Tagamanent – reptes muntanyencs\nTraça feta seguint el sentit horari\nAquest itinerari permet gaudir d’unes esplèndides vistes cap als cingles de Bertí així com de Montserrat i altres muntanyes de la zona. Les pistes i camins pels quals caminarem es troben en perfecte estat i trobarem moltes marques que ens ajudaran a seguir el bon camí. Potser l’únic problema el tindrem després de passar Sant Nicolau. Haurem d’estar atents, ja que farem una drecera per a estalviar uns metres de pista. En tornar a sortir a aquesta l’haurem de deixar per un sender poc evident que segueix per la dreta i es dirigeix a la vegetació.\nCtra. accés càmping Avençó 2.2560550 41.7654889 00:00:00 00:00:00 403 0\nCàmping 2.2618541 41.7644471 00:09:38 00:09:38 414 519\nPla els Llobins 2.2679500 41.7661209 00:07:44 00:17:22 427 1.083\nCollet de la Nit 2.2730880 41.7687901 00:12:52 00:30:14 498 1.760\nColl de Saiols 2.2980691 41.7704230 01:14:44 01:44:58 922 4.391\nFondrats 2.3051850 41.7686151 00:18:14 02:03:12 1.018 5.253\nEl Bellit 2.3087210 41.7635599 00:14:13 02:17:25 1.067 6.063\nL’Agustí 2.3065950 41.7505579 00:33:38 02:51:03 1.041 8.250\nBellver 2.3038600 41.7475099 00:08:54 02:59:57 1.016 8.766\nTagamanent 2.2958551 41.7476630 00:25:39 03:25:36 1.056 9.744\nGR-5 2.2907979 41.7517580 00:32:36 03:58:12 888 10.650\nPuig-agut 2.2748470 41.7605331 00:36:17 04:34:29 679 12.526\nCtra. accés càmping Avençó 2.2560550 41.7654889 00:27:10 05:01:39 403 14.489\nPunt d’inici: Aiguafreda\nAltura màxima: 1.096 metres\nPendent mitjà de pujada: 12,96%\nTemps aturat: 28 minuts\nAltura mínima: 405 metres\nPendent mitjà de descens: 8,77%\nAccessibilitat: s’hi arriba amb vehicle normal per carretera\nTemps caminant: 4 h 33 min\nibpindex: 78 consultar document\nAixí ho vaig viure jo el dia 4 de febrer de 2010, data de realització del recorregut.\nSortim de l’aparcament del restaurant Les Alzines. Aquest lloc es troba al carrer del Molí d’Avencó. Tot just al davant de l’aparcament es poden visitar dos antics pous de glaç.\nComencem a caminar per la pista-carretera que ens portarà a la masia del Bellit. Caminem entre la casa del molí d’Avencó i un antic pou de glaç, que queda una mica per sobre nostre. Un xic més endavant passem davant el càmping d’Avencó.\nFa poc temps que caminem i arribem a les fonts de la Mina. Podem omplir la cantimplora perquè no trobarem aigua fins a força amunt. Uns 200 metres més endavant deixarem a mà dreta la pista, que fa una lleugera pujada, que mena fins a una pedrera. Aquest trencant està senyalitzat amb un cartell informatiu del camí que seguirem de pujada.\nMés endavant agafem el camí a Fondrats. Després d’un doble revolt ens enfilem per una antiga pista de desembosc que puja per l’esquerra de la pista principal. Ens hem de fixar una mica perquè, tot i que la bifurcació és prou clara, els senyals (punts grocs de pintura), són bastant precaris (en tot el recorregut).\nUns 100 metres més amunt hem de deixar aquesta pista per seguir les marques grogues que segueixen un corriol que s’enfila a la nostra dreta fins a la carena. Aquí caminem pel bosc de pi i alzina. Podem observar també bruc, estepa negra i ginebró.\nPortem més o menys 1 hora caminant i arribem al collet de la Nit, a una altura d’uns 950 metres. Vigilant de no perdre les marques grogues, poc visibles en aquest indret, arribarem al collet seguint per dalt de la cresta del serrat de Fondrats. Tampoc és que el sender sigui difícil de seguir, ja que és molt evident.\nMés amunt i deixant el serrat trobarem una pista que seguirem fins al primer trencant que trobem a la dreta. Enfilarem per aquest uns quants metres, fins que en sortir d’un nou revolt a l’esquerra, veiem un sender, marcat amb fites de pedres, que surt a la nostra dreta. Trencarem per aquest camí abandonat la pista.\nDesprés d’una bona caminada arribem al coll de Saiol i a un replà d’alzines molt desemboscat i net de sotabosc. Aquí tots els camins es dilueixen en diferents pistes de desembosc recentment obertes. Continuem amunt fins a trobar les primeres feixes abandonades. En aquest punt el camí es perd però remuntant les feixes, arribem a Fondrats, masia abandonada del s. XVII. Un cop a la casa ens situem darrere i prenem el camí que surt davant nostre i que torna a anar superant feixes. Ens anirem decantant de mica en mica cap a la nostra dreta, fent servir de nou l’orientació, fins a trobar una pista que ens portarà al Bellit.\nImportant casa pairal molt antiga i encara habitada. Sota la casa podem admirar una monumental i vella alzina. Continuem de nou el nostre camí agafant la pista que, des de la porta de la tanca de la casa continua baixant davant nostre. Després d’uns 200 metres podem deixar aquesta pista i prendre un corriol que fa de drecera a la nostra esquerra. Si no es vol agafar aquesta drecera, continuarem per la pista, fent un revolt a l’esquerra a l’alçada d’una bassa. Després d’aquesta hem d’anar amb compte, ja que deixarem la pista per agafar el camí de la Bruguera a la nostra dreta (aquí hem d’anar amb compte perquè l’inici d’aquest camí és poc visible a causa del recent arranjament de la pista). Està marcat amb una petita fita de pedres, no gaire visible. S’agrairia que anéssim posant pedres quan passem. Ara caminem entre boix i alzina fins al Pla del Parany on enllaçarem amb el GR. 5 (actualment segueix la pista que ve del pla de la Calma).\nAixí arribem a l’Agustí, masia recentment reformada per la Diputació de Barcelona que acull una exposició de moble català. Més endavant, i seguint el GR arribem al Bellver.\nAquesta antiga masia actualment també és de la Diputació de Barcelona, on poden refer les forces, ja que és convertida en restaurant. Des de la casa podem veure a l’oest el collet de Sant Martí i el Tagamanent molt a prop.\nEn un tres i no res, seguint un camí molt ben senyalitzat, arribem al collet d’on surt el camí que en pocs minuts, fent una costeruda pujada, ens duu al cim del Tagamanent, impressionant mirador del Vallès Oriental i la vall del Congost.\nPer baixar del cim és recomanable desfer el camí fins al coll. De nou allà agafem novament les marques del GR.5, entre boscos de pi, bruc i alzina, direcció cap a Aiguafreda.\nSi volem més aventura podem fer el descens del cim per la carena oest de la muntanya, la que dóna vistes als cingles de Bertí. Situats sobre una plataforma de pedres que fa un petit cingle, veurem a sota un corriol que baixa en sentit nord-oest. El seguirem fins a arribar a una altra paret de pedres que haurem de desgrimpar. No comporta gens de risc si es fa amb seny. Una vegada hem baixat, haurem de continuar baixant en sentit nord-oest entre alzines fins que trobem el GR5. Ja no deixarem aquest GR fins a arribar de nou al lloc d’inici de la caminada\nPassem a tocar del Mas Puig-agut, notable masia en ruïnes, entre pradells al llom de la muntanya. Uns 50 metres més avall ens desviem a la dreta i pel serrat de Planelles anirem a sortir a una pista blanca que ens deixarà al camí d’Avencó.\nUn cop al camí principal, per la dreta arribarem de nou al molí d’Avencó.


Clouen amb èxit les proves del coet Bondar, dissenyat i construït a Terrassa Clouen amb èxit les proves del coet Bondar, dissenyat i construït a Terrassa – MónTerrassa\nClouen amb èxit les proves del coet Bondar, dissenyat i construït a Terrassa\nSerà el més potent de Catalunya i ha estat creat per estudiants de la Politècnica de Terrassa, amb tecnologia pròpia\nEstudiants de la Politècnica de Terrassa controlant el coet\nRedacció 6 d'Abril de 2021 10:49\nEstudiants de la Politècnica de Terrassa controlant el coet | ESEIAAT\nL’associació d’estudiants Cosmic Research, de l’Escola Superior d’Enginyeries Industrial, Aeroespacial i Audiovisual de Terrassa (ESEIAAT) de la Universitat Politècnica de Catalunya·Barcelona Tech (UPC), ha finalitzat amb èxit la campanya de proves del coet suborbital Bondar al Centro de Experimentación d’El Arenosillo (CEDEA), ubicat a Mazagón (Huelva). Les proves han tingut lloc entre els dies 1 i 6 de març i han comptat amb la col·laboració de l’Instituto Nacional de Técnica Aeroespacial (INTA) i de dos estudiants del BiSKY Team, de la Universitat del País Basc (UPV/EHU).\nFa cinc anys un grup d’estudiants de la UPC-ESEIAAT es va constituir en l’associació Cosmic Research amb l’objectiu de construir amb tecnologia pròpia el coet suborbital català més potent que mai s’hagi llançat fins arribar als límits de l’atmosfera, a 11 km d’altitud. Després de mesos de càlculs, de més de 30 llançaments, de construir i llançar tres coets anteriors, del llançament de 80 Cansats (satèl·lits de competició de la grandària d’una llauna de refresc) i d’aconseguir finançament, el projecte Bondar cobra forma i s’aproxima el moment del seu llançament definitiu.\nSi més no, els quinze estudiants de la Politècnica a Terrassa han assolit tots els objectius de la seva campanya de proves realitzades entre l’1 i el 6 de març. Les proves han consistit en recrear les operacions de compte enrere previstes per a la campanya de llançament. De fet, han executat un total de quatre assajos durant més de 30 hores, incloent la validació de l’aviònica tant del sistema aeri com del terrestre, la comprovació de la compatibilitat de la plataforma de llançament amb el terreny i la vinculació de la telemetria.\nLes proves s’han realitzat a les instal·lacions al Centro de Experimentación de El Arenosillo, un complex històric ubicat a Mazagón (Huelva) de llançament de coets, amb la col·laboració de l’Instituto Nacional de Técnica Aeroespacial (INTA) i de dos estudiants de la Universitat del País Basc (UPV/EHU), integrants de l’equip BISKY Team.\nEl coet ha assolit tots els objectius de la seva campanya de proves realitzades entre l’1 i el 6 de març | ESEIAAT\nCom és Bondar\nBondar és un coet suborbital de sondeig, monoetapa, de combustible sòlid i passivament estabilitzat per aletes. Amb 2.8 m de longitud, 131 mm de diàmetre, 35 kg de pes i un apogeu estimat de 9 km, és el coet supersònic més potent desenvolupat fins ara per estudiants a Catalunya i l’Estat. Amb el llançament de Bondar, Cosmic Research pretén batre el rècord d’altitud a Espanya, a més de recuperar el mòdul de l’aviònica i validar la tecnologia que hi incorpora. El coet ret homenatge a Roberta Bondar, primera dona astronauta i primera neuròloga canadenca a l’espai, que va participar a la missió Discovery l’any 1992.\nEn la campanya de proves hi han participat els integrants de Cosmic Research i 2 integrants de BiSKY Team, juntament amb el personal expert de l’INTA encarregat de supervisar totes les operacions en terra i garantir la seguretat del futur llançament de Bondar. L’INTA és un dels principals patrocinadors del projecte. Com a organisme públic d’investigació del Ministeri de Defensa, realitza activitats d’investigació científica i de desenvolupament de sistemes i prototips en els àmbits de l’aeronàutica, l’espai, la hidrodinàmica, la seguretat i la defensa. A més, presta serveis tecnològics a empreses, universitats i institucions.\nBiSKY Team és un equip universitari de la UPV/EHU al País Basc amb la missió de desenvolupar llançadors suborbitals amb capacitat per transportar càrrega útil. En el marc de la missió Bondar, s’encarrega de dissenyar l’aviònica del coet i el sistema de telemetria.


Bon resultats dels jugadors locals al campionat de Catalunya d’escacs ·\nEl Club Escacs Ripollet va estar molt ben representat al Campionat de Catalunya per edats celebrat del 24 al 29 de març a Vila-Seca, amb més de 500 jugadors. Hi va tenir set representants, amb presència a totes les categories des de sub8 a sub16. Precisament va ser el jugador més gran, Pau García, qui va obtenir el millor resultat en classificar-se 7è a la categoria sub16, que va estar molt disputada. De fet, el guanyador va obtenir 7,5 punts, només un més que en Pau que va empatar amb el 6è i el 5è. Amb aquesta classificació el ripolletenc obté la possibilitat de jugar el Campionat d’Espanya al juliol a Granada. Des del club es mostren molt contents per aquests resultats i lamenten que encara “sigui considerada la última opció d’extraescolar per molts pares”, comenta el president Fran Garcia. Els propis jugadors destaquen els beneficis que els hi aporta la pràctica dels escacs, “ens aporta tranquil·litat, concentració, ens ajuda amb les matemàtiques”, destaca en Pau. Des del club esperen que el trasllat properament al poliesportiu els hi permeti augmentar el nombre de jugadors, ara són 12 nens i 16 adults al club.\nPrevious: Els equips del CTT Ripollet no poden evitar dir adéu a la Divisió d’Honor\nNext: Cara i creu a la lliga per als equips masculí i femení del FS Ripollet


El truc per evitar que el pa es posi dur l’endemà de comprar-lo\nHi ha una explicació per la qual el pa es posa dur ràpidament\nTots hem experimentat la sensació de comprar un pa que ens venia molt de gust, que feia molt bona pinta, però que no ens hem pogut acabar o consumir el mateix dia que l’hem comprat i que, quan hem volgut menjar-ne a l’endemà, ja estava massa dur i era impossible d’ingerir sense, per exemple, torrar-lo. Segons publica ‘Ok Diario‘, hi ha una explicació per la qual el pa es posa dur ràpidament.\nAra, el temps de cocció del pa és molt inferior al d’abans. És un fet que passa des que es va aprovar una normativa que estableix un barem per al pa que es regeix pel pes en lloc de per la grandària de la peça. Com el pa està menys cuit, té un grau d’humitat més alt i, per tant, pesa més. D’aquesta manera, els forners poden elaborar barres de pa que estan dins del rang del pes permès, però utilitzant menys farina.\nL’excés d’humitat fa que el pa s’assequi i s’endureixi més ràpidament. El que podem fer és ficar el pa en el forn l’endemà durant uns minuts perquè estigui com acabat de fer, o almenys sigui molt semblant.\nEl diari, però, recull alguns trucs per allargar la vida útil del pa. Quan el comprem, la millor opció és guardar-lo en una bossa de roba o de paper, sempre i quan puguem tancar-la. La bossa de plàstic mai és una bona idea perquè fa que el pa es quedi gomós i perdi la textura cruixent en qüestió d’hores.\nSi en el volem menjar en els dies posteriors, cal fer el següent: tallar el pa en llesques i guardar cada porció en un tupper amb tancament hermètic. Després, guardar els tuppers en el congelador.\nA l’hora de descongelar el pa, hem de passar-lo al frigorífic tres hores abans i després deixar-lo a temperatura ambient. Mai cal utilitzar el microones perquè si no el pa es quedarà tan dur i sec com si no l’haguéssim congelat.\nDesprés, simplement cal ficar-lo al forn durant cinc minuts com a màxim. Podem ficar un got amb una mica d’aigua també al forn perquè el pa no perdi humitat.\nGironí. febrer 18, 2022 | 09:14\nQuan jo era jove els pagesos pastaven un cop a la setmana, i el pa era comestible tot aquests dies. I boníssim. La recepta, però, enguany és impracticable>: farina de bona qualitat, sense aditius ni mandangues, i cocció acurada- tan és que el forn sigui de llenya com elèctric. Ja ho veieu: irrealitzable.


Palafrugell té una app contra el bullying escolar\nEls joves de secundària de Palafrugell podran alertar de forma anònima i segura dels casos d’assetjament escolar i altres conflictes a través de l’app b‐resol. L’Ajuntament de Palafrugell ha decidit que tots alumnes dels 4 centres de secundària de Palafrugell ‐ INS Baix Empordà, INS Frederic Martí, Centre Prats de la Carrera i Escola Sant Jordi‐ tinguin accés gratuït a aquesta solució . Amb un sol clic, podran enviar un missatge d’alerta a un professor de la seva confiança. Quan vulguin i des d’on vulguin. Siguin víctimes directes o testimonis.\nEn total, més de 1.400 alumnes es beneficiaran d’aquesta iniciativa impulsada per l’Ajuntament de Palafrugell i segueix la línia de treball de lluita contra el bullying ja iniciada fa uns anys. “Aquest projecte ens fa especial il∙lusió perquè, fins ara, la implantació de b‐resol sempre havia estat una decisió individual de cada centre. És la primera vegada que un ajuntament fa una aposta global per a tots els centres del municipi, sense tenir en compte la titularitat. I això demostra un compromís absolut en la lluita contra el bullying. Esperem que el cas de Palafrugell sigui només el primer d’altres projectes de municipi”, explica Josep Fígols, CEO de BCN RESOL ODR SOLUTIONS, l’start up que ha desenvolupat l’app b‐resol.\nEn aquest sentit, la regidora d’Educació, Mònica Alcalà, destaca que “aquesta aplicació és un bon recurs que es posa a disposició de l’alumnat per tal que faciliti la comunicació de fets i conductes que perjudiquin al benestar propi o de companys. A més d’utilitzar‐lo per posar de manifest aquells actes relacionats amb el bullying, també podrà servir per recollir informacions que puguin ser indicadores de possibles trastorns de la conducta alimentària.\nTot i que es tracta d’una iniciativa municipal, cada centre gestionarà la informació proporcionada per l'alumnat i serà aquest qui posi en marxa els protocols i prengui mesures quan ho consideri necessari. De la mateixa manera, la posada en marxa serà responsabilitat de cada centre. El professorat ja ha rebut la formació inicial i, en breu, l'alumnat ja hi tindrà accés. “Cal destacar que els professors que prenen el rol de comunicadors ho fan de forma voluntària i per tant, demostra que hi ha cada vegada més sensibilitat amb tots aquests temes que cal tractar també des dels instituts i centres educatius. Aquesta app és una eina de recollida d’informació i llavors cal derivar cada cas a l’especialista en qüestió per tal de treballar les\nsituacions i arribar a la bona resolució”, explica la regidora.\nDes de l’Ajuntament s’ha valorat positivament el tractament que b‐resol fa de les dades (gestió interna per part de cada centre), la seva accessibilitat (fàcil des del mòbil) i les bones experiències en altres centres. En aquest sentit, b‐resol està implantada en 70 centres, principalment a Catalunya, però també a Andorra i Madrid.


Reagrupament: Reagrupament ofereix a la societat les propostes de regeneració democràtica que va fer el 2010 per a combatre els greus casos de corrupció política\nReagrupament ofereix a la societat les propostes de regeneració democràtica que va fer el 2010 per a combatre els greus casos de corrupció política\nControl dels partits polítics (1) - Programa de radicalitat democràtica de Reagrupament del 2010\nAutor: Equip web RCat | Font: Programa de Reagrupament: "El nostre futur lliure"\nEls greus casos de corrupció política que han esclatat al nostre país i a l'Estat espanyol, al si de partits polítics de tots els signes ideològics, posen de manifest la necessitat de l'adopció de dràstiques mesures d'aprofundiment democràtic, amb caràcter urgent. La trista situació a què s'ha arribat desmoralitza una societat en crisi. En aquests moments, molta gent ja ha adquirit la convicció que els partits polítics actuals no són capaços de resoldre els casos de corrupció perquè el sistema els beneficia.\nFa més de 3 anys, Reagrupament va dur a terme un procés participatiu per a l'elaboració de diverses propostes de regeneració democràtica, que avui tornen a adquirir plena actualitat. Les oferim a la societat per tal que, malgrat que al seu moment no van rebre l'atenció merescuda, puguin ser adoptades.\n"4. Control sobre els partits.\n4.1. Transparència en el finançament de partits.\n4.2. Finançament públic dels partits.\n4.3. Relació entre partits, bancs, caixes i entitats financeres.\n4.4. Partits i fundacions.\n4.6. Mitjans de comunicació\nTotes les donacions als partits polítics seran escrupolosament públiques. Les donacions dels particulars i les entitats no podran superar el 30% del pressupost anual del partit, i la quantitat màxima per persona o entitat no podrà excedir de 90.000 €. Els partits hauran de presentar el balanç econòmic de la campanya electoral, incloent-hi totes les donacions dineràries i en espècies.\nEl finançament públic dels partits es limitarà dràsticament. Els partits rebran 0,50€ per cada vot que hagin obtingut a les eleccions i 10.000€ per cadascun dels representants que hagin aconseguit al Parlament de Catalunya. Per finançar les campanyes electorals, l’Estat Català realitzarà una aportació extraordinària de 0,50€ per cada persona censada, que es repartirà proporcionalment entre els partits amb representació parlamentària, tenint en compte la representació que hagin obtingut en les darreres eleccions. Aquesta aportació es lliurarà a compte, i es compensarà amb eles quantitats que els partits hagin de rebre com a conseqüència dels resultats electorals que finalment es produeixin.\nEls bancs, les caixes i les entitats financeres de tot tipus, no podran realitzar cap mena d’activitat creditícia amb els partits polítics. Les donacions que aquestes entitats realitzin als partits polítics hauran de ser públiques i sotmeses al Parlament per tal que les aprovi. El Parlament haurà de comunicar públicament l’existència de la donació i el fet de la seva aprovació en seu parlamentària. Pel deute generat fins a dia d’avui es determinarà un període d’amortització del deute actual dels partits amb la banca, amb prohibició expressa de condonació del deute. Les operacions corrents entre partits i entitats financeres no estaran sotmeses al secret bancari.\nLes fundacions polítiques lligades a l’àmbit dels partits polítics rebran exactament el mateix tractament en quant a finançament, control i transparència que els partits.\nEl govern no podrà atorgar subvencions ni donacions a associacions que no siguin aquelles sense ànim de lucre. Les excepcions hauran de ser aprovades pel Parlament de Catalunya de forma individualitzada.\nEl govern no podrà atorgar subvencions ni donacions a mitjans de comunicació. Les excepcions hauran de ser aprovades pel Parlament de Catalunya de forma individualitzada.”\nl'Estat Espanyol de Corrupcio\nReagrupament ha d'actuar contre un estat ( Espanyol ) que parcialment esta dedicant el seu temps\na estafes i per aixo pot ser cupable d'avant un Tribunal de la Justicia.\n--Per tal: suspender qualsevol contacte amb l'Estat Central, dirigit unicament per el Parido Popular fins tot esta aclarit juridicament.\n--Demano que Reagrupament fara una crida a tots els partits a Catalunya suspender qualsevol contacte amb el Partido Popular.\n--Dermano de reagrupament demanar a la Generalitat de Catalunya suspender qualsevol contacte\namb el Partido Popular, governant l'Estat espanyol fins tot el trama d'un possible corrupcio\nsera aclarit per un tribunal de la Justicia\nEstem davant un crisis de la creibilitat per el maxim organisme de l'Estat: el Govern d'Espanya.\nEquip web RCat\nResposta a Jordi Lázaro\nGràcies, Jordi. En prenem nota.\nEn tot cas, si mires l'apartat de 'Font', ja hi ha l'enllaç a tot el programa de Reagrupament. Si mires el subtítol, veuràs que hi hem posat un número (1) perquè anirem publicant tot el programa de regeneració aquestes properes setmanes.\nRealment el programa de Reagrupament sobre la regeneració democràtica és molt més ampli i estableix la llei electoral per petites circumscripcions, la llei d'incompatibilitats etc. malgrat ja constar a la web dins l'apartat de documents, potser seria bo posar-la amb un ling a la web a fi de fer-la més accessible i més permanent que un article diari que al cap de pocs dies ja no es veurà a primera plana.\nPodria ser quelcom així com "Proposta de Reagrupament per la Regeneració Democràtica de Catalunya".\nËs un suggeriment. Gràcies.


RECEPTA FÀCIL DE MINI PEPPERONI CALZONE: PLAY PARTY PLAN - RECEPTES\nEasy Mini Calçons\nAquesta senzilla recepta de calzone és perfecta per fer mini calzones per a festes o per menjar petites mans al sopar. Només triguen uns minuts a fer-se i seran un èxit amb totes les edats i totes les papil·les gustatives.\nRecepta Calzone fàcil\nSóc un gran xuclador de la pizza. Totes les coses són realment pizza. Pa de pizza , mini pizza peus , fins i tot pizza de fruites.\nPerò sabeu per a què sóc més un ximple? Calzones. Sempre que hi ha calçons en un menú, vaig per aquells en lloc d’una pizza normal. Doncs aquests i rotlles de pepperoni .\ncom fer una llista d’estiu\nAmb totes les festes que organitzo, volia esbrinar una manera de fer una recepta de calzone fàcil que funcionés per a les festes, ja que un calzone gran no és una bona manera d’anar a un bufet de festa.\nAquests mini calzones són el calzone perfecte per a qualsevol festa, cosa que els converteix en un gran aperitiu per a alguna cosa així Festa del Super Bowl , festa de bàsquet , o realment en qualsevol moment que vulgueu servir deliciosos menjars digitals.\nEls ingredients d’aquests calzones poden ser tan variats com les cobertures de pizza. Les úniques coses reals que cal tenir són:\nLa vostra elecció de cobertures de pizza\nSalsa de pizza per banyar\nCom fer un Calzone\nQuan feu calzones regulars, el procés és senzill: estireu la massa de pizza, tapeu una cara amb cobertures, doblegueu-la, segelleu-la i enforneu-la. Aquesta recepta de mini calzone és diferent, però igual de fàcil. A continuació s’explica com es fabrica un calzone en forma de miniatura.\n1 - Feu o compreu la vostra massa de pizza.\nUna massa de pizza de mida normal farà 12 mini calzones. Ho he fet servir Recepta de massa de pizza de Bobby Flay així com la compra de massa de pizza de llocs com Whole Foods o Central Market. O fins i tot la nostra pizzeria local de lliurament.\n2 - Estireu i retalleu la massa de pizza.\nUs recomano rodar de 1/4 de polzada a 1/2 polzada de gruix, segons el gruix que us agradi la vostra escorça de calzone. Prefereixo una bona quantitat d'escorça, així que vaig anar amb 1/2 polzada de gruix.\nUn cop la massa de pizza estigui enrotllada al gruix desitjat, utilitzeu un tallador de galetes per tallar cercles a la massa. Faig servir aquest tallador de galetes, però realment podríeu fer servir qualsevol tallador de galetes, un tallador de galetes circulars o fins i tot la part inferior d’un got de la mateixa mida.\n3 - Ompliu les llaunes de magdalenes.\nPolvoritzeu les llaunes de magdalenes amb un oli d’oliva o esprai d’oli d’alvocat perquè no s’enganxin a la paella. O feu servir una llauna de magdalenes de silicona com aquesta i no necessiteu esprai.\nUn cop preparades les llaunes de magdalenes, premeu un cercle de massa de pizza a cada llauna de magdalenes assegurant-vos de prémer-la fins al fons i pels costats.\nminut fàcil per guanyar-ho a casa\n4 - Afegiu ingredients.\nAquí és on podeu ser creatius. Acabem d’afegir pepperoni, olives negres i formatge mozzarella perquè són les meves cobertures de pizza preferides, però afegiu les que vulgueu.\nNecessiteu superar idees? Consulteu totes les varietats d’aquestes pizzes de magdalenes angleses vam fer i utilitzar aquestes combinacions dins dels calzones.\nO, fins i tot, sigueu més creatius que només un calzone de pepperoni i aneu amb alguna cosa com calzones de pollastre de búfala. Aquests serien deliciosos al costat d’aquests arrossegaments de pollastre de búfala pel diumenge del Super Bowl!\nUn consell: afegiu-hi una bona quantitat de cobertures, però no massa, o us costarà molt tancar i segellar els calzones.\nAh, assegureu-vos que les cobertures que feu servir ja estiguin completament cuites. No els cuinaràs el temps suficient per cuinar els aliments, només cal escalfar-los i fondre el formatge.\n5 - Plegar i segellar.\nDoblegueu la massa suaument i premeu per segellar les vores, tancant els calzones.\nllista de cubs d’estiu boja per als millors amics\n6 - Coure\nFinalment, coure’l al forn preescalfat durant 12 minuts a 450 graus F o fins que estigui daurat i la massa estigui cuita.\nUn cop estiguin al forn, serviu-los calents amb un bol ple de salsa de pizza per submergir-los! O si aneu amb alguna cosa més creatiu com els calzones de pollastre de búfala, potser serviu-los amb salsa de pizza i amaniments de ranxo.\nFeu aquesta senzilla recepta de calzone en qüestió de minuts amb una mica de massa de pizza, cobertures de pizza i un forn. Tant si esteu fent una pizza de calzone de pepperoni com una de calzone de pollastre de búfala, aquests seran els guanyadors. Preparació:5 minuts Cuinar:12 minuts total:17 minuts\n▢1 pilota massa de pizza\n▢cobertures que trieu\n▢1 pot salsa de pizza\n▢esprai d’oli d’oliva o d’alvocat\nPreescalfeu el forn a 450.\nEstireu la massa de pizza de 1/4 a 1/2 polzada de gruix.\nUtilitzeu un tallador de galetes circular per tallar 12 cercles de massa.\nEsprai de llauna de magdalenes amb oli d’oliva o esprai d’oli d’alvocat.\nCol·loqueu un cercle de massa a cadascuna de les llaunes de magdalenes i premeu cap avall i cap als costats.\nAfegiu cobertures a cadascun dels cercles de massa.\nCobriu les cobertures amb formatge mozzarella.\nDoblegueu la massa sobre les cobertures i penseu-la per segellar-la.\nEnfornem a 450 graus durant 12-13 minuts o fins que estiguin daurats i la massa estigui cuita.\nLes dades nutricionals es calculen només per a la massa i la salsa de pizza. Totes les cobertures seran addicionals i la nutrició es determinarà en funció de les cobertures que trieu.\nCalories:94kcal,Hidrats de carboni:19g,Proteïna:3g,Greixos:1g,Greix saturat:1g,Sodi:533mg,Potassi:188mg,Fibra:1g,Sucre:4g,Vitamina A:245IU,Vitamina C:4mg,Calci:7mg,Ferro:1mg\nBarres de porc tirades\nMossegades de formatge de bròquil\nImmersió a carxofa d’espinacs\nPells de patata de pollastre de búfala\nTasses de carxofa amb espinacs\nTasses fàcils de tacar\nNo us oblideu de fixar aquesta senzilla recepta de calzone per més endavant.\nbons regals de graduació per al nuvi\nLlista d'embalatge de viatge de 2 dies\njocs de festa de súper bol per jugar a casa\ndivertides idees de temes d'intercanvi ianquis\njocs d’aigua a l’aire lliure per a grups juvenils\nminut per guanyar-lo jocs de halloween per a nens


Mataró Cultural entrevista representants de la Comissió del Llibre Gegant de Contes | Mataró Cultural\nEl mataroní Antoni Blanch actualment és el president del Centre Catòlic de Mataró i té una llarga experiència en dirigir obres de teatre i altres activitats amb grups humans. Des de l’any 1972 està lligat amb la Sala Cabanyes, espai on va dirigir Els Pastorets des del 2008 al 2011. També ha estat director artístic de la Cavalcada de Reis de Mataró i és un col·laborador habitual en diversos esdeveniments ciutadans.\nÉs habitual que Blanch s’envolti d’altres persones amb experiència en la realització d’obres teatrals, En aquest cas l’acompanya Rosa Maria Sacristán, també membre de la room Cabins.\nEn aquest any de confinament, el Llibre Gegant de Contes s’ha hagut de reinventar per no perdre l’edició de 2020. La cita va ser el diumenge 26 d’abril de 12 a 14 h i els il·lustradors treballaven des de casa seva sobre els contes que nens i grans havien fet arribar abans per correu electrònic a l’organització.\nA l’entrevista, Blanch i Sacristán ens expliquen, des de com va ser l’inici, fa quaranta-quatre anys, de la proposta, fins a la forma de funcionar que van dissenyar perquè no es deixés de fer.\nTambé ens explicaran com, malgrat les circumstàncies especials de la convocatòria, s’ha mantingut la participació, tant d’il·lustradors com de participants amb la redacció de les històries, enguany molt lligades a la situació de confinament.


La CUP de Berga retira la tinència d'alcaldia a Roser Rifà per un polèmic salt de Patum - Regió7\nSalts de maces a la Patum Confinada 2020\nLa Patumha començat amb una tempesta política que, anit, va culminar amb la retirada de la tinència d'alcaldia a la regidora Roser Rifà per la polèmica que va generar que fes un salt de maces, al carrer Menorets, dimecres a la nit. El salt va ser enregistrat i es va difondre per les xarxes i va generar rebombori. Va arribar després que des del govern es demanés a la ciutadania que fos responsable i complís les mesures de distanciament social per evitar la propagació de la covid-19. La imatge de Rifà fent un salt va generar controvèrsia i va propiciar la petició en bloc de tots els grups de l'oposició perquè dimitís.\nL'àliga enregistra un vídeo sorpresa en confinament\nA la tarda, tots els grups de l'oposició, Junts per Berga, ERC La raó: haver participar en un salt de maces espontani al carrer Menorets «sense respectar i fent cas omís del que determinen els protocols sanitaris de la fase de desconfinament en què ens trobem». Així ho asseguren els tres grups esmentats en un comunicat conjunt que van emetre ahir a la tarda.


Ni una cosa ni l’altra- Cuina.cat\nArxiu de la categoria ‘Ni una cosa ni l’altra’\nMenjar pizza a caballo\nAquests dies, un amic i conegut blocaire català està passant una temporada a l’Argentina. Com que ens coneixem i sabia que jo havia viscut durant tres mesos a Buenos Aires, abans de marxar em va demanar que li fes cinc cèntims de coses que podia visitar i -sobretot- menjar. Ja sabeu com va això de ser (gastro)blocaire, no? Ens agrada trobar-nos per menjar… i per parlar de menjar!\nTotal, que li vaig fer una botifarra de correu electrònic amb una vintena o més de suggeriments només a Buenos Aires. Entre les diverses indicacions que li vaig fer era que mirés de practicar un esport molt portenyo: menjar pizza a caballo. Li ho vaig dir així, sense més indicacions, amb la voluntat d’intrigar-lo una mica i, si més no, fer-lo entrar a Google abans de volar cap al Rio de la Plata.\nFainá: una (altra) menja importada d’Itàlia\nÒbviament, la broma que li vaig fer és la mateixa que intento fer-vos a vosaltres: menjar pizza a caballo no té res a veure amb la equitació ni tampoc amb haver de fer postures estranyes (i degradants?!) per menjar-se un tall de coca italiano-argentina. Áquesta pràctica gastronòmica argentina agafa el nom del fet que el tall de pizza es menja a sobre d’una altra cosa. I aquesta altra cosa és un producte molt poc conegut i, al menys per mi, fascinant: la fainà.\nAixò és una pizza a caballo, senyores i senyors. A cavalcar!! | Olletadeverdures.cat\nJo de la fainá no en vaig sentir a parlar fins que portava ja uns quants dies a Buenos Aires. Segons explica la Viquipèdia -i així m’ho van explicar els amics portenyos- la feina és una massa cuita d’un dit de gruix feta amb farina de cigrons, aigua, oli d’oliva, sal i pebre que va arribar al Rio de la Plata com moltes altres receptes que ara són típiques d’aquella zona: de la mà dels immigrants genovesos que hi van anar a petar a principis del segle XX.\nAllà hi van dur, com fan tots els expatriats, els seus plats tradicionals. I un d’aquesta és la fainá. Al post expliquen que a d’altres llocs de la mediterrània (nord d’Àfrica, Sardenya, Gibraltar) i se la coneix amb altres noms com calentita, karantita, socce o Fainé. És una massa compacta però força elàstica i un punt gomosa que sola no diu res, però acompanyant un tall ben farcit dels ingredients que més us agradi li dóna un nosequé que té un punt d’addictiu, de no voler que s’acabi.\nA la zona del Rio de la Plata, però, es sap del cert que la van dur els genovesos, que van convertir en una tradició local menjar un tall de pizza -qualsevol, totes valen- acompanyada de fainá i un got de moscato. De fet, és molt habitual trobar aquest tipus de vi a Buenos Aires, encara que no és la variant tan dolça que s’ha posat de moda entre nosaltres els darrers anys.\nAixí que ja ho sabeu: a més de l’asado, poques coses hi ha més pròpies de Buenos Aires que endrapar un tall de pizza amb la fainá a sota i un gotet de vi. De fet, mentre vaig viure allà vaig veure que era un dinar força habitual tant entre executius del centre de la ciutat com dels treballadors de les parts més populars. Us ho prometo: és deliciós i atipa!\nAh! I si mai aneu per allà i voleu seguir el consell que li vaig donar al col·lega, no ho dubte: deixeu-vos caure per Pirilo, al barri de Sant Telmo. Diuen que és el millor lloc on menjar aquesta combinació. Però és que clar, en preparen des del 1932… Jo, ja us ho podeu imaginar, me’n vaig fer un fart! 😛\nPublicat a Cuina popular, Ni una cosa ni l'altra, On hem menjat, Producte | 3 comentaris »\nUn xiringuito insòlit al mig del Delta\nEl Delta de l’Ebre és, amb tota probabilitat, l’espai natural més insòlit de tot el país. No ho dic (només) condicionat per la meva estima per aquest trosset de terra fonamental en el meu mapa emocional. Ho dic també pel munt de dades objectives que ho corroboren: des del seu origen com a producte del riu fins al seu seriós risc de desaparició passant per la combinació de parc natural, zona humida més gran de Catalunya, important hàbitat d’aus, territori de dunes i platges infinites, i terra de delícies gastronòmiques (de l’arròs a l’ànec passant per l’anguila, les anques de granota i els musclos i els ostrons). Tot això conformant un paisatge feréstec habitat per una comunitat humana amb forts trets identitaris.\nNomés en una terra insòlita com aquesta podia sorgir un local tan particular com el Xiringuito de la costa. Instal·lat a sobre de l’estructura d’una antiga musclera del Delta, està situat en un dels extrems de la Badia dels Alfacs i només s’hi pot accedir amb vaixell -sigui propi, de lloguer o de servei regular. No em direu que, amb tot el que us he dit fins ara, no és el local més estrany/original/diferent a què haureu anat mai. Ja us ho havia dit, que era insòlit.\nEl xiringuito vist des del vaixell que t’hi porta. Mola, eh? | Olletadeverdures.cat\nAl Xiringuito s’hi pot anar fer diverses coses. Des de passar-hi tot el dia i aprofitar per caminar per la sorra amb l’aigua pels genolls a fer el vermut o prendre el cafè a mitja tarda. Només és qüestió de tenir vaixell o d’estar atents als horaris dels que hi van regularment al llarg del dia. Ara bé, el que hi va a fer la majoria de la gent és dinar-hi i passar una bona sobre taula guaitant les vistes sobre el Delta, la badia i la serralada del Montsià, que la tenim just al davant.\nBancs correguts, ambient informal i vistes formidables a la costa. Ouyeah! | Olletadeverdures.cat\nNosaltres vam fer això darrer: anar a dinar. Vam agafar la golondrina que surt del port de Sant Carles de la Ràpita a les 13:00 hores i a les 13:30 ja estàvem a taula esperant els musclos, els calamars a la romana i la paella de peix i marisc versió de cego per dinar. Si feu això, aneu amb compte: les racions són grans i pots acabar atapeït, si no mesures bé. De fet, a nosaltres l’arròs ens va costar una mica perquè amb els dos entrants gairebé, gairebé vam dinar. Després, a gaudir del cafè i el sol de primavera a la part descoberta del garito. Això és vida, xe…\nL’arrosset que ens van treure per als dos. Al fons, el Xiringuito i les fonaments de la musclera dins de l’aigua | Olletadeverdures.cat\nA veure, no ens enganyem: al Xiringuito no s’hi va a menjar uns plats inoblidables . No us puc dir que hi trobareu els millors arrossos del Delta. Però també us haig de dir que hi menjareu bé. Els musclos, per exemple, estaven estupendos. El calamar a la romana era fresc i fet per ells i estava ben tendre, molt bo. I l’arròs era molt digne, força ple de peix i marisc. Això i dues canyes per cap, 35€ per persona. Cal afegir-hi el preu del bitllet, que són 6€. A menjar barat tampoc s´hi va, ja hi vegeu. Però entenc que estic pagant un lloc original, amb unes vistes ben xules i, en definitiva, un àpat diferent.\nSi sou dels que us agrada fer cosetes diferents de tant en tant i tenir un punt de vista diferent d’un territori fantàstic, crec que el Xiringuito us farà passar una bona estona. És un lloc ben recomanable, tu. Això sí, espavileu: la cosa només dura de finals de maig fins a mitjans de setembre i en diumenge es difícil trobar taula per dinar!\nBon estiu, colla! I Salut!\nPublicat a Ni una cosa ni l'altra, On hem menjat | 3 comentaris »\nPraga cervecera: un suggeriment i dues recomenacions\nPraga és una de les ciutats d’Europa i del món que més turistes rep. Ho vam poder comprovar en persona, quan hi vam estar uns dies a principis de juliol. Tot i anar-hi entre setmana i no precisament en el moment més fort de la temporada alta, la ciutat bullia de gent. En alguns punts i en algunes estones, fins i tot ramblejava una mica, ja m’enteneu… 🙂\nSense cap mena de dubte, el principal atractiu de la ciutat són els seus urbanisme i arquitectura, d’orgien medieval i amb eixe toc centreeuropeu que el fa tan atractiva a ulls meditarranis (si no en coneixeu res, aquí trobareu fotos guapes, guapes…). Ara bé, si paraves una mica l’orella i miraves una mica què feia la gent, t’adonaves ràpidament que un altre atractiu de la ciutat és la cervesa. No debades, Praga i tota Txèquia han estat una de les capitals històriques de la cervesa en aquest tros de nom anomenat Europa. Òbivament, nosaltes ens vam esforçar a conèixer també aquesta faceta de la ciutat… 😛\nUn suggeriment: poca ampolla i molta tankova\nCom us podeu imaginar, en una ciutat amb història però també farcida de turistes et pots trobar de tot, també en cervesa. Des de aquelles gerres de litre caríssimes servides en una terrassa del centre on veus com la cervesa es va calentant ràpidament ; fins a cerveses selectes què has de saber on anar a buscar perquè només la fan a un lloc.\nHavíem vingut a beure cervesa, no? Doncs això... | Olletadeverdures.cat\nJa ens perdonareu la pedanteria, si és que ho és, però anar a Praga a beure qualsevol cervesa txeca és una mica una tonteria. Especialment si opteu per les que també són fàcils de trobar aquí, com la Pilsner Urquell (per cert, única del món que es pot dir legalment pilsen), la Budveiser Budvar o la més recent per Catalunya, l’Staropramer. Parlant en plata: creuar mitja Europa per beure la mateixa cercesa que et pots trobar al súper de sota de casa és una mica fail…\nCom diu un argentí afincat a Praga i que respon al nick de filòsof cervecer, a Praga hi ha desenes de coses a tastar. I tot i que ell mateix reconeix que la cervesa en ampolla de les prinicipals marques que podem trobar a Catalunya no és exactament al mateixa que trobes a Praga (la de Txèquia és millor), el que s’ha de beure d’aquestes birres més industrials és la versió servida en tankova.\nTankova (o tankove, ho he vist escrit de les dues maneres) són uns depòsits força grans on es guarda una cervesa amb menys gas i que es conserva més fresca i en millors condicions. Una cervesa, a més, que és millor que l’embotellada. No en tenen a tots els llocs, i els que en tenen ho anuncien amb claredat: és un reclam de qualitat. No n’entenem tant, de cervesa, però sí que vam saber veure que eren birres més gustoses, amb més cos i una escuma densa i cremosa ben bona.\nUna tankova de Pilsner Urquell "a la vista" | Olletadeverdures.cat\nUna de les que més ens va agradar en tankova és la Budvar svetly lezak tankova. Efectivament, és una birra feta per una de les grans marques del país però sense pasteuritzar i servida des de tankova. Buf! Jo me n’hauria begut tranquil·lament tres o quatre de mig litre seguides. Bé, tres ja… 😉\nNo ho dubteu, busqueu un local amb tankova. Nosaltres en vam trobar un de força tranquil i modernillo que es diu Lokal a tocar del Pont de Carles, a la banda de Mala Strana, el barri on està el castell de Praga. Si creueu el pont a ple sol en aquesta direcció, us podem garantir que us anirà força bé tenir aquesta recomenació… heheheh. Per cert, també hi vam menjar força correctament.\nDues recomenacions: U Medvidku i Klasterní Pivovar\nFet el suggeriment sobre provar cerveses (industrials) servides en Tankova, ara un parell de recomenacions d’on trobar bones cerveses artesanes. La fama de ciutat cervesera, Praga se la va guanyar des del segle XII per la gran quantitat de locals (bars, tarvernes, hostatges) que es feien la seva pròpia cervesa. Ara no en queden ni una ínfima part dels que va arribar a tenir, però encara n’hi ha uns quants i val la pena visitar-los: podreu beure bona cervesa i podreu veure on la fan…\nU Medvidku: al més pur estil taverna txeca | Olletadeverdures.cat\nPer no emportar-te disgustos, és molt millor anar guiat i nosaltres vam fer cas a Roger i ens vam comprar aquesta guia, elaborada pel filosof cervecer, que val cinc euros en format e-book. Seguint-la vam fer cap als dos locals que ara us recomenem i ens va estalviar entrar a diversos garitos que tracten de manera diferent als pragatins i als forasters. Ja vieue: no només a Barcelona estem farts de (certs) visitants…\nU Medvidku és una de les poques cerveceres històriques que queden a la ciutat. Té una història ben peculiar i fa unes cerveses ben bones. A més de ser artesanes, les tenen en tankova, amb la qual cosa la festa és completa. També es menja molt bé. És un restaurant de cuina tradicional molt respectat pels locals, la qual cosa sempre és un bon senyal. Si sóu un mínim de dos, no dubteu en demanar el garró de porc fumat al forn. Fa un pam de llarg per un pam d’ample (mireu la foto!) i es desfà a la boca. Brutal!\nAquí obligatori provar l’Oldgott, feta per ells i macerada en barriques de fusta. Ull, perquè només la podreu beure (i comprar) aquí. Cremosa, densa, gustosa. Oh!\nUna darrera de l'altra, tant en ampolla com de tankova | Olletadeverdures.cat\nSi la primera recomenació que us hem fet és al centre de la ciutat, la segona està una mica apartat però dins d’un lloc que es sol visitar: el Monestir d’Strahov. Just a l’entrada hi ha el Klasterní Pivovar, que precisament ocupa l’antic lloc de la cerverseria del convent. Tenen mitja dotzena de cerveses fetes totes per ells, de les quals almenys una és de temporada (estiu, hivern, Nadal…).\nA la carta expliquen perfectament de què va cada tipus. Nosaltres ens vam organtizar per provar-ne fins a quatre i estaven totes bones. Son totes particulars, ja que la majoria són IPA, un tipus de cervesa gens habitual a Txèquia i que aquí es va fer per primer cop. També és un bon lloc per dinar cuina tradicional del país. O sigui, molta carn, poca verdura i gens de peix. Si podeu beure/menjar a la terrassa, el combo és perfecte.\nPorc arrebossat i amanida de patata: plat nacional! | Olletadeverdures.cat\nI un comentari final: no patiu excessivament pels preus. Tot i ser ja una ciutat força turistificada; i que les cerveses que us proposem són -per dir-ho d’alguna manera- de gamma alta, són més barates que una Estrella Damm mal servida en un garito de mala mort a Barcelona. Segur que m’explico…\nPraga és un lloc ben bonic per passejar i també per gaudir de bones cerveses si anem amb una mica de compte i no ens deixem entabenar com a guiris per la Rambla. Val la pena rebuscar una mica (no gaire, són fàcils de trobar) i provar cosetes que dificilment trobareu al nostre tros de planeta. Ja sabeu: a demanar cerveceta i…\nPublicat a Cuina popular, Ni una cosa ni l'altra, On hem menjat, Producte, Restaurants | 2 comentaris »\nLa parrilla del pàrking\nEls diumenges, Buenos Aires fa olor d’asado. Per ser més precís, fa olor de parrilla: aquella mescla de l’aroma de la carn a la brasa, daurada i cruixent, i l’olor picant però agradable del fum del foc que fa possible el miracle. Aquest aire que perfuma la ciutat no vé, només, dels asados que fan les families per rendir culte a la seva argentinitat. També bé d’un fenomen molt porteño i que crida l’atenció a qualsevol visitant despistat: la parrilla al paso.\nEn aquesta ciutat, cada racó es pot convertit en una cuina improvisada. I no exagero: n’he vist a cantonades, d’altres literalment al mig de la vorera o d’altres més discretes al mig d’un parc o una plaça. Però a mi les que m’han robat el cor són les que s’instal·len als estacionamientos de la capital. Als pàrkings, vaja.\n"Ha pedido un choripan, señora?" Els reis de la festa... | Olletadeverdures.cat\nEn aquesta ciutat són molt habituals un tipus d’instalacions molt curioses, las playas de estacionamiento. Un solar descobert normal i corrent, dels que podrien ser la base d’un edifici, asfaltat i amb mur no gaire alt que el tanca. Una guixeta feta de totxana vermella i una barrera que no és imprescindible. N’hi ha per tot arreu i són bàsiques per poder aparcar en una metrópoli impossible de conduir. Alguns d’aquests locals, arribat el diumenge, pateixen una metemorfosi literalment increïble a ulls europeus.\nCal fer cua per menjar aquí! | Olletadeverdures.cat\nEls cotxes desapareixen i es transformen en tauletes de tarrassa i unes parrilles de mida i característiques diverses. La guixeta canvia els preus per hora per la llista de productes, normalment molt curta: choripan i entrepans de bandiola o bifé de chorizo. Alguns hi afegeixen el morcipan. Els vigilants de cotxes, vestits amb monos de mecànic tacats de greix, donen pas a senyors guarnits amb delantals oliosos. La clientela ja no entra estressada per deixar el cotxe i marxar pitant; sinó per quedar-se i endrapar aquests trossos de carn servits entre pa i pa. Chimichurri o salsa criolla i cap avall!\nEls cuiners no guanyaran un premi de maestro asador, probablement. Pero no us enganyeu: no ofereixen mala qualitat. Són una opció popular -en els dos sentits del terme- per menjar amb certa rapidesa, fins i tot caminant per la ciutat. I no, no són enganyaturistes. Si més no, si vas un pèl de cura. De fet, la meva experiència és que una part gens menyspreable de la clientela són veïns que van a menjar un entrepà mentre passengen per la fira de San Telmo -una de les més multitudinàries de la capital argentina. La primera que vaig veure, El rey del chori (què us sembla??!!) em va robar el cor només posar-hi un ull i hi vaig tornar per menjar-hi i fer les fotos. La parrilla del pàrking, la vaig batejar, pensant que només n’hi havia una. No pas…\nEm va fascinar i encara em fascina perquè tot això ja no és possible a Europa. És increïble com de fins ens han tornat; com de pasteuritzats estem. Aquestes parrilles no passarien ni la primera part d’un control de seguratat sanitària dels que passen els negocis alimentaris del nostre país. De fet, m’imagino a més d’un inspector tenint un íctus només de veure on estan instal·lades.\nSón un fenomen ben autèntic i ben popular, que tant de bo aquesta ciutat no deixi perdre com nosaltres hem deixat matar moltes tradicions culinàries. Un chori amb criolla? 😉\nPublicat a General, Ni una cosa ni l'altra, On hem menjat | 2 comentaris »\nCargols & Flamencu amb Moritz\nA casa els Olletos, quan comprem una cervesa ja sigui per posar-les a la nevera per si de cas, per acompanyar algun àpat o quan surto de l’escola i em ve de gust fer-me’n una al nostre humil balconet, sol ser Moritz. Fins i tot la sense alcohol, l’Aigua de Moritz, és la que més ens agrada.\nJo fa un temps vaig decidir que volia tornar a ballar alguna cosa. No tenia clar el què i vaig provar un intensiu de flamenc que em va enganxar i ara ja fa dos anys que ho faig. Bé, que ho intento… 😉\nCargols no en menjo massa perquè a Massitet no li acaben de fer el pes (tampoc no els he cuinat mai i no sé si sabria fer-ho), però més d’una vegada els demano a la carta d’algun restaurant perquè en sóc força fan d’aquests animalons bavosos que poden semblar fastigosos però que me’n menjaria a quilos.\nTot això per dir-vos que quan Gastroblocaires va proposar fer la sortida Cargols & Flamencu amb Moritz (organitzat juntament amb PUMM)… com havia de dir que no????!!! Impossible!\nSi la cosa pintava bé des de bon principi, va continuar (i acabar) encara millor. Per arribar al lloc on es feia el “sarau”, la Caseta del Migdia, la Moritz va posar el mitjà de transport. Vam pujar-hi amb la furgoneta Mercedes i va ser d’allò més divertit veure que a dins hi havia un tirador de cervesa!!!\nEl mitjà de transport amb tirador de cervesa, genial! | Olletadeverdures.cat\nUn cop a dalt, el primer que vam fer va ser treure el cap per veure la bonica ciutat de Barcelona i reunir-nos amb la resta de blocaires que, com sempre, va ser un plaer!\nI va arribar el sopar: cargols, carn a la brasa (pollastre i botifarra), amanida i postres. També, evidentment, cerveses (Moritz, Epidor o Aigua de Moritz). Va ser una vetllada molt maca, xerrant amb els altres blocaires i gaudint d’un bon espectacle de flamenc amb els germans Cortés i la bailaora de cuyo nombre no puedo acordarme… No sé si eren bons o no, fins aquí no arribo, però sí que sé que a mi em van agradar molt, que al final és el que compta, oi? I el conjunt de la nit va ser més que espectcular!!\nNosaltres hi vam anar convidats, però com ja veieu, si ho he sabut transmetre bé, que va ser una experiència que va valer molt la pena. Sopar, cervesa Mortiz i espectacle flamenc per 19€?? Això no és cap preu!\nQuè bé que ho feia, l'argentina! | Olletadeverdures.cat\nPer què ho explico si el 14 de juny es va acabar? Doncs per dos motius, un de més tonto, si voleu, que és que ahir vaig veure un cartell de classes de flamenc per un carrer a Buenos Aires, i em va venir al cap que la bailaora era argentina; i l’altre que ara teniu la oportunitat de gaudir d’una altra fantàstica proposta: Sardines & Rumba by Moritz. Es farà fins al 22 de setembre i jo ja estic pensant en embolicar a les meves flamenkes per anar-hi… 😉\nNo vull acabar sense dir que la Leti ens va semblar una community de l’alçada d’un campanar: ens va tractar super bé, sense agobiar i transmetent que el què més l’interessava era que gaudíssim de l’event i de la nit. Escriure’n o no crec realment que era quelcom secundari… Doncs mira, se’l mereix, el post! 😉\nPublicat a Encontres gastroblocaires, Ni una cosa ni l'altra, On hem menjat, Trobades gastronòmiques | 3 comentaris »\nTeoria i tècnica de l’asado argentí\nSóc una persona de mites gastronòmics. Tots els que no he tingut ni a la música, ni a la literatura ni a la política ni al periodisme, els tinc a la cuina. No són, però, cuiners. Són receptes. O, amb més precisió, àpats. Ja us en vaig explicar un aquí, també llatinoamericà. Avui us explicaré un dels més grans que mantinc: l’asado argentí.\nMai n’havia menjat fins diumenge passat, a casa d’uns amics de Buenos Aires. Alguns em podeu dir que podria haver-ho fet abans, en alguns dels molts (i bons, segons em diuen) restaurants argentins que hi ha a Barcelona. Però ja us he dit que el meu mite és un àpat: igual que el pernil veneçola el vaig voler menjar fet a casa, l’asado també. Sabia que era tot un esdeveniment social i cultural, aixó de l’asado. I un restaurant, per molt bo que sigui, no t’ho dona. Feia temps que ho intuia i ara ho sé del cert.\nLa parrilla en plenitud: flama al lateral i carn a la brasa | Olletadeverdures.cat\nUn asado comença al migdia i no se sap molt bé quan acaba. Comença cap a quarts d’onze, quan el parrillero o asador es posa a fer foc. Sí, companys: qui fa l’asado és l’home. Com a tants països llatins, els àpats de festa els cuina l’home i no pas la dona. Això del foc no és pas menor, ja que els argentins són molt maniosos (llegiu exigents, va…) amb això de la brasa: ha de tenir la quanitat i la intensitat exacta; i tothom te la seva manera de fer-ho -que és la millor, esclar! 😉\nMitja horeta o tres quarts fent foc i brasa (amb carbó vegetal o amb llenya) i llavors ja comença l’hora de posar els primers talls de carn. Quins són els primers? Doncs una parella una mica paradoxal, aparentment. Per una banda, les salsichas i chorizos parrilleros. Per una altra banda, la peça que trigui més en fer-se. L’explicació és molt senzilla: les salsitxes i els xoriços es començaran a manjar mentre es va fent la resta…\nChoripan per començar! La força de la senzillesa... | Olletadeverdures.cat\nComencem, doncs, amb uns trocets d’embotit i el (per mi també mític) choripan: res més que els chorizos encastats dins de pa torrat. Mentre anem menjant, es posa en marxa la part social del ritual: mentre els nens juguen pel jardí on hi ha la parrila, els adults van endrapant mentre comenten com de malament està la vida, quina lliga més bona ha fet el seu equip o aclarir si algú coneix la millor manera per anar no sé on a passar el cap de setmana…\nSi no estàs atent, et pedràs una part d’un procés important: mariposear els chorizos. Bonic i poètic verb per dir que els has d’obrir per la meitat en horitzonal menys un trocet del mig; el suficient per a que tingui forma de papallona (mariposa). Ep! Què és això? El maestro parrillero ha aprofitat per posar una paelleta a la brasa amb una provoleta amb orenga: més munició per anar endrapant i rajant de polítics, banquers i futbolistes…\nLa cosa ja va cap a la taula, sembla: l’entranya, una tira fina i sabrossñisima que m’ha seduït per sempre, ja està al foc i trigarà poc en coure’s. El vacio, a mig cami entre l’entrenya i el bifé de chorizo pel que fa a mides, també està per cami. Una mica més de chorizo, salsichas i provoleta i cap a taula.\nEp! La provoleta a la parrilla. No ho havia vist mai | Olletadeverdures.cat\nLa carn arriba en l’ordre invers d”entrada al foc: primer l’entraña (brutal, insisteixo), després el vacio (tendre, gustós) i acabar el bifé (què dir-ne?). Diuen els entesos de la cosa que, sense contar els entrants, la quantitat ha de ser de mig quilo de carn per comensal. Increïble, no? aixó sí; en un asado de llarga durada pots estar quatre o cinc hores menjant. Potser més. Qui menys sembla gaudir-ho és el asador o parrillero, que es passa el dinar pendent de la carn.\nLes carns, per ordre i al seu temps\nUn bon parrillero, em va explicar un amic, mai treurà tota la carn a l’hora i no deixarà de vigilar el foc i l’alçada de la parrilla. Sí, amics: en aquest país la graella és mòbil i puja i baixa en funció del foc, de la calor de les brases i de la carn que tens fent-se. Li vaig preguntar a Pablo si no era pesat, estar tot l’àpat pedent . “No, me encanta!!”, em va dir. El més convincent però, va ser la mirada cómplice i el mig somriure sorneguer amb què m’ho va dir. Què gran: s’ho estava pasant bomba, cuinant per nosaltres…\nLa carn no arriba sola, ni molt menys. Un acompanyament per baixar: amanida lleugera i fresca. Això, mana la tradició, ho fan les dones. Un acompanyament al nivell de l’exigència gàstrica: patates i moniatos (batatas) al caliu. Increïbles; es desfeien a la boca. Pintades amb mantega, que això és un plat de l’interior boví del país: l’oli d’oliva, per l’amanida d’influència mediterrània. La carn al punt: rosada i sanguinosa per dins; pero torrada i cruixent per fora. Brutal. Molt bona…\nTres hores menjant carn, vaig calcular. Per acabar, unes postres ben argentines que vaig portar d’un curs de panaderia tradicional que havia fet divendres: gaznates i alfajores santefecinos. Com us podeu imaginar, lleugerets a matar. Dulce de leche per un tub i sucré glacé per si no estava prou dolç. Els encanten les coses ensucradíssimes, als argentins!\nLa parrilla, una qüestió d’estat\nBona part de la jugada del asado es guanya a la parrilla. I la mirada al cel que va fer Maria quan li vaig preguntar com havien fet la seva m’ho va confirmar: “no sabés la de dibujos que hiciiiiiiiimos”. Per a Pablo era important i li van dedicar hores.\nJa podem començar! La resta anirà arribant mentre mengem... | Olletadeverdures.cat\nÒbviament, mòbil (jo diria que si no ho és, ni ho consideren parrilla. Mira que et dic…). Però també havia de tenir un compartiment lateral separat de la parrilla en sí per a tenir sempre brasa fent-se. Per assegurar que no afecta a l’asado, una paret refractária per separar el dipósit de foc de la carn. Ho podeu veure clar a la primera foto.\nTenir parrilla es veu que és meravellòs, a l’Argentina: quan vaig comentar als amics de feina que el cap de setmana anava a fer una parrilla a casa d’un amic, gairebé em van felicitar. I, de fet, van comentar amb certa enveja catxonda la sort de poder tenir a casa una infraestructura clau en aquest país. Després de diumenge ho entenc millor i després de llegir un article sobre els asados a la premsa, ho comprenc del tot.\nEl asado com a gest d’afirmació nacional\nA l’Argentina, el asado és una instució social venerada, cuidada i mantinguda. Familiar o amb amics, es fa els dimenges i és un signe d’identitat cabdal. Tant, que fins i tot li han dedicat estudis a la universitat. Aquí en podeu trobar una síntesi periodística, que explica coses ben curioses.\nPer exemple, que fins al segle XIX només era de vaca. Va ser llavors quan es va afegir el xai i fins al segle XIX no va arribar el porc (és a dir, la salsitxa i el xoriço ara canònics). Els talls també s’han anat fet més petits, comparats amb els quarts d’animal sencer que es coien a la Pampa que el va veure nàixer. I una dada sociologica curiosa: no es converteix en el plat nacional que es ara fins a ben entrat del segle XX i per impuls dels immigrants i els seus fills.\nExplica aquest estudi que la clau es “la ambición de los hijos de los immigrantes por ejercitar actividades que demuestren si argentinidad”. Això, sumat a una pujada de sous als anys 40 va fer més fàcil l’accès a la carn de capes cada cop més àmplia de la societat. Ja ho tenim tot, doncs: l‘asado convertit en signe identitari… Jo ja deleixo per repetir una demostració d’argentinidad… 😉\nPublicat a Amics i familiars, Cuina popular, Ni una cosa ni l'altra, On hem menjat, Trobades gastronòmiques | 7 comentaris »\nSopant en un lloc com no n’havíem vist mai cap\nA principis de setembre, els olletos vam tenir l’oportunitat de sopar en un lloc com no n’ havíem vist mai cap. No és un restaurant, perquè no hi pot sopar qui vol. Tampoc és una casa particular strictu sensu, perquè pots sopar-hi sent un desconegut. No és pas un negoci, perquè no hi guanyen diners tot i que pagues per menjar-hi. No és un sopar d’amics, perquè nosaltres no coneixíem els propietaris. Per fer-ho tot una mica més confós, el cuiner i la cap de sala s’asseuen a sopar amb tu…\nI encara més: difícil de trobar! Ens vam perdre dos cops... | Olletadeverdures.cat\n“On vas sopar, doncs?”. Si em feu aquesta pregunta, us ho explicaré d’aquesta manera: és un antic molí situat al costat del riu Sènia, a cavall entre Catalunya i el País Valencià, que una parella jove i entusiasta està rehabilitant. Ell és un afeccionat a la cuina (i ja us ho avanço: ho fa bé!) i es posa als fogons quan un amic o conegut connaisseur li ho demana. Per anar-hi el primer cop, t’hi ha de portar algú que els conegui. I només si els va bé la data i la proposta, hi podrem sopar. Jo no he sabut trobar un nom per definir-ho, sincerament.\nTomàquets del serengue, de les que ens vam menjar... | Olletadeverdures.cat\nI què s’hi menja? Coses bones, de la terra, moltes collides a la pròpia finca i d’agricultura ecològica. La parella que el regenta (deixe’m-ho així, sense noms…) són uns convençuts de la importància de cuidar la terra i estimen la seva. Tenen un hort i estudien tenir conills i gallines. El que no tenen, ho compren. El peix, a Vinaròs. El vi, a la Terra Alta. Els bolets, collits per ells als Ports. El receptari, una barreja de les tradicions locals i aportacions de llibres de cuina del gust dels amfitrions.\nLa cuina, preciosa, mostrant-nos els plats del sopar | Dolors Cervera\nCarta? No pas! Menú pactat? Nooooooooooo… El que hi hagi de temporada i/o al mercat i li vagi bé cuina al xef afeccionat. Ja t’ho trobaràs en arribar. Per entrar, uns carbassons (ecològics, de la casa) en tempura amb sobrassada de Mallorca. Combinació guanyadora. I no, la sobrassada no arrassava el carbassó. Amanida de tomàquet cor de bou, raf i surrac (varietat local mig perduda de Bernicarló, al Maestrat) amb formatge tendre. Tot de la casa, amanit amb oli d’oliva… de la finca. Coc de tonyina que es desfeia a la boca -i us ho diuen els Massitos al complet!\nEl tàrtar d'anguila en primer terme, com al sopar... | Olletadeverdures.cat\nImpressionant, literalment, el tàrtar d’anguila del Delta fumada amb tomàquet Serengue. Probablement, el plat de la nit. No es quedaven curtes les flors de carabaceta arrebossades. Tampoc estava gens malament l’amanida d’algues, nous del veí [sic] i vinagreta de gerds -salvatges, també recollits. El segon rounds dels entrants encara incloia unes cocotxes de bacallà al pil-pil amb pebrots verds fegrits (quin pil-pil més ben lligat) i un plat de la Rusqui: vieira amb carxofes (d’estiu) i patata confitada -un mar i muntanya que penso copiar!\nEl plat de la Rusqui, sensacional! | Dolors Cervera\nDe plat fort, un guisat tan de la terra que gairebé sorprén: suquet de rap, llagostins i escamarlans. El sabor que ha de tenir un suquet canònic amb un punt de modernitat: el peix no estava sobrecuit, com han fet sempre els mariners. Tot plegat ho vam poder veure sobre la taula de la cuina només vam entrar. Més aviat com si fos la casa d’un amic, certament.\nImpressionant la cassola de rap, escamarlans i llagostins | Dolors Cervera\nPer tancar, un parell de postres literalment de llibre : pastís de xocolata amb recepta de la Ruscalleda i pastís de llimona i merenga (tret d’un altre llibre que no recordo). El de llimona i merenga era directament addictiu -una manera com un altra de dir que vam repetir- i el de xocolata, potent com ell a soles. Pastís de crema de llimona i merenga. Nyaaaam! | Olletadeverdures.cat\nPer beure, vi negre de la Terra Alta i un cava que no vaig apuntar, en cap dels dos casos. Ah, i uns gintònics clàssics de Seagrams que van tancar el sopar i van acompanyar la sobretaula amb una dignitat i saber estar entranyables, com només saben els cavallers anglesos. Bé, molt bé. Tan a gust ens trobàvem, que vam acabar marxant cap a les dues de la matinada. És el que té estar sopant… en un lloc tan especial.\nAlgú podrà pensar que, a fi de comptes, estem davant d’un d’aquests (falsos) clandestins que s’ha posat (immerescudament) de moda darrerament, sobretot a Barcelona. No ens equivoquèssim pas. I sobretot, no cometem l’error de posar aquest vell molí, autèntic, en el mateix sac que aquests productes de màrqueting sense ànima. No és un negoci, no és màrqueting: els seus propietaris no s’hi guanyen la vida. No volen cap mena de publicitat. No estaven conveçuts ni tansols de la conveniència de permetre’m publicar aquest post. Sí, estimats: els vaig demanar permís! Com no! 😉\nLa clau que ens va obrir la porta del "lloc". Pots estar ben ufanós, Tony! 😉 | Dolors Cervera\nNomés us explicaré una cosa: fins fa uns mesos, aquesta parella tenien programat fer un cop al mes aquesta mena de sopars. Però se’n van cansar: no era el seu objectiu, no era el què els venia de gust. Per això ara només ho fan de tant en tant, sota demanda i si els va bé. Nosaltres vam tenir la sort de trobar una mà que ens hi va permetre penetrar. El resultat és una experiència gastronòmica i social sensacional. Tant, que no havíem vist mai cap cosa igual\nP.S.: En aquest enllaç trobareu totes les fotos dels plats. Vull agraïrs a Dolors Cervera que ens en deixi moltes de les que va fer ella. Nosaltres no anàvem ben equipats! 😉\nPublicat a Amics i familiars, Ni una cosa ni l'altra, On hem menjat, Trobades gastronòmiques | 11 comentaris »


Igea presentarà candidatura per disputar el lideratge de Cs - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nIgea presentarà candidatura per disputar el lideratge de Cs\nEl vicepresident de Castella i Lleó tindrà com a rival la líder dels taronges al Congrés, Inés Arrimadas\nep 25.02.2020 | 23:00\nEl vicepresident de Castella i Lleó i líder del corrent 'Cs ets tu', Francisco Igea, va confirmar ahir que presentarà una candidatura a les primàries per dirigir el partit de cara a l'Assemblea General de març i competir així amb la portaveu de la formació taronja al Congrés, Inés Arrimadas.\nEn la candidatura que registrarà avui, últim dia de termini per a això, figurarà com a secretària general i 'número dos' Marta Marbán, diputada en l'Assemblea de Madrid. A més a més, va indicar que reservarà 19 llocs perquè els ocupin els 17 portaveus autonòmics del partit, la portaveu al Congrés, Inés Arrimadas, i el líder de Ciutadans en el Parlament Europeu, Luis Garicano.\nEl vicepresident de Castella i Lleó ha fet aquest pas al capdavant malgrat considerar que «Arrimadas era una bona candidata per liderar el partit» i després de defensar la necessitat d'una esmena a la totalitat dels estatuts proposats per la gestora. Així ho va indicar durant un acte de la plataforma 'Ciutadans ets Tu' a la Casa de Vacas de Madrid després de consensuar amb el seu equip la decisió de competir amb ella en les primàries per triar al futur president i l'Executiva del partit.\nEl líder de 'Cs ets tu' llança la seva candidatura a les primàries sense conèixer abans el pes que tindrà el sector crític en l'Assemblea General del 14 i el 15 de març. La votació per triar als compromissaris que assistiran a aquest conclave, on es redefiniran els Estatuts i l'estratègia de la formació taronja, va començar dissabte passat, però un error de l'empresa que la gestionava va impedir votar a part dels afiliats. La Comissió de Garanties va decidir llavors cancel·lar el procés, de manera que els resultats de la votació no es van poder conèixer dilluns, com estava previst. La Gestora ha anunciat que els militants podran tornar a votar per a triar als compromissaris dissabte (votació telemàtica) i diumenge (en urna).\nD'altra banda, el líder de Cs al Parlament, Carlos Carrizosa, va negar que s'hagi produït un xoc entre Arrimadas i Igea, i va emmarcar les seves discrepàncies en la competició pel lideratge de Cs.


El 90% de les dones ateses pel Servei d'Atenció a la Dona el 2022 ha demanat informació per avortar - Poble Andorrà\nEl 90% de les dones ateses pel Servei d’Atenció a la Dona el 2022 ha demanat informació per avortar\nL'edat mitjana de les dones que han acudit al servei és de 27,7 anys\nLes autoritats durant la presentació del Servei d'Atenció a la Dona (SIAD).\nEl Servei d’Atenció a la Dona (SIAD) ha atès un total d’onze dones des de principi d’any. Ho ha manifestat la llevadora referent del servei, Cristina Pérez, qui ha assenyalat que la majoria de consultes, un 54%, han estat realitzades per residents argentines i xilenes, seguides de les de nacionalitat andorrana i espanyola, un 27 i un 18%, respectivament. Respecte als motius de les visites, ha comentat que gran part són per demanar informació sobre la interrupció voluntària de l’embaràs, un 90%, i una per mètodes anticonceptius i planificació familiar. L’edat mitjana de les dones que han acudit al servei és de 27,7 anys.\nPérez també ha fet balanç sobre les persones que es van atendre al llarg del 2021, un total de 36, 34 dones i dos homes, els quals van anar a la consulta per sol·licitar informació sobre les possibilitats d’avortament i per la píndola d’anticoncepció d’emergència. Entrant al detall sobre les consultes, vint de les dones que van requerir el SIAD van ser de nacionalitat andorrana, quatre de procedència espanyola i portuguesa i la resta de persones no van aportar aquesta informació. Quant als motius, de la mateixa manera que enguany, la majoria van acudir al servei per obtenir informació sobre la interrupció voluntària de l’embaràs, un 85%, un 3% sobre mètodes anticonceptius i planificació familiar, un 3% per ambdues qüestions prèvies i un cas per fer seguiment després d’haver avortat de manera voluntària.\nRespecte al nou circuit establert a mitjans del 2021 per administrar de manera gratuïta la píndola de l’endemà, des de l’entrada en vigor se n’han dispensat 20, quatre per part del SIAD i setze des del servei de consulta jove del Servei Andorrà d’Atenció Sanitària (SAAS).\nLa llevadora ha destacat que des del març del 2020, quan es va posar en funcionament el servei, aquest ha experimentat una evolució “molt positiva”, tenint en compte les dades qualitatives. “En dos anys el circuit s’ha agilitzat i actualment tenim un vincle molt més fluid i dinàmic”, ha asseverat. I ha indicat que la possibilitat de poder avortar de manera farmacològica a l’hospital de la Seu d’Urgell també ha permès millorar la comunicació amb el centre i dotar a les dones d’una metodologia “menys invasiva” per interrompre l’embaràs. I ha considerat que, tot i que el SIAD sigui un servei jove, “ens estem posicionant com un punt de referència important per a tota la població d’Andorra per donar informació sobre qualsevol aspecte que afecti la sexualitat de les persones i la seva planificació familiar”.\nLa població resident torna a superar les 80.000 persones durant el mes d'abril


2018 | Escola Àngel Guimerà\nCELEBRACIONS DE NADAL 1R\nAvui ha sigut un dia molt divertit…\nHem cantat les nadales i ens han vingut a veure les nostres famílies, hem esmorzat xocolata desfeta amb melindros, ha cagat el tió…. ha estat un dia molt emocionant! BON NADAL!!!\nCELEBRACIONS DE NADAL 2N\nAvui, l’últim dia del trimestre, ha estat un dia ple d’emocions…\nHem cantat les nadales i ens han vingut a veure les nostres famílies, hem esmorzat xocolata desfeta amb melindros, ha cagat el tió….ufff necessitem un bon descans per tornar a l’escola al gener amb molta energia i ganes d’aprendre molt!!!\nAvui, els alumnes del nostre Col·legi, han felicitat el Nadal a Pares i altres familiars, cantant-nos i delectant-nos amb unes meravelloses nadales, que han fet les delícies de tots els presents.\nGràcies a ells, i gràcies a vosaltres per la vostra assistència.\nAvui ha vingut el patge reial a l’escola i tots els nens i nenes de primer i segon li hem anat a portar la carta que hem escrit als Reis Mags. Ens ha regalat piruletes i nosaltres li hem cantat una cançó. Esperem que els Reis ens portin moltes de les coses que hem demanat!!!\n3r anem a fer pa\nEl divendres 14 els nens i nenes de tercer vam marxar a Can Pou a Sant Antoni de Vilamajor.\nQuan vam arribar, vam esmorzar per agafar forces i començar les activitats. Vam veure els animals que hi havia a la masia, vam jugar, vam aprendre i …amb les mans ben enfarinades vam fer pa. Ens van sortir d’allò més bé!!\nQuan tots vam acabar ja era hora de dinar i abans de marxar vam fer una volta per la zona.\nSi voleu veure-ho, cliqueu a les FOTOS\nARRIBADA DEL TIÓ AL CICLE INICIAL\nAquest matí quan hem pujat a la pista com cada divendres, ens hem trobat una sorpresa!!!! Ha arribat el tió!!!! De seguida l’hem agafat i li hem posat la manteta perquè estigui ben calentó. Ara a donar-li de menjar i a esperar que cagui moooolt!!!!\nAvui hem realitzat, amb gran èxit, un simulacre d'incendi al nostre Centre.\nFelicitem a tots els nostres alumnes per l'excel·lent comportament durant aquest simulacre.