", indica la corresponsal.\nCom és la vida d'una corresponsal freelance?\nEl 23 de març, Boris Johnson va decretar l'inici del confiament per a tots els anglesos. Paredes explica que aquell dia va decidir quedar-se a casa i treballar des d'allà, "vaig organitzar-me tres sets a casa: un al balcó, un al saló i l'altre al portal".\n"M'he acostumat a estar sempre disponible"\nEls corresponsals sempre han d'estar a alerta. "Quan surt una breaking news potser tens cinc minuts des de què t'avisen fins que et donen el senyal del directe", confessa la periodista.\nAl no tenir delegació ni equip, els corresponsals han de buscar-se les seves pròpies localitzacions. El lloc preferit de Paredes és al costat del Parlament o del London Eye. "Hi ha vegades que no tens temps d'anar al lloc on t'agradaria per falta de temps", comenta.\n🇬🇧 Está imagen frente al London Eye marca el fin de otra jornada de trabajo #londonlockdown #London #coronavirus #StayAtHome #StayHomeSaveLives pic.twitter.com/okovSsoGOD\n— Ainhoa Paredes (@AinhoaParedesUK) March 21, 2020\n"M'he acostumat a estar sempre disponible", diu Paredes. La periodista explica que has d'estar al costat del mòbil gairebé sempre, "ja que tan important és que estiguis disponible com ho és tenir unes bones fonts".\n"Normalment sempre vaig a les fonts directes i oficials. Si és un atac jihadista a la policia. Per exemple, quan va ser l'atemptat de Manchester, vaig anar directament a la policia de Manchester. A vegades, ser el primer no significa ser el millor periodista", argumenta.\nCom amb la resta de sectors de treball, ara hi ha molta més competitivitat entre periodistes, sobretot amb l'arribada de les xarxes socials, "molts companys escriuen un #ÚLTIMAHORA amb la notícia i posen malament la dada, només perquè volen ser els primers".\nLa corresponsal mallorquina entrevista una manifestant als carrers de la capital britànica. (DOBLECHECK)\nCom un periodista pot arribar a ser corresponsal?\nAinhoa Paredes confessa que has de tenir moltes ganes. "Al ser autònom, en ocasions la televisió no et cobreix l'assegurança i, hi ha vegades que tenim por que ens robin, sobretot la càmera".\n"Tens dues vies per ser corresponsal: que visquis ja al lloc, com va ser el meu cas, o que estiguis treballant per a un mitjà i t'enviïn cap al país en qüestió", argumenta. "Per exemple, a Televisión Española (TVE), primer estàs a la plantilla de la corporació i des de Madrid viatges al país".


Directori De paper Dins la panxa del llop\nPúblic familiar. Música i titelles.\nAltafaja Monica Says: 15/07/2016 10:07 Reply\nAvui he pogut gaudir amb el meu petit Víctor d’aquest espectacle dedicat als més petits i he sortit encantada. La Cia de Paper utilitza nombroses tècniques per ensenyar “els estòmacs de conte plens de vida i alegria”: els dibuixos en directe, les titelles, el teatre d’ombres, la música i el vídeo en directe. Alfred Mengual s’encarrega del teatret, les titelles i el dibuix, mentre que Núria Lozano narra el conte, toca nombrosos instruments i canta cançonetes molt dolces. Després de l’espectacle, els membres de la companyia ens han ensenyat i explicat com s’ha elaborat el muntatge, i hem pogut veure d’aprop el teatret i les titelles fetes amb molta creativitat i amb tot tipus de materials. Un espectacle que ha estat dissenyat durant tot un any i que es presentarà per escoles i diferents pobles de Catalunya.\nComentari publicat al Facebook: 10 de julio a las 21:24 · Barcelona, Cataluña


celler sota l'escala: Enate Cabernet-Merlot, un Somontano interessant\nUna de les noves zones de vi que considero intersants és la Denominació d’Origen Somontano. Aquesta es va crear al 1984, està als peus dels Pirineus d’Osca, i està guanyant prestigi dia dia.\nEl primer vi que vaig tastar d'aquesta zona ara ja fa uns deu anys va ser de la bodega Enate, i sempre he tingut un apreci a aquesta bodega. Avui he obert una ampolla de Enate Cabernet Merlot ( 50-50 ) que vaig trobar amb un preu molt interessant, 6 euros.\nTe un color cirera fosc, amb olor de fruita i una mica de fusta. En boca te una entrada equilibrada, i sense acidesa. El final és obert i gustòs.\nConsidero aquesta bodega aporta grans vins, i en concret aquest que és un vi fácil, que permet acompanyar una gran quantitat de plats, i amb el preu que te és una bona elecció.


Compromís demanarà informació sobre el megaprojecte d'energia solar a Monòver - À Punt\nCompromís demanarà informació sobre el megaprojecte d'energia solar a Monòver\nLa coalició "vigilarà les afeccions" d'un projecte que l'empresa Capital Energy assegura que ja s'està tramitant.\nEl senador Carles Mulet, en una imatge d'arxiu.\n23 de novembre 2019 - 20:39\nEl senador per designació autonòmica de Compromís, Carles Mulet, ha anunciat que la coalició reclamarà informació al Senat sobre el megaprojecte d'energia solar a Monòver, que l'empresa Capital Energy assegura que ja s'està tramitant. Així, ha assegurat que "vigilarà les seues afeccions"\nEl projecte contempla la instal·lació de vora 920.000 mòduls captadors en una superfície de més de 6 quilòmetres quadrats i evacuaria fins a la subestació transformadora d'Elda de 220K. Es calcula que el projecte comporta la creació de 967 treballs directes en la fase de construcció i 129 una vegada estiga operatiu. La inversió estimada és de 161 milions d'euros.\nMulet ha remarcat que Capital Energy "és coneguda per haver intentat ubicar, a pesar de la negativa dels ajuntaments, projectes d'energia eòlica marina que hagueren tingut greus impactes en sectors com el de la pesca".\nPer la seua banda, el portaveu de Compromís per Monòver, Segis Morán, ha destacat que la zona "compta amb espais memorialístics i culturals que han de ser preservats".


Desactiven l'alerta per tsunami després d'un altre terratrèmol a Fukushima\nUn altre terratrèmol, de 7,1 graus a l'escala de Richter, ha sacsejat aquest matí el nord-est del Japó i ha activat unes hores l'alerta per tsunami, el dia que fa un mes del sisme de 9 graus i de les onades gegants que van devastar aquesta zona del país. L'epicentre s'ha localitzat a 10 quilòmetres de profunditat al sud de la prefectura de Fukushima, i ha obligat a evacuar els treballadors de la nuclear. L'electricitat també ha quedat tallada a dos reactors de la central, però ja l'han restablerta. Pel que fa als nivells de radiació no hi ha hagut canvis. El terratrèmol s'ha sentit a Tòquio, la capital. El nou tremolor ha passat unes quantes hores després que els japonesos han fet un minut de silenci en record dels 13.000 morts i 14.000 desapareguts del passat 11 de març.\n11/04/2011 - 08.53 Actualitzat 11/04/2011 - 16.31\nUn ensurt rere l'altre. Els japonesos és impossible que visquin tranquils per les potents rèpliques del terratrèmol de 9 graus i el tsunami del passat 11 de març, avui fa un mes. Un sisme de 7,1 graus ha tornat a sacsejar aquest matí la prefectura de Fukushima, que ni de lluny s'ha recuperat de la catàstrofe de fa trenta dies.\nL'epicentre l'han localitzat a deu quilòmetres de profunditat al sud de Fukushima. S'ha activat l'alerta per tsunami durant unes hores i ha obligat a tornar a evacuar els treballadors de la malmesa planta atòmica. La sacsejada ha deixat sense electricitat els reactors 1 i 3 de la planta atòmica durant 50 minuts, però ja s'ha restablert. Els nivells de radiació, de moment, són els mateixos. La potència d'aquest nou terratrèmol s'ha notat a la capital, Tòquio.\nUn mes del tsunami nuclear\nEl sisme, de 7,1 graus, s'ha deixat sentir el dia que fa un mes de la catàstrofe de Fukushima i el dia en què el govern japonès ha anunciat que ampliarà el radi d'evacuació de la central de 20 a 40 quilòmetres durant un mes i en funció de la radioactivitat que es trobi a les localitats de la zona.\nEl president de TEPCO, l'empresa que gestiona la nuclear de Fukushima, té previst visitar la central per primera vegada des del desastre, però potser el nou moviment sísmic li ho impedirà.


MYMO viu i treballa a Berlin. La seva obra ha estat exposada arreu del món, fent parada a llocs com Londres, Barcelona, Nova York o Los Angeles, Australia, Amsterdam i molts més.\nLa seva obra guarda una relació directa amb els seus viatges, que li han aportat influències que van des d’Egipte i la resta del nord d’Àfrica, patents en les seves formes piramidals, i els “patterns” coloristes.\nEn algunes de les seves pintures es poden veure les històries de la font de creació relacionats amb l’univers infinit i el seu poder. Moltes vegades es troben esperits en el seu treball, que parlen de la seva pròpia història individual. Aquests éssers, ciutadans d’un fantàstic univers paral.lel, tenen el propòsit de donar suport a la interacció i la comunicació en el context urbà de la vida quotidiana, donant lloc a un canvi positiu en el nostre món.\nLa vida és una recerca del tresor per a ella. El que algunes persones deixen al carrer es converteix en quelcom de valor. Li encanta pintar les coses que troba al carrer, I penja aquestes peces a mode d’instal·lacions en el seu estudi i a fi de crear alguna cosa nova. Té una actitud tot terreny pel que fa a mitjans d’expressió, per la qual cosa no troba cap restricció creativa. Desenvolupa constantment noves possibilitats d’expressió estètica amb l’ajuda de diverses tècniques (des de l’street art passant pel llenç, el collage o a partir de pel.lícules d’animació o les instal.lacions).\nPintarà a: Martinenc\nTags: comissionat, mymo


Espanya entra en un cercle viciós i emet deute per pagar els interessos del que deu\nLa pitjor notícia econòmica del mes és que el deute públic ha aconseguit el 90% del Producte Interior Brut (PIB). I així amb els nombres a la mà, ara mateix, Espanya emet deute per pagar interessos del mateix deute, un cercle viciós de tot apalancat que condueix segons els economistes directament a la ruïna. Cal recordar a més que l'última anàlisi del FMI dóna per fet que el deute públic espanyol superarà el 100% del PIB abans del 2015.\nPer aquest motiu Mariano Rajoy s'estigui plantejant de cara a la tardor nous retallades que toquin a les pensions, al subsidi de desocupació i altres despeses sanitàries. Perquè sense reduir la despesa, de gens serveix l'increment de les exportacions, i l'esforç de les empreses a reduir deute i buscar negoci en l'exterior.\nA més Rajoy i Montoro estan convençuts que davant aquest panorama és impossible reduir els impostos gravant amb això la possibilitat d'augmentar el consum intern.\nCal recordar que un informe publicat dels economistes de Moody's Analytics ressalta els problemes que comporta un alt nivell de deute en la línia de sortida de la recessió: "frena el creixement, en fer que les llars siguin menys proclius a consumir, que les empreses inverteixin menys i que els governs redueixin la despesa".\nEn aquest sentit el mateix Banc d'Espanya, en el seu informe anual, publicat fa tres mesos, va tornar sobre l'assumpte en advertir que les Administracions espanyoles "s'aproparien al voltant del llindar de deute" que defineix com el nivell a partir del que una economia "començaria a trobar-se subjecta a dificultats per finançar-se als mercats", la qual cosa portaria als inversors a "percebre riscos sobre la sostenibilitat de les finances públiques del país". I aquesta anàlisi, el supervisor financer ho va fer sobre el tancament de 2012, quan el deute públic solament estava en el 84,2% del PIB.\nLa principal explicació a l'escalada del deute en els últims anys cal trobar-la en els engruixats desfasaments pressupostaris, que van aconseguir el seu cénit en 2009, amb un dèficit públic per sobre de l'11%. En el primer any de legislatura del PP (2012), es va registrar un increment similar perquè, encara que el dèficit va minvar alguna cosa, es van finançar diverses operacions de liquiditat en auxili de comunitats autònomes i ajuntaments, i es va demanar el rescat europeu per a la banca, que va sumar altres 40.000 milions.\nEn el que va d'any, el ritme de creixement ha estat també molt elevat, amb uns 50.000 milions més que al tancament de 2012. De nou, cal tenir en compte noves operacions de suport a les Administracions Públiques, però també que el Tresor ha accelerat les col·locacions de deute al mercat per aprofitar la millora de les condicions financeres. Fins a juny, l'Estat havia cobert ja el 63% de les necessitats de finançament previstes per a tot l'any.\nLes previsions del Govern anticipen que el nivell de deute públic se situarà en el 91,4% del PIB al tancament de l'any, un pronòstic cada vegada més difícil de complir. Sobretot perquè el dèficit de l'Administració central, el desfasament que més pesa en els comptes públics espanyols, va aconseguir ja en la primera meitat de l'any el 3,8% del PIB, l'objectiu per a tot l'any. Això sense explicar que les ajudes a la banca tornaran a passar factura a l'Estat. A més, està pendent de formalitzar un nou pla de suport a les Administracions territorials per reduir la morositat, valorat en uns 20.000 milions. L'última anàlisi del FMI dóna per fet que el deute públic espanyol superarà el 100% del PIB abans de dos anys.


Licors - Catanostrum\n/ Vins, licors i caves/Licors\nA CATANOSTRUM hem fet una selecció dels licors més característics i reconeguts de la nostra terra.\nTots ells són lic...\nTots ells són licors elaborats artesanalment, amb una graduació obtinguda de forma natural, amb un sabor exquisit i únic.\nIdeals per acompanyar en els àpats, com aperitiu a mig matí o abans dels àpats o per fer la sobretaula per acompanyar amb postres, pastisseria, fruits secs o pastes seques.\nO per fer uns exitosos i espectaculars còctels de nit !!\nProva’ls que repetiràs !! Són únics !!


“Estava ficat en moltes coses: antifeixisme, ecologisme, antiglobalització... inclús en campanyes de drets humans” | Directa\nEntrevistem 'Lily', de 37 anys, ciutadana britànica que, l'any 2010, va descobrir que un infiltrat havia estat la seva parella sentimental. Des d'aleshores, s'ha implicat a fons en la lluita pel dret a la privacitat\n'Lily' al costat de Marc Kennedy al Forat de la Vergonya\nVam tenir notícies d'ella fa deu dies, quan va transcendir que algú havia col·locat un dispositiu de rastreig GPS al seu cotxe. Dos dies més tard, vam saber que es tractava d'una de les vuit dones que havien denunciat un agent infiltrat de la policia britànica per greus vulneracions dels drets humans. Des de començaments de la dècada passada, ha viscut a Catalunya durant períodes llargs. Ara, ha decidit parlar sota pseudònim per explicar el seu cas. "La gent ha de saber que aquestes coses passen, no puc continuar callant", ens explica abans de començar l'entrevista.\nPer on comencem? Digues...\nÉs difícil saber com he d'explicar la història a la gent sense que sembli una història romàntica d'una parella que em va trair. A mesura que tinc més informació, he anat veient que això era una pràctica sistemàtica d'una unitat policial amb una estructura d'escamot que arribava fins al Ministeri de l'Interior. Han publicat un informe sobre què sabia el ministre de la feina d'aquestes unitats d'infiltració en els moviments polítics i les pràctiques que utilitzaven.\nAquestes unitats eren estructures més complexes, anaven més enllà d'infiltrar un agent?\nHan anat canviant de nom i d'unitat. Mira, t'ho explico. L'any 1968, en el marc de les manifestacions contra la guerra al Vietnam, hi va haver merder davant l'ambaixada dels Estats Units a Londres, cosa que va agafar la policia totalment desprevinguda. El que sé d'aquesta història és que els soldats estatunidencs van estar a punt de sortir de l'ambaixada. Després d'això, les forces de l'ordre van concloure que allò no els podia passar mai més. Un il·luminat, de qui no recordo el nom, va dir: “Dóna'm deu homes i un pressupost i t'asseguro que això no tornarà a passar mai més”. L'any 1968, van crear aquesta unitat, que en aquell moment van anomenar Special Demonstration Squad (SDS), adscrita al servei de la policia metropolitana de Londres. La seva tasca era infiltrar-se als moviments socials i quedar-s'hi. L'interès no era portar gent a judici, es tractava d'una operació sostinguda en el temps per saber en tot moment què es feia dins els moviments socials, qui hi havia, qui era important vigilar. Des de 1968 fins ara, sempre han tingut agents infiltrats als moviments socials d'Anglaterra i, a partir dels anys 90, comença a ser més internacional i els agents infiltrats d'Anglaterra comencen a viatjar a altres països. Sobretot, hi ha molta cooperació amb Alemanya, però es veu que el tal Mark va treballar per vint-i-dos països diferents, entre ells, Espanya, Itàlia, Islàndia, Irlanda, els Estats Units... Avui dia, en relació amb la infiltració política, existeix una cooperació d'àmbit europeu. Tots els cossos policials s'ajunten per parlar de la cooperació en aquest àmbit i establir estratègies, com les autoritzacions per creuar fronteres...\nQuant de temps estaven infiltrats?\nEn principi, el temps màxim d'infiltració era de cinc anys, excepte en el cas del Mark; es veu que la informació que passava era tan bona que no el volien retirar. Jo el vaig conèixer l'any 2003 i va deixar de ser policia el març de 2010, però sembla que va continuar buscant feina a consultories privades i que se seguia infiltrant.\nHi ha altres dones que han presentat una demanda, per casos diferents?\nSí. Nosaltres som un grup de vuit dones que hem presentat un cas conjuntament; són cinc infiltrats i vuit relacions. Alguns d'ells van estar cinc, sis o set anys infiltrats i, durant aquest temps, van tenir relacions amb més gent. Però hi ha altres casos que han presentat el cas a part; i també hi ha dones que fins i tot han tingut fills amb aquests infiltrats.\nEl govern ha reconegut que eren policies...\nEn alguns casos, això és de domini públic; els infiltrats han parlat amb la premsa i ja ha quedat clar que eren policies. Però, en altres casos, encara que hi hagi un procés judicial amb proves que corroboren que aquella persona era policia, mantenen una política de "no confirmar ni negar" els fets. Una de les coses per les quals lluitem és perquè hagin de reconèixer-ho... Ens han passat documents ridículs on hi ha dades esborrades i, en alguns casos, el document està tot guixat. Hi ha una política obstructiva molt forta per part de la policia. Malgrat tot, el Parlament d'Anglaterra ha anunciat que hi haurà una investigació pública. Caldrà veure si realment serà pública.\nTots els infiltrats són homes?\nNo. També he conegut una dona, però la majoria eren homes. Es veu clarament que hi ha una cultura sistemàtica de sexisme institucional per la manera com utilitzaven aquestes relacions. Hi ha un parell d'homes que van tenir relacions sexuals amb aquestes dones agents, però mai no van ser relacions d'anys, allò que vénen a viure a casa teva, es fiquen dins la teva família... El Mark va estar al norantè aniversari de la meva àvia, altres van estar als funerals de familiars de la gent. Es van arribar a introduir a uns nivells molt molt profunds de les nostres famílies. El Mark va venir a casa els meus pares diverses vegades. És molt fort perquè la policia necessita una ordre judicial per entrar a casa teva, per escorcollar-la... i aquest va venir a casa meva, va viure dos anys amb mi i es veu que no necessitava cap ordre ni res!\nPerò això estava molt organitzat...\nEren pràctiques institucionals. Parlant amb les altres dones, hem vist que utilitzaven les mateixes mentides i tàctiques. Sovint, la gent creu que l'infiltrat ha de ser una persona una mica estranya, que no té amics i et fa sentir incòmoda. Pel que jo he vist, no és així: totes eren persones carismàtiques i molt ficades dins els grups. Són gent molt ben ensinistrada en tàctiques psicològiques i de manipulació emocional. I, més enllà de l'individu concret, hi havia tota una unitat, una estructura de suport i línies de comandament i de presa de decisions. Qui són? Jo no sé qui són, no tinc noms, però són els que decidien si jo anava a sopar amb el meu company el dissabte o no.\nEl control estava en mans del ministre de l'Interior?\nA veure. Aquella unitat creada l'any 1968 era totalment secreta i els seus membres vivien en una pel·lícula totalment pròpia; la pregunta és: què sabia el ministre de l'Interior sobre el que estaven fent? Han publicat un informe que diu que la majoria de documents han desaparegut per error humà o intencionadament, per tant, no es pot saber.\nDoncs, fa quasi cinquanta anys que això funciona així...\nHi ha una data clau en què les coses canvien. És quan incorporen la Convenció de Drets Humans d'Europa al marc legal britànic. Aleshores, s'adonen que certes activitats de la policia i els serveis secrets entraran en contradicció amb la nova llei de drets humans. És per això que creen l'Acta de Regulació dels Poders Investigadors (RIPA) i el Tribunal de Poders Investigadors (IPT), que és un tribunal secret on pots fer arribar una denúncia contra els serveis secrets de l'Estat (policia, militars, etc.) per haver violat els teus drets humans. No s'escolta en un judici públic, va a aquest tribunal secret. Hi ha secret de sumari per tot, no hi pots assistir ni ser-hi representat. Tu presentes el teu cas, el jutge el mira i pren una decisió. No pots ni veure els raonaments d'aquesta decisió, no pots veure res del que han presentat des de l'altra banda i, que jo sàpiga, el 95% de les denúncies presentades en aquest tribunal són rebutjades.\nAquest marc legal és el mateix que regula les activitats del Government Comunications Head-Quarters (GCHQ). Són els que fan les escoltes telefòniques i fa anys que recullen dades de correu electrònic i de l'ús d'Internet de la gent, del que ens ha parlat Edward Snowden, inclús ho fan més que la National Security Agency (NSA) dels Estats Units, perquè sembla que l'NSA només emmagatzema metadades i, al Regne Unit, també recullen el contingut dels correus electrònics.\nVa ser per parlar d'això, que vas viatjar a València l'1 de març?\nSí. És per això, per parlar del cas i de les connexions entre la RIPA i els temes de privacitat i drets digitals que jo vaig estar a la trobada Circumvention Tech Festival de València. Em resulta difícil parlar d'aquests temes públicament, però vull que la gent sàpiga que aquestes coses estan passant. Perquè la meva experiència és que, encara que sapiguem que l'Estat ens vigila de manera general, realment ens costa imaginar què significa això per les nostres vides. En trobar el GPS, vaig tenir sensació de desprotecció; penses que t'estan seguint, que t'estan vigilant, que hi ha un aparell estatal que va en contra teva. Em volia amagar, però són molt més grans que jo. Sabran on visc, on vaig, on treballo. Encara que em vulgui amagar crec que no em puc amagar i vaig decidir que no callaria. La gent ho ha de saber i és per això que parlo amb tu.\nMark Kennedy es ficava en tot? En accions? Les impulsava?\nFeia de tot, sí, sí. Fins i tot hi ha interrogants sobre el seu paper com a agent provocador. Estava ficat en tot tipus d'accions. Va començar l'any 2003 a través dels moviments ecologistes i antiglobalització, quan ens vam començar a mobilitzar contra la trobada del G-8 a Stirling (Escòcia). Jo hi vaig anar a fer una xerrada l'octubre de 2003 per explicar que, l'any 2005, el G-8 vindria al Regne Unit. Allà, se suposa que ell ja hi era, però jo el vaig conèixer més tard a Nottingham, que és on vam viure junts.\nA la campanya del G-8, per exemple, ell coordinava el tema del transport; concretament, va llogar una flota de minibusos i portava una central amb conductors com a recurs per a la gent que feia accions. Per tant, sabia on anava cada grup en cada moment; era una tasca molt estratègica. Es va implicar molt en temes de logística, però també va fer accions. Jo vaig ser detinguda amb ell dues vegades i també hi era quan la policia el va pegar; estava bastant a primera línia –era molt fatxenda– i la policia el va atonyinar fort un parell de cops. A Alemanya, va ser detingut per calar foc a un contenidor i, a la ciutat de Berlín, en una acció nocturna. Es movia prèviament a moltes mobilitzacions internacionals. A més, va ser una font important de l'informe contra la gent de Tarnac (França); va ser ell qui els va assenyalar com un grup que calia vigilar. Es movia molt i estava ficat en moltes coses: antifeixisme, ecologisme, antiglobalització, contra els CIE i fins i tot en campanyes de drets humans.\nUna de les fotografies de 'Lily' que va fer Mark Kennedy a Can Masdeu\nPer què va venir a l'Estat espanyol?\nVa venir aquí, en principi, com a integrant d'una gira internacional de la campanya Saving Iceland, per fer una sèrie de xerrades contra la construcció d'un embassament a Islàndia. Primer, va participar en una acampada a Islàndia i, després, va fer la gira de xerrades l'any 2006. Com que no parlava castellà, dubto que s'hagi pogut infiltrar molt a l'Estat espanyol, però, per poder estar aquí, ha d'haver rebut l'autorització de l'Estat; seria molt interessant saber per a qui estava treballant mentre jo i ell fèiem turisme!\nCom es comunicava amb el seu escamot?\nCrec que per telèfon. Ell ens explicava que treballava de missatger –com a autònom– per un gran amic de la seva família que tenia una empresa a Bristol. Ens deia: “Ui, m'ha trucat i demà haig de marxar a Londres”. Llavors, desapareixia uns dies... Ara, imaginem que aquest home era el seu escamot; trucava aquella persona i ell desapareixia. Després, hem sabut que, de vegades, tenia un rellotge que gravava.\nHi ha altres dones que també han estat objecte de seguiments?\nSabem que, abans de la denúncia, diverses d'aquestes dones estaven sota seguiment perquè buscaven informació de les seves antigues parelles. A algunes d'elles, fa molts anys que les segueixen. Des que hem posat la denúncia, potser jo sóc la primera de les dones que té dades objectives d'aquest seguiment. Ho donem per fet. De totes maneres, això del GPS sembla que ho han col·locat agents de la Policia Nacional espanyola i no sé si té relació amb el judici pels infiltrats a Londres.\nQuina altra hipòtesi et planteges?\nFa disset anys que estic ficada en moviments antiglobalització, ecologistes i de justícia social i ara sé que, durant aquests anys, vaig estar sota vigilància en tot moment. He conegut sis policies infiltrats i he viscut amb un d'ells. D'ençà que me'n vaig assabentar –i també dels vincles de tot això amb les revelacions de Snowden i la vigilància a la qual estem sotmesos tots i totes, sobretot els que participem als moviments socials– la meva lluita s'orienta cap aquí: contra la vigilància, pel dret a la privacitat i contra la persecució dels moviments socials. El mes de desembre passat, vaig estar en una trobada del Chaos Computer Club a Hamburg, Alemanya, per parlar del cas. I també vaig parlar dels fets que havien passat recentment a l'Estat espanyol, on un jutge havia empresonat set persones anarquistes amb arguments com "la producció de publicacions i formes de comunicació” i el fet d'usar “e-mails amb mesures d'extrema seguretat" (com el servidor Rise up), entre altres.\nEl cas Pandora?\nSí. Però, més enllà del cas concret, la qüestió de fons és que el fet de no deixar que les forces de l'ordre i els serveis secrets tinguin accés a les teves comunicacions privades en tot moment ja és un motiu per empresonar gent. Estan recollint les dades de tothom, però, particularment, estan atacant els moviments socials i qualsevol que intenti lluitar per un món millor. I m'estan fent un seguiment per això. No sé si la policia espanyola està treballant de manera coordinada amb les policies europees –compartint informació– o, simplement, el CNP m'ha assenyalat a mi.\nI aquí, tenim infiltrats?\nEstic convençuda que, a Barcelona, hi ha infiltrats. Si no és així, què hi fa el Cos Nacional de Policia espanyola al grup de coordinació de les activitats dels infiltrats? Això sí, segons la nostra experiència al Regne Unit, els jutjats van col·laborar a encobrir les activitats il·legals i immorals de la policia durant anys. Ja hi ha més de 50 sentències tombades després d'identificar la participació dels infiltrats en els casos, una informació que no es va proporcionar a les defenses dels encausats en el seu moment. En algun cas, quan interessa, fan detencions selectives de gent que volen controlar, però això ho fan poc perquè, justament, pot posar en risc les seves operacions amb agents encoberts.\n“Estava ficat en moltes coses: antifeixisme, ecologisme, antiglobalització... inclús en campanyes de drets humans” Flattr donate!


Foc i espectacularitat al 13è Festival d’Enceses d’Artesa de Lleida - Tornaveu\nDilluns, 20 de juny de 2022 18:30h\nEl Pollo del Prat de Llobregat, obra de Ramon Aumedes, serà una de les cinc bèsties participants\nArtesa de Lleida es prepara per acollir, la nit de dissabte 2 de juliol, una de les principals cites del bestiari popular i de foc a Catalunya. Cinc bèsties participaran en tres rondes d’enceses individuals –a banda d’una actuació final conjunta– per aconseguir un dels premis Griu. El Festival, que organitzen El Griu d’Artesa de Lleida i l’Agrupació del Bestiari Festiu, recupera així el carrer i l’espectacularitat, i es retrobarà amb el públic després d’un parèntesi de dos anys, amb l’edició de l’any 2021 suspesa i l’anterior celebrada en format virtual i des de casa.\nA l’edició d’enguany hi competiran el Pollo del Prat de Llobregat (Baix Llobregat), l’Espanta-Rucs de Sant Jaume dels Domenys (Baix Penedès), el Drac D'Olivella (Garraf), el Masellot de Lavern (Alt Penedès) i el Drac Nomar de l’Hospitalet de Llobregat (Barcelones); per aquest últim, creat per l’escultora Dolors Sans fa menys de dos mesos, serà la seva primera gran estrena.\nLa cita serà a la Plaça Major i començarà al voltant de mitjanit després del correfoc amb els Rojos de Junda, la colla de diables de Juneda. El format del festival està concebut per permetre el lluïment de les bèsties i posar a prova la creativitat de les colles, amb un total de quinze enceses en tres rondes. La primera encesa intentarà dinamitzar la figura de foc per tal de cremar de manera ràpida i lluïda; la segona es farà amb el ball de protocol propi de la bèstia i la música tradicional de la colla; i l’última serà amb la música de la banda que acompanya el Festival. L’exhibició es tancarà amb una encesa conjunta i un castell tradicional de foc.\nEl jurat guardonarà les tres millors enceses amb un Premi Griu (recompensats amb 1.300, 1.100 i 900 euros), i la resta amb un premi a la participació (700 euros). El públic podrà participar en el premi popular (votació a través d’una aplicació mòbil), i atorgarà a la seva figura preferida 450 euros en material pirotècnic.\n15a Trobada del Bestiari Festiu d'Artesa de Lleida\nAbans del festival, la festa del foc comença a la tarda, amb la 15a Trobada del Bestiari Festiu i Popular de Catalunya. A partir de les 17.30h hi haurà una plantada de bèsties a la plaça Major i un esclat de balls, on, a més de les colles concursants, també hi participaran altres bèsties de la localitat, com el Griu i la Hydra d’Artesa de Lleida i els Gegants l’Asetra i l’Aidell, i diverses colles de cultura popular.\nA més, amb la intenció d’acostar aquest esdeveniment a la ciutadania, torna el concurs d’Instagram, que premiarà al que faci la millor foto del festival a viure la pròxima edició des de dins: vestint-se de diable, encenent una bèstia i participant com a jurat i en l’entrega de premis. Les fotos es poden enviar durant tota la diada i fins al 13 de juliol, i el premiat es donarà a conèixer el 25 de juliol, coincidint amb la tradicional processó del Fanalet de Sant Jaume.


Mor l'hoteler Josep Carreras Feixas, expresident i fundador de l'Associació d'Hostaleria de Girona i Radial | Federació Hostaleria de Girona\nMor l’hoteler Josep Carreras Feixas, expresident i fundador de l’Associació d’Hostaleria de Girona i Radial\nEl Punt. Va fundar l’hotel Europa el 1963 i va testimoniar el pas de ciutat de viatjants a referent turístic alternatiu a la Costa Brava. Va impulsar, també, la mostra gastronòmica.\nL’hoteler Josep Carreras i Feixas, fundador de l’hotel Europa i impulsor de l’Associació d’Hostaleria de Girona i Radial i la Federació d’Hostaleria de les Comarques de Girona, va morir ahir als 84 anys. Nascut el 5 de juliol del 1933, al 33 de la Rambla, en una família de carnissers, els seus primers records es remuntaven a l’impacte de la Guerra Civil a la ciutat. Però després del matrimoni amb Carme Espígol, a principis dels anys seixanta es van embrancar en l’aventura hotelera d’acabar l’edifici on van obrir l’Europa, l’agost del1963.\nCom rememorava en una entrevista publicada fa vuit anys per Salvador Garcia-Arbós en aquest diari, Carreras no tenia experiència en el sector, però coneixia com funcionaven els hotels de la Costa Brava i els restaurants gironins en els primers anys del boom turístic. A l’Europa, però, van apostar més pel tracte “casolà” dels hostes a dispesa i els nombrosos viatjants que sovintejaven la ciutat en aquella època, un perfil de client que amb el pas dels anys i les noves tecnologies, i la transició cap a ciutat turística s’ha modificat força en els darrers anys i ha fet adaptar l’establiment, dirigit ara pel seu fill Josep Carreras i Espígol.\nSuperat el règim franquista i amb l’adveniment de la llibertat d’associació, Carreras va ser un dels fundadors i primer president, el 1977, de l’Associació d’Hostaleria de Girona i Radial, que pretenia agrupar els negocis de l’interior de la demarcació fora de la influència dels gremis i grans complexos de la Costa Brava. Hi va estar al capdavant fins al 1989, quan també va ser un dels impulsors i president, fins al 1999, de la Federació d’Hostaleria. En paral·lel, va passar catorze anys a la comissió de turisme de la Cambra de Comerç de Girona i va acumular guardons i mèrits, entre els quals la medalla d’honor del Turisme de Catalunya.\nFites i feina feta\nDes de l’associació, l’hoteler i el gastrònom Juli Lara van tirar endavant el 1981 la mostra gastronòmica de Girona, consolidada com la més antiga de Catalunya, i a la Federació va haver de lluitar contra la crisi econòmica dels anys noranta i, especialment, l’impacte de les detencions preventives ordenades en l’operació Garzón, el 1992, contra militants independentistes gironins, que van esporuguir sobretot potencials turistes alemanys pel record de l’atemptat als Jocs Olímpics de Munic, el 1972. Tot i haver cedit el testimoni al seu fill, va continuar vinculat al negoci i altres dedicacions, com ara la pastoral de Turisme del Bisbat, fins que va poder. “Seré hoteler fins al dia que Déu em cridi”, sostenia.\nUna nissaga que té continuïtat\nEl fill del matrimoni de Carreras i Carme Espígol, Josep Carreras Espígol, dirigeix des de fa uns anys l’hotel Europa i també va acabar, dues dècades després del seu pare, agafant les regnes de l’Associació d’Hostaleria de Girona i Radial, encapçalant la candidatura d’unitat que es va imposar en l’assemblea de l’entitat de l’abril del 2014. Amb més de 40 anys de trajectòria, l’associació va agafar el testimoni de les iniciatives que diversos empresaris del sector ja havien tirat endavant des dels anys seixanta, com ara amb la construcció i gestió de la primera oficina turística de Girona, amb informació sobre els hotels i establiments de restauració. Avui continuen liderant propostes com ara el Girona 10 i la setmana gastronòmica.


Grau Superior Realització de Projectes Audiovisuals i Espectacles – IES Henri Matisse\nGrau Superior Realització de Projectes Audiovisuals i Espectacles\nHomeGrau Superior Realització de Projectes Audiovisuals i Espectacles\nLa competència general d’aquest títol consisteix a organitzar i supervisar la preparació, realització i muntatge de projectes audiovisuals filmats, gravats o en directe, així com regir els processos tècnics i artístics de representacions d’espectacles en viu i esdeveniments, coordinant els mitjans tècnics i humans i controlant el contingut, la forma, el projecte artístic i la qualitat establida\nCompetències del cicle formatiu\nAlgunes de les competènices profesionals que s’assoleixen.\nDeterminar les característiques formals i expressives dels projectes de realització d’audiovisuals, espectacles i esdeveniments, per a la seua realització audiovisual o escènica.\nPlanificar el procés de treball del projecte d’audiovisuals, espectacles i esdeveniments, d’acord amb el pla general de producció.\nCoordinar la disponibilitat dels recursos tècnics, materials i escènics durant els assajos, registre, emissió o representació escènica, assegurant l’aplicació del pla de treball.\nCoordinar i dirigir el treball del personal tècnic i artístic durant els assajos, registre, emissió, postproducció o representació escènica, assegurant l’aplicació del pla de treball i reforçant la labor del director, del realitzador audiovisual i del director de l’espectacle o esdeveniment.\nCoordinar els processos complets de muntatge/edició i postproducció de programes audiovisuals, planificant les operacions, preparant materials i efectes i realitzant el muntatge i la postproducció fins a l’obtenció del màster definitiu.\n– Ajudant d’adreça en cinema.\n– Ajudant de realització de vídeo.\n– Ajudant de realització de televisió.\n– Responsable d’àrea d’audiovisuals (en empreses alienes a l’activitat).\n– Muntador de cinema.\n– Editor muntador de vídeo.\n– Cap de regiduria.\n– Regidor d’espectacles en viu.\n– Regidor d’esdeveniments.\n– Regidor de parets.\nMóduls 1r curs\nPlanificació de la Realització en Cinema y Vídeo\nRealitzar la planificació expressiva de seqüències audiovisuals i elaborar un guió tècnic audiovisual.\nDeterminar les característiques i l’ambientació dels espais escènics necessaris per al registre d’una obra audiovisual.\nPlanificar el rodatge/enregistrament de les seqüències d’una obra audiovisual.\nCaracterístiques i format d’un programa de televisió.\nMaterials necessaris en la preproducció d’un programa de televisió. Desenvolupament espacial i temporal de la realització multicàmera en control.\nPlanificació del Muntatge i la Postproducció d’Audiovisuals\nCaracterístiques comunicatives, expressives i tècniques del projecte de muntatge.\nEl procés de muntatge i postproducció d’un programa audiovisual.\nPlanificació de la Regiduria d’Espectacles i Esdeveniments\nCaracterístiques dramàtiques, narratives, estètiques i funcionals d’un projecte escènic.\nCaracterístiques de la posada en escena d’un espectacle o esdeveniment.\nMitjans Tècnics Audiovisuals i Escènics\nQualitats tècniques de l’equipament de captació d’imatge i so en cinema, vídeo i televisió.\nSeleccionar oportunitats d’ocupació\nAplicar estratègies de treball en equip\nDrets i obligacions en les relacions laborals\nPaper de la Seguretat Social\nAprenentatge d’anglès aplicat al context professional.\nMóduls 2n curs\nProcessos de Realització en Cine i Vídeo\nCoordinar els recursos humans artístics i tècnics necessaris per al rodatge/enregistrament d’un producte audiovisual.\nAssajos amb els equips tècnics i artístics intervinents en el rodatge/enregistrament.\nDirecció del rodatge/enregistrament d’una obra audiovisual\nProcessos de Realització en Televisió\nRealización de programas de televisión en multicàmara.\nActividades propias del plató de televisión durante los ensayos y la grabación.\nRealització del Muntatge i Postproducció d’Audiovisuals\nEls processos d’acabat en la postproducció del producte audiovisual.\nRealització del muntatge/postproducció de productes audiovisuals\nProcessos de Regiduria d’Espectacles i Esdeveniments\nProcediments de preparació i consecució dels elements tècnics, materials i humans necessaris per a la realització d’un espectacle o esdeveniment.\nReconeixer les capacitats asociades a la iniciativa emprenedora\nDefinir l’oportunitat de creació d’una xicoteta empresa\nActivitats bàsiques de gestió administrativa i finànciera d’una pyme.\nDisseny de projectes relacionats amb les competències expressades en el títol, incloent i desenvolupant les fases que ho componen.\nFormación en centres de treball (FCT)


La cuina de Víctor Quintillà i la música de Jazz Machín tanquen “el millor Gastromusical” - SIESTV\n06 ag. 2014 La cuina de Víctor Quintillà i la música de Jazz Machín tanquen “el millor Gastromusical”\nEl cuiner i propietari del restaurant Molí de l’Escala va valorar ahir així la 8a edició del festival que es va tancar ahir a la nit\nPosted at 08:34h in Cultura, Música by siestv\n“El millor Gastromusical de la història”. El cuiner i propietari del restaurant Molí de l’Escala va valorar ahir així la 8a edició del festival que es va tancar ahir a la nit. La cuina de Víctor Quintillà, del restaurant Lluerna de Santa Coloma de Gramanet, i la música de Jazz Machín van posar punt i final a una edició que es va obrir el passat dimecres 30 de juliol i que, per primer vegada, s’ha celebrat en sis dies consecutius.\nEl Gastromusical és una iniciativa pionera promoguda pel Molí de l’Escala que uneix música, gastronomia, art i solidaritat i el resultat és una combinació de plaers intensos. El xef convidat proposa un menú exclusivament pensat i adaptat al perfil del músic que actuarà a continuació. La intimitat de l’espai i la proximitat amb els creadors esdevenen els ingredients bàsics per a unes nits màgiques.\nDesprés de set edicions, on la proposta girava al voltant de cinc sopars–concert que se celebraven al llarg del mes d’agost, aquest any el festival s’ha concentrat en sis dies consecutius i ha ofert noves activitats per a obrir-se a nous públics.\nJordi Jacas va fer ahir a la nit un balanç molt positiu d’aquesta edició. Segons va destacar, “estem molt satisfets perquè tant el canvi de dates com les noves activitats, especialment la Nit de les Estrelles i el Gastrokids, han tingut molt bona acollida per part del públic”. A més, el cuiner i propietari del Molí de l’Escala va afegir que “tots els sopars-concert s’han omplert i això ens fa estar molt contents”. “Estem parlant d’una ocupació mitjana de prop del 80% i amb les entrades exhaurides en dos dels concerts, el d’Adrià Puntí i el de Coque Malla”, va explicar Jacas.\nLa cuina de Víctor Quintillà i la música de Jazz Machín van posar ahir a la nit el punt i final a la 8a edició del Gastromusical. El cuiner, un dels grans valor de futur de la cuina del país, va plantejar un menú basat en la proposta musical de Jazz Machín, unint la tradició de la cuina amb tocs de modernitat. El sopar es va obrir amb un Mojito sòlid, un Bloody Mary i unes Olives amb Campari. Després va seguir amb un tàrtar de tomàquet amb fals rovell i amb un caneló de rostit de Gall del Penedès, el plat més tradicional de la nit. A continuació, Quintillà va oferir una costella de porc, aromàtics i amanida de fonoll i el sopar es va tancar amb el postre Júlia amb litxis, festucs i xocolata blanca.\nEl sopar va servir com sempre de preludi de la música. Els Jazz Machín van oferir un concert on recuperen i reconstrueixen els boleros de sempre d’Antonio Machín, des de l’admiració més profunda. Jazz Machín, format per Celeste Alías, Santi Careta, David Soler i Oriol Roca, va anar desgranant una per una les melodies genuïnes de Machín carregades de jazz i de jocs electrònics, com el Manisero, Dos gardenias o Toda una vida.\nEl Gastromusical es va obrir el dimecres 30 de juliol amb la parella formada per Jordi Herrera a la cuina i Adrià Puntí a l’escenari. L’endemà, es va estrenar una de les noves propostes d’aquest any, la ‘Nit de les Estrelles’ que va servir també per a celebrar els 20 anys del Molí de l’Escala. Jordi Jacas i el seu equip van oferir un menú commemoratiu d’aquest 20è aniversari, amb Joan Colomo a l’escenari reinventant la radiofórmula.\nEl divendres 1 d’agost, el rock es va instal·lar a la cuina i a l’escenari amb la parella formada per Jean Luc Figueras, un dels cuiners més reconeguts del país, i Coque Malla, mentre que el dissabte 2 d’agost va ser el torn per als més petits amb el Gastrokids. La proposta, una de les noves activitats d’aquesta edició, va tenir molt bona acollida i prop de 150 nens i nenes van participar en els tallers interactius de gastronomia i música. Diumenge, va ser el torn del cinema, amb el Gastrocinema.\nel molí de l'escala, festival, gastromusical, gastronomia, musica


Pel 84,4% dels/les docents l’estabilitat dels equips milloraria molt o completament l’aprenentatge. – Edubaròmetre\nDe totes les mesures d'autonomia de centre, aquesta és la millor valorada: un 56,3% dels i de les docents creuen que milloraria completament l'aprenentatge i la qualitat educativa. Només un 3,3% creu que els milloraria poc o gens.\n“En quin grau consideres que les següents mesures d’autonomia de centre millorarien l’aprenentatge i la qualitat educativa? Més estabilitzat dels equips”. Escala de 0 ‘Gens’ a 10 ‘Completament’.”


Missa de Difunts 2013\n30 Octubre 2013 19:30\nPer cinquè any consecutiu hem commemorat la tradicional Missa de Difunts a la Parròquia de Corpus Christi. Ja ho dèiem a l'article fet a propòsit de la re-instauració l'any 2009, es tracta d'un acte institucional lligat a les arrels del Club, a la seva fundació.\nI fou justament el nostre President Fundador, en MIQUEL SUBIRANA i ARÍS (que ens va deixar el passat 2 de Desembre), un dels difunts a qui es va dedicar en especial la Missa d'enguany. L'altra fou na ISABEL MONTANER i MONTANER (traspassada el 6 de Maig d'enguany), l'esposa d'un altre del Socis Fundadors (i comptador de la primera Junta Directiva), en JOAN FAJAS.\nVolem ressaltar l'assistència dels fills del senyor SUBIRANA, en MIQUEL i na Ma. JOSÉ, molt participatius en tot moment. I el que va esdevenir segurament el fet més remarcable fou la compareixença del propi senyor FAJAS ‒als seus 99 anys!‒, acompanyat de familiars. Emotiu al màxim va ser el retrobament del senyor FAJAS amb l'amic SALVADOR TIBAU (primer Secretari que tingué el Club).\nTambé fou prou nombrosa la presència de socis, com s'esdevé habitualment any rere any.\nA tota la concurrència ens adreçà Mossèn Jesús Sanz unes sentides paraules, entre les que volem recordar homenatge i solidaritat. Ens va comentar com se li acosten persones que li manifesten la seva desolació en no saber qui les recordarà quan ja no hi siguin entre els vius de la Terra. La nostra actitud com a Club és una garantia en aquest sentit per a tots els nostres consocis i amics. Ens va encoratjar a mantenir-la. Per la nostra part, li agraïm una vegada més el seu enteniment i li manifestem la nostra ferma intenció de persistir.\nAprofitem aquest article per fer-vos cinc cèntims de l'espai que ens acull aquests darrers anys.\nL'actual edifici de l'Església Parroquial de Corpus Christi fou beneït el 27 de Juny de 1965, tot i que des de l'any 1933 ja funcionava la parròquia en un modestíssim magatzem preexistent.*\nConté dues obres destacables pel seu mèrit artístic.\nLa primera d'elles capta totes les mirades només entrar-hi.\nÉs el Sant Sopar situat rere l'altar major.\nObra de l'escultor Tomàs Bel i Sabatés (Barcelona, 1924), és un gran relleu de pedra (20 tones de pes) que pertany a la seva segona època creativa, quan va simplificar l'academicisme inicial i va treballar amb plans i formes geomètriques, amb línies rectes molt marcades i netes, cosa que va donar com a resultat unes figures esveltes de gran austeritat i serenitat.\nLa totalitat de l'obra produïda en aquesta etapa és de caràcter religiós.\nLlucià Navarro i Rodón (Barcelona, 1924 – Premià de Mar, 2007) fou pintor i dibuixant. Gran amic d'en Tomàs Bel, ell va ser l'autor del Viacrucis esgrafiat que circumda la nau. Primer director de l'actual etapa de l'Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics “La Llotja” fins la seva jubilació l'any 1989, val a dir –a tall de curiositat– que va ser un dels fundadors de la revista Cavall Fort l'any 1961.\nMoltes vegades viatgem a llocs llunyans i ens admirem del que visitem, mentre ni ens fixem en allò que tenim tan a prop. Convé valorar-lo també.\n*Font: Arquebisbat de Barcelona.\nImatges procedents del bloc de la pròpia parròquia.


Desconcert – TIAF La Marina\nDesconcert, inici de classes, mascareta, protocols d’actuació, distanciament, grups bombolla, etc. La veritat és que aquest mes de setembre i l’inici de classes està sent ben particular, bé!, com tot l’any!\nSi a nosaltres sent adults ens afecta la situació, també aquest desconcert els afecta als nostres infants i adolescents. Si, els afecta, i de diferents maneres; potser has observat i sentit que protesta, que té mal humor, que ho critica tot, potser no vol anar a l’escola, o amb tot, el que més vol és anar a l’escola, o a l’institut. Cada persona, incloent-hi les nostres filles i fills estem reaccionant davant el desconcert de manera diferent. Cap de les reaccions és ni bona ni dolenta, simplement, és. És per això que en aquest moment és molt important tractar-nos a nosaltres mateixos i als altres amb gentilesa.\nTotes les persones en aquest moment, estem passant per una situació desconeguda, és nova per a tots /es. En major o menor mesura cadascun estem sentint incertesa, que es caracteritza per no saber el que passarà, i especialment el que més ens afecta és no tenir el control de les situacions que puguin presentar-se. Fins aquí, estic segura que coincidim! El que els vull explicar, és que sí que hi ha coses sobre les quals podem tenir cert grau de control, i amb això, podrem baixar encara que sigui una mica, el nostre nivell d’ansietat i desconcert.\nQuè és el que sí que està a les nostres mans? Mantenir el nostre sistema immunitari funcionant el millor possible.\nI què és el sistema immunitari? És un conjunt de processos biològics que tenen lloc dins del nostre organisme, i té com a objectiu protegir-nos davant agents externs. Amb el que si el nostre sistema immunitari està enfortit, hi ha menys possibilitats que ens emmalaltim; i en cas d’emmalaltir, serà més fàcil que el nostre organisme es defensi de la malaltia, i sanar-nos abans.\nI de què depèn que el nostre sistema immunitari estigui fort? Interessant! Aquí justament és on sí que tenim el control! Podem realitzar accions destinades a enfortir el nostre sistema immunològic, com són:\nAlimentar-nos de manera saludable. Ingerir llegums, verdures, fruites i cereals integrals. Reduir el possible les llaminadures, la pastisseria, els sucs envasats i refrescos.\nDormir prou cada nit. Entre 9 i 11 hores els infants en edat escolar, entre 8 i 10 hores els adolescents, entre 7 i 9 hores els adults,\nPracticar algun esport o exercici. Caminar és una bona opció si volem començar amb aquesta pràctica, no necessitem inscriure’ns en cap gimnàs i podem fer-ho a prop de casa.\nMantenir les rutines diàries. Això és respectar les hores de menjar, de son, de realitzar deures, de descans, el temps per compartir en família.\nGestionar el nostre món emocional. Això vol dir permetre’ns observar què estem sentint i reconèixer-ho, i en la mesura del possible, expressar-ho a algú proper i amb qui tinguem confiança. A baix, algunes pistes sobre la informació que hi ha darrere de cada emoció.\nTristesa Sensació de pèrdua d’algú o d’alguna cosa.\nIra Sensació d’injustícia.\nPor Sensació de risc, percepció de no tenir el control o no saber com actuar.\nFàstic Sensació de repugnància.\nAlegria Sensació de benestar, de felicitat, de satisfacció.\nOcupar-nos d’estar el més saludable possible i enfortir el nostre sistema immunitari, ens permet sentir-nos més segurs i en control davant de qualsevol amenaça de malaltia.


El Trofeu Andros tornarà a tenir pilots del país\nEsports » Motor 19 de novembre, 2019\nEl Circuit d'Andorra-Pas de la Casa acollirà el mes vinent una nova visita del prestigiós Trofeu Andros d'automobilisme sobre gel amb moltes novetats. Serà la primera edició amb vehicles elèctrics i la mànega andorrana comptarà amb pilots del país.\nLes darreres nevades han avançat la preparació del Circuit d'Andorra-Pas de la Casa en una temporada que tindrà un any més el Trofeu Andros com a cita estrella, el 20 i 21 de desembre.\nSerà la 25a visita ininterrompuda del prestigiós campionat d'automobilisme sobre gel i tornarà a comptar amb pilots del país.\nÀlex Bercianos, director del circuit, assenyala que "un dels objectius principals és que la pròpia instal·lació la gaudeixin pilots, aficionats i gent que li agradi el motor de casa". "Tenir pilots andorrans, no només a les GSeries, sinó també a l'Andros ens fa molt contents", afegeix remarcant que "encara hi estem treballant, però està molt ben encarat tant en motos com en cotxes".\nEl certamen té garantida la continuïtat a Andorra per als propers tres anys. La 31a edició presentarà novetats importants. Bercianos avança que "gairebé el 100% dels vehicles seran elèctrics" i té ganes " de veure les prestacions d'aquests cotxes i quina és la filosofia, la finalitat de la categoria i, si a llarg termini, segueix d'aquesta manera".\nAbans de l'Andros hi haurà les Crèdit Andorrà GSeries, amb la primera prova el 14 i 15 de desembre i un nou format més concentrat. "La primera cita és al desembre per no deixar-ho tot per al gener i febrer, que en cas d'anul·lació sempre ens anava just per la meteorologia, i hi ha un canvi total i absolut en l'estructura de la carrera fomentant que hi hagi més espectacle, que el pilot s'ho passi millor i que el públic que puja sàpiga que passa en tot moment, perquè hi ha més curses, més cos a cos i menys tandes contra el cronòmetre, que al final són més monòtones de veure i de conduir quan ets pilot".\nLa voluntat dels responsables és obrir el traçat a nous esdeveniments. La primera cita de la temporada arribarà el 30 de novembre amb un campionat francès de buguis.\nImatges: J.L. / Arxiu RTVA


El treball social de l'església en els barris, aquesta setmana a La VEU TV\nEs va publicar el dijous, 16 gener 2014\nMossèn Agustí Ayats és el rector de l'església de Santa Tecla de Campclar, a Tarragona, des de fa molts anys. A la seva tasca pastoral se li suma la labor social que realitza en pro de les persones més properes amb les que té contacte, als que coneix perfectament. La crisi ha colpejat especialment les zones històricament més humils i els barris de Ponent de Tarragona no s'han quedat al marge.\nMossèn Ayats és el convidat aquesta setmana a La VEU TV, la televisió que impulsen Mare Terra Fundació Mediterrània i la Coordinadora d'Entitats de les Comarques de Tarragona. Amb ell parlem del treball social de l'església en aquests barris, del seu dia a dia a la parròquia i del món actual i els valors essencials que l’haurien de regir. Si voleu veure l'entrevista sencera, feu CLIC AQUÍ\nUn ós, dues persones, un camí\nDinar de Nadal de Mare Terra: La unió fa la força


Els comerciants posen en marxa divendres la campanya nadalenca del Sumaquilòmetres | Ràdio Calella Televisió\nDisneyland París torna a ser un dels viatges entre les quals poden escollir els participants a la campanya, que enguany porta per lema “Per Nadal, rius d’il·lusió”. Més d’un centenar de botigues de l’associació Calella Centre Comercial premiaran la fidelitat dels seus clients repartint els adhesius per omplir les butlletes del Sumaquilòmetres, que tornen a estar repartides en quatre trams, cadascun d’ells amb cinc destinacions a escollir. La campanya nadalenca es realitzarà entre l’1 de desembre i el 8 de gener, i amb ella els comerciants esperen tancar l’any amb un bon volum de vendes.\nNadal, rius d’il·lusió sortejarà 8 viatges i 36 sopars entre els participants a la que és la campanya estrella dels comerciants de Calella. El president de Calella Centre Comercial, Xavier Nogué, ha detallat en una entrevista a l’Info Migdia quines són les destinacions a les quals es pot optar.\nPer aquest ordre, en el primer bloc hi ha Barcelona, Sant Pere Pescador, Camprodón, Sant Carles de la Ràpita i Congost de Mont Rebei; al segon, Mèrida, Eivissa, Lió, Torí i Londres; al tercer, Burdeus, Florència, Budapest, Praga i Oslo; i al quart, Disneyland París, La Palma, Canal Midi en iot fluvial; Creuer pel Duero i Creuer pel Rin.\nEl president de l’associació de comerciants ha explicat que s’ha recuperat el parc d’atraccions de Disney perquè tradicionalment ha estat una de les destinacions preferides pels participants. “Sobretot per la mainada; els pares i mares hi van de dret sempre. Però totes les destinacions estan vinculades amb un riu que hi passa pel mig o està a prop”, ha comentat Nogué.\nLa campanya de Nadal dels comerciants es realitzarà de l’1 de desembre fins el 8 de gener, passat Reis, a través de més d’un centenar de botigues que repartiran les quilòmetres per entrar al sorteig. Nogué ha recordat que els adhesius no es corresponen a una quantitat fixe de compra: “No hem volgut mai marcar un preu per cada adhesiu. És a criteri de cada botiga perquè hi ha negocis que amb poca venda suma imports alts, i a l’inrevés. De totes maneres, recomano a tothom que vingui a comprar a Calella i vegi botigues amb el cartell de la campanya, que demanin quilòmetres”.\nEl president de Calella Centre Comercial espera que les vendes per Nadal siguin positives pel sector i ha dit que propostes com la del Black Friday suma i és benvinguda.\nA continuació podeu recuperar íntegrament l’entrevista al president de Calella Centre Comercial.\nSegüent L’Associació de Voluntaris i Amics de l’Hospital, pendent de rebre els ajuts del 2017\nAnterior Encara no hi ha data per el trasllat de l’escola Salicrú


El Celestrail corona Dani Colom i Anne-Marie Flammersfeld esmicola el rècord\nLa suïssa ha rebaixat l'antiga marca en 36 minuts\n3 min. Ordino 07/07/2018 12:13\n651x366 Dani Colom celebrant la victòria al Celestrail. / P. R. Dani Colom celebrant la victòria al Celestrail. / P. R.\n651x366 Anne-Marie Flammersfeld celebrant la victòria del Celestrail. / P. R. Anne-Marie Flammersfeld celebrant la victòria del Celestrail. / P. R.\nDesprés de l'arribada dels primers classificats de la segona edició d'Eufòria passades les dues de la matinada, la meta de l'Andorra Ultra Trail Vallnord segueix rebent corredors de les diferents proves que s'estan disputant des de dimecres.\nDani Colom ha arribat minuts abans de les 11 del matí a Ordino per coronar-se guanyador del Celestrail. Aquesta prova que pels primers classificats es disputa més hores de nit que de dia té un recorregut de 83 quilòmetres i 5.000 metres de desnivell positiu i negatiu. Era la segona edició de Colom, que l'any anterior havia quedat quart.\n"He corregut una carrera molt lineal, no he tingut alts i baixos", explica un Colom que també ha explicat que la seva estratègia ha estat sortir controlant i intensificar a mesura que passaven els quilòmetres. En segona posició han arribat David Arredondo i Julio Rodrigues. Els dos corredors que compartiran el segon caixó del podi han fet tota la prova junts i han creuat la meta 38 minuts després del guanyador.\nAquesta parella de corredors s'ha conegut al principi de la cursa i han decidit intentar fer-la plegats. "Hem dit que si aguantàvem junts, acabaríem junts", confirma Arreondo. Per ell, el millor de la prova ha estat "compartir aquesta experiència amb el Julio, m'enduc un amic".\nPer la seva banda, Rodrigues ha explicat que és la seva cinquena participació en alguna de les proves de l'AUTV. Després de prendre la sortida dos cops al Mític, un a la Ronda dels cims i l'any passat a l'Eufòria, on va quedar novè. Era el seu primer intent de Celestrail. "El David m'ha ajudat molt en l'última pujada, tota l'Andorra Ultra Trail Vallnord és una experiència molt bèstia", ha agraït Rodrigues.\nVictòria i rècord\nLa suïssa Anne-Marie Flammersfeld ha sigut la primera corredora a travessar la línia de meta i ho ha fet esmicolant el rècord de la prova. Flammersfeld ha acabat amb un temps de 12 hores 41 minuts i 37 segons i rebaixat en 36 minuts l'antiga marca. "M'he quedat enamorada del país i dels voluntaris", ha comentat a meta la suïssa. La nit s'ha fet dura per la guanyadora, però a la que ha sortit el sol "tot ha estat perfecte".\nLa segona classificada, Leire Martínez, també ha fet un temps millor que l'antic rècord i ha deixat parat el cronòmetre a les 13 hores exactes, dinou minuts més que la guanyadora. En un punt de la prova li ha trepitjat els talons, "però devia ser perquè s'havia perdut, perquè he vist com corria al principi i era inabastable", ha explicat a l'arribada la basa Martínez.\n540x306 Sergio Luis Tejero ha guanyat la Marató dels cims amb un temps de 4 hores i 49 minuts. / P. R. Sergio Luis Tejero ha guanyat la Marató dels cims amb un temps de 4 hores i 49 minuts. / P. R.\nLa calor colla durant la Mataró dels cims\nQuan faltaven poc més de deu minuts per la una del migdia, Sergio Luis Tejero ha travessat la meta de la Marató dels cims. Amb un temps de 4 hores i 49 minuts, l'espanyol ha explicat que "era la primera marató de muntanya que feia, abans havia fet distàncies més llargues. La veritat és que Andorra són paraules majors en totes les modalitats".\nEl segon classificat, Carlos Fernández, ha arribat setze minuts més tard i ha confessat que al final anava justet. "Feia molta calor i el cos ja ho començava a notar", ha explicat a meta. El tercer classificat Alejandro Córcoles que ha parat el cronòmetre a les 5 hores i 8 minuts. "Era la primera vegada que venia a Andorra per córrer i és impressionant. M'ha fet ràbia no poder quedar-me a admirar el paisatge", ha comentat abans de bromejar que depenent de com es llevi demà potser fa el recorregut amb més calma.