- Sant Adrià de Besòs - 8/4/2016\nCanvi de data de la primera "Ruta Solidaria por la ELA"\n- Tindrà lloc el diumenge 19 de juny i la recaptació anirà destinada al finançament de projectes de recerca de l' ELA.\nAmb l'objectiu de recaptar el màxim de fons possibles s'organitza a la nostra ciutat la primera Ruta Solidaria por la ELA, que tindrà lloc el diumenge 19 de juny, en comptes del dissabte 18 de juny com s'havia anunciat, un canvi que respon a qüestions logístiques. Tanmateix, entitats i associacions de la ciutat estan col•laborant des de fa temps en aquest projecte i durant el mes d'abril ja es podrà gaudir d'algunes de les activitats que han preparat.\nEl 21 d'abril, a la Sala de Plens, tindrà lloc un acte literari amb lectura de poemes, música en directe i monòlegs, el 24, a la plaça de la Vila, es podrà gaudir d'una exposició de vehicles clàssics i motos americanes a càrrec del Motors RocKers BCN – SAB, al mes de maig hi haurà teatre solidari a l'Ateneu … totes les activitats s'aniran publicant a la pàgina web de l'Ajuntament, fins a la cloenda que tindrà lloc el 18 de juny. Aquest dia es farà la Ruta Solidaria que comptarà amb la participació de l'ultra-fondista adrianenc Alberto de la Guia, que juntament amb tots aquells ciutadans i ciutadanes, entitats, etc. que s'hi vulguin sumar participaran en una cursa de 5 km per la ciutat. A més per a tots aquells que no s'atreveixin amb la cursa podran fer una caminada amb el mateix recorregut. Tot el que es recapti amb les inscripcions anirà destinat a finançar el projectes d'investigació que impulsa RedEla i la Fundació Miquel Valls.


Bases III Tancat Espluguenc U-1800\nTANCAT ESPLUGUENC U-1800 Dimecres Matins\ndel 10 de març al 21 d’abril de 2021\n3.- Format.- El torneig es disputarà pel Sistema Round Robin a 7 rondes. Els emparellaments es faran amb el suport del programa informàtic Swiss Manager El torneig es disputarà en un sol grup de mínim 8 jugadors/res. Podran participar tots els jugadors/res amb llicència federativa en vigor fins a 1800.\n5.- Dies de joc.- El torneig es disputarà els dimecres 10, 17, 24 de març, 7, 14, 21 i 28 d’abril, començant a les 10:00 hores.\nData màxima d’inscripció: Dimarts 9 de març de 2021 a les 22,00 hores.\n9.- Premis.- (per a cada grup).


El director de la Policia aposta pel dileg a Catalunya: "Som en una poca en la qual no s'escolta prou"\nPublicat 22/10/2019 17:18CET\nAssegura que els incidents violents miren de trencar la convivncia amb l'"excusa" de la sentncia\nEl director general de la Policia Nacional, Francisco Pardo, ha apostat aquest dimarts per obrir un camí de dileg a Catalunya perqu, segons ha dit, "som en una poca en la qual no s'escolta prou" i en la qual "alguns aspiren més al xoc que a la convivncia". En aquest sentit, ha assegurat que els incidents violents que han tingut lloc durant els darrers dies estan mirant de "trencar la convivncia pacífica amb l'excusa" de la sentncia del Tribunal Suprem pel procés independentista.\nAixí ho ha dit durant l'acte commemoratiu del Dia de la policia que s'ha celebrat a la seu del Consell General del Poder Judicial (CGPJ) i que ha reconegut la feina del cos, especialment la dels funcionaris de la comissaria adscrita en l'rgan de govern dels jutges i que van dur a terme les feines de seguretat a l'Audincia Nacional i al Tribunal Suprem, durant el judici contra els 12 líders independentistes.\nPart d'aquest acte també ha estat marcat per les escenes violentes que han tingut lloc aquesta darrera setmana des que es va donar a conixer la sentncia de l'alt tribunal, per la qual cosa Pardo ha aprofitat la intervenció per mostrar el seu agrament a tots els policies que han resultat lesionats a Catalunya i en la manifestació a Madrid.\nHa ressaltat que aquests agents són la "prova evident" que la Policia i els Mossos d'Esquadra fan una "feina excellent aquests dies per garantir l'ordre públic, i els drets i llibertats de tots els ciutadans".\nSegons Pardo, la policia "est feta d'una pasta especial que permet que sigui una organització indestructible al servei dels ciutadans", alhora que ha assegurat que sempre estar "al costat dels ciutadans i bra a bra amb la resta d'actors de la seguretat pública".\nAixí, el director general de la Policia Nacional ha cridat al dileg per preservar la convivncia pacífica, tot i que "som en una poca en la qual no s'escolta prou" i és "important que ens escoltem cada vegada més els uns als altres".\n"Vivim temps d'incertesa, en els quals molts busquen la victria sobre l'altre en lloc de voler trobar la veritat. Vivim en temps en els quals alguns aspiren més al xoc que a la convivncia, en els quals l'acció massa vegades ven la reflexió", ha afirmat Pardo, que ha continuat dient que ens trobem en un moment en el qual "alguns fan servir les paraules més per ferir que per unir".\nEn aquest sentit, el director de la Policia ha lamentat que hi hagi persones que estiguin mirant de "trencar la convivncia pacífica amb l'excusa d'una sentncia, que és el fruit madur i impecable d'un procés judicial que ha respectat escrupolosament els drets establerts en la llei". "Espanya s'est enfrontant a un intent de debilitar els drets i les llibertats de tots", ha afegit.\nPer concloure la seva intervenció, Pardo ha subratllat que la democrcia "obliga a respectar qui no pensa com nosaltres" i ha assegurat que la Policia sempre donar suport a la "tasca de la Justícia" perqu la seva missió "és complir i fer complir la llei". "I ho contuniarem fent d'una manera impecable i ho farem amb fermesa i temprana", ha afirmat.\n"ESFOR MAJÚSCUL" DE LA POLICIA A CATALUNYA\nL'acte l'ha concls el president del Consell General del Poder Judicial i del Tribunal Suprem, Carlos Lesmes, que s'ha adreat de manera especial als servidors públics pel "majúscul esfor que estan fent per preservar la convivncia i la seguretat a Catalunya durant aquests dies difícils, en el permanent compromís que tots mantenen amb la defensa de l'estat de dret".\nDesprés de lamentar "amb profund dolor" les escenes de violncia de les darreres jornades, Lesmes ha desitjat la rpida recuperació de totes les persones que han resultat ferides i ha afirmat que les forces i cossos de seguretat són uns dels pilars essencials sobre els quals se sosté qualsevol societat democrtica. "La defensa de la seguretat ciutadana com a requisit indispensable per al ple exercici dels drets fonamentals i de les llibertats", ha dit.


Comedia – Deltamovie\nCategoría: Comedia Página 1 de 3\nen Anime, Comedia\nTítol original: 青春ブタ野郎はバニーガール先輩の夢を見ない\nSinopsi: Síndrome de la pubertat: certes experiències poc corrents que es rumoreja en Internet que són la causa de l’excés de sensibilitat i inestabilitat durant l’adolescència. Enguany, Sakuta Azusagawa, estudiant de segon en una preparatòria pròxima a Enoshima, coneixerà a diverses noies que estan passant per aquesta «síndrome de la pubertat». Per exemple, a la biblioteca coneix a una salvatge noia conillet que resulta ser Mai Sakurajima, una noia major de la seva preparatòria que és una actriu que està prenent-se un descans. El problema? Que ningú sembla poder veure a aquesta noia tan encantadora, com és possible? Mentre Sakuta busca respostes per a ajudar a Mai comencen a forjar un vincle i acabarà descobrint els sentiments que la noia oculta en el seu cor… Una història que se surt de l’habitual i que es desenvolupa en una ciutat amb un lluminós cel i un brillant oceà on Sakuta coneixerà a diverses noies d’allò més misterioses i intrigants.\nTítol original: 群れなせ！シートン学園\nSinopsi: “La supervivència del més apte”, aquesta història còmica es desenvolupa en una escola per a animals, on la currículums dels estudiants es basa en aquesta teoria. El solitari humà de la classe (que a més odia als animals) i la solitària noia llop es coneixen… i això dóna inici a la seva nova i boja vida escolar!\nTítol original: ハイスコアガール\nSinopsi: La història segueix a Yaguchi Haruo, un noi de sisè l’any 1991 i que viu per als videojocs. No és popular a l’escola, no és maco, no és divertit i ni tan sols és simpàtic. L’única cosa que se li donen bé, són els videojocs. Un dia, en una sala de jocs, es troba a Oono Akira, companya de classe i que és bufona, intel·ligent, llesta i popular. Tots dos jugaran a Street Fighter II, només perquè Haruo perdi moltes partides seguides contra la noia, la qual resulta ser invencible en qualsevol joc. Akira començarà a seguir a Haruo en totes les seves visites als recreatius per a pegar-li pallisses en tot joc existent, alguna cosa que al noi molestarà bastant en un inici… però que acabarà fent que forgin una estranya amistat.\nen Acció/Aventura, Anime, Comedia\nTítol original: Haikyuu!\nSinopsi: Hinata Shouyou, en veure un partit de voleibol, pretén convertir-se en «El petit gegant», i s’uneix a l’escola mitjana de voleibol del club. Després de trobar nous membres, s’estableix per al torneig de l’escola secundària, on es creuen amb una escola superior, amb el «Rei del joc superior», Kageyama Tobio .Encara que el seu equip va perdre, Shouyou continua decidit a seguir endavant i venjar-se de Kageyama. En entrar a l’escola secundària, va rebre la sorpresa més gran – que Kageyama es troben en la mateixa escola i el club!\nTítol original: Sex Education\nPaís: Regne Unit Regne Unit\nDirecció:Laurie Nunn (Creator), Kate Herron, Ben Taylor, Alice Seabright, Sophie Goodhart\nGuió: Bisha K. Ali, Sophie Goodhart, Laura Hunter, Laura Neal, Laurie Nunn, Freddy Syborn, Mawaan Rizwan\nMúsica: Matt Biffa, Ciara Elwis, Jake Bourton, Joss Colin, Neil Collymore, Simon Gershon, Jon Salmon-Joyce, Robert Searl, Doug Sinclair, Gareth Rhys Jones, Jonathan Smith, Oli Julian\nFotografía: Steve Ackroyd, Calum Ross, David Webb, David Key, Ilana Garrard, Tom Walden, Cai Thompson, Will Cook, Annabelle Bevan, Axi Butterworth, Charlie Ruth Chadwick, Sophie Louise Cowdrey, Jamie Cairney, Oli Russell\nReparto: Ansa Butterfield, Ncuti Gatwa, Emma Mackey, Gillian Anderson, Chaneil Kular, Alistair Petrie, Connor Swindells, Cerys Watkins, Kedar Williams-Stirling, Aimee Lou Wood, Mimi Keene, Tanya Reynolds, Patricia Allison, Simone Ashley, Chris Jenks, Max Boast, Kadeem Ramsay, Daniel Adegboyega, Edward Bluemel, Femi Elufowojo, Lily Newmark, Rakhee Thakrar, Milly Thomas, Adam Young, Conor Clarke-*McGrath, Jim Howick, Mikael Persbrandt, Hannah Waddingham, Samantha Spiro\nProductora: Coproducció Regne Unit-Estats Units; Elevin Film.\nSinopsi: Com l’insegur Otis (Ansa Butterfield) té resposta per a qualsevol dubte sobre sexe gràcies a que la seva mare (Gillian Anderson) és sexòloga, una companya li anima a obrir una «consultoria sexual» en l’institut.


2010 « Pirineus TV\nNotícies en vídeo i text Arxius de 2010\n» 4.000 FIGURES DE PESSEBRE A L’HOTEL CARDÓS |» URBANISME APROVA EL POUM D’ALP\n-4.000 FIGURES DE PESSEBREA L’HOTEL CARDÓS\nCinto Gabriel des de ben petit esperava les festes de Nadal per poder treure la caixa on guardava les figuretes i muntar el pessebre.\nLlavors ja tenia tres pessebres diferents i ara encara manté l’afició, amb la diferència que els tres pessebres s’han convertit en una col·lecció de 4.000 figures.\nCol·leccionista de pessebres\nViu a Ribera de Cardós i treballa a l’hotel familiar, on té exposat en diferents vitrines la gran col·lecció de figures que ha anat recollint al llarg de la vida. N’hi ha de diferents mides, estils i materials i, a la biblioteca de l’hotel, entre les prestatgeries de llibres hi ha pessebres de diferents indrets del món, alguns els hi porta la seva germana però molts altres els hi fan arribar clients de l’hotel que han quedat admirats amb la seva col·lecció.\nCinto també té a la seva col·lecció molts pessebres provinents d’Amèrica del Sud, ja que l’herència de la colonització espanyola hi va deixar una tradició molt pessebrista, tot i que adaptada a la seva òptica.\nPerò la majoria de figures són catalanes i de terra cuita, moltes comprades als tallers artesanals que hi havia a Barcelona. Els àngels i els pastors són figures predominants en la col·lecció, en canvi, de caganers només en té un.\nFa uns trenta anys que és membre de l’associació de pessebristes de Barcelona i recentment n’ha fundat una al seu poble, Ribera de Cardós.\nLes seves figures han estat en diverses exposicions, i aquest any, el pessebre de la Parròquia de Santa Maria de Badalona està fet amb un naixement que ell ha cedit.\n- URBANISME APROVA EL POUM D’ALP\nLa Comissió d’Urbanisme de Girona ha aprovat el Pla d’Ordenació Urbanística Municipal d’Alp.\nHo ha fet aquesta setmana en l’ultima reunió que s’ha celebrat en mans del govern tripartit. L’equip de govern d’Alp ha destacat que, si no s’hagués aprovat, hauria paralitzat el creixement del municipi com a mínim durant dos anys. El nou POUM d’Alp permet la construcció de 1.500 nous habitatges, repartits entre Alp, La Molina i Masella\nD’altra banda, aquest nou POUM té molt en compte la possibilitat que el Pirineu català organitzi els Jocs Olímpics d’Hivern del 2022. La Molina hi podria tenir un paper destacat.\nEl nou POUM també preveu la creació de 13.000 noves places hoteleres, repartides entre el nucli d’Alp i les dues estacions d’esquí del municipi. Tot i això, Ruaix ha destacat que, degut a la crisis, veu complicat que cap gran empresa vulgui fer a curt termini aquests nous hotels. Amb l’aprovació del POUM d’Alp, tan sols queden pendents els de Llívia, Bellver i Isòvol. Tots tres municipis han decidit al llarg del mandat separar-se del procés comú que han fet la resta de municipis a través del Consell Comarcal.\nTag de Població:Alp, Ribera de Cardós Publicat a Comarca: Cerdanya, Notícies Pirineus, Pallars Sobirà | » COMENCEN LES OBRES AL CEIP CASTELL-CIUTAT |» INICI D’OBRES A LA CARRETERA DE SANT SALVADOR DE TOLÓ\nTag de Població:Castellciutat, Sant Salvador de Toló Publicat a Comarca: Alt Urgell, Pallars Jussà | » LA BRUIXA D’OR REPARTEIX MÉS DE 35 MILIONS D’EUROS |» L’ASCENSOR DEL CONVENT PREN FORMA\n-LA BRUIXA D’OR REPARTEIX MÉS DE 35 MILIONS D’EUROS Des de primera hora del matí, diversos mitjans de comunicació han omplert l’administració de loteria de Sort, la més premiada de l’estat, a l’expectativa dels resultats, i els premis no s’han fet esperar.\nEl número 147, ha estat el segon premi en el sorteig de loteria de Nadal, del qual 14 sèries s’han venut a l’administració La Bruixa d’Or de Sort. Xavier Gabriel, propietari de l’administració, és conegut pels nombrosos premis que ha repartit sempre tan de la rifa de Nadal com de reis, però aquesta és la primera vegada que reparteix un segon premi. La Bruixa d’Or també ha venut deu sèries del sisè cinquè premi, que correspon al número 15548.\nPropietari de La Bruixa d’Or\nAmb aquest segon premi que ha sortit poc abans de les 11 del matí, venut bàsicament per finestreta, l’administració ha aconseguit arribar als vint-i-set números premiats des de la seva obertura.\nEl cinquè premi ha quedat molt repartit perquè s’ha distribuït íntegrament per internet.\nL’administració de loteria La Bruixa d’Or va esgotar dilluns els números pel sorteig de Nadal, del què ha venut 3 milions i mig de dècims de 13.600 números diferents. En total ha facturat, només per la rifa de Nadal un 57 milions d’euros.\nEn total la rifa de Nadal ha deixat a Catalunya uns 490 milions d’euros. 711 milions són de la grossa, el número 79250, que s’ha venut entre Cerdanyola del Vallès i Barcelona. Dos quarts, el 57896 i el 25506, s’han repartit a Barcelona, a l’Hospitalet i a Caldes de Montbui.\n- L’ASCENSOR DEL CONVENT PREN FORMA\nLes obres de l’ascensor que unirà l’aparcament del Convent amb el Museu Cerdà encaren la recta final.\nAquesta setmana s’han col·locat les bigues que uneixen l’estructura de l’ascensor amb l’entrada del Museu. Ara, doncs, els operaris ja treballen en la plataforma que servirà de passarel·la per als vianants. Des de l’ajuntament, confien que la infraestructura pugui estar a punt d’aquí dos mesos.\nD’altra banda, l’ajuntament no descarta encara la possibilitat de fer un aparcament vertical i de pagament al voltant d’aquest ascensor. L’empresa Saba, de moment, ha renunciat a gestionar-lo.\nPrecisament el motiu que ha donat Saba per no voler fer-se càrrec d’aquest possible aparcament vertical és que no li seria rentable, ja que considera que a la Vila hi ha aparcament de sobra. Els comerciants, però, no ho veuen així i continuen confiant que s’acabarà fent aquest aparcament vertical al voltant de l’ascensor del Museu Cerdà.\nTag de Població:Puigcerdà, Sort Publicat a Comarca: Cerdanya, Notícies Pirineus, Pallars Sobirà | » EN MARXA LA TERCERA ESCOLA DE PASTORS |» 40 CASES DE TURISME RURAL REBEN ESPIGUES\ndimarts , desembre 21st, 2010\n-EN MARXA LA TERCERA ESCOLA DE PASTORS\nL’associació Rurbans ha realitzat les entrevistes personals als aspirants a entrar a la tercera edició de l’Escola de Pastors.\nAquesta és la darrera fase de selecció per poder entrar al curs que consta d’un mes de teòrica i quatre de pràctiques vivint i treballant en una explotació ramadera del territori.\nEn la roda d’entrevistes personals d’aquest any s’han convocat 16 dels 20 aspirants que es van apuntar en un principi. Uns quants menys que les dos edicions anteriors, però això no preocupa a l’associació, ja que la demanda dels dos primers anys creuen que va ser extraordinària. A més, aquest any, les classes teòriques s’han canviat d’ubicació i s’impartiran a l’alberg de Llagunes, que té menys capacitat que l’anterior emplaçament.\nTècnica Associació Rurbans\nEn principi, durant les sessions pràctiques, es col·loca un alumne per explotació, degudament triada per l’associació, i el pagès fa de formador.\nDurant les entrevistes es vol conèixer el grau d’implicació dels possibles futurs alumnes de l’escola amb la pagesia.\nEl requisit indispensable és que els candidats i candidates tinguin la decisió ferma de tirar endavant el seu projecte de formar part del món de la pagesia.\nAspirant a alumne de l’Escola de Pastors\nA finals de setmana, els setze aspirants a entrar a l’escola, tretze nois i tres noies, rebran la notificació de si han estat seleccionats per poder començar el curs vinent.\n- 40 CASES DE TURISME RURAL REBEN ESPIGUES\n40 cases de turisme rural del Pirineu han rebut les primeres espigues del turisme rural català.\nEs tracta de l’estàndard de qualitat de les cases de turisme rural, com les forquilles i les estrelles per a restaurats i hotels. És una iniciativa pionera a Europa que vol millorar la identificació i captar més clients.\nAquest dilluns, a Barcelona, s’han lliurat els primers diplomes que qualifiquen aquest tipus d’establiments. En total s’han entregat 88 diplomes, dels quals 40 són del Pirineu. Segons la qualitat de l’establiment, s’atorguen des d’una fins a cinc espigues, que corresponen a les categories bàsica, confort, gran confort, superior i superior premium.\nLa comarca pirinenca amb més espigues és el Pallars Sobirà, ja que n’han obtingut 24 cases de turisme rural: 8 de 3 espigues; 10 de dues espigues i 6 d’una.\nAl Pallars Jussà hi ha 11 cases amb espigues. És l’unica comarca on hi ha cases amb la categoria de 4 espigues, concretament dos establiments; n’hi ha una amb 3 espigues; set cases de dues espigues i un allotjament d’una espiga.\nA l’Alta Ribagorça tres cases de turisme rural han obtingut la categoria d’una espiga.\nA l’Alt Urgell i a la Cerdanya una casa de cada comarca han rebut 3 espigues cadascuna.\nEl conseller en funcions d’Innovació, Universitats i Empresa, Josep Huguet, ha destacat que el turisme rural és un model d’èxit i que contribueix a la dinamització econòmica del territori.\nTALL JOSEP HUGUET, CONSELLER EN FUNCIONS D’INNOVACIÓ, UNIVERSITATS I EMPRESA\nQualsevol casa rural pot presentar una sol·licitud i ser sotmesa a un estudi per avaluar-ne la qualitat i rebre la certificació en format de nombre d’espigues. Més de 600 establiments ja ho han sol·licitat, xifra que representa prop d’un 30 per cent dels inscrits al Registre de Turisme de Catalunya.\nLa certificació de les cases rurals en espigues l’han impulsada les associacions Concatur, Turalcat i la direcció general de turisme.\nPublicat a Comarca: Notícies Pirineus | » PATRULLES MIXTES PER NADAL A LA SEU |» EL NADAL DEL CEIP VALL FOSCA, A LA NOVA ESCOLA\nTag de Població:La Seu d'Urgell, Torre de Capdella Publicat a Comarca: Alt Urgell, Notícies Pirineus, Pallars Jussà | » LES ESTACIONS DE NÒRDIC JA HAN VENUT 700 FORFETS |» LA PEÇA D’UN AVIÓ ESTAVELLAT AL PALLARS, A LA PRESÓ-MUSEU\n-LES ESTACIONS DE NÒRDIC JA HAN VENUT 700 FORFETS\nLes estacions d’esquí nòrdic ja han venut uns 700 forfets de temporada, 200 més que l’any passat, tot i que la meteorologia no ha acompanyat en aquest inici del temps d’esquí i de raquetes.\nLes estacions esperen superar la venda de 50.000 visitants de l’hivern passat.\nLes estacions que estan agrupades en la Mancomunitat per a la Promoció de l’Esquí Nòrdic són Tavascan i Bosc Virós, al pallars Sobirà; Sant Joan de l’Erm i Tuixent la Vansa, a l’Alt Urgell, i Lles, Aransa i Guils Fontanera, a la Cerdanya.\nL’esquí nòrdic és una oportunitat per al desenvolupament econòmic de les comarques.\nTALL ALBERT BATALLA, PRESIDENT MANCOMUNITAT ESQUÍ NÒRDIC\nTot Nòrdic, la marca que agrupa les set estacions, ha presentat les activitats de la temporada. El més destacat és que s’han recuperat les marxes nòrdiques que la temporada passada es van anul·lar per manca de suport econòmic i d’organització com la Marxa Pirineus, que se celebrarà de l’estació de Lles a Aransa, els dies 15 i 16 de gener; i la Marxa de l’Arp, a l’estació de Tuixent-La Vansa.\nTALL IMMA OBIOLS, RESPONSABLE DE TOT NÒRDIC\nUna altra novetat serà el circuit d’orientació amb raquetes que s’oferirà a les estacions de Lles, Aransa, Sant Joan, Tuixent la vansa i Tavascan.\nTambé es tornarà a organitzar la Traça Muga d’esquí de muntanya, a Aransa, organitzada per la Unió Excursionista Urgellenca; el Triatló Blanc de Tuixent, els Nordic Camps, i les sortides amb raquetes.\nUna altra oferta és la iniciació a l’esquí de fons amb dues hores de classe gratuïtes, amb el material inclòs. Les inscripcions, limitades, s’obren la setmana vinent al web de Tot Nòrdic.\nEl forfet de temporada dóna dret a esquiar a les set estacions d’esquí nòrdic de Catalunya i a esquiar una vegada a les estacions d’esquí alpí Tavascan, Portainé i Espot i al 50% de descompte en els forfets de dia de les estacions del Plateau de Beilla, Chioula i La Rabassa.\nA més, els qui tinguin el forfet de temporada de Gran Pallars, podran esquiar sempre que ho vulguin a les pistes de nòrdic.\nTALL JOAN SALA, DIRECTOR DE GRAN PALLARS\nLa temporada d’esquí nòrdic ha començat amb entrebancs. El pont de la Puríssima va començar amb molta neu però la pujada de temperatures, la pluja i la neu han deixat les pistes sense neu de qualitat. Les estacions de nòrdic esperen la gran nevada per tornar a obrir en condicions.\n-LA PEÇA D’UN AVIÓ ESTAVELLAT AL PALLARS, A LA PRESÓ-MUSEU\nL’ajuntament de Sort ha rebut la donació d’una peça d’un avió que es va estavellar a la Vall de Peguera, municipi d’Espot, durant la Segona Guerra Mundial. La peça s’ha exposat a la presó-museu “El Camí de la Llibertat” de Sort, que es va inaugurar l’any 2007 amb la finalitat de mantenir viu el protagonisme del Pallars Sobirà durant la Segona Guerra Mundial.\nAGUSTÍ LÓPEZ, Alcalde de Sort\nLa peça va ser trobada als anys 60 al mateix lloc on es va estavellar l’avió la nit del 24 al 25 d’agost del 1943, i on encara hi ha força ferralla perquè es va decidir no aprofitar-ne res, ja que es tracta d’un lloc de difícil accés. Vicente Montearriba va lliurar la peça a l’ajuntament perquè considera que forma part de l’aparell de ràdio de l’avió alemany Dornier DO-217. Josep Pla, estudiós dels avions alemanys caiguts al Pirineu durant la Segona Guerra Mundial, ha vingut a veure la peça per poder indentificar-la.\nJOSEP PLA, Expert en avions alemanys caiguts al Pirineu\nL’any 1985, Josep Pla ja va investigar l’accident d’aquest mateix avió, que quan va caure a la Vall de Peguera no portava tripulació, i que va ser trobat per casualitat dies després de l’accident.\nAra, a partir d’aquesta nova peça de l’avió alemany es pretén conèixer una mica més de detalls sobre aquest l’accident en concret, però també sobre com era l’aviació d’aquella època. A més, es recupera un tros de la història del Pallars Sobirà.\nLa presó-museu de Sort també compta amb una altra peça d’avió alemany, en aquest caigut a Enviny el març del 1944\nTag de Població:Sort Publicat a Comarca: Notícies Pirineus, Pallars Sobirà | » OBRADOR XISQUETA HA OBERT UNA BOTIGA VIRTUAL |» ELS ACTORS DE ‘PEDRA DE TARTERA’, D’ESTADA ALS PALLARS\n-OBRADOR XISQUETA HA OBERT UNA BOTIGA VIRTUAL\nL’asssociació Obrador Xisqueta ha estrenat una pàgina web des d’on ven els seus productes artesans elaborats a partir de llana d’ovelles del territori.\nObrador Xisqueta és una associació sense ànim de lucre, ubicada al Pallars Sobirà, que vol pagar un preu just per la llana d’ovella Xisqueta, raça autòctona del territori.\nL’associació neix al 2008 i actualment ja s’ha treballat amb 25 pastors i pastores del Pirineu amb el resultat de 26 tones de llana obtingudes. Hi ha tretze artesans de la zona que s’encarreguen de transformar la llana en diferents productes, de manera que tot el procés, des de l’adquisició de la matèria prima fins a la venta es fa al territori.\nTècnica de l’Associació Obrador Xisqueta\nLa botiga virtual ha entrat en funcionament aquesta setmana i ja han rebut uns set encàrrecs.\nDes de l’associació s’ha volgut remarcar que el valor del producte està en l’ús de llana 100% natural, que es confecciona de forma totalment artesanal i el projecte de revalorització de la llana de l’ovella autòctona.\nObrador Xisqueta també treballa amb les escoles de la comarca. Es fan tallers per donar a conèixer la raça d’ovella autòctona.\nAmb aquesta iniciativa es vol evitar que els ramaders hagin de llançar la llana de les seves ovelles perquè no els surt a compte vendre-la i que la llana que s’utilitza es compri a l’estranger.\n-ELS ACTORS DE ‘PEDRA DE TARTERA’, D’ESTADA ALS PALLARS\nL’equip actoral i de producció de l’obra Pedra de Tartera, de l’escriptora trempolina Maria Barbal adaptada al teatre, realitza una estada de tres dies a terres pallareses per conèixer de prop l’escenari real on està ambientada la novel·la.\nEntre els actors que representaran els diferents personatges de l’obra, hi trobem Àurea Màrquez, que interpretarà la protagonista, Conxa, reflex de totes les dones del seu temps que han vist passar la vida per davant i, l’únic que han pogut fer és callar.\nActriu que interpreta Conxa a Pedra de Tartera\nEn no més de dues hores, l’espectador veu passar la vida sencera de la protagonista, que va de començaments del segle passat als anys 60, i l’eco dels esdeveniments històrics en un sol espai, la cuina del mas.\nUn dels reptes ha estat mantenir el dialecte pallarès per no perdre l’essència de la història. Els actors s’han valgut del suport d’una lingüista per polir l’accent, però cal tenir en compte que la majoria de l’equip actoral és de Lleida i, concretament, actuaran Eduard Muntada i Annabel Castan de Tremp i Roger Casamajor de la Seu d’Urgell.\nMaria Barbal, tot i que no ha pogut assistir a la presentació, ha col·laborat en la redacció del guió de Marc Rosich. De manera que la direcció de Lurdes Barba s’acosta al màxim al relat escrit.\nDirectora de Pedra de Tartera\nL’obra és la primera coproducció del Teatre Nacional de Catalunya i el Celler d’Espectacles. S’estrenarà el 26 de gener a la Sala Petita del TNC i està prevista una gira per tot Catalunya amb parada a Tremp.\nPublicat a Comarca: Notícies Pirineus, Pallars Sobirà | » EL NOU GOVERN DE L’HOSPITAL TRANSFRONTERER |» EL POUM DE MONTFERRER-CASTELLBÓ BAIXA LES ALÇADES\nTag de Població:Montferrer, Puigcerdà, Transfronterers Publicat a Comarca: Alt Urgell, Cerdanya, Notícies Pirineus | » CERDANYA RECLAMA UNA E-9 INTEGRADA A L’ENTORN |» MECANITZACIÓ I MÉS AJUDES PER ACLARIR ELS BOSCOS\ndimarts , desembre 14th, 2010\n-CERDANYA RECLAMA UNA E-9 INTEGRADA A L’ENTORN\nRepresentants polítics d’Alp, Fontanals i Puigcerdà han assistit aquest dimarts a la signatura de la Declaració d’Andorra per a l’eix estratègic de l’E-9. Han reclamat que aquesta via, que uneix Barcelona amb Tolosa a través de Cerdanya, respecti l’entorn de la comarca.\nDiversos representants polítics de Cerdanya s’han desplaçat aquest dimarts al matí a Andorra la Vella, per assistir a l’acte de signatura de la Declaració d’Andorra per a l’eix estratègic de l’E-9. A l’acte, presidit per la Cònsol Major d’Andorra la Vella, Rosa Ferrer, i pel cap de Govern d’Andorra, Jaume Bartumeu, també s’ha constituït un grup de treball permanent que pressionarà perquè es potenciï aquesta via europea que uneix Barcelona i Tolosa a través de Cerdanya. A l’acte d’aquest dimarts hi han assistit els representants dels tres municipis de la Baixa Cerdanya per on passa l’Eix: Alp, Fontanals i Puigcerdà. La principal preocupació dels representants cerdans és que l’Eix preservi l’entorn natural de la comarca.\nJOAN GUINOT, tinent d’alcalde Puigcerdà\n-MECANITZACIÓ I MÉS AJUDES PER ACLARIR ELS BOSCOS\nL’indústria de la fusta ha sofert una gran davallada els darrers anys, tot i el potencial català en l’àmbit dels boscos. Part d’aquesta caiguda es deu al recel de la mecanització del bosc per explotar-lo, fet que n’abaratiria els costos, però també a la necessitat de gestionar millor les ajudes que es donen des de l’administració.\nEncarregat Departament Forestal de Serradora Boix\nLa Serradora Boix, ubicada al Berguedà, està duent a terme una actuació d’aclariment de 47 hectàrees de boscos al municipi d’Isona i Conca Dellà per encàrrec de l’ajuntament, que ha sol·licitat l’ajut forestal sostenible, subvenció que atorga el departament de Medi Ambient per fer tallades de millora als boscos amb excés d’arbres. Les tallades de millora permeten, a llarg termini, al cap de deu o quinze anys, extreure fusta de suficient qualitat per vendre a les serradores.\nPer realitzar aquesta tasca s’ha portat una processadora de fusta en tronc, màquina única a Catalunya i que l’empresa normalment usa a França, d’on extreu la major part de la seva producció. Pot arribar a talar unes 70 tones diàries, tot i que a Isona, al ser tasques de millora i un bosc envellit, produeix unes 15 tones al dia. La fusta extreta d’aquest bosc es destina a la construcció de palets i embalatge, mentre que la que no és aprofitable, a la biomassa.\nJa s’han realitzat actuacions d’aquestes característiques a altres indrets de la zona com Senterada, Llimiana i Abella de la Conca. Es creu que els Pallars tenen grans zones bosqueres amb possibilitat d’explotació, tan privades com municipals. Per aquest motiu la serradora considera que pot arribar a extreure unes 10.000 tones anuals de fusta del territori.\nPublicat a Comarca: Andorra, Cerdanya, Notícies Pirineus | » LA ZONA BLAVA DE PUIGCERDÀ, FINS A UN 50% MÉS BARATA |» CENT ANYS D’INDÚSTRIA HIDROELÈCTRICA AL PALLARS\n-LA ZONA BLAVA DE PUIGCERDÀ, FINS A UN 50% MÉS BARATA\nL’ajuntament de Puigcerdà està a punt de tancar un acord amb Saba per la reducció del preu de la zona blava. Si tot avança segons el previst, el preu d’aquest tipus d’aparcament es reduiria fins a un 50% durant els anomenats dies vall, és a dir de dilluns a divendres. Això permetria passar de pagar 1,60 euros l’hora a vuitanta cèntims. Els caps de setmana, que és quan hi ha més afluència de vehicles a la Vila, el preu es mantindria igual.\nSaba estaria disposada a fer aquesta reducció de preu a canvi d’ampliar els anys de concessió de la zona blava. D’aquesta manera, si Saba s’assegura que podrà continuar oferint aquest servei més anys del previst, podrà compensar els diners que deixarà d’ingressar amb aquesta reducció del 50% del preu del ticket entre setmana.\nPlanella ha destacat que aquest principi d’acord és fruit de mesos de negociació, i confia que es pugui tancar en breu. D’altra banda, Saba ha renunciat definitivament a fer-se càrrec de l’aparcament del Convent.\nAquesta negativa de Saba a fer-se càrrec de l’aparcament del Convent descarta pràcticament la possibilitat de fer-hi un aparcament en alçada. En un principi, s’havia plantejat la possibilitat de construir dues plantes de pàrquing al voltant del nou ascensor que comunica l’aparcament amb el Museu Cerdà. Tot i això, si Saba no se’n vol fer càrrec, és força complicat que s’acabi duent a terme.\n-CENT ANYS D’INDÚSTRIA HIDROELÈCTRICA AL PALLARS\nDiversos representants de l’ajuntament de Tremp han assistit a la presentació del projecte “Cent anys pels camins de l’aigua: les hidroelèctriques al Pallars” que ha tingut lloc a l’edifici central de la Universitat de Lleida.\nEs tracta d’un projecte de caràcter divulgatiu que s’emmarca en la commemoració del centenari de l’inici de la indústria hidroelèctrica al Pallars Jussà. L’Ajuntament de Tremp és l’impulsor d’aquesta iniciativa, junt amb els ajuntament de Torre de Capdella i Salàs de Pallars, i compten amb el suport i la col·laboració d’altres institucions com la Federació Nacional d’Associacions i Municipis amb Centrals Hidroelèctriques i Embassaments, la Comissió Nacional de l’Energia i la Universitat de Lleida.\nRegidora de cultura de Tremp\nLa presa de Sant Antoni va ser al seu moment la construcció d’aquestes característiques més alta de tot Europa, només superaven la seva alçada sis preses dels Estats Units. Es considera que tan el tipus de construccions com la funció que van desenvolupar van suposar un gran avenç en la enginyeria hidràulica de l’època; per aquest motiu es considera important convertir-ho en matèria d’estudi.\nFa més d’un any que es prepara el projecte i ja s’ha realitzat a Tremp un curs d’estiu de la Universitat de Lleida durant aquest 2010, amb una segona part prevista per al 2011.\nEntre les activitats que inclou el projecte, destaca la creació de dues beques de recerca que van convocar la mateixa universitat i la Comissió Nacional d’Energia sota la direcció del professor Jaume Barrull. Cada una de les beques està dotada amb 7.000€.\nA més la Generalitat de Catalunya ha declarat l’any 2011 com “L’any de la Canadenca”, que és l’empresa que es va encarregar de construir les centrals hidroelèctriques que hi ha al llarg del riu Noguera Pallaresa.\nTag de Població:Puigcerdà, Tremp Publicat a Comarca: Cerdanya, Notícies Pirineus, Pallars Jussà | « Notícies anteriors


UOB Ensenyament: Mesa Sectorial Extraordinària: convocatòria d'oposicions 2022, 2023 i 2024\ndivendres, 29 d’octubre de 2021\nMesa Sectorial Extraordinària: convocatòria d'oposicions 2022, 2023 i 2024\nAvui dematí, hem tengut Mesa Sectorial Extraordinària amb la participació del Conseller, la Directora General de Personal Docent, la Cap de Servei de Provisió Educativa i el Cap del Departament de Primària i Secundària.\nA la mesa se'ns ha presentat la proposta que Conselleria fa comptes executar en les properes convocatòries d'oposicions:\nConvocatòria d'oposicions 2022 (1408 places)\nSecundària: 624 places\nFormació Professional: 177 places\nEOI: 14 places\nMúsica i arts escèniques: 0 places\nArts plàstiques i disseny: 0 places\nInfantil i Primària: 593 places\nPel que fa a la convocatòria de 2022 a finals del mes de novembre se'ns convocarà a Mesa i se farà pública la distribució per especialitats.\nConvocatòria d'oposicions 2023 (1419 places)\nSecundària: 809 places\nFormació Professional: 114 places\nEOI: 33 places\nMúsica i arts escèniques: 41 places\nArts plàstiques i disseny: 13 places\nInfantil i Primària: 407 places\nConvocatòria d'oposicions 2024 (700 places)\nAquesta és l'única convocatòria de la qual encara no ens han concretat la distribució per cossos docents.\nDavant aquesta concreció des d'UOB Ensenyament hem reclamat:\n1. Que es faci públic el més aviat possible la distribució de les places per especialitats a les oposicions de 2023 i 2024. Entenem que d'aquesta manera els aspirants podran organitzar-se i planificar-se millor i amb més antelació.\n2. Hem tornat a defensar el model d'oposicions acordat en assemblea on defensam:\na) Una única prova no eliminatòria i oral on l'aspirant demostri a banda del coneixement del tema, les aptituds didàctiques i pedagògiques.\nb) L'oferta de places diferenciada dins cada especialitat en dos grups: aspirants novells i aspirants amb major experiència. Per mirar de garantir perfils més similars entre la concurrència.\nDes de Conselleria s'han mostrat receptius a la possibilitat de canviar la manera d'organitzar de les proves. Fer primer la part didàctica que no la teòrica o deixar que les reclamacions a la part d'oposició es facin després de cada prova i no al final. Veurem com es concretaran aquestes iniciatives a la futura mesa sectorial per parlar de la convocatòria d'oposicions del 2022.\nAl marge de les modificacions en quant a organització dels processos selectius que tengui marge per introduir la Conselleria, la forma que finalment assumiràn aquestes oposicions dependrà en bona mesura de les esmenes que puguin alterar el Projecte de Llei de mesures urgents per a la reducció de la temporalitat en el treball públic (Icetazo) que s'està tramitant en el Congrés dels Diputats i que posteriorment passarà al Senat. En qualsevol cas, aquests canvis de fons en tot cas només s'aplicarien a partir de la convocatòria del 2023.\n3. Que Conselleria determini quins han estat els companys i companyes que poden haver patit abús de temporalitat pel fet d'haver ocupat una plaça estructural d'una determinada especialitat, de la qual no s'han convocat processos selectius en el temps que marca la Directiva 1999/70 de la UE.\n4. Hem exigit al Conseller que demani a Madrid quines són les línies generals amb les quals pensa proposar la carrera professional docent que planteja la LOMLOE i que ens asseguem a parlar-ne d'una vegada. Ja hem avançat que ens oposarem a qualsevol carrera professional docent que vagi vinculada a formació i pugui perpetuar el mercadeig de cursos de formació ja existent.\nTan bon punt rebem l'esborrany de la resolució de convocatòria d'oposicions del 2022 el posarem a disposició dels companys i companyes per rebre les aportacions que cadascú cregui oportunes.


Verat en conserva | Distribuïdors d'aliments\n> Tonyines Varies I Resta Família\nVentresca I Bonitol (33)\nTonyines Varies I Resta Família\nEl verat és un peix ric en proteïnes, vitamines i minerals, que es pot cuinar de mil formes diferents: en conserva, a la planxa, a la graella, en escabetx… el més important és partir d'un producte de qualitat.\nEl verat en conserva, un dels millors peixos blaus, gaudeix de moltíssimes virtuds nuticionals\nLa tonyina i el verat en conserva són dos grans productes del nostre catàleg. En ell trobarà multitud d'opcions i marques diferents amb les que completarà la seva carta, els seus plats o els seus menús. Volem començar destacant totes les marques que assorteixen el nostre magatzem de verat en conserva amb les seves millors varietats: Pesasur, Marina Real, Lola i Pan do Mar.\nTotes servides en grans formats especials per al sector Horeca i per a restaurants amb grans volums de treball.\nPer què es diu que és una carn tant saborosa com saludable?\nLa carn del verat suposa una bona font de proteïnes i conté diferents vitamines i minerals. Entre les vitamines es troben les del grup B com la vitamina B1, B2, B3, B6 i B12. En ser un peix gras, també posseeix vitamines liposolubles com A, D i E. Afavoreix l'absorció del calci i regula el seu nivell en sang; també contribueix al manteniment, creixement i reparació de les mucoses, pell i altres teixits del cos. Volem destacar la seva acció antioxidant i el seu factor protector enfront de certes malalties degeneratives, cardiovasculars o càncers.\nD'altra banda, el verat conté potassi, fòsfor, magnesi, iode o ferro. Per tot això i pel seu espectacular sabor o frescor és un peix indispensable en la majoria de cartes i menús dels restaurants de cuina mediterrània. S'associa a les dietes equilibrades i al menjar sa, a més de poder-se servir de mil maneres diferents. És un peix de gran valor nutricional i gastronòmic!\nCavalla Lola D'andalusia Llauna En Oli De Gira-sol 125 Gr Filets 0º\nCavalla Lola Del Sud Llauna En Oli Vegetal 1.15 Kg Filets 0º\nCavalla Marina Real D'andalusia Llauna En Oli De Gira-sol 1 Kg Filets 0º\nCavalla Marina Real Pandereta En Oli De Gira-sol 1.8 Kg Filets\nCavalla Pesasur D'andalusia Llauna En Oli De Gira-sol 1 Kg Filets 0º\nCavalla Pesasur Llauna En Oli De Gira-sol 1 Kg Trossos De Filets 0º\nFetge De Bacalla Espinaler Llauna Rr 125 Gr Sr *blan


Charles Edward Spearman - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n10 setembre 1863\n17 setembre 1945 (82 anys)\nPsicòleg, estadístic i professor d'universitat\nBritish Psychological Society (en)\nC. E. Beeby (en) i Chen Li (en)\nFrances Henrietta Priaulx Aikman (en) (1901–)\nFan Caroline Spearman (en)\nAlexander Louis Charles John Spearman (en)\nIvy Joy Spearman (en)\nAlice Louisa Jean Spearman (en)\nAnne Mainwaring Spearman (en)\nAlexander Young Spearman (en) i Louisa Anne Caroline Amelia Mainwaring (en)\nCharles Edward Spearman (1863-1945), psicòleg britànic molt important en els estudis referents a la intel·ligència humana i en la estadística. Va desenvolupar la teoria bifactorial de la intel·ligència i va proposar l'anàlisi factorial com a mètode d'anàlisi en la investigació.\n2 Aportacions a la psicologia i a l'estadística\n2.1 Teoria bifactorial de la intel·ligència\n2.1.2 El factor ‘’g’’\n2.1.3 Llei de la Neogènesi\n2.2 Anàlisi factorial\n3 Conseqüències empíriques\n4 Aportacions a la psicologia diferencial de la intel·ligència\nCharles Spearman va néixer el 10 de setembre del 1863 a Londres, i va morir el 17 de setembre del 1945. Va ser un psicòleg britànic destacat pels estudis sobre la intel·ligència i les aptituds humanes.\nVa estudiar a Alemanya i es va doctorar a Leipzig, on participà en el laboratori de Wundt, llavors novedós a la ciutat. Va ser professor i investigador a la University College de Londres (1907-1931).\nEn un article, publicat al 1904, va exposar la seva Teoria Bifactorial de la intel·ligència, segons ell l'execució de qualsevol activitat mental depèn de dos factors diferents, un és el factor general ‘’g’’ que es basa amb la intel·ligència comú i l'altre un factor específic ‘’s'’, que son les aptituds específiques.\nCom a complement d'aquesta teoria, Spearman va desenvolupar una tècnica estadística coneguda com l'Anàlisi Factorial. També va aportar el coeficient de correlació ordinal que permet correlacionar dues variables per rangs en lloc de mesurar el rendiment separat en cada una d'elles.\nLes seves dues obres més importants són The nature of intelligence and the principles of cognition (1923) i The abilities of man (1927)\nAportacions a la psicologia i a l'estadística[modifica]\nTeoria bifactorial de la intel·ligència[modifica]\nLes investigacions de Spearman van seguir les orientacions inicials de Galton, que considerava que la base de la intel·ligència estava en el funcionament dels processos bàsics més simples (sensorials i perceptius).\nSpearman, va considerar que podem dividir la intel·ligència en dos components: un general o ‘’g’’ i un altre específic o ‘’s'’ per obtenir la puntuació en qualsevol mesura de intel·ligència a partir de qualsevol test de naturalesa cognitiva.\nUn altre aspecte que Spearman va destacar és que la correlació que mostrava qualsevol parell de mesures de rendiment intel·lectual estava determinat pel nivell en que mesuraven la intel·ligència general. La correlació és el concepte que expressa el grau d'associació entre dues variables, segons el sentit de la relació d'aquestes en termes d'augment o disminució, i està compresa entre els valors -1 i 1. Podem classificar la correlació en positiva i negativa. La positiva o directa quan al augmentar una variable l'altre també ho fa i viceversa, i la negativa o inversa quan al augmentar una variable l'altre disminueix i viceversa. Evidentment, també podem trobar la correlació nul·la quan no existeix cap mena de relació entre les variables.\nPer altra banda, també va destacar que qualsevol mesura d'intel·ligència presentava una porció g/s determinada i que a major proporció de g major correlació hi havia entre les proves.\nUna altra idea fonamental de l'enfocament de Spearman era la consideració de la intel·ligència com una aptitud general o global que tenia una incidència en el bon resultat i rendiment en els tests, fos quina fos la naturalesa del tipus de test, és a dir, qualsevol test serveix per mesurar la intel·ligència sempre que estigui ben elaborat.\nEl factor ‘’g’’[modifica]\nEn la teoria bifactorial de la intel·ligència de la qual la capacitat mental està determinada per un factor ‘g’ i per un nombre indeterminat de factors específics ‘s', cada factor específic està associat a un sistema particular de reaccions o de processos mentals i varien no solament entre individus sinó també en un mateix individu, en els quals podrien coexistir diferents ‘s' amb diferències importants. En canvi, el factor ‘g’ es general per tots els processos mentals de l'individu i es mantenen constants al llarg de la vida del subjecte. Així doncs, ‘g’ representa el total general de l'energia mental pròpia del subjecte i el factor ‘s' mostra l'eficiència de determinats mecanismes mentals específics. És per això que:\nEl factor ‘g’ esta determinat per la intel·ligència general, és a dir, es considera l'arrel de la intel·ligència que està present en totes les fases de la conducta.\nEl factor ‘’s'’ son les diferents habilitats o aptituds que té la persona per dur a terme una activitat determinada.\nEn referència a l'aplicabilitat del factor ‘g’, Spearman insistia que la mesura de ‘g’ era de màxima utilitat en l'orientació i la selecció de personal, ja que aquesta puntuació oferia un índex de la capacitat i potencialitat del subjecte.\nSpearman creia que ‘g’ no estava localitzada en cap àrea específica del cervell sinó que era una propietat del cervell en conjunt. Dins del factor ‘g’ podem distingir unes propietats que la caracterítzen: és universal, té valor predictiu, és heretable, es desenvolupa en funció del medi i correlaciona amb les etapes de desenvolupament descrites per Piaget.\nSpearman (1923) va plantejar dues propostes en relació a la naturalesa de ‘’g’’. La primera feia referència a considerar les diferències individuals dins del factor ‘’g’’ en termes de diferències en els nivells d'energia mental que els individus poden necessitar per desenvolupar una tasca intel·lectual. La segona, fa referència a que les diferències individuals en el factor ‘’g’’ poden ser considerades com a diferències en les aptituds de les persones per utilitzar els principis que regeixen la ‘’Llei de la Neogenesis'’: La percepció de l'experència, inferència de les relacions i la inferència dels elements relacionats.\nLlei de la Neogènesi[modifica]\nPer Spearman, la naturalesa dels items dels tests que mesuren la intel·ligència, no tenen importància, per ell la intel·ligència és la capacitat d'originar nous continguts a la ment, per això quan es refereix al funcionament de la intel·ligència introdueix el terme de neogènesi.\nPer demostrar la seva teoria del funcionament de la intel·ligència va formular tres lleis i va realitzar prediccions verificades empíricament.\nPercepció de l'experència. Una persona té major o menor capacitat d'observar el que succeeix a la seva pròpia ment. Existeixen diferències individuals en aquest tipus de consciència.\nInferència de les relacions. Tota persona que té a la seva ment dues o més idees posseeix una capacitat major o menor per descobrir les relacions essencials que existeix entre elles.\nInferència dels elements relacionats. Tota persona que té a la seva ment una idea acompanyada d'una relació posseeix una major o menor capacitat per generar la idea correlativa.\nAquestes lleis es poden aplicar a la resolució del diferents items d'un test d'intel·ligència, especialment quan són imparcials culturalment. A més, aquestes lleis són comuns a tots els processos cognitius dels individus. La dos últimes lleis, son les que millor caracteritzen la naturalesa del factor ‘g’.\nCharles Spearman, conjuntament amb Louis Leon Thurstone van crear el mètode de l'anàlisi factorial per facilitar la investigació.\nL'anàlisi factorial (AF) és una tècnica estadística, utilitzada com a mètode d'investigació, que permet agrupar la variació d'un grup de variables patents en un conjunt de variables latents anomenades dimensions, components o factors, és a dir, la seva funció és reduir les variables observables a variables no observables. D'aquesta manera es redueix el volum de dades, sense perdre informació i simplificant la seva interpretació. Els factors (considerats dimensions classificatòries, elements reals o artefactes matemàtics) representen subconjunts de variables relacionades entre elles i que covarien conjuntament per un motiu comú.\nPodem dir que en l'actualitat, l'AF es fa servir per identificar la quantitat de variabilitat compartida en un conjunt de variables correlacionades entre elles i reduir la seva dimensionalitat a factors.\nTrobem dos tipus diferents d'anàlisi factorial:\nExploratori: s'investiga si es poden agrupar diverses variables en factors, sense partir de cap hipòtesi prèvia.\nConfirmatori: existeix una teoria o hipòtesi sobre la relació entre unes variables observables i unes de latents que guien l'anàlisi.\nA continuació es descriuen les etapes de la metodologia de l'AF:\nFase inicial o de preparació: es defineix el problema que es vol investigar amb revisió bibliogràfica i el disseny de l'estudi (mostreig de subjectes, definició de les mesures necessàries, els procediments per obtenir-los…). Es recull tot en una base de dades i partint de la classificació o puntuació dels subjectes en diverses variables es fa l'anàlisi correlacional.\nFase de factorització: s'organitza la matriu de correlacions en matriu de factors mitjançant algoritmes matemàtics. Les matrius de factors resumeixen les variables observades en combinacions factorials tenint en compte la variabilitat compartida. Hi ha diversos mètodes d'extracció de factors que poden conduir a resultats factorials diferents.\nFase de rotació: s'organitzen els factors eficientment en el seu mínim de número. La rotació dependrà de criteris matemàtics i del seu significat.\nFase d'interpretació dels factors, sobre la base de la seva importància o càrrega factorial.\nEn qualsevol matriu de correlacions de mesura de rendiment i d'intel·ligència, totes les correlacions entre les diferents mesures seran positives. La causa és que totes comparteixen l'efecte del factor ‘g’ de la intel·ligència.\nUn altre aspecte a tenir en compte, és el teorema de la indiferència de l'indicador: qualsevol tasca de rendiment cognitiu sigui del tipus, naturalesa i nivell que sigui, reflecteix l'efecte de la intel·ligència, per tant la intel·ligència es pot mesurar de forma molt diversa i d'aquí que els tests d'intel·ligència més adequats siguin combinacions d'items de naturalesa variada i heterogènia.\nCal considerar, que totes les correlacions es poden ordenar segons la proporció de ‘g/s' que afecten i que qualsevol conjunt de quatre correlacions complirà la ‘llei de les diferències tetràdiques': r12 * r34= r24’ que es va convertir en la base de l'anàlisi factorial.\nAportacions a la psicologia diferencial de la intel·ligència[modifica]\nLa teoria bifactorial de la intel·ligència ha introduït un raonament teòric, consistent i bàsic per la construcció de tests d'intel·ligència, procediments per analitzar les matrius de correlacions i descobrir els factors subjacents a partir de l'anàlisi factorial.\nTambé, ha aportat elements per a comprendre la intel·ligència en termes d'un constructe d'entitat hipotètica. A més, va proposar que els efectes observats en les diferències individuals de les mesures empíriques de la intel·ligència es deuen a l'efecte d'una entitat teòrica comuna i va proposar la comprensió de la relació entre rendiment i intel·ligència sobre la base del funcionament dels processos de discriminació sensorial simple.\nUn problema teòric important en relació a la naturalesa de ‘g’ és conèixer si és un simple artefacte matemàtic (un factor), o si té un sentit o relació amb el fenomen natural de la intel·ligència independentment de l'anàlisi factorial. Spearman considerava la naturalesa del factor ‘g’ com un tipus d'energia electroquímica disponible pel cervell, essent aquesta disponibilitat diferent entre les persones. Les evidències empíriques, que van en aquesta direcció, constaten que ‘g’ correlaciona, millor que qualsevol altre index, amb una gran varietat de mesures independents de les mesures psicomètriques. S'han trobat valuoses dades sobre la heredabilitat de ‘g’, de l'efecte de la depressió endogàmica en les puntuacions de ‘g’ i relacions en les mesures de cronometria obtingudes en tasques cognitives elementals, que no tenen, aparentment contingut intel·lectiu. A més, s'han trobat relacions amb els potencials evocats cerebrals i altres correlacions físiques. Aquesta evidència de les correlacions biològiques de ‘g’ sosté el punt de vista de que ‘g’ no es un artefacte metodològic, sinó un fenomen natural. No obstant, la naturalesa causal de ‘g’, no es coneix en si mateixa i encara no es totalment compresa científicament.\nHi ha autors que van introduir noves perspectives en relació a les capacitats cognitives i no estaven d'acord amb el model jeràrquic de la intel·ligència, entenen que existia un factor g que dominava tot els altres factors del grup, per exemple Thurstone planteja el model multifactorial de les capacitats cognitives en el que considera que els factors de grup actuen de forma independent i estan relacionats entre si, segons les exigències de les tasques a resoldre.\nDavid Gallardo-Pujol, Antonio Andrés Pueyo. (2013). Psicologia de les Diferència Individu\nals. Barcelona: Edicions Llibreria Universitària de Barcelona.\nMartínez Ortega, Rosa María, Tuya Pendás, Leonel C, Martínez Ortega, Mercedes, Pérez Abreu, Alberto, & Cánovas, Ana María. (2009). EL COEFICIENTE DE CORRELACION DE LOS RANGOS DE SPEARMAN CARACTERIZACION. Revista Habanera de Ciencias Médicas, 8(2) Recuperado en 09 de mayo de 2017, de http://scielo.sld.cu/scielo.php?script=sci_arttext&pid=S1729-519X2009000200017&lng=es&tlng=es\nCarbajo, C. (2011). A LAS PERSONAS MAYORES 1 History of intelligence in relation to the older people, 24, 225–242.\nArden, R., & Plomin, R. (2007). Scant evidence for Spearman ’ s law of diminishing returns in middle childhood, 42(4), 743–753. https://doi.org/10.1016/j.paid.2006.08.010\n“ General Intelligence,” Objectively Determined and Measured Author ( s ): C. Spearman Source : The American Journal of Psychology, Vol. 15, No. 2 ( Apr ., 1904 ), pp. 201–292 Published by : University of Illinois Press Stable URL : http://www.jstor.org/stable/1412107, 15(2), 201–292.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Charles_Edward_Spearman&oldid=25976671»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 gen 2021 a les 19:12.


Instal·len els senyals de desviament obligatori de camions cap a l'autopista a l'N-340, l'A-7 i l'N-240\nsenyal, desviament, camions, N-340, A-7, AP-7\nUna senyal instal·lada a l'A-7 per desviar els camions cap a l'AP-7.\ncartells, camió, autopista, desviament, N-340, A-7, N-240\nMapa de l'emplaçament de cartells a la zona del Vendrell.\nDe moment, la senyalització estarà tapada fins que no es posi en funcionament la mesura, que divendres aprovarà inicialment el Consell de Ministres\nActualitzada 30/08/2018 a les 09:17\nEl Ministeri de Foment ha començat a instal·lar, entre aquest dimecres i divendres, la senyalització per al desviament de camions en trànsit de la N-240 cap a l’AP-2 i de la N-340 i l’A-7 cap a l’AP-7. De moment, els senyals estaran tapats fins que es posi en funcionament el conveni mitjançant el Reial Decret que divendres aprovarà el Consell de Ministres i que en el termini d’un mes s’haurà de validar al Congrés dels Diputats. Segons ha informat la subdelegació del govern espanyol a Tarragona, en total s’instal·len onze cartells a punts de la xarxa viària estatal, mentre que les concessionàries d’autopistes també instal·len cartells a les sortides de l’autopista.\nL’acord preveu bonificacions per al desviament obligatori dels camions que circulen per la N-340 per l'autopista AP-7, en els trams entre Peníscola i l'Hospitalet de l'Infant, així com entre Altafulla i Vilafranca Sud. Concretament, tal i com s'havia anunciat, serà un 42,53% en el cas dels trajectes llargs i dels 50% els interns.\nLa mateixa mesura s'aplicarà per al tram de la N-240 entre les Borges Blanques i Montblanc, amb el desviament obligatori de camions per l'AP-2 -en aquest cas la bonificació es perllonga fins al Pla de Santa Maria-.\nFinalment, el govern espanyol preveu també eximir dels peatges els vehicles lleugers que facin el mateix trajecte d'anada i tornada en el tram comprès entre Alcanar i Vilafranca Sud dins de 24 hores. El govern espanyol preveu destinar un màxim de 41 milions d'euros per compensar les concessionàries fins l'any 2021.\nSatisfacció del subdelegat a Tarragona\nLa desviació dels camions i les bonificacions suposaran «una important millora de la seguretat vial, així com una disminució de la congestió i el nivell d’emissions a la N-340 i la N-240», segons el govern espanyol. La duració d’aquest sistema de descomptes s’estendrà des de l’entrada en vigor del Reial Decret, previsiblement a l’octubre, fins al venciment de la concessió d’autopistes amb Acesa (AP-2) el 31 d’agost de 2021, així com amb Aumar (AP-7), el 31 de desembre de 2019.\nEl subdelegat del Govern a Tarragona, Joan Sabaté, ha manifestat la seva satisfacció per aquestes mesures reclamades per territori que, finalment, es posaran en funcionament després de l’aprovació del Reial Decret, «amb el convenciment que millorarà la circulació viària per la nostra província i l’esperança que disminuirà l’índex d’accidentabilitat de les nostres carreteres d’àmbit estatal».\nEls transportistes tarragonins se senten «criminalitzats» i exigeixen que el desviament per l'autopista sigui voluntari\nAprovades les bonificacions pel desviament obligatori de camions de l‘N-340 i l’N-240\nComenta el contingut : Instal·len els senyals de desviament obligatori de camions cap a l'autopista a l'N-340, l'A-7 i l'N-240


Opinió - Gats endimoniats\nPublicat: el 1/nov/18\nSabíeu per què hi ha una gran reticència de les protectores a no donar en adopció gats negres en aquesta època?. Doncs perquè és una mesura de prevenció que es dóna en tots aquells països on se celebra Halloween davant possibles actes de bruixeria negra; que fort, oi?.\nAl llarg de la història els gats negres han estat considerats animals espirituals capaços d'encarnar esperits. Els Celtes creien que eren la forma felina que adoptaven els dimonis i durant l'Edat Mitjana van ser també perseguits per creure que eren bruixes reencarnades. Actualment, hi ha grups satànics que utilitzen cadells felins completament negres (o blancs) i, havent-los degollat prèviament, vessen la seva sang verge a mode d'ofrena com a ritus per desitjar el mal a alguna persona.\nTant les protectores com totes les associacions i plataformes de protecció animal evitem durant aquests dies donar gats de color negre, principalment, i també blancs. Aquesta prohibició no es limita a Catalunya només, sinó en molts països on celebren Halloween, com els EUA, on des de fa molts anys les entitats han pres aquesta precaució a un mes vista.\nEn el cas que la prevenció fallés i es tingués constància que algú ha utilitzat un animal per a un sacrifici, s'iniciaria una acusació formal per interposar una denúncia a la recerca d'una condemna d'any i mig de presó per maltractament animal i quatre d'inhabilitació per a la tinença d'animals.\nAra fem una exercici a la inversa, mirem 'la bona sort del gat negre', sabíeu que:\n- Que un gat negre surti a la trobada d'uns nuvis que estiguin a punt de casar-se és un símbol de felicitat i fecunditat a Gran Bretanya; on també es creu que el gat negre porta bona sort a la llar?\n- Si un gat negre toca un joc abans que comenci es creu que porta bona sort?\n- A Kentucky, als EUA, es creu que si un gat negre entra a una casa portarà bona sort?\n- Antigament els mariners creien que tenir un gat negre a bord portava bona sort i, a més, les seves dones tenien un gat negre a casa per protegir que els seus marits tornessin sans i estalvis?\n- A Itàlia celebren el Dia del Gat Negre, una forma d'eliminar aquesta absurda superstició que el gat negre porta mala sort?\nNo permetem que supersticions i fetitxismes marquin el destí de cap ésser viu.


Sança de Mallorca: mulier divinitus edocta et supernis irradiata fulgoribus - Ab Origine Magazine\nEl 28 de juliol de 1345, el convent de la Santa Creu de Nàpols estava ple a vessar de persones que volien dir l’últim adéu a una de les reines que més havia fet pel regne napolità. Sança de Mallorca havia arribat als últims dies de la seva vida i moria intitulada com a reina consort de Nàpols, infanta de Mallorca, reina de Jerusalem i Sicília als seixanta-un anys. Fou una dona estimada i adorada, tant pels framenors, altrament anomenats franciscans, com per tota mena de col·lectius religiosos o espirituals de signe pauperístic, és a dir, aquells ordes religiosos que es van dedicar en cos i ànima a tota una vida entregada a la pobresa, a deslliurar-se de tota mena de béns materials i al perfeccionament de l’esperit, posat a prova contínuament al món terrenal. Les despulles de la sobirana foren dipositades en un sarcòfag amb una doble imatge que exercia alhora una doble funció performativa al monestir de la Santa Creu, però avui dia aquesta peça artística roman desapareguda. Malgrat això, disposem d’algunes il·lustracions que Caroline Bruzelius, una historiadora americana, es va encarregar de copiar de les imatges que es conserven a la Biblioteca Apostòlica Vaticana, unes imatges que es trobaven dins d’un àlbum de Seroux d’Agincourt (Tresserra i Castellano, A; 122; 2013). El sepulcre és, sempre basant-nos en les imatges que apareixen a l’obra de Bruzelius titulada La pietre di Napoli: l’architettura religiosa nell’Italia angioina: 1266-1343, una tomba amb imatges ben diferents de la reina a cadascun dels seus laterals. En una de les cares es pot veure Sança representada com a reina, amb posat hieràtic, asseguda al seu tron, amb la corona, una túnica i un mantell lligat al pit amb un camafeu, una representació que li confereix una imatge de “Maestà”. A la seva mà dreta porta una esfera. Al seu voltant, s’hi agrupen deu figures de frares mendicants i deu de monges agenollades que miren la reina en senyal de veneració. Si observem ara l’altra cara del sepulcre, veurem que s’aprecia la figura de la reina, sempre al centre de la imatge, però vestida d’una forma molt diferent de l’anterior. Sança es va fer representar com a monja i mare protectora de les monges clarisses i els monjos franciscans. Hi ha una característica molt curiosa a destacar d’aquest lateral de la tomba i és que l’escena que veu l’espectador el transporta inevitablement a l’escena del Sant Sopar de Jesús i els apòstols, de manera que enlloc de veure Jesús al centre de l’escena, hi trobem la reina, mentre que els apòstols han estat substituïts per monges clarisses (Tresserra i Castellano, A; 122; 2013). [caption id="attachment_3037" align="aligncenter" width="650"] Les il·lustracions que Bruzelius va copiar de les representacions que es van fer de la tomba de Sança. A dalt un lateral de la sobirana representada com a reina, a baix l’altre lateral amb la sobirana representada com a monja i vestida de penitent. Imatges extretes de: Bruzelius, Caroline (2005) Le pietre di Napoli. L’arhitettura religiosa nell’Italia angioina, 1266-1343, Roma: Viella. p. 170[/caption] Aquesta tomba aporta una gran quantitat d’informació sobre la vida que va dur la reina Sança: la seva política vers els ordes mendicants, les seves tasques fundacionals de monestirs a Nàpols, les seves accions de poder exercides al costat del seu espòs i, sobretot, que és segurament el que més s’ha destacat de la seva biografia, tant la seva forma de relacionar-se amb Déu com la seva profunda espiritualitat i devoció. Per una banda, fou una dona pietosa, justa i extremadament devota que va acabar erigint-se com una veritable mare protectora dels ordes mendicants (especialment de les clarisses, que és la branca femenina dels franciscans; el seu nom es deu a Santa Clara, germana de Sant Francesc d’Assís i fundadora de l’orde). Per altra banda, el seu vessant polític i el paper que va jugar al regne napolità juntament amb el rei Robert I d’Anjou porten a considerar-la com una gran governadora, que aconsella i col·labora en les diverses accions de govern estatals; exerceix de mitjancera entre diversos conflictes, presideix el consell de regència i executa les darreres voluntats testamentàries del seu marit (Jornet-Benito, N; 2013; 146). Al llarg d’aquest article, també hem cregut necessari analitzar el rol que va tenir en el camp de la teologia i, especialment, en els debats teològics a l’entorn de la pobresa espiritual que s’estaven discutint a l’Europa de la primera meitat del segle XIV, un moment extremadament delicat per l’orde franciscà, com veurem més endavant. Una jove amb una consciència espiritual molt marcada La futura reina de Nàpols, Jerusalem i Sicília va néixer probablement a Montpeller el 1286 i fou filla de Jaume II i Esclarmonda de Foix i, per tant, néta per part de pare de Jaume I el Conqueridor. El 1300, la tenim documentada a Mallorca per rebre una sòlida formació intel·lectual. Aquesta formació -que ja de ben joveneta fou netament marcada per influències franciscanes gràcies a les doctrines d’Arnau de Vilanova i del mestre Ramón Llull-, que va ser el primer puntal sobre el qual recolzaria el pensament i la devoció. Aquest sentit espiritual, que tant va caracteritzar la seva personalitat, es veuria reflectit en la major part d’accions que Sança duria a terme els anys posteriors (G, Musto, R; 1985; 181). Però no només s’hauria de destacar la formació acadèmica que també va rebre dels dos filòsofs i teòlegs més importants de la Corona d’Aragó, sinó que en el si de la seva pròpia família havia existit una relació molt estreta amb l’orde dels framenors. Sança va tenir cinc germans; Jaume, que fou el primogènit i per tant era l’hereu del Regne de Mallorca però renuncià a tot això i abraçà la vida i l’ideal franciscà; Sanç, que va ser el futur rei entre 1311-1325; Ferran, que fou príncep consort i sobirà de Morea. Isabel, que va ser l’esposa del primer prosista en llengua castellana l’infant Don Juan Manuel; i, finalment, Felip que es va dedicar a la vida eclesiàstica freqüentant nombrosos cercles d’espirituals franciscans i exercí el paper de regència del Regne durant la minoria d’edat de Jaume III. [caption id="attachment_3038" align="alignleft" width="393"] Talla En marbre de la reina Sança que actualment es troba al sepulcre del seu espòs Robert I, darrera l’Altar Major del convent de Santa Clara (1343-1344). Imatge extreta de: Alomar, Esteve, G (1976) “Iconografia y heraldica de Sancha de Mallorca, reina de Napoles”, dins de: Boletín de la Sociedad Arqueológica Luliana, 35, p. 33[/caption] Com es pot veure, Sança tenia nombrosos parents que d’alguna forma o altra estaven estretament lligats amb els ordes mendicants, especialment els franciscans. De fet, ella mateixa, en una carta datada del 25 de juliol de 1334 i dirigida al Capítol general de l’orde franciscà reunit a Assís, es va presentar com aquella mare que volia ser pels framenors. Era plenament conscient que se sentia molt vinculada a ells, no solament per simpatitzar amb l’espiritualisme franciscà, sinó que a més va fonamentar el paper que volia exercir sobre ells en l’aspecte genealògic. Per tal que el lector pugui comprendre-ho de forma més clara, Sança justificava el llinatge que tenia la seva família i el seu parentiu per erigir-se la protectora de l’orde al Regne de Nàpols. La carta la tenim transcrita gràcies a la historiadora Núria Jornet-Benito: Heu de saber que el senyor em va fer néixer en aquest món de tal estirp i prosàpia que va ser la meva senyora i mare, Esclarmunda, reina de Mallorca de santa memòria, filla del benaurat pare sant Francesc. Va voler també la majestat divina que jo fos germana de Fr. Jaume de Mallorca, que essent primogènit, renuncià a la corona per amor de Crist i es va fer fill de Sant Francesc, entrant a la seva religió. Va fer també l’altíssima clemència que jo fos del llinatge de la benaurada Isabel, reina d’Hongria, germana de la meva àvia, la mare del meu senyor i pare, el rei D. Jaume de Mallorca. Va fer també la divina majestat que jo tingués com a senyor i marit a Robert, rei de Jerusalem i Sicília, singular devot de Sant Francesc, fill de la reina Maria d’Hongria, la meva senyora, que va ser mare també de sant Lluís, que renuncià a aquests regnes i es va fer framenor. Carta 25 de juliol 1334 (Jornet-Benito, N; 2013; 134). [caption id="attachment_3039" align="alignleft" width="380"] El matrimoni regi agenollat davant la creu en una de les sarges que decorava una capella del monestir de Santa Croce di Palazzo (1345). Imatge extreta de: Alomar, Esteve, G (1976) “Iconografia y heraldica de Sancha de Mallorca, reina de Napoles”, dins de: Boletín de la Sociedad Arqueológica Luliana, 35, p. 46[/caption] Aquesta quantitat d’arguments genealògics a favor de la sobirana coincideixen perfectament amb les relacions de la casa reial de Mallorca i els ordes mendicants. Els propis pares de Sança havien tingut estrets lligams amb els franciscans, i havien conegut les doctrines de Pere Olivi i Arnau de Vilanova, alhora que va tenir dos germans molt vinculats amb el moviment, fins a tal punt que un, com hem vist anteriorment, renuncià a la corona i es dedicà fervorosament a l’estil de vida framenor. Robert d’Anjou, el futur rei de Nàpols intitulat com a Robert I, va enviudar de la seva primera esposa, Violant d’Aragó, el 1302. A l’estiu de 1304, ja s’estava concertant el matrimoni amb Sança quan aquesta tenia aleshores uns divuit anys. Els autors i historiadors que han estudiat i investigat la biografia de Sança no han pogut precisar on s’efectuà aquest matrimoni. Gabriel Alomar afirma que es va celebrar a Colliure el 19 de setembre de 1304 (Alomar, Esteve, G; 1976; 11), Ronald G. Musto diu que es va realitzar a Provença i que fou un matrimoni de conveniència de la casa d’Anjou contra la casa reial d’Aragó (G, Musto, R 1985; 185) i, finalment, Mario Gaglione proposa Nàpols com a lloc on se celebraren les noces (Gaglione, M; 2004; 30). A partir d’aquesta unió matrimonial Sança de Mallorca es convertiria en reina consort de Nàpols i les notícies que tenim sobre ella durant aquest període són escasses, fins el 3 d’agost de 1309 quan a Avinyó adquiriria, gràcies al papa Climent V, els títols nominals de reina de Jerusalem i de Sicília. A la sobirana se li obrien nous horitzons a la Península Itàlica, on desenvoluparà un paper fonamental als territoris napolitans. Infanta de Mallorca i reina consort de Nàpols (1304-1343) Després de ser intitulats reis de Jerusalem i de Sicília, la parella es trasllada definitivament a Nàpols per establir-hi la seva cort. La propera notícia que tenim de Sança és del 1312, quan demana al Papat l’autorització per conviure amb dues monges clarisses “in hospitio sue”, és a dir, amb ella a la cort, cosa que la seva pròpia mare, Esclarmonda, havia fet anteriorment. La parella reial, com podem veure, era perfectament conscient de la connexió genealògica que representaven per la devoció franciscana i mendicant. No només era la casa de Mallorca la que en el passat havia tingut vinculacions estretes amb els moviments mendicants i espirituals de signe pauperístic, sinó que, a més, la casa angevina, de la qual procedia el rei Robert, també havia estat lligada amb la tradició franciscana. Robert descendia de Sant Lluís (que havia sigut conegut com Lluís IX), rei de França, per línia paterna i de Santa Isabel d’Hongria per línia materna. Cal destacar també que el propi germà de Robert, el bisbe de Tolosa, anomenat Lluís, va mantenir una constant relació a través de cartes amb Pere Olivi i participà en les idees franciscanes (Jornet-Benito; N; 2013; 133). Robert mai va qüestionar les accions religioses i polítiques que Sança va dur a terme en relació als franciscans i clarisses, ja que fins i tot ell semblava tenir simpatia per aquests ordes mendicants. D’aquesta manera, doncs, aquesta devoció espiritual que es respirava a la cort napolitana durant el regnat de Sança i Robert es va plasmar de forma molt clara en les seves accions de govern entre les quals la promoció reial i el patronatge artístic van tenir un pes fonamental fins a la mort del rei el 1343. La propera notícia que tenim de Sança és una altra carta enviada al papa Joan XXII del pontificat d’Avinyó, entre 1316-1317 aproximadament, en què li demanava permís per divorciar-se de Robert i poder entrar així en un convent. Ronald G. Musto explica que els historiadors han posat sobre la taula dues explicacions per entendre la conducta de la reina: la primera, és la que defensen Caggese i Frede, la possibilitat que Sança fos físicament estèril, cosa que justificaria que amb Robert no hagués tingut mai fills; l’altra explicació de la demanda de divorci es fonamentaria en el coneixement que la reina tenia de la relació del rei amb una amant anomenada Cantelma Cantelmo que fou vídua de Bertrand d’Artois, governador de Nàpols que morí l’any 1305 (G, Musto, Ronald; 1985; 186). Sigui quina sigui l’explicació per aquesta decisió, el cert és que el matrimoni no tingué descendència directa i l’única línia de successió possible i per tant l’hereva al tron reial era la que havia fructificat del matrimoni anterior de Robert amb Violant d’Hongria. El fet que Robert enviudés de Violant abans de les noces amb Sança no va impedir que aquesta tingués cura dels fills que Robert havia tingut amb la reina hongaresa. Ans al contrari, ja que la reina mallorquina va tenir cura primer dels dos fills petits de Robert, que foren Carles, el primogènit, duc de Calàbria i per tant l’hereu al tron napolità, i Lluís, el segon, infant de Nàpols, que morí el 1310 a l’edat de nou anys. També ho féu amb les nétes del rei Robert, ja que el futur rei Carles va morir el 1328 i deixà orfes a Joana i Maria. Sança tindria cura de preparar el govern de Joana I quan encara era menor d’edat, i presidí el Consell de regència fins el 1343, el mateix any en què moriria el rei Robert I. [caption id="attachment_3040" align="alignright" width="440"] Pàgina de la Bíblia miniada de Nicolau d’Alif, obra de Cristòfor Orimina (1340) que es troba a la Biblioteca del Seminari de Malinas. Imatge extreta de: Alomar, Esteve, G (1976) “Iconografia y heraldica de Sancha de Mallorca, reina de Napoles”, dins de: Boletín de la Sociedad Arqueológica Luliana, 35, p. 47.[/caption] En matèria de govern i política Sança es destacà sobretot per la seva habilitat administrativa, d’organització i gestió del patrimoni reial així com també del paper que exercí com a mediadora en diversos afers i, sobretot, en diplomàcia. Aquests dots administratius els assenyala molt clarament Mario Gaglione, qui afirma que alguns documents confirmen les capacitats administratives de la sobirana i la seva competència jurídica. El 1335, a jutjar per alguna notícia documental, la reina podria haver estat exercint de control administratiu del regne de Nàpols, i el 1338 el rei Robert li va encarregar la reforma de l’ofici del Mestre Racional, que corresponia a una espècie de tribunal de comptes. La reina no solament es va ocupar de reformar el funcionament d’aquest ofici, sinó també d’examinar personalment els funcionaris substituint-los o expulsant-los quan considerava que no feien correctament les seves tasques. La ordenació que va fer en aquesta precisa matèria d’organització pot ser considerada, segons Gaglione, com una de les primeres normatives en matèria arxivística (Gaglione, M; 2004; 37-38). En la matèria diplomàtica, a la qual ens hem referit anteriorment, Sança també exercí com a mediadora en alguns conflictes entre el rei i diversos senyors feudals. El 1341, Sança va ser encarregada pel rei Robert, amb l’ajuda d’una comissió especial, a obligar els barons a prestar el servei feudal i retre els comptes a la règia cúria que encara quedaven pendents de l’any anterior. Fou aquest afer el que el rei encarregà resoldre personalment a la seva esposa, segurament perquè ja coneixia les seves habilitats diplomàtiques i mediadores. En definitiva, segons el que diuen les fonts i els documents, podem veure la reina Sança al costat del seu marit treballant en bé del regne napolità, encarregant-se personalment de qüestions administratives i organitzatives de les finances, de l’arxiu i dels diversos afers d’estat que podien suposar una amenaça per a l’estabilitat de Nàpols. Fou una dona culta, que coneixia de primera mà la política del regne, alertada de tot el que succeïa i sempre amb propostes negociadores, reformadores o mediadores a la taula. Aquestes qualitats han fet que s’hagi parlat de Sança com una de les “dones excel·lents”, és a dir, dones assenyalades per la “sapientia, bonitas, potentia” que en determinades situacions intervenen, participen i són escoltades, ja sigui en matèria política d’estat o concilis religiosos discutint qüestions de fe (Jornet-Benito; N; 2013; 136). La seva forta personalitat, juntament amb la seva devoció i espiritualitat, és el que caracteritza tota la política que fa al llarg del seu regnat a Nàpols. La cort reial, amb Sança i Robert, esdevé un paradigma de cort culta on les arts adquireixen un paper preponderant. Són nombroses les notícies que tenim d’artistes, arquitectes i autors literaris movent-se a la cort napolitana durant aquest període i fins i tot la mateixa reina gaudia llegint les obres dels autors més famosos del segle XIV: Bocaccio i Petrarca. Per altra banda, la cort angevina de Nàpols fou també un focus artístic i sobretot pictòric de gran importància, però no fou el millor, ja que no podia igualar-se a les ciutats de Florència o Siena en aquest segle. Artistes com Giotto, Cavallini, Simone Martini o Tino de Camaino van deixar petjada en nombroses obres artístiques que la pròpia reina patrocinà com una veritable mecenes cultural i que han pervingut fins els nostres dies (Alomar, Esteve, G; 1976; 16). En aquest article s’ha resseguit una de les vessants, potser menys conegudes, de la reina Sança. Parlem de “menys conegudes” perquè la majoria d’autors i historiadors s’han centrat sobretot en el rol espiritual que va exercir al costat de franciscans, clarisses, fraticelli i altres col·lectius espirituals que vivien moments difícils. Hem vist a la Sança política, la que aconsella, la que governa al costat del seu marit, la diplomàtica i la mediadora en diversos afers d’estat. La seva figura com a reina napolitana no fou menys representativa que la del seu espòs i tot ens fa pensar que la parella reial governava colze a colze en benefici del regne, obrant amb justícia, serenor i bon enteniment. Aquesta sens dubte fou una etapa en la vida de la reina que es consolidà amb els anys, i encara havia de fer moltes més coses que traspassarien fronteres, crearia horitzons i configuraria un futur en el qual ella, a través de les seves obres, voldria deixar un testimoni difícil d’esborrar en la Història.\nEl 28 de juliol de 1345, el convent de la Santa Creu de Nàpols estava ple a vessar de persones que volien dir l’últim adéu a una de les reines que més havia fet pel regne napolità. Sança de Mallorca havia arribat als últims dies de la seva vida i moria intitulada com a reina consort de Nàpols, infanta de Mallorca, reina de Jerusalem i Sicília als seixanta-un anys. Fou una dona estimada i adorada, tant pels framenors, altrament anomenats franciscans, com per tota mena de col·lectius religiosos o espirituals de signe pauperístic, és a dir, aquells ordes religiosos que es van dedicar en cos i ànima a tota una vida entregada a la pobresa, a deslliurar-se de tota mena de béns materials i al perfeccionament de l’esperit, posat a prova contínuament al món terrenal. Les despulles de la sobirana foren dipositades en un sarcòfag amb una doble imatge que exercia alhora una doble funció performativa al monestir de la Santa Creu, però avui dia aquesta peça artística roman desapareguda. Malgrat això, disposem d’algunes il·lustracions que Caroline Bruzelius, una historiadora americana, es va encarregar de copiar de les imatges que es conserven a la Biblioteca Apostòlica Vaticana, unes imatges que es trobaven dins d’un àlbum de Seroux d’Agincourt (Tresserra i Castellano, A; 122; 2013).\nEl sepulcre és, sempre basant-nos en les imatges que apareixen a l’obra de Bruzelius titulada La pietre di Napoli: l’architettura religiosa nell’Italia angioina: 1266-1343, una tomba amb imatges ben diferents de la reina a cadascun dels seus laterals. En una de les cares es pot veure Sança representada com a reina, amb posat hieràtic, asseguda al seu tron, amb la corona, una túnica i un mantell lligat al pit amb un camafeu, una representació que li confereix una imatge de “Maestà”. A la seva mà dreta porta una esfera. Al seu voltant, s’hi agrupen deu figures de frares mendicants i deu de monges agenollades que miren la reina en senyal de veneració. Si observem ara l’altra cara del sepulcre, veurem que s’aprecia la figura de la reina, sempre al centre de la imatge, però vestida d’una forma molt diferent de l’anterior. Sança es va fer representar com a monja i mare protectora de les monges clarisses i els monjos franciscans. Hi ha una característica molt curiosa a destacar d’aquest lateral de la tomba i és que l’escena que veu l’espectador el transporta inevitablement a l’escena del Sant Sopar de Jesús i els apòstols, de manera que enlloc de veure Jesús al centre de l’escena, hi trobem la reina, mentre que els apòstols han estat substituïts per monges clarisses (Tresserra i Castellano, A; 122; 2013).\nLes il·lustracions que Bruzelius va copiar de les representacions que es van fer de la tomba de Sança. A dalt un lateral de la sobirana representada com a reina, a baix l’altre lateral amb la sobirana representada com a monja i vestida de penitent. Imatges extretes de: Bruzelius, Caroline (2005) Le pietre di Napoli. L’arhitettura religiosa nell’Italia angioina, 1266-1343, Roma: Viella. p. 170\nAquesta tomba aporta una gran quantitat d’informació sobre la vida que va dur la reina Sança: la seva política vers els ordes mendicants, les seves tasques fundacionals de monestirs a Nàpols, les seves accions de poder exercides al costat del seu espòs i, sobretot, que és segurament el que més s’ha destacat de la seva biografia, tant la seva forma de relacionar-se amb Déu com la seva profunda espiritualitat i devoció.\nPer una banda, fou una dona pietosa, justa i extremadament devota que va acabar erigint-se com una veritable mare protectora dels ordes mendicants (especialment de les clarisses, que és la branca femenina dels franciscans; el seu nom es deu a Santa Clara, germana de Sant Francesc d’Assís i fundadora de l’orde). Per altra banda, el seu vessant polític i el paper que va jugar al regne napolità juntament amb el rei Robert I d’Anjou porten a considerar-la com una gran governadora, que aconsella i col·labora en les diverses accions de govern estatals; exerceix de mitjancera entre diversos conflictes, presideix el consell de regència i executa les darreres voluntats testamentàries del seu marit (Jornet-Benito, N; 2013; 146). Al llarg d’aquest article, també hem cregut necessari analitzar el rol que va tenir en el camp de la teologia i, especialment, en els debats teològics a l’entorn de la pobresa espiritual que s’estaven discutint a l’Europa de la primera meitat del segle XIV, un moment extremadament delicat per l’orde franciscà, com veurem més endavant.\nUna jove amb una consciència espiritual molt marcada\nLa futura reina de Nàpols, Jerusalem i Sicília va néixer probablement a Montpeller el 1286 i fou filla de Jaume II i Esclarmonda de Foix i, per tant, néta per part de pare de Jaume I el Conqueridor. El 1300, la tenim documentada a Mallorca per rebre una sòlida formació intel·lectual. Aquesta formació -que ja de ben joveneta fou netament marcada per influències franciscanes gràcies a les doctrines d’Arnau de Vilanova i del mestre Ramón Llull-, que va ser el primer puntal sobre el qual recolzaria el pensament i la devoció. Aquest sentit espiritual, que tant va caracteritzar la seva personalitat, es veuria reflectit en la major part d’accions que Sança duria a terme els anys posteriors (G, Musto, R; 1985; 181).\nPerò no només s’hauria de destacar la formació acadèmica que també va rebre dels dos filòsofs i teòlegs més importants de la Corona d’Aragó, sinó que en el si de la seva pròpia família havia existit una relació molt estreta amb l’orde dels framenors. Sança va tenir cinc germans; Jaume, que fou el primogènit i per tant era l’hereu del Regne de Mallorca però renuncià a tot això i abraçà la vida i l’ideal franciscà; Sanç, que va ser el futur rei entre 1311-1325; Ferran, que fou príncep consort i sobirà de Morea. Isabel, que va ser l’esposa del primer prosista en llengua castellana l’infant Don Juan Manuel; i, finalment, Felip que es va dedicar a la vida eclesiàstica freqüentant nombrosos cercles d’espirituals franciscans i exercí el paper de regència del Regne durant la minoria d’edat de Jaume III.\nTalla En marbre de la reina Sança que actualment es troba al sepulcre del seu espòs Robert I, darrera l’Altar Major del convent de Santa Clara (1343-1344). Imatge extreta de: Alomar, Esteve, G (1976) “Iconografia y heraldica de Sancha de Mallorca, reina de Napoles”, dins de: Boletín de la Sociedad Arqueológica Luliana, 35, p. 33\nCom es pot veure, Sança tenia nombrosos parents que d’alguna forma o altra estaven estretament lligats amb els ordes mendicants, especialment els franciscans. De fet, ella mateixa, en una carta datada del 25 de juliol de 1334 i dirigida al Capítol general de l’orde franciscà reunit a Assís, es va presentar com aquella mare que volia ser pels framenors. Era plenament conscient que se sentia molt vinculada a ells, no solament per simpatitzar amb l’espiritualisme franciscà, sinó que a més va fonamentar el paper que volia exercir sobre ells en l’aspecte genealògic. Per tal que el lector pugui comprendre-ho de forma més clara, Sança justificava el llinatge que tenia la seva família i el seu parentiu per erigir-se la protectora de l’orde al Regne de Nàpols. La carta la tenim transcrita gràcies a la historiadora Núria Jornet-Benito:\nHeu de saber que el senyor em va fer néixer en aquest món de tal estirp i prosàpia que va ser la meva senyora i mare, Esclarmunda, reina de Mallorca de santa memòria, filla del benaurat pare sant Francesc. Va voler també la majestat divina que jo fos germana de Fr. Jaume de Mallorca, que essent primogènit, renuncià a la corona per amor de Crist i es va fer fill de Sant Francesc, entrant a la seva religió. Va fer també l’altíssima clemència que jo fos del llinatge de la benaurada Isabel, reina d’Hongria, germana de la meva àvia, la mare del meu senyor i pare, el rei D. Jaume de Mallorca. Va fer també la divina majestat que jo tingués com a senyor i marit a Robert, rei de Jerusalem i Sicília, singular devot de Sant Francesc, fill de la reina Maria d’Hongria, la meva senyora, que va ser mare també de sant Lluís, que renuncià a aquests regnes i es va fer framenor. Carta 25 de juliol 1334 (Jornet-Benito, N; 2013; 134).\nEl matrimoni regi agenollat davant la creu en una de les sarges que decorava una capella del monestir de Santa Croce di Palazzo (1345). Imatge extreta de: Alomar, Esteve, G (1976) “Iconografia y heraldica de Sancha de Mallorca, reina de Napoles”, dins de: Boletín de la Sociedad Arqueológica Luliana, 35, p. 46\nAquesta quantitat d’arguments genealògics a favor de la sobirana coincideixen perfectament amb les relacions de la casa reial de Mallorca i els ordes mendicants. Els propis pares de Sança havien tingut estrets lligams amb els franciscans, i havien conegut les doctrines de Pere Olivi i Arnau de Vilanova, alhora que va tenir dos germans molt vinculats amb el moviment, fins a tal punt que un, com hem vist anteriorment, renuncià a la corona i es dedicà fervorosament a l’estil de vida framenor.\nRobert d’Anjou, el futur rei de Nàpols intitulat com a Robert I, va enviudar de la seva primera esposa, Violant d’Aragó, el 1302. A l’estiu de 1304, ja s’estava concertant el matrimoni amb Sança quan aquesta tenia aleshores uns divuit anys. Els autors i historiadors que han estudiat i investigat la biografia de Sança no han pogut precisar on s’efectuà aquest matrimoni. Gabriel Alomar afirma que es va celebrar a Colliure el 19 de setembre de 1304 (Alomar, Esteve, G; 1976; 11), Ronald G. Musto diu que es va realitzar a Provença i que fou un matrimoni de conveniència de la casa d’Anjou contra la casa reial d’Aragó (G, Musto, R 1985; 185) i, finalment, Mario Gaglione proposa Nàpols com a lloc on se celebraren les noces (Gaglione, M; 2004; 30). A partir d’aquesta unió matrimonial Sança de Mallorca es convertiria en reina consort de Nàpols i les notícies que tenim sobre ella durant aquest període són escasses, fins el 3 d’agost de 1309 quan a Avinyó adquiriria, gràcies al papa Climent V, els títols nominals de reina de Jerusalem i de Sicília. A la sobirana se li obrien nous horitzons a la Península Itàlica, on desenvoluparà un paper fonamental als territoris napolitans.\nInfanta de Mallorca i reina consort de Nàpols (1304-1343)\nDesprés de ser intitulats reis de Jerusalem i de Sicília, la parella es trasllada definitivament a Nàpols per establir-hi la seva cort. La propera notícia que tenim de Sança és del 1312, quan demana al Papat l’autorització per conviure amb dues monges clarisses “in hospitio sue”, és a dir, amb ella a la cort, cosa que la seva pròpia mare, Esclarmonda, havia fet anteriorment. La parella reial, com podem veure, era perfectament conscient de la connexió genealògica que representaven per la devoció franciscana i mendicant. No només era la casa de Mallorca la que en el passat havia tingut vinculacions estretes amb els moviments mendicants i espirituals de signe pauperístic, sinó que, a més, la casa angevina, de la qual procedia el rei Robert, també havia estat lligada amb la tradició franciscana. Robert descendia de Sant Lluís (que havia sigut conegut com Lluís IX), rei de França, per línia paterna i de Santa Isabel d’Hongria per línia materna. Cal destacar també que el propi germà de Robert, el bisbe de Tolosa, anomenat Lluís, va mantenir una constant relació a través de cartes amb Pere Olivi i participà en les idees franciscanes (Jornet-Benito; N; 2013; 133). Robert mai va qüestionar les accions religioses i polítiques que Sança va dur a terme en relació als franciscans i clarisses, ja que fins i tot ell semblava tenir simpatia per aquests ordes mendicants. D’aquesta manera, doncs, aquesta devoció espiritual que es respirava a la cort napolitana durant el regnat de Sança i Robert es va plasmar de forma molt clara en les seves accions de govern entre les quals la promoció reial i el patronatge artístic van tenir un pes fonamental fins a la mort del rei el 1343.\nLa propera notícia que tenim de Sança és una altra carta enviada al papa Joan XXII del pontificat d’Avinyó, entre 1316-1317 aproximadament, en què li demanava permís per divorciar-se de Robert i poder entrar així en un convent. Ronald G. Musto explica que els historiadors han posat sobre la taula dues explicacions per entendre la conducta de la reina: la primera, és la que defensen Caggese i Frede, la possibilitat que Sança fos físicament estèril, cosa que justificaria que amb Robert no hagués tingut mai fills; l’altra explicació de la demanda de divorci es fonamentaria en el coneixement que la reina tenia de la relació del rei amb una amant anomenada Cantelma Cantelmo que fou vídua de Bertrand d’Artois, governador de Nàpols que morí l’any 1305 (G, Musto, Ronald; 1985; 186).\nSigui quina sigui l’explicació per aquesta decisió, el cert és que el matrimoni no tingué descendència directa i l’única línia de successió possible i per tant l’hereva al tron reial era la que havia fructificat del matrimoni anterior de Robert amb Violant d’Hongria. El fet que Robert enviudés de Violant abans de les noces amb Sança no va impedir que aquesta tingués cura dels fills que Robert havia tingut amb la reina hongaresa. Ans al contrari, ja que la reina mallorquina va tenir cura primer dels dos fills petits de Robert, que foren Carles, el primogènit, duc de Calàbria i per tant l’hereu al tron napolità, i Lluís, el segon, infant de Nàpols, que morí el 1310 a l’edat de nou anys. També ho féu amb les nétes del rei Robert, ja que el futur rei Carles va morir el 1328 i deixà orfes a Joana i Maria. Sança tindria cura de preparar el govern de Joana I quan encara era menor d’edat, i presidí el Consell de regència fins el 1343, el mateix any en què moriria el rei Robert I.\nPàgina de la Bíblia miniada de Nicolau d’Alif, obra de Cristòfor Orimina (1340) que es troba a la Biblioteca del Seminari de Malinas. Imatge extreta de: Alomar, Esteve, G (1976) “Iconografia y heraldica de Sancha de Mallorca, reina de Napoles”, dins de: Boletín de la Sociedad Arqueológica Luliana, 35, p. 47.\nEn matèria de govern i política Sança es destacà sobretot per la seva habilitat administrativa, d’organització i gestió del patrimoni reial així com també del paper que exercí com a mediadora en diversos afers i, sobretot, en diplomàcia. Aquests dots administratius els assenyala molt clarament Mario Gaglione, qui afirma que alguns documents confirmen les capacitats administratives de la sobirana i la seva competència jurídica. El 1335, a jutjar per alguna notícia documental, la reina podria haver estat exercint de control administratiu del regne de Nàpols, i el 1338 el rei Robert li va encarregar la reforma de l’ofici del Mestre Racional, que corresponia a una espècie de tribunal de comptes. La reina no solament es va ocupar de reformar el funcionament d’aquest ofici, sinó també d’examinar personalment els funcionaris substituint-los o expulsant-los quan considerava que no feien correctament les seves tasques. La ordenació que va fer en aquesta precisa matèria d’organització pot ser considerada, segons Gaglione, com una de les primeres normatives en matèria arxivística (Gaglione, M; 2004; 37-38). En la matèria diplomàtica, a la qual ens hem referit anteriorment, Sança també exercí com a mediadora en alguns conflictes entre el rei i diversos senyors feudals. El 1341, Sança va ser encarregada pel rei Robert, amb l’ajuda d’una comissió especial, a obligar els barons a prestar el servei feudal i retre els comptes a la règia cúria que encara quedaven pendents de l’any anterior. Fou aquest afer el que el rei encarregà resoldre personalment a la seva esposa, segurament perquè ja coneixia les seves habilitats diplomàtiques i mediadores. En definitiva, segons el que diuen les fonts i els documents, podem veure la reina Sança al costat del seu marit treballant en bé del regne napolità, encarregant-se personalment de qüestions administratives i organitzatives de les finances, de l’arxiu i dels diversos afers d’estat que podien suposar una amenaça per a l’estabilitat de Nàpols.\nFou una dona culta, que coneixia de primera mà la política del regne, alertada de tot el que succeïa i sempre amb propostes negociadores, reformadores o mediadores a la taula. Aquestes qualitats han fet que s’hagi parlat de Sança com una de les “dones excel·lents”, és a dir, dones assenyalades per la “sapientia, bonitas, potentia” que en determinades situacions intervenen, participen i són escoltades, ja sigui en matèria política d’estat o concilis religiosos discutint qüestions de fe (Jornet-Benito; N; 2013; 136). La seva forta personalitat, juntament amb la seva devoció i espiritualitat, és el que caracteritza tota la política que fa al llarg del seu regnat a Nàpols. La cort reial, amb Sança i Robert, esdevé un paradigma de cort culta on les arts adquireixen un paper preponderant. Són nombroses les notícies que tenim d’artistes, arquitectes i autors literaris movent-se a la cort napolitana durant aquest període i fins i tot la mateixa reina gaudia llegint les obres dels autors més famosos del segle XIV: Bocaccio i Petrarca. Per altra banda, la cort angevina de Nàpols fou també un focus artístic i sobretot pictòric de gran importància, però no fou el millor, ja que no podia igualar-se a les ciutats de Florència o Siena en aquest segle. Artistes com Giotto, Cavallini, Simone Martini o Tino de Camaino van deixar petjada en nombroses obres artístiques que la pròpia reina patrocinà com una veritable mecenes cultural i que han pervingut fins els nostres dies (Alomar, Esteve, G; 1976; 16).\nEn aquest article s’ha resseguit una de les vessants, potser menys conegudes, de la reina Sança. Parlem de “menys conegudes” perquè la majoria d’autors i historiadors s’han centrat sobretot en el rol espiritual que va exercir al costat de franciscans, clarisses, fraticelli i altres col·lectius espirituals que vivien moments difícils. Hem vist a la Sança política, la que aconsella, la que governa al costat del seu marit, la diplomàtica i la mediadora en diversos afers d’estat. La seva figura com a reina napolitana no fou menys representativa que la del seu espòs i tot ens fa pensar que la parella reial governava colze a colze en benefici del regne, obrant amb justícia, serenor i bon enteniment. Aquesta sens dubte fou una etapa en la vida de la reina que es consolidà amb els anys, i encara havia de fer moltes més coses que traspassarien fronteres, crearia horitzons i configuraria un futur en el qual ella, a través de les seves obres, voldria deixar un testimoni difícil d’esborrar en la Història.\n– Alomar, Esteve, G (1976) “Iconografia y heraldica de Sancha de Mallorca, reina de Napoles”, dins de: Boletín de la Sociedad Arqueológica Luliana, 35, p. 5-36.\n– Bruzelius, Caroline (2005) Le pietre di Napoli. L’architettura religiosa nell’Italia angioina, 1266-1343, Roma: Viella.\n– Castellano i Tresserra, A (2013) “La reina Elisenda de Montcada i el monestir de Pedralbes”, dins de Redes femeninas de promoción espiritual en los Reinos Peninsulares (s. XIII-XVI). Universitat de Barcelona: IRCVM (Institut de Recerca en Cultures Medievals), pp. 108-130.\n– Gaglione, Mario (2004) “Sancia d’Aragona-Majorca. Da regina di Sicilia e Gerusalemme a monaca di Santa Croce” dins de: Archivio per la storia delle donne, I, p. 27-54.\n– Jornet-Benito, Núria (2013) “Sança de Mallorca, reina de Nàpols: la fundació monàstica en un projecte de consciència geneaològica i espiritualitat franciscana” dins de Redes femeninas de promoción espiritual en los Reinos Peninsulares (s. XIII-XVI). Universitat de Barcelona: IRCVM (Institut de Recerca en Cultures Medievals), pp. 131-146.\n– Musto, Ronald, G (1985) “Queen Sancia of Naples (1286-1245) ans the Spiritual Franciscans”, Women od the Medieval World. Essays in honor of John H. Mundy, J. Kirshner, S. F. Wemple (eds.), Oxford: Blackwell, p. 179-214.\nWritten by: Adrià Mas Craviotto\n« Cel roig a l’Espanya republicana (1931-1932)\nEls orígens catalans del Partit Popular (II) »