Avui en comencem una de bona: La Travessa dels Pirineus d'est a oest per la cresta divisòria d’aigües nord-sud.\nEls dies previs hem hagut d’organitzar una mica la logística:l’equip de suport*, el menjar, el material, els mapes...\nEn Salvador Fargas* ens ha dut fins a Portbou (foto1) on ens hi esperava el regidor de cultura i esports, en Ferran Pifarré.\nHavíem contactat amb ell per telèfon en dies anteriors i va acollir molt bé la nostra iniciativa tot donant-nos facilitats per a tirar-la endavant. Cal dir que al principi quan demanàrem a l’Oficina de Turisme del municipi algú que ens dugués fins al punt de sortida, ens adreçaren a una persona que ens demanava 100 € pel servei, doncs ens digué que era el què cobrava, quan algú li demanava anar a llençar les cendres d’un familiar al Cap de Cervera. No ens acontentàrem i seguirem buscant. Primera que això de pujar amb una barca que va a llençar les cendres d’un difunt semblava un mal averany i segona que ens agradava més trobar algú que no ho fes cobrant, sinó que ja en tingués prou sentint-se còmplice de l’inici de la nostra aventura. Aquest ha estat el Sr. Ferran (foto2) que ens ha obert l’Oficina de Turisme per obsequiar-nos amb unes samarretes i un pòster de la vila i ens ha fet un escrit testificant que sortíem de la fita 602. El regidor també ens ha buscat un pescador, en Rafael, que manés la seva barqueta vers la Cova Foradada, la Punta del Falcó i la Punta de l'Ocell, per poder arribar al penyassegat i poder-nos-hi enfilar. Punt d'origen i de partida de la peculiar travessa.\nEl trajecte amb la barca (foto3) només ha durat un quart d'hora, però ha estat molt emocionant, estàvem carregats d'il·lusió.\nEn Rafel (foto 4) ens explicava que temps enrera hi havia hagut qui havia pres mal intentant escalar els cingles, que anéssim amb compte que la roca era molt dolenta.\nEns ha dut fins la Punta de l'Ocell.\nAbans de començar la grimpada ens hem banyat al Mediterrani, era freda però feia un dia esplèndid. Som a 5 d'abril de 2004 (foto 5).\nJornada 1: Portbou (línia fronterera Meditarrània-França) - Coll de Banyuls\nPunta de l'Ocell.\nPuja dret però tot i dur l’arnés posat i les cordes a la motxilla no ens ha calgut de fer-les servir (foto 6).\nLa vegetació del penya-segat és ben interessant, hi ressalten les plantes crasses autòctones i introduïdes com unes figueres de moro menudes que ocupen els relleixos i escletxes de la roca. L’Albert (foto 7) n’ha volgut tastar el fruit i li han quedat els dits i els llavis plens de punxes menudíssimes!\nSortint del penyassegat veiem a mà dreta un rètol-pantallai una mena de refugi abandonat que enlletgeixen el paratge. Les vistes però són molt belles vers la costa i el menut edifici té una situació privilegiada. Disposa d’una cisterna que recull l'aigua de la pluja en bon estat. Un cop a dalt del Puig de Cervera 208 m (foto 8) -el nostre primer cim- hem vist a la banda nord la població homònima (foto 9) i hem trobat la cota 601 al costat del vèrtex geodèsic. Ara caldrà anar seguint el punt més alt del llom de la carena.\nSortint del vèrtex trobem un corriolet per l'esquerra menys fressat que va més per la divisòria i un altra per la dreta. Si es vol fer per fora dels camins cal anar amb pantalons llargs i gruixuts doncs la brolla és molt espinosa: gatosa, argelaga negra, cards, estepa blanca i negra,... nosaltres som molt puristes i tot i que el senderó ens tempta ens hi resistim massa puristes d'entrada-. Només sortir del vèrtex trobem una torre metàl.lica escapçada i després arribem a un collet des d'on surt un caminet vers la banda de Portbou.\nAl coll hi arriben uns pins pinyoners i unes altres coníferes fruit de replantacions amb una pista a la dreta que l'agafem uns metres tot deixant-la per anar a unes antenes de telefonia mòbil (foto 10).\nEstem a les antenes, tocant aquestes una estació meteorològica (foto 11)\nTot i que la pista passa molt a prop de la carena no cal agafar-la, un senderó a voltes més definint a voltes menys va seguint per dalt entre parades per ocells i barraques ensorrades.\nMetralladora amb búnquer i dipòsit d’aigua. (foto 12)\nSeguim per darrera el dipòsit per baixar directes per monòlit en memòria dels caiguts del bàndol “nacional”.\nColl de Balitres163 mHi ha un memorial per contrarestar l'anterior- que recorda els 100.000 exiliats que escriviren una trista pàgina de la nostra història, quan fugien de l'avanç de les tropes feixistes. Els esperaven anys difícils. Un menut edicfici (foto 13) de control duaner ens recorda que fa quatre dies que hem desdibuixat les fronteres d'Europa. Casalots malgirbats que fan de segona residència acaben d'esguerrar el paratge. Aquí ens han recollit el material d'escalada i hem tirat carena amunt.\nSi ens enfilem per la dreta de l'antic edifici duaner de seguida trobem més restes de la Guerra Civil, forats de trinxeres, i un altra niu de metralladora (foto 14) prop de la cota 600. (foto 15)\nSeguim per la divisòria per un sender poc fressat tot i tenir a pocs metres una pista. (foto 16) Més endavant sí que la seguirem uns pocs metres en el lloc on coincideix amb l'arribada de les vinyes de la cara nord a la carena fronterera. Com han conservat les vinyes el catalans del nord! Nosaltres amb el negoci del turisme l’hem perduda gairebé tota la dels costers mediterranis. (foto 17)\nTornem a deixar la pista de seguida per agafar un caminet poc definit per la carena fins a un pujolet des d'on baixem al Coll del Frare. (foto 18)\nEn aquest coll hi trobem marques de GR i d'un sender marcat de color groc. Hi ha un dipòsit d'aigua metàl·lic verd.\nS'agafa la pista carenera fins a una bifurcació en que es divideix en tres, es pren la del mig, la menys fressada que s'enfila amunt. Les altres dues estan en molt més bon estat, són transitables però un cartell prohibeix la circulació cap a l'esquerra.\nQuan arriba a la carena la travessa vers el vessant sud, l'hem de deixar per seguir sense camí per la divisòria. Està molt bruta de brolla. Si hi avancem uns 15 metres trobarem l'entrada d'una mina-cova. Si hi volem entrar haurem de portar llanterna doncs s'endinsa força (foto 19) Si no anem amb pantalons llargs gruixuts aptes per esgarrinxades, i volem avançar el millor serà baixar a la pista que tenim per sota la carena. (foto 20)\nAl arribar al punt més alt sortim de la pista per anar a la cota 363 m. A la vessant sud es perllonga vers un coll amb una barraca quadrada ensolsiada i un turonet que mira a Portbou.\nColl de la Farella307 m. (foto 21) Cruïlla de 4 pistes i fita 598.Hem anat a treure el cap a una cabana de pedra al costat d'una menuda pedrera (foto 22). Continuem per la pista carenera que avança vers ponent però en poc temps la deixarem per agafar un corriol a mà esquerra que puja per la divisòria entre esqueis. Coincidim amb el recorregut amb marques grogues primes que té el núm. 13\nDolmen del Coll de la Farella (foto 23) L'alt Empordà és molt ric en construccions megalítiques. Nosaltres només toparem amb aquest humil testimoni com a mostra.El camí va passant d'una banda a l'altre de la divisòria sortejant els esqueis esquitxats de menudes alzines. A la dreta anem gaudint de la vista del greny de Querroig. (foto 24) Quer amb íber vol dir pedra. Recordem altres topònims com Queralt o el Quer Foradat de la nostra geografia.\nReplanet sota el turó del castell. El camí no seguix la divisòria per tant si volem ser-hi fidels l'haurem de deixar i enfilar-nos per fort pendent vers la torre rodona. (foto 25)\nQuerroig 636 m. Les ruïnes del Castell de Querroig són molt migrades però curioses, hi resten la base d'una torre rodona i varis llenços baixos de muralles, amb unes finestres d'espitllera.(foto 26) Des d'aquí es gaudeix de bones vistes en vers totes les direccions (foto 27) i es veu per 1r cop Banyuls de la Marenda a la cara nord.\nÉs un punt de confluència de diversos senders, un pal indicador ens informa que hi passen els senders 10, 13 i 17. (foto 28)\nLes pedres llueixen uns líquens d'un carabassa intens. La vegetació l'hem trobat tota estassada,estan fent neteja, aclareixen les alzines i tallen la malesa. Sota el castell hi havia un xicot amb una serra mecànica que ja la sentíem brunzir de lluny\nBaixem vers el Coll de Querroig on hi ha un pal indicador antic amb els retòls per terra! (foto 29)\nRemuntem deixant el camí a mà esquerra vers el greny on hi ha un vèrtex geodèsic. És estranya aquesta ubicació doncs se solen posar sempre en els llocs més alts i visible i sense cap mena de dubte el lloc més distingit seria el cim de Querroig.\nPuig del Fitó. (637m) (foto 30) (Les Rovires).Vèrtex geodèsic . A la banda nord hi predomina el bruc mentre que a la cara sud hi domina un alzinar jove.\nBaixem sense camí vers un replanet on retrobem la sendera que ens portarà fins a una plana força ampla amb un pal indicador i un plafó (foto 31). Som al Pla del Ras 555 m o Coll de Rumpissa (Coll del Suro en el Mapa Alpina).. Hi passen dels senders 10 i 17. A l'esquerra hi ha una antiga cabana (foto 32) sense sostre i la cota fronterera 597.(foto 33).\nAquí hi arriba una pista que podem seguir o seguir pel sender fins a un petit turó amb parades per abatre ocells migratoris i barraques ensorrades. (foto 34)\nColl del Suro (Pla del Ras en el Mapa Alpina). Hi arriba una pista de muntanya en molt bon estat. Hi veiem una alta antena, una bassa per recollir aigua per l'abeurador que hi ha més en sota al costat de la pista i per a abastar els mitjans aeris, helicòpters, en cas d’incendi. (foto 35) L'any 2004 estassaren tota aquesta zona amb maquinària pesant No veiem gaire clar que facin bona feina aquestes maquinasses, ho trinxen massa tot.\nSeguim per pista i pel PR (marques grogues i blanques) que fa petites dreceres seguint millor la divisòria d'aigües.\nColl de Taravaus\nAmb un quart d'hora es pot baixar cap a la font homònima que queda arran de la pista a mà esquerra. És una sorgència de mina, l'abeurador de pedres estava desmanegat el 2004. Les vaques anaven a abeurar-s'hi i ho empastifaven tot i no era recomanable d'agafar aigua, doncs hi havia ensaïmades per aquí i allà. Ara està molt ben restaurada i apariada amb unes parets de pedra seca molt ben resoltes amb un abeurador pel bestiar al costat.(foto 36)\nSeguint amunt trobem dalt d'un turonet una de les poques barraques ben conservades amb la seva teulada o coberta de llosa (foto 37) sota d'aquest en una mena de collet un pal indicador que ens diu que hi ha 11 hores fins a la Jonquera.\nPenya dels Bultos. Per la banda sud a sota es veu el Mas Tarragona. Aquí s'acaba la pista i per la carena caldrà fer servir les mans. Per primera vegada des del mar la carena està envaida pel bosc. Es tracta d'una bosquina mixte d'alzines, aladerns i aurons negres. (foto 38) EL PR passa per la banda nord per sota la carena.\nPuig de Taravaus (697m.) La Serra de la Balmeta, que queda a mà esquerra, és plena d'antigues feixes.\nBaixant del Puig de Taravaus passem per la fita 595 que ha estat renovada. (foto 39) Ara hem anat unint una colla de puigs amb uns petits desnivells.\nColl dels Empedrats, es tracta d'un coll poc definit. En ell arrenca la Serra de la Balmeta . Ara ja no hi ha bosc sinó una brolla de bàlec. (foto 40)\nPuig d'en Jordà (757m.) Es tracta d'una petita inflexió de la cresta des d'on es veu per 1r cop el monestir romànic de Sant Quirze de Colera. A l'esquerra del puig hi ha un arbre fruiter solitari !. (foto 41)\nDes d'aquí fins al Puig del Torn, trobem diversitat de topònims en els diferents mapes consultats.\nPal indicador ben conservat que ens informa que podem anar per llevant cap a Portbou 2:50h i que el Coll del Teixó ens queda a 727m. Cap a migdia aniríem a Sant Quirze de Colera amb 1:15h i a Vilamaniscle amb 2:45h. Finalment cap a ponent que és la nostra direcció, ens demana 11:20h per arribar a la Jonquera i 1:30h per ser al Coll de Banyuls. (foto 42)\nPuig de la Perdiu (el mapa del ICC l'anomena Puig d'en Jordà) amb un piló de rocs al capdamunt (foto 43) A sota veiem la Torre Grossa (foto 44) i l'estreta Vall de la Balmeta, i per contra la Vall de Sant Quirze més oberta amb els seus plans d'antics conreus. A la cara nord el relleu és molt obert.\nEstem ara al punt (creuament) on arriba el camí que puja de la Torre Grossa i la Font Jordana. Podem baixar (per després tornar a pujar) per anar a veure la barraca circular amb coberta de pedra apta per a unes 3 persones amb ¼ d'hora (foto 44) De baixada es passa per 3 o 4 arbres fruiters com el Puig d'en Jordà.\nLa vegetació arbustiva està composta per estepa borrera, bàlec, bruc, esbarzers i aranyoners.\nSeguim pel camí de la carena, però com que es decanta vers el vessant sud-oest, el deixem per ser més fidels a la divisòria per anar a passar per la cota poc definida del Puig de les Guilles. Malauradament però, a la baixada -si heu sortit del camí- us les haureu de veure amb les carícies d'un matollar de bruc i estepa blanca.\nColl de la Perdiu. (Coll del Torn segons el mapa de l'ICC i de la Guia Alpina). Pal indicador. (foto 45) El camí es bifurca en dos però cap va per la divisòria, caldrà pujar ders el Puig del Torn que queda davant per un herbassar.\nPuig del Torn. (foto 46) Cota amb poca definició. Al capdamunt una esquena allargassada de roca marca una mica el cimal.\nColl entre el Puig del Torn i el Puig de la Calma (també anomenat Coll del Torn en alguns mapes)\nPuig de la Calma (712 m.) Última cota important de la jornada on hi ha les dues úniques alzines grosses del dia - des d'aquí, ja és veu molt bé el Coll de Banyuls. Dalt hi ha 3 piles de rocs en diferents punts que marquen el cim. (foto 4)\nEl camí va fent llaçades però és força fidel a la cresta divisòria. La vegetació està composta per bruc, bruguerola i caps d'ase.\nArribem a un trencant que ens dóna dues opcions per arribar al Coll del Torn . (foto 47)\nPer proveir-vos d'aigua podeu baixar a la font (Font de la Jaça) que queda a uns 200 metres d'on estem seguint el camí de la dreta. Pel camí hem vist peònies!. Hem pogut omplir les cantimplores. La deu no esta arreglada i costa una mica de recollir l'aigua si no es porta un got. Unes boniques falgueres i uns trèmols assenyalen el lloc precís de la font.\nA partir d'aquí el camí passa per la vessant sud una mica desviat de la cresta, si decidiu fer-la és una mica entretinguda per la vegetació i el rocam.(foto 48)\nA sota de la cresta i a sobre del camí totbaixant trobareu un parell aixoplucs naturals aprofitables en cas de mal temps. (foto 49)\nColl de Vallfreda. Hi passem abans de pujar l'últim turó de la jornada.\nPuig de les Forques 409 m (És lúltim turó ben definit abans del Coll de Banyuls.) S'hi arriba per una pista només apte per a 4x4 (foto 50) Seguim per la pista avall, i abans d'arribar al coll, trobem una cabana ensorrada a mà esquerra i la fita fronterera 592.\nColl de Banyuls 364m Hi ha la fita 591. El travessa una carretera asfaltada.\nAllí mateix, a la banda sud del Coll de Banyuls, hi ha un refugi lliure per poder-hi dormir.Un refugi arranjat el 1994 ens pot ser molt útil.(foto 51)\n(8 puigs, 1175 m de pujada, 14 Km)\nEl camí d'avui ha estat esquitxat d'orquídies i narcisos (foto 52) La primavera està traient el cap. Les vistes des de la carena són molt bones: El Cap de Creus, la Badia de Roses, Banyuls...\nHem trigat 7 hores a arribar al Coll de Banyuls comptant-hi les parades- Aquí ens hi esperava en Pere Jordi de Vilamaniscle (foto 53) amb les motxilles. Demà serà molt més dur. Haurem d'arrossegar tota la impedimenta i hi ha un bon desnivell.\nL'interior del refugi és acollidor.(foto 54)


Música, teatre, contes i, com no, cinema: nova programació del Cicle Espectacles Familiars | Ajuntament de Santa Maria del Camí\nInici › Educació i cultura › Música, teatre, contes i, com no, cinema: nova programació del Cicle Espectacles Familiars\nLa nova programació abarca fins el mes de maig i cada mes hi haurà un espectacle i la projecció d’un film\nLa nova programació del Cicle d’Espectacles Familiars ja ha sortit del forn i aquesta vegada ho fa amb un oferta que arriba fins a finals de maig. “Aquesta vegada hem fet un esforç per fer una programació més llarga i facilitar així que estigui més temps exposada i arribi a més públic”, ha explicat la regidora de Cultura, Malena Crespí.\nL’oferta teatral començarà amb la Doctora Butxaca i l’espectacle de Centimet Teatre Cantant Animalades II. La Doctora Butxaca ja va ens va visitar el trimestre anterior i vàrem poder gaudir de les seves aventures com a veterinària d’uns animals molt especials.\nEl mes de març arribarà El Qüentilador de l’Ós Mandrós, un reconegut narrador oral que es capaç de recrear només amb la paraula tota la màgia que hi ha darrera un llibre.\nEl concert didàctic i molt participatiu de Music Cinema Trio, Magic Dreams i la història de la companyia Teatrix, Les Aventures d’en Rotget, el famós bandoler conegut com el Robin Hood mallorquí, tancaran la proposta teatral els 16 d’abril i el 21 de maig respectivament.\nPel que fa al cinema, la programació comença amb els èxits d’animació Ice Age i Ratatouille el 30 de gener i el 20 de febrer. Ja el mes de març, es podrà veure Paddington, una bella història sobre les aventures d’un ós peruà que arriba a Londres a cercar una vida millor. L’esbojarrada Charlie y la fàbrica de chocolate, de Tim Burton es podrà veure el 2 d’abril i ja per acabar el cicle, dia 28 de maig, es projectarà Atlantis, l’imperi perdut, de la productora Disney.\n‹ Convocatòria per a la creació d’un borsí de treballador/a familiar\nL’Associació de Comerciants torna a fer una aportació a Serveis Socials ›


El Govern central creu que Arzalluz es planteja la dimissió pel pacte de Lizarra\n10 maig 2021 09:27\nExecutiu, PSOE i IU el critiquen per relacionar els serveis secrets amb les amenaces\nEl president del PNB, Xabier Arzalluz, va ser ahir objecte d'una allau de crítiques per les seves darreres declaracions respecte a la violència al carrer i amenaces que es viuen a Euskal Herria. El delegat de l'Executiu a Euskadi, Enrique Villar, lamentà que el líder penebista cregui que darrere de les amenaces s'hi trobaven els serveis secrets, arribant-lo a titllar de «santó». Des del PSOE, se l'acusà d'estar «fora de realitat» i Izquierda Unida no dubtà a afirmar que les seves manifestacions no són sinó «maniobres de distracció».\nVillar indicà que pot ser que Arzalluz no hagués reflexionat quan va posar en dubte l'autoria de l'atemptat contra l'agent de la Guàrdia Civil d'Eibar, atacat amb un còctel molotov, o quan va apuntar el Cesid com a autor de les cartes d'extorsió als empresaris bascs. Les paraules del delegat del Govern varen ser completades pel ministre de l'Interior, Jaime Mayor Oreja, que es referí a la possibilitat que Arzalluz dimitís el seu càrrec si el procés de pau fracassa. Mayor assegurà en declaracions a Catalunya Ràdio que el president del PNB es planteja «des del seu subconscient la paraula dimissió» davant de l'«aposta tan personal i tan arriscada per al PNB», que al seu parer va ser «la contrapartida de la treva d'ETA, el que significa Estella».\nQualificà de «bogeria» que Arzalluz qüestioni l'estat de salut del ferit d'Eibar i considerà que les seves paraules estan «fora de temps, fora de la democràcia, i només revelen dramàticament una incapacitat de no comprendre el que el món d'HB o la radicalització exagerada del nacionalisme ha pogut generar en la societat». Si Arzalluz va fer al·lusió als serveis secrets, el ministre apuntà a «la radicalització que el nacionalisme ha generat a Euskadi» com a possible causa d'aquest principi de violència.


EL MODEL NEGRE PARLA DE CABELLS NATURALS A LA PISTA: ESSÈNCIA - SETMANA DE LA MODA\nUn model negre sobre l’evolució del cabell natural a la pista\nPrincipal Setmana De La Moda Un model negre sobre l’evolució del cabell natural a la pista\nCrystal Noreiga, natural de Trinitat i Tobago, reflexiona sobre el fet de poder portar el cabell natural durant més de vuit espectacles.\nM’he acostumat a la gent que mirava durant la Setmana de la Moda de Nova York. Enmig del caos, pot ser catàrtic simplement observar i tenir en compte tot el que passa al darrere dels escenaris. Per descomptat, la multitud inclou models excepcionalment bells, que són fonts principals per a consells de bellesa.\nAquesta temporada ha estat especialment gratificant perquè els nivells de melanina eren superiors a l’habitual. La diversitat de la pista encara és un problema important, però de totes les setmanes de moda a les quals he assistit, aquest recorregut incloïa més models de negres que mai, inclosa Crystal Noreiga.\nEn primer lloc, reflexionem sobre la bellesa que té:\nQuan vau demanar 8 ales de pollastre i només portaven 7 #thatsright #icounted #hola Gràcies a aquestes increïbles dones @skycrippsjackson (cabell) @mafaldasilva (fotògraf) @monaleanne (maquillatge) @cassie_walker_ (estilista) per passar un bon dia al parc per a la revista White Pepper @thewhitepepper\nUna foto publicada per Crystal NorEIga (@crystal_noreiga) el 14 d'agost de 2016 a les 16:05 PDT\nLa jove de 22 anys és habitual al circuit de la pista i aquesta temporada va participar en més de vuit espectacles, inclosos Phillip Lim i Lela Rose.\nBell espectacle ahir amb @lelarose I moltes gràcies @cristinamclamb pel meu bell maquillatge i la teva amabilitat\nUna foto publicada per Crystal NorEIga (@crystal_noreiga) el 13 de setembre de 2016 a les 13:24 PDT\nPoc abans d’una de les seves feines, ens vam relacionar de seguida amb el nostre amor per la desfilada de les Índies Occidentals de la ciutat de Nova York. Com que és natural de Trinitat i Tobago, una de les maneres en què Crystal roman connectat a casa és mitjançant la seva rutina de bellesa.\nÉs molt divertit, tinc l’oli de coco de Trader Joe i la meva àvia venia de Trinitat i em deia: ‘Et trauré una mica d’oli de coco de Mayaro. No és oli de coco real ”, va compartir amb ESSENCE.\nNo crec que hi hagi molta diferència (riu). Simplement està convençuda que no fan res amb aquest oli i és el millor absolut. S'està carregant el reproductor ...\nA més d’una bona genètica antiga i Pillowsoft Curls de Miss Jessie (22 dòlars, target.com ), Crystal jura una llarga llista d’ingredients naturals per mantenir el cabell i la pell controlats; oli de coco inclòs.\nSi volen posar-me calor [als cabells], afegiré una mica d’oli de llavor de raïm perquè és un protector natural contra la calor. I m’agrada barrejar-los amb olis essencials, com l’espígol o la menta, va afegir Noreiga.\nI, de vegades, agafo tot el que queda a la mà i el poso a la pell.\nEn emfatitzar la prevenció per sobre de la curació, Crystal ha estat capaç de mantenir els seus voluminosos rínxols, que una vegada van ser molt manipulats per a les desfilades de moda.\nVOLEU MÉS D’ESSÈNCIA? Subscriu-te al nostre butlletí diari per a les últimes novetats en notícies sobre cabell, bellesa, estil i celebritats.\nAra és tan agradable, va compartir. He passat de les extensions i de les que m’heu redreçat els cabells per cada espectacle fins ara, on em deixaran portar els rínxols. Fins ara he fet vuit espectacles i tots m’han deixat els rínxols. Ha estat increïble formar part d’aquesta transició.\nUna vegada més, la màgia Black Girl no mostra signes de desacceleració.\ncoses que pots fer per tu mateix el teu aniversari\ncom aconseguir un millor orgasme\nquants anys té la propina de casa\nper què guanyo pes mentre faig exercici i faig dieta?\nsytycd nova generació totes les estrelles\nAra mateix, deu podcasts de deu dones negres imprescindibles\nTrucs fàcils per mantenir la casa endreçada, per gentilesa d’un organitzador professional


Arc de Berà - Tarraco 360\nEs tracta d’un arc d’una sola obertura, amb laterals edificats damunt de sòcols llisos i parets decorades amb falses pilastres acanalades d’ordre corinti. Hem de reconstruir l’Arc de Berà amb un cos principal que descansa sobre dos grans sòcols o podis quadrangulars de doble cos, una única obertura central amb els laterals decorats amb quatre lesenes en forma de columnes d’ordre corinti, dues a cada costat de l’obertura central. Les lesenes i l’arc central els devia coronar un entaulament simple, amb arquitrau llis sense les fasciae o bandes habituals i un fris superior que contenia la part final de la inscripció dedicatòria amb la clàusula testamentària, el verb explicatiu de l’acció i l’autorització de l’obra.\nSobre l’arquitrau de la cara nord de l’arc es situa en l’actualitat un text epigràfic. En realitat, la seva posició original estava situada a la cara oposada. La bona conservació de la inscripció permet reconstruir-la amb precisió: “Ex testamento L(uci) Licini L(uci) f(ilii) Serg(ia tribu) Surae consa[-cratum/craverunt]”, la seva traducció és: “Consagrat seguint les clàusules del testament de Luci Licini Sura, fill de Luci, inscrit a la tribu Sèrgia.” Aquest text permet vincular la construcció amb Luci Licini Sura i associar-lo a les elits del territori. Gràcies al document epigràfic és possible datar la construcció de l’arc entre el 15 aC. i el 5 dC.\nL’Arc de Berà ha patit al llarg de la seva història nombrosos espolis, reformes i transformacions que han modificat la seva fisonomia original. En la part superior es devia erigir un pedestal o cos superior en el qual es devia estendre un document epigràfic vinculat amb el qual sí s’ha conservat. Per sobre d’aquesta estructura és més que possible que es situés una galeria d’imatges de brega amb membres de la família imperial. El coronament de l’arc, així doncs, devia ser molt més sofisticat que el que trobem en l’actualitat.\n“L’any 1840, la visita prevista a Tarragona de la nova reina Isabel II, acompanyada del general Espartero, va motivar una gran intervenció de restauració del monument. El comandant militar de Tarragona va decidir rebatejar l’arc com l’Arc de la Pau, amb motiu de la visita reial, i adornar-lo com si fos una porta d’entrada a Tarragona per a una comitiva que baixava des de Barcelona. L’obra, ben documentada a l’Arxiu Comarcal del Baix Penedès, es va fer durant l’estiu del 1840 i va canviar radicalment la fesomia de l’arc amb un nou coronament.\nEl camí, i després carretera, entre Tarragona i Barcelona va passar sempre per sota de l’arc almenys fins als anys trenta del segle XX. L’evolució dels automòbils va fer necessària una carretera més ràpida, fet que va obligar a desviar el recorregut per rodejar l’arc, tal com veiem actualment.”


Més de 1000 persones ja s'han descarregat l'app santjustcat | GESTOR DE COMUNICATS | Ajuntament de Sant Just Desvern\nsantjust.cat 14/07/16 Nota informativa\nMés de 1000 persones ja s'han descarregat l'app santjustcat\nDesprés de dos anys de la seva posada en marxa, ja són 1.010 persones les que s'han descarregat l'aplicació mòbil gratuïta santjustcat que permet, entre d'altres, rebre informació de totes les activitats d'agenda que es fan al municipi. De les més de 1000 descàrregues, la meitat s'han fet a través del sistema android i l'altre meitat a través d'iOS.\nDurant el passat mes de juny l'app va tenir 1.600 visites als diferents serveis que s'ofereixen. L'àmbit més consultat és l'agenda d'activitats. Les persones usuàries, però, també mostren interès pel servei de notificacions "push". Una prestació que ofereix santjustcat perquè les persones usuariàries que vulguin puguin rebre avisos de les activitats que es fan al municipi, segons les temàtiques triades prèviament. Les més populars són exposicions, activitats culturals, infantils i per a la gent gran. El tercer àmbit més consultat són les notes informatives que publica diàriament l'Ajuntament.\nL'app santjustcat també ofereix la possibilitat de consultar les notes informatives publicades per l'Ajuntament, veure imatges i vídeos de Sant Just al canal de youtube, consultar els perfils oficials de twitter i instagram i, fins i tot, escoltar Ràdio Desvern en directe.\nUna altra de les prestacions d'aquesta aplicació, utilitzada per moltes persones usuàries, és la que permet agendar o guardar les activitats, de forma automàtica, als calendaris personals dels dispositius mòbils de la persona usuària.


Conven�uts de la pulcritud democr�tica del 9-N\nAhir el ple del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) va acordar admetre a tràmit les querelles contra el president català, Artur Mas, la vicepresidenta, Joana Ortega, i la consellera d'Educació, Irene Rigau, per presumpta desobediència al Constitucional en el 9-N. Des d’Unió Democràtica de Catalunya refermem que, tot i respectar la decisió del TSJC, estem absolutament convençuts que l'actuació del govern de la Generalitat, amb el seu president al capdavant, ha estat pulcre i d'acord amb la legislació vigent. Per tant, estem convençuts que l’actuació de la Justícia acabarà proclamant la seva innocència i reconeixent l’absoluta pulcritud democràtica de tot el procés de la consulta del 9-N.\nA més afegeixo que si la Fiscalia apliques la mateixa vara de medir i actués amb la mateixa diligència amb els...\nAposta per la racionalitzaci� dels horaris\nLa inflexibilitat del PP amb el d�ficit no porta enlloc\nLa crisi econòmica i la mala gestió dels governs anteriors han obligat a retallades i sacrificis que han fet trontollar l’estat del benestar. Amb molt esforç i sacrificis hem tirat endavant sabent que el rigor dels exercicis anteriors aplicats pels governs de CiU permetrien la recuperació. Davant dels primers símptomes positius, a finals del mes de maig de 2013, la Comissió Europea va apostar per flexibilitzar els objectius de dèficit i va ampliar el marge de dèficit per al 2013 fins al 6,5%, deixant l'objectiu de dèficit per al conjunt de les administracions públiques per a l'any 2014 en el 5,8%.\nNo obstant això, el passat 30 d'abril, el govern central va enviar a Brussel·les el quadre macroeconòmic i el consegüent pla d'estabilitat, i va renunciar a les tres dècimes que Brussel·les havia concedit al conjunt d'administracions de l’Estat.\nRajoy governa d�esquenes a Catalunya\nHa tornat a quedar clar que l’executiu de Mariano Rajoy governa d’esquenes a Catalunya perquè és...


Sense piscina ni planter no hi ha Divisió d'Honor | Fosbury\nFosbury » Waterpolo » Sense piscina ni planter no hi ha Divisió d’Honor El Sant Feliu de Llobregat es veu obligat a renunciar a la plaça entre els millors equips del waterpolo estatal masculí\nSense piscina ni planter no hi ha Divisió d’Honor El Sant Feliu de Llobregat es veu obligat a renunciar a la plaça entre els millors equips del waterpolo estatal masculí\nSant Feliu de Llobregat té més de 44.000 habitants però no disposa de piscina de mides olímpiques. Aquesta és la principal raó esgrimida pel propi club al comunicar que el primer equip masculí, que s’ha guanyat l’ascens a la Divisió d’Honor del waterpolo, es ve obligat a renunciar a la plaça entre els millors. L’equip femení, per sort, sí que es mantindrà entre les millors.\nNo ha estat, aquesta, una decisió fàcil al Baix Llobregat. El Club Natació Sant Feliu fa 50 anys precisament aquesta temporada i la consecució de l’ascens a dins de l’aigua era el cimbori del bon moment de l’entitat, tant a nivell esportiu com social. Però el que no pot ser no pot ser i el propi Sant Feliu ho ha fet públic amb la manca de piscina reglamentària pròpia, al municipi, com a factor detonant. Tot i que no argument únic.\nEl Sant Feliu podria haver jugat amb els Barceloneta, Barcelona, Sabadell, Terrassa, Sant Andreu o Mataró a la Divisió d’Honor masculina però no vol jugar els seus partits fora de casa. Hi havia opcions sobre la taula, però la directiva les ha desestimat. En un comunicat expliquen que “jugar fora de Sant Feliu hagués produït un desarrelament considerable en relació als nostres equips de base, públic i ciutadans i restaria valor al fet de ser un equip de Divisió d’Honor”. El que sí que demana, precisament, l’entitat és que l’Ajuntament resultant de les eleccions d’aquest diumenge comparteixi les cuques per tenir una piscina de mida reglamentària al municipi: “esperem que la ciutat pugui disposar d’una piscina que permetria no només l’ascens de l’equip sinó una millora de les infraestructures locals en serveis al ciutadà durant tot l’any”. El club gestiona el Complex. Una ampliació d’aquest sembla el més viable.\nLa celebració de l’ascens que no es podrà consumar. Foto: waterpolista.com\nTambé motius econòmics\nPrecisament per la gestió del complex esportiu, l’economia del club podria no haver suportat el cost de tenir els nois jugant entre els millors. “El nostre objectiu ha de ser l’ascens amb garanties i possibilitats reals de poder competir a la màxima divisió per consolidar el primer equip en el futur com hem fet amb el femení”, expliquen dels del club. De nou, a més, fan referència a les negociacions amb l’Ajuntament. Pot semblar un pas enrere però és més una passada llarga de pilota. Fins a les aigües de l’administració concretament.\nEl femení, que sí que juga a Divisió d’Honor\nAposta pel planter i defensa del femení\nEsportivament, però, el comunicat de renúncia del Sant Feliu presenta un argument encara més rellevant i és que el club s’exigeix que els jugadors dels primers equips siguin majoritàriament de casa i això, expliquen, encara no és prou fonamentat en el primer equip masculí. Aquesta –i les diferències de reglament que permeten que les noies sí que puguin jugar a les instal·lacions pròpies– explica el per què el club renuncia a l’honor de jugar a dalt a la lliga masculina. Asseguren que “el nostre model identifica clarament que els primers equips del club han d’estar formats en la seva majoria per esportistes del planter i aquesta situació encara no s’ha produït amb els nois i ens falten algunes temporades perquè això sigui així. El valor que donem als equips de base és la nostra bandera”, expliquen.\nDestacatLlobregatSant FeliuWaterpoloWaterpolo femení


LA TAULA DE REACTIVACIÓ SOCIOECONÒMICA – Agència de Desenvolupament del Ripollès\nPublicat per Agència de Desenvolupament del Ripollès el 2 de març de 2021 2 de març de 2021\nEl Pla de Reactivació Socioeconòmica del Ripollès que s’està desenvolupant l’Agència de Desenvolupament del Ripollès és un pla integrat per accions, iniciatives i projectes que tenen com a objectiu prioritari pal·liar els efectes de la crisi sanitària i econòmica a la comarca.\nAquest Pla es divideix en dos grans eixos d’actuació:\nL’Oficina de Reactivació Socioeconòmica, descentralitzada als municipis de Campdevànol, Camprodon, Sant Joan de les Abadesses, Ribes de Freser i Ripoll.\nI tot el conjunt d’accions d’eficàcia immediata que s’estan aprovant i es van executant durant aquest any per reactivar socioeconòmicament la comarca del Ripollès.\nDins del marc de les accions que s’estan dissenyant i que en breu es portaran a terme, hem cregut necessari que les iniciatives que s’aprovin cal que hagin estat debatudes i consensuades amb anteriorment pels sectors socioeconòmics del territori.\nÉs per aquest motiu que durant els mesos de gener i febrer des de l’Agència de Desenvolupament del Ripollès, en coordinació amb el Consell Comarcal del Ripollès i la Unió Intersectorial d’Empresarial del Ripollès, s’han impulsat dotze taules de treball, una per a cada sector econòmic de la comarca, per a facilitar-los informació sobre el projecte i fer-los partícips del procés de decisió de les actuacions del Pla de Reactivació Socioeconòmica.\nA través d’aquestes taules els diferents sectors socioeconòmics ens han transmès les seves inquietuds i necessitats, han aportat les seves opinions i finalment n’han sortit designades dues persones portaveus que seran les encarregades de canalitzar aquesta informació a la gran taula multisectorial anomenada “Taula de Reactivació Econòmica”.\nLa Taula de Reactivació Socioeconòmica serà la gran taula multisectorial formada per les dues persones representants de cada sector socioeconòmic i és allà on es debatrà, decidirà i prioritzarà quines accions s’aprovaran i executaran finalment per a revertir els efectes de la crisi sanitària i econòmica a la nostra comarca. Aquesta gran Taula estarà recolzada i acompanyada per una consultoria estratègica que valorarà i analitzarà les diferents iniciatives.\nActualment ja s’han portat a terme onze de les dotze taules, la darrera tindrà lloc demà dimecres i serà la taula sectorial referent a la indústria. Les taules constituïdes han estat les referents als sectors de: l’agroalimentària, les infraestructures, l’àmbit social, el comerç, l’àmbit sociosanitari, la formació, el turisme, la construcció-immobiliària, l’àmbit polític, els transports-serveis i l’energia.\nTaula sector comerç\nTaula sector sociosanitari\nTaula sector formació\nTaula sector immobiliari\nTaula sector transports i serveis a les empreses\nPer a més informació podeu adreçar-vos als tècnics de reactivació socioeconòmica de l’Agència de Desenvolupament del Ripollès:\nMarc Pallarès (Tècnic de coordinació del Pla de reactivació econòmica del Ripollès)\nSara de Montagut (Tècnica de coordinació del Pla de reactivació econòmica del Ripollès)\nPol. Ind. Els Pintors c/Joan Miró 2-4. 17500 Ripoll


Sota un serrell esbarriat hi habita en Carles Puigdemont, agent cultural, periodista de vocació, polític per decantació i gironí d’adopció. En Carles té l’habilitat de riure per sota el nas. Això, dit d’aquesta manera, pot semblar una obvietat esfereïdora, però en el seu cas és la marca de fàbrica. Potser hi ajuda una vella cicatriu que li travessa el llavi superior, una cicatriu que molts intentarien amagar sota l’espessor d’un bigoti o entre els replecs d’una barba. Però no, en Carles va nu de cara i quan el veus venir, ja de lluny veus el seu somriure, mig burleta, mig comprensiu, com de qui et diu: «jo ho sé tot de tu, però no et preocupis que no diré res, tot quedarà entre nosaltres, que per això som amics».\nEn Carles Puigdemont, al contrari del que molts poden pensar, no ha arribat a la política per casualitat, sinó de causalitat en causalitat. No sé si arribarà a ser alcalde, perquè no depèn d’ell, ni de mi, depèn d’una tirallonga de possibilitats que ara per ara és impossible de preveure. Tot és possible, la cursa la pot guanyar qualsevol, fins i tot en Carles Puigdemont. El cas és que n’hi ha uns quants que li porten avantatge. Haurà de córrer molt, però altres coses s’han vist; en la política com en l’esport, es qüestió de superació, de vèncer obstacles i d’anar més enllà. El contrari seria deixar-ho tot a la supuració, però en Carles sap que amb els del PP no hi podrà comptar mai.


Cerca totes les ofertes d'hotels a Belmesnil Entrada:\nClos Masure Hôtel De Campagne ®...Habitacions per nit per només180 EUR Més zones a Belmesnil\nEssent una localització molt desitjada, Belmesnil és el lloc on anar quan es va a Belmesnil. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Belmesnil està agraciat amb envoltatns plens de vida, bons restaurants, zones de compra i increibles atraccions. Pels millors allotjaments a la ciutat i els preus més baixos a comparar, no miri més enllà d'agoda.com. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Inserti les seves dates de viatge a la nostra pestanya de recerca i busqui els millors preus en allotjaments a Belmesnil.\nHotels destacats a Belmesnil, Belmesnil\nDissenyat tant per oci com per negoci, Clos Masure Hôtel De Campagne ® està situat idealment a...\nTots els hotels de Belmesnil\nHotels a Belmesnil: Clos Masure Hôtel De Campagne ®


Sant Fruitós acollirà la festa del 30è aniversari de l'ADF Pla de Bages - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSant Fruitós acollirà la festa del 30è aniversari de l'ADF Pla de Bages\nUna exposició de vehicles i una fira amb empreses del sector són algunes de les activitats commemoratives\nredacció 19.04.2018 | 07:30\nL'ADF Pla de Bages, formada pels municipis de Manresa, Sant Fruitós de Bages i Sant Joan de Vilatorrada, celebrarà dissabte que ve, 21 d'abril, a la zona del Nexe i el Bosquet de Sant Fruitós de Bages, una festa oberta a tothom. L'esdeveniment començarà a les 9 del matí amb una botifarrada i s'allargarà fins al migdia amb un dinar popular.\nDurant la jornada es podran veure vehicles de l'ADF i també del Secretariat de Federacions i ADF de Catalunya, de les policies locals, de protecció civil dels tres municipis i també de tots els altres cossos que intervenen en l'extinció dels incendis forestals com Bombers, Mossos d'Esquadra, Agents Rurals, SEM i Creu Roja. També vol ser un punt de trobada de totes les ADF del Bages i del Moianès.\nA la zona de les piscines, hi haurà una fira amb empreses del sector que exposaran eines, material i roba, entre d'altres, i també s'hi farà demostració de tall amb motoserra i desbrossadores. També es farà una exposició de vehicles en miniatura de les ADF i altres cossos d'emergències i una mostra amb alguns vehicles antics dels Bombers de Manresa.\nLa festa inclourà una acte institucional, amb representants de les ADF, del Consell Comarcal, de la Diputació de Barcelona i de la Generalitat. Un espai infantil, intercanvi d'insígnies de bombers i ADF, cursa popular i una gimcana són altres activitats que es faran durant tot el matí.


He dit que no! (assetjament sexual) - eLena Crespi\nAquest cap de setmana ha sigut Carnestoltes. A Torelló, ho vam viure intensament. És un cap de setmana de diversió, música i molta festa. Però no tot és diversió. Una persona del meu entorn em va explicar que va ser testimoni d’una situació confusa i no va saber com reaccionar. Un noi, enmig del carrer, estava intentant fer un petó a una noia. Ella li deia que no volia, però ell hi insistia i la besava malgrat la resistència de la noia. Hi havia bastanta gent pel carrer però ningú hi va fer res. Ni els amics del noi i la noia, ni la gent que passejava per allà, ni la persona que em va explicar la situació.\nDesgraciadament, són situacions que es donen de manera habitual i qui les pateix o qui les veu no sap com reaccionar. Per això em vaig plantejar fer un miniexperiment a través del meu facebook. Vaig preguntar si algú volia compartir amb mi alguna situació d’aquesta mena d’assetjament sexual que hagués viscut. He d’aclarir que no hi ha cap home que m’hagi escrit, això no significa que no els passin algunes d’aquestes coses, però és clarament simptomàtic que els passa més a les dones. Exposaré algunes de les situacions que m’han explicat en privat. No rebel·laré dades personals.\n-Que el cap proposi rotllo a una empleada. Ella no accepta la proposta. I a partir d’aleshores, rep un càstig laboral per haver dit que no: una pila de feina impossible d’acabar a temps al damunt de la taula. Presentar una queixa i que es rebin amenaces d’acomiadament.\n-Sopar d’empresa. Els càrrecs directius són ocupats per homes. Els d’administració per dones. Els caps proposen iniciar jocs per beure. Si alguna dona s’hi nega, se l’amenaça d’acomiadar-la.\n-Directiu que posa la mà sobre la cama d’una treballadora. La treballadora l’hi treu i li demana que no ho torni a fer. A partir d’aleshores rep comentaris verbals en què se li diu que és una reprimida i una monja.\n-Cap que en un viatge de negocis exigeix a una empleada compartir habitació a l’hotel. Quan ella diu que no, ell comenta que era en to de broma o que no anava de debò. Tot i així, a mitjanit (ja en el viatge) ell es presenta a la porta de l’habitació de la treballadora amb clares intencions de tenir relacions sexuals amb ella.\n-Comentaris de broma sobre que una dona ha de “pagar en espècies” (tant en entorns laborals com en entorns no professionals)\n-Hora punta del metro a Barcelona a primera hora del matí. El vagó ple de gent que es toquen els uns als altres perquè no hi ha espai. Una dona que nota com l’home que té davant es recolza excessivament en ella i nota que li ha baixat la cremallera dels pantalons amb la intenció de fotre-li mà.\n-En un restaurant: quan el cambrer recull el plat d’una noia, ell li pregunta si no li ha agradat el que ha menjat perquè no s’ha acabat el plat. Ella li diu que ja no pot més tot i que estava bo. Ell li pica l’ullet i li comenta que ja deu estar en l’operació biquini… Li dirien el mateix a un home, es pregunta ella…\nPotser el cap d’algú que estigui llegint això pensarà que no n’hi ha per a tant, que són situacions que passen…Potser algú pensa que alguna cosa deu haver fet la dona perquè se li insinuïn o perquè li proposin tema sexual o perquè la toquin… Si en algun moment has pensat que són situacions normals i que no cal alarmar-se, et faig una pregunta: t’agradaria que la teva filla (o fill) visqués una situació semblant?\nAquestes situacions són micromasclismes i situacions d’assetjament sexual que es donen en el nostre entorn dia a dia i hem de detectar si n’hem sigut víctimes, si en algun moment hem sigut l’assetjador de manera molt evident o de manera subtil a través de comentaris que ni tan sols hem pensat que poden ofendre…\nSi no ens agradaria que l’hi fessin a una filla, tampoc hauríem de permetre que l’hi fessin a una dona encara que no la coneguem.\nVibrem junts\tÚltim divendres de febrer


LARA AMAT / Exercicis per imaginar un volcà - El Observatorio Espacio de Creación Fotográfica\nExercicis per imaginar un volcà és un projecte que intenta documentar un volcà de la zona de la Garrotxa que va entrar en erupció fa aproximadament 28.000 anys. A partir de les restes i els rastres que en queden, el projecte busca fer aparèixer novament el volcà amagat a la muntanya.\nLa distància temporal amb el moment de l’erupció, l’erosió de la zona i els canvis que s’han produït al territori amb el pas del temps, fan que Exercicis per imaginar un volàc es plantegi com una acció de registre de l’activitat de la zona, però també com un exercici d’imaginació. Com es documenta un element que no veiem? Com ens apropem a un fet que va tenir lloc fa milers d’anys?\nSèrie d’imatges realitzades arrossegant un paper fotogràfic des de la zona dels possibles cràters fins a la casa des de la que avui el volcà. Cada paper recull un recorregut i una quantitat de temps diferents. En conjunt, formen un mapa de possibilitats.\nSèrie de motlles de guix d’orificis realitzats al volcà. Cada peça esdevé un motlle de l’espai que podria ocupar un possible cràter, però també un volum del possible con del volcà. Imaginar el volcà és imaginar la seva forma.\nLlicenciada en Belles Arts per la Universitat de Barcelona, completa els seus estudis de fotografia a Fuga i l’Observatorio. L’any 2012 presenta el seu primer projecte, Habitare, a la Galeria H2O de Barcelona. Des de llavors ha participat en diverses exposicions col·lectives. Actualment combina la docència amb la pràctica artística, i col·labora amb Factoría Heliográfica, un centre de producció i investigació relacionat amb el mitjà audiovisual. En els seus projectes, treballa des dels límits de la fotografia per apropar-se al paisatge des de l’experiència.


A mitjans del segle passat la majoria dels accidents d’aviació eren causats per errors humans. Un dels elements que ha contribuït a millorar aquesta situació són els simuladors de vol, que ja es van començar a utilitzar a finals dels anys vint, i a partir dels anys vuitanta van adquirir un gran realisme. Avui en dia, la simulació és una part imprescindible de la formació dels pilots i permet que aquests practiquin com actuar davant les complicacions que poden sorgir durant el vol sense cap risc.\nGradualment, els maniquins s’apropen més a la realitat: simulen condicions fisiològiques i patològiques i permeten desenvolupar nombrosos escenaris clínics.\nEn el món de les ciències de la salut, la simulació es va començar a utilitzar l'any 1911, al Hartford Hospital de Connecticut, a partir de maniquins de mida real perquè els professionals d'infermeria entrenessin habilitats com ara vestir i mobilitzar pacients. Però no va ser fins als anys seixanta que un prestigiós anestesiòleg vienès, Peter Safar, va sol·licitar a un fabricant de joguines que creés un maniquí amb l'objectiu d'entrenar habilitats complexes, com la reanimació cardiopulmonar. A la dècada dels noranta es va començar a desenvolupar la simulació amb maniquins amb avenços tecnològics en contínua evolució. Al començament, es va desenvolupar la simulació en especialitats que freqüentment atenen pacients crítics, com per exemple en els intensivistes, ja que en aquests entorns el fet de practicar algunes tècniques té un gran impacte en la supervivència dels pacients. Posteriorment, la simulació es va implantar en professionals i estudiants de postgrau, i en la formació de grau s’ha començat a incorporar més recentment. Gradualment, els maniquins s’apropen més a la realitat: simulen condicions fisiològiques i patològiques i permeten desenvolupar nombrosos escenaris clínics.\n“Concretament al grau en Medicina, la simulació ja forma part del pla docent d’onze assignatures: Relació Metge-Pacient, Fisiopatologia Específica, Nutrició, Bases de la Cirurgia, Aparell Locomotor, Otorinolaringologia, Pràctiques Integrades de Patologia Medicoquirúrgica I i II, Rotatori, Ginecologia i Psiquiatria”, explica Meritxell Girvent, coordinadora de la simulació clínica a la Facultat de Ciències de la Salut i de la Vida. De cara a l’any vinent probablement incorporaran noves assignatures com Pediatria i Cardiologia.\nLes fases clau de la metodologia\nLa metodologia que utilitzen en la simulació clínica també ha evolucionat molt en els últims anys i consta de diferents fases. Per començar, els professors busquen un cas i l’adeqüen als objectius que volen assolir amb la simulació, en funció de l’assignatura i del nivell competencial de l’estudiant. Aleshores preparen el cas incloent-hi les proves diagnòstiques que podran proporcionar als estudiants durant la resolució. Sempre hi intervé un professor facilitador expert en la metodologia i un professor especialista en la matèria del cas que es treballa a la simulació.\nEn el moment de començar la simulació, les persones que hi intervenen es presenten i es fa una dinàmica per trencar el gel. En paraules de Meritxell Girvent: “L’objectiu és crear un marc de confiança, que l’estudiant tingui clar que es troba en un entorn d’entrenament i aprenentatge. D’una banda, la simulació servirà per consolidar tot allò que fan bé, i de l’altra, si s’equivoquen, no passa res; al contrari, és una oportunitat per aprendre”. Per poder assolir-ho, hi ha diferents principis bàsics que es tenen en compte. “Es parteix de la base que totes les persones que simulen amb nosaltres són intel·ligents, que s’esforcen a fer la seva feina el millor possible i que volen millorar. El respecte també és clau i, quan una persona no està d’acord amb la decisió que ha pres una altra, sempre s’aborda amb arguments i intentant entendre el marc mental de l’altre. Per tant, no jutgem els errors: els convertim en un motiu d’aprenentatge. L’objectiu és que surtin de la simulació amb la motxilla més plena del que han entrat”, emfatitza.\nL’objectiu és crear un marc de confiança, que l’estudiant tingui clar que es troba en un entorn d’entrenament i aprenentatge. D’una banda, la simulació servirà per consolidar tot allò que fan bé, i de l’altra, si s’equivoquen, no passa res; al contrari, és una oportunitat per aprendre\nUn altre principi és la confidencialitat pel que fa al cas, per evitar que estudiants d’altres grups arribin condicionats quan els toqui a ells. La confidencialitat també s’aplica a tot el que es diu i es fa a la simulació. A més, el pacte de ficció consisteix en la idea que els docents fan el possible per tal que l'entorn sigui el més semblant a la realitat i es demana als estudiants que facin l'esforç de creure's que estan en un entorn real.\nUn cop els estudiants es troben a l’escenari, s’utilitza un actor perquè simuli ser un pacient o un maniquí d’alta fidelitat. A més, s’adequa l’entorn perquè sigui el més proper possible a la realitat. “Al Campus Universitari Mar, la simulació clínica es fa en unes aules compartides. Disposem d’una aula consultori i d’una altra que es pot adaptar a una habitació d’hospital, de box d'urgències, quiròfan, sala de parts, habitació de l’UCI, box d’urgències d’un CUAP...”, explica Girvent. Alguns dels casos concrets que els estudiants es troben a les simulacions són els infarts aguts de miocardi, una hemorràgia digestiva, un politraumatisme causat per un accident de moto, o un cas d’una dona gestant amb preeclàmpsia. També hi ha casos de pacients que consulten per què tenen vertigen, febre o dolor abdominal agut. A més, les simulacions també els permeten aprendre com comunicar malalties de transmissió sexual, o atendre un pacient amb un brot psicòtic o una depressió major en un entorn d'urgències.\nUna part dels alumnes farà la simulació i la resta del grup els observarà en directe des d’una aula contigua. Els estudiants que observen van apuntant tots aquells aspectes que farien igual o de manera diferent per ajudar-los a reflexionar i treballar-ho al debriefing, l’última etapa de la simulació. Quan els participants demanen els resultats de les proves que voldrien fer, aquests també es fan arribar als companys que estan veient la simulació. “Si en algun moment creuen adient fer una consulta a una persona amb més expertesa, sempre tindran suport, podran contactar mitjançant un telèfon amb un especialista —que es troba a la sala de control— i consultar els dubtes que tinguin, tal com ho farien a l’entorn clínic”, explica Meritxell Girvent.\nEl paper dels docents és acompanyar l’estudiant en aquest procés perquè sigui ell mateix qui tregui les seves pròpies conclusions i aprenentatges a través de la indagació i la reflexió a partir d'un fet objectiu observat durant l'escenari.\nUn cop acabat l’escenari de simulació, comença la fase final, anomenada debriefing. Aquesta consta d’una primera part més emocional, en la qual es pregunta als alumnes com se senten i la seva percepció de com ha anat el cas. A continuació, es comença una fase d’anàlisi i de reflexió, que no pretén jutjar el comportament dels alumnes, sinó entendre els criteris que han fet servir per actuar d’una manera i no d’una altra. El paper dels docents és acompanyar l’estudiant en aquest procés perquè sigui ell mateix qui tregui les seves pròpies conclusions i aprenentatges a través de la indagació i la reflexió a partir d'un fet objectiu observat durant l'escenari. Finalment, la sessió es conclou fent una síntesi i compartint els missatges finals que cadascú s’emporta.\nEn altres assignatures, els estudiants fan simulació interprofessional. “El curs acadèmic 2014-2015, un grup de docents de les diferents escoles de l’àmbit sanitari del Parc de Salut Mar: Institut Bonanova de Formació Professional, Escola Superior d’Infermeria del Mar (ESIMar) i la Unitat Docent Universitària del Campus Mar del grau en Medicina UPF-UAB, vàrem pensar la possibilitat de reunir els nostres coneixements per oferir una formació innovadora. Per fer-ho, vam posar en marxa una activitat de simulació clínica en l’àmbit docent, però amb la peculiaritat que es faria amb caràcter i esperit multiprofessional”, explica Lluís Molina, un dels impulsors de la iniciativa i el primer professor que va incorporar la simulació interprofessional a les assignatures sota la seva coordinació.\nAquesta iniciativa es va anomenar “Aprenem junts per treballar junts”, i buscava simular de la manera més realista possible amb estudiants de les disciplines que després han de treballar conjuntament en l’àmbit assistencial sanitari: auxiliars, infermeres i metges. “El resultat de les proves pilot va ser un èxit, va tenir molt bona acollida entre els nostres estudiants i, encoratjats per aquests resultats, a partir del 2016 ja vàrem implementar aquesta activitat de manera estructurada dins l’ensenyament universitari del grau en Medicina”, afegeix.\n“A l’any 2018 vam inaugurar les instal·lacions actuals de les sales de simulació amb tota la tecnologia i utillatge necessaris per poder desenvolupar plenament aquesta activitat docent, que considerem tan necessària. Hem crescut, hem augmentat el personal docent i també tenim tècnics dedicats a aquesta activitat, que són una part imprescindible del projecte”, explica Molina.\nL’aprenentatge de les habilitats tècniques\n“Les simulacions que impliquen resoldre un cas clínic tenen una metodologia complexa, i seguim unes fases molt marcades. Tot i així, al campus també fem un altre tipus de simulacions a l’aula d’habilitats clíniques, que se centren a treballar els procediments més tècnics”, explica Girvent. L’aula compta amb diferents maniquins, molt realistes, que permeten que els estudiants aprenguin i practiquin una tècnica, com ara suturar o fer una reanimació cardiorespiratòria. També hi ha models per practicar com es fa l’exploració prostàtica, genital, mamària, fons d'ull... El material d’aquests maniquins ha evolucionat, molt i cada vegada es poden ajustar a més escenaris i permeten explorar diferents malalties. Una bona mostra és el maniquí de l’aparell cardiovascular, que permet aprendre a auscultar i a diferenciar els diferents sons dels tons cardíacs i associar-los amb diferents malalties. Es disposa d'un maniquí similar per aprendre a fer l'exploració de l'aparell respiratori i a distingir els diferents sorolls patològics.\n“La simulació té ja un gran paper en l'ensenyament actual de la medicina, paper que serà progressivament més important en paral·lel a la incorporació també de tècniques de realitat virtual. Al nostre país, la simulació té encara un desenvolupament relativament limitat; però som conscients que és una aposta ineludible en els estudis de grau sanitaris. De fet, la facultat podria jugar un paper rellevant a l’hora de generar un centre de referència per al nostre entorn. Ja coneixem bé els millors centres de l'Estat en simulació, però en els pròxims mesos visitarem els que es consideren com a referència internacional, per conèixer-ne els detalls organitzatius i tècnics i facilitar la implementació d'aquest camp de l'aprenentatge a la nostra facultat”, explica Joaquim Gea, degà de la Facultat de Ciències de la Salut i de la Vida de la UPF.\nLa simulació té ja un gran paper en l'ensenyament actual de la medicina, paper que serà progressivament més important en paral·lel a la incorporació també de tècniques de realitat virtual.\nEn paraules de Meritxell Girvent: “Quan els estudiants fan les pràctiques, és molt important que puguin veure com es treballa en la realitat clínica; però tenen un paper més passiu, basat molt en l'observació, que és molt important. Però la simulació clínica els permet assumir la responsabilitat dels pacients, ja que ells han de prendre decisions”. Un altre avantatge molt important de la simulació és que es poden treballar un gran ventall de casos. “A les pràctiques, per exemple, no tots els alumnes es trobaran amb la fase aguda d’un infart. Amb aquestes eines podem escollir objectius de primera línia i casos freqüents, per tal de treballar aspectes cabdals de l’assignatura. De fet, en un seminari amb un sol maniquí a vegades podem representar totes les malalties que necessitem”, afegeix.\nAquesta metodologia complementa la formació a les classes i les pràctiques. “Fins fa uns anys, les habilitats tècniques per afrontar els casos clínics s’adquirien amb la pràctica clínica. Però cada vegada la normativa està més enfocada a garantir la seguretat del pacient, i per això aquestes eines han d’estar ben integrades al pla docent. Estem ampliant les assignatures que inclouen simulació, s’incorporen nous casos per aconseguir una evolució constant”, emfatitza.\nEn paraules de Lluís Molina: “El nostre repte ara és continuar amb aquest creixement, tant amb extensió com amb professorat implicat en aquesta metodologia docent. No vull deixar de dir que aquest és un camí imparable que requereix d’un constant manteniment. N’és exemple la important renovació de tot el material de les aules d’habilitats que s’ha fet aquest curs”.\n“Des del meu punt de vista, la simulació augmenta molt la motivació dels alumnes per l’aprenentatge, i la seva resposta és molt positiva. A les enquestes que fem sobre la simulació, els alumnes participants la valoren molt com a eina d’aprenentatge i els agradaria poder-ne fer més”, conclou Meritxell Girvent.\nFins fa uns anys, les habilitats tècniques per afrontar els casos clínics s’adquirien amb la pràctica clínica. Però cada vegada la normativa està més enfocada a garantir la seguretat del pacient, i per això aquestes eines han d’estar ben integrades al pla docent.\nJosé Canela, estudiant de sisè curs de Medicina, explica: “La simulació m'ha donat la possibilitat de posar-me a prova en situacions extremes i a les quals m'hi exposaré en un futur amb la tranquil·litat de no fer mal a ningú. La immersió és molt més completa del que podria arribar a semblar en un primer moment i et permet posar en pràctica els teus coneixements i prendre consciència de quins són els teus punts forts i les teves febleses en una situació molt més propera a la realitat del que podria ser un examen tipus test o escrit”. D’altra banda, afirma que “tampoc és equivalent a estar en unes pràctiques, en què un professional pot substituir-te o corregir-te en el cas de cometre un gran error: estàs tu sol i n'ets el responsable. A mi, em sembla una manera d'aprendre molt estimulant, alhora que molt efectiva. A més a més, és difícil que pugui arribar a fer-se monòtona per als estudiants”.\nRoger Conesa, també estudiant de sisè, destaca que “la simulació és un espai ideal per integrar bé els coneixements, passats per la pràctica: fa calar especialment allò que podem millorar per no oblidar-ho els pròxims cops, així com interioritzar i consolidar les coses que hem fet bé per mantenir-les, amb la confiança que és l'entorn ideal per aprendre”.


El despoblament: un vell fenomen a les Terres de l’Ebre | Diari de Tarragona\nDes de Fullola fins a Pinyeres, passant per Carles o Almudèfer, el territori compta amb desenes de poblats que no van prosperar per causes ben diverses\n11/04/2021 16:57 | Actualizado a 11/04/2021 18:53\nEl poble deshabitat de Pinyeres, a Batea. Foto: Joan Revillas\nSovint hom té tendència a pensar en el despoblament rural com un fenomen contemporani, d’èxode dels habitants del món rural cap a les grans ciutats, en busca de noves oportunitats. Però, en una mirada més global, molts pobles de les Terres de l’Ebre han quedat abandonats per diverses causes al llarg de la història.\nMalgrat ser un territori de pobles petits i dispersats en una ampla geografia, les Terres de l’Ebre tenen així mateix un bon nombre de pedanies, de barris o de pobles que depenen administrativament d’altres municipis.\nTortosa per exemple compta amb Bítem, Jesús, Campredó, els Reguers i Vinallop. Però alhora les petites agrupacions urbanes de Font de Quinto i Raval del Pom conformen els orígens del poble de Campredó, la població de les quals va anar desplaçant-se escaladament amb la ubicació de l’estació de ferrocarril i la construcció d’un nou poble amb hàbitats menys dispersos, com explica l’escriptor Emigdi Subirats. Així mateix a Tortosa es pot destacar el nucli de Mianes, o de Santa Rosa, a Bítem.\nAl Montsià, Ulldecona per exemple compta també amb un bon nombre de pobles o barris: el Castell, la Miliana, Sant Joan del Pas, Els Valentins i les Ventalles. En alguns, però, viuen sols una dotzena de persones.\nDes de Fullola, a Tortosa, fins Pinyeres, a Batea, al llarg de la història consten un bon nombre de pobles que no van prosperar i que van ser abandonats. Avui alguns encara tenen dempeus un grup de cases o les restes d’un castell o d’una església. Altres, ja només són un conjunt de restes arquitectòniques que no es poden visitar o que han quedat pràcticament sense rastre.\nEn períodes de l’Edat Mitjana, allà on hi havia torres d’aguaita també probablement hi havia algun nucli de població: com a la Torre de Vinaixarop (a l’Aldea) o la Torre de la Granadella (Camarles).\nEls motius de desaparició dels pobles van des de guerres fins pandèmies, per la proximitat d’altres pobles més grans o per la manca de recursos hídrics o naturals.\nEl que ha de transcendir de tot plegat és que l’actual llista de pobles deshabitats no continue ampliant-se en aquest segle. Que encara que un nucli siga habitat només per una dotzena de persones romangue estable al pas dels temps, amb oportunitats per als veïns que hi vulguen viure.\nAmb un estil de vida amb més contacte amb la natura, sense massificacions o amb la possibilitat del teletreball, potser fins i tot l’actual pandèmia del segle XXI podria servir, just al contrari que les d’antany, per fixar la població al medi rural.\nBaix Ebre: Fullola amb la seua imponent torre i Carles abans de ser Alfara\nEl poble de Fullola es va abandonar al segle XVII. Destaca la seua torre que encara es conserva, que dataria del segle XIII.\nA la comarca del Baix Ebre sense dubte destaca el poblat de Fullola, a uns dotze kilòmetres al nord-est de Tortosa i al seu terme, tot i que proper al Perelló. Abandonat i molt poc estudiat, apartat dels nuclis de població i envoltat de vegetació, el poblat de Fullola a dia d’avui segueix sent un gran desconegut. Les restes de l’antic poblat, en complet abandonament en l’actualitat, el formen una torre de guaita, l’església pròxima a la torre i cases pràcticament cobertes per vegetació. Més allunyades del nucli central es conserven algunes cases disseminades usades amb fins agrícoles.\nL’origen de Fullola se situa al segle XII i la carta de poblament és del segle XIII. El 1496 només constaven vuit focs (vui cases). La torre, cilíndrica i d’uns 16 metres d’alçada, sembla ser que dataria del segle XIII. Actualment és l’element més visible, però està en mal estat. El poblat es va començar a abandonar al segle XVII pels voltants de la Guerra dels Segadors. En els últims anys, però, alguns masos propers al poblat s’han recuperat com a molins d’oli ecològic.\nTambé a la comarca del Baix Ebre, a la vall del Toscar, al voltant del castell de Carles s’aixecava el poblat del mateix nom. Són els orígens del poble d’Alfara de Carles. «A finals del segle XV per una epidèmia el poble de Carles es va despoblar», explica l’historiador Josep Pitarch. «Els supervivents van abandonar el lloc i es van traslladar a Alfara. Les ruïnes de l’antic poble encara són avui visibles. Es conserva, reconvertida en ermita, l’església de Sant Julià».\nAixí mateix a la comarca destaca l’antic nucli de l’Aldea, habitat des d’època romana, que estava situat molt més endins de les terres deltaiques. A l’Ampolla també es troba l’antic despoblat dels Garidells, que també va desaparèixer cap al segle XVI.\nMontsià: La Miliana, el poble abandonat que torna a tenir vida\nLa Miliana, a Ulldecona, és el cas d’un poble que es va deshabitar i que en els darrers anys ha recuperat veïns.\nA la comarca del Montsià, Ulldecona és el poble que més nuclis o barris reuneix: el Castell, la Miliana, Sant Joan del Pas, Els Valentins i les Ventalles. Tot i que són petits, tots tenen actualment veïns.\nEl de la Miliana, però, és el cas d’un poble que va es va deshabitar i que en les darreres dècades ha recuperat veïns. Actualment, durant tot l’any, viuen una dotzena de persones. Amb tot, algunes cases es troben en estat de ruina.\nEl camí Reial de Tortosa a Traiguera passa a la vora del poble i abans molts vianants s’aturaven per passar la nit.\nSegons el llibre Ulldecona. Història i territori dels historiadors Ferran Grau, M. Pilar Aparicio i Victòria Almuni, antigament el poble es deia «la Millana», originat a partir d’una dona, el marit de la qual duia el cognom de Millan, freqüent entre els falduts.\nA Ulldecona mateix també hi havia la barriada Anolls, una petita caseria o llogaret prop dels Valentins. El seu petit conjunt de cases es troba deshabitat i en ruïna.\nD’altra banda, a la carta de donació del terme de La Ràpita, que el 1097 va fer Ramon Berenguer III a l’abat de Sant Cugat del Vallès, es fa esment d’una trentena de vil·les o alqueries, probablement d’origen bereber, segons detalla l’historiador Josep Pitarch.\n«Alguns d’aquells noms han quedat en la toponímia i per exemple es poden veure algunes restes de l’antic poblat de Benifallim a Alcanar», concreta l’historiador.\nA la comarca del Montsià també convé esmentar més al sud el poblat de Rafalgarí, a la Sénia, que va ser abandonat i cremat el 1808 durant la guerra del Francès. Ja no es va tornar a habitar.\nTerra Alta: Els emblemàtics casos del Poble Vell de Corbera i Pinyeres\nPinyeres, a Batea (a la imatge), o el Poble Vell de Corbera d’Ebre són dos exemples emblemàtics de pobles abandonats a la Terra Alta.\nA la Terra Alta sense dubte destaquen Pinyeres, a Batea, i el Poble Vell de Corbera d’Ebre. Aquest darrer va ser brutalment devastat durant la batalla de l’Ebre de la Guerra Civil. Destaca l’església de Sant Pere. Avui, passejar pels seus carrers resulta un autèntic museu viu per recordar l’horror de la guerra.\nL’antic poble de Pinyeres, avui deshabitat, està situat a la vora del riu d’Algars. A causa d’aquesta proximitat, s’hi van establir poblats des dels temps dels ibers. Just a la vora del conjunt de cases, al Tossal del Moro, s’hi van trobar restes arqueològiques d’un poblat iber, així com restes de tanques i murs defensius. El poble estava presidit per dos edificis singulars: per una banda, l’església de la Transfiguració del Senyor, un bell exemplar de les esglésies de reconquesta, i per l’altra, el castell, que fou destruït.\nEl poble de Pinyeres es va anar desocupant a poc a poc en èpoques de malalties, epidèmies i temperatures elevades, distribuint-se la seua població per municipis propers com Batea, Favara o Nonasp.\nTambé a Batea, hi havia Algars, a la dreta del riu del mateix nom, i que fou abandonat definitivament als anys 50 del darrer segle. Encara es poden observar fragments de la torre i del mur del castell, destacant l’església de Sant Joan.\nTambé a la Terra Alta s’ha de destacar l’antic poblat d’Almudèfer, situat a Caseres. S’hi conserven restes del castell i de l’església de Santa Anna del segle XIII o XIV, desafectada i en una finca particular. També queden vestigis del llogaret, que a mitjans del segle XIV tenia setze focs. Fou municipi propi fins el 1842. Vilalba la Vella va ser un vilatge de Vilalba dels Arcs. I cal dir que de l’antic poble de Les Camposines, a la Fatarella, també es conserva l’església de Sant Bartomeu.\nRibera d'Ebre: Berrús, el poble que va voler salvar la seua església\nBerrús va perdre els seus habitants durant una pandèmia. Amb la construcció de la presa de Riba-roja van traslladar l’esgleśia per salvar-la.\nA comarca de la Ribera d’Ebre cal esmentar el poble de Berrús. Antigament, Berrús era un poble autònom situat a la desembocadura del barranc de Barvall, a uns 12 quilòmetres de Riba-roja d’Ebre.\nSón diversos els documents que certifiquen l’existència de Berrús com a poble, o unit a Riba-roja, com una carta de població de 1185 o una venda de terres al seu terme l’any 1205. També s’anomena el poblet en uns actes possessoris que, per poders del Comanador de Vilalba, redacta un escrivà reial del Col·legi Sant Joan Evangelista de Saragossa. El 1719 tenia 23 habitants. Ja al segle XIX va continuar sent del terme de Riba-roja, com església, i només hi quedaven dues cases o masies habitades: la del Joanet del Rico, que hi va viure fins passada la guerra del 1936, i la de Rosildo. Va ser abandonat arran d’una pandèmia de febres palúdiques.\nL’església de Santa Magdalena de transició del romànic al gòtic, va ser traslladada, pedra a pedra fins a la partida de les Sogues als anys 60 del segle XX, per no quedar submergida per les aigües de l’embassament de Riba-roja. Així, actualment està convertida en ermita des de fa 50 anys, i hi pelegrinen en diferents dates els veïns de Riba-roja, Vilalba dels Arcs i La Pobla de Massaluca.\nA la part oriental de la serra de Cavalls al terme municipal de Benissanet, prop de la torre de Cervelló hi havia el poblat de Salvaterra o Gandesola, amb batlle propi i que va estar habitat fins a finals del segle XVIII. Del poblat del Mas de Flix, conegut també com a vall de Sant Joan, queden restes d’habitatges, d’una torre, de sitges i de l’antiga església de Sant Joan. Finalment, el poble de Gorrapte, a Vinebre, va ser destruït durant l’Edat Mitjana.


Últims programes - El búnquer\nGeorge Armstrong Custer va morir amb les botes posades\nPrograma 02x46. El bo d'en George era el soldat perfecte: tanoca, obedient i inconscient. Les seves gestes al camp de batalla el van fer pujar escalaf\nons dins de l'exèrcit, però només era qüestió de temps que en George l'espifiés. De tant en tant, una mica d'estratègia militar també va bé per vèncer l'enemic, no et pots basar sempre en la força bruta.\nPrograma 02x46. El bo d'en George era el soldat perfecte: tanoca, obedient i inconscient. Les seves gestes al camp de batalla el van fer pujar escalafons dins de l'exèrcit, però només era qüestió de temps que en George l'espifiés. De tant en tant, una mica d'estratègia militar també va bé per vèncer l'enemic, no et pots basar sempre en la força bruta.\nPrograma 02x45. En Carlo Gesualdo és un altre clar exemple d'home renaixentista. Un home cultivat, exquisit, refinat i boig com ell sol. La mateixa pa\nssió el feia escriure les obres musicals més complexes del seu temps, també l'empenyia als actes més horribles. Molt de compte al moment en què enganxa la seva dona fotent-li el salt i també el moment que contracta uns joves musculats perquè el flagel·lin a la masmorra del castell. Molt passional, tot plegat.\nPrograma 02x45. En Carlo Gesualdo és un altre clar exemple d'home renaixentista. Un home cultivat, exquisit, refinat i boig com ell sol. La mateixa passió el feia escriure les obres musicals més complexes del seu temps, també l'empenyia als actes més horribles. Molt de compte al moment en què enganxa la seva dona fotent-li el salt i també el moment que contracta uns joves musculats perquè el flagel·lin a la masmorra del castell. Molt passional, tot plegat.\nMillors moments (setmana 11)\nAquesta setmana repassem la vida de la Tigressa Bretona (no s'ha de confondre amb la Tigresa del Oriente; aquest tema ja el tocarem). La Tigressa Bret\nona va ser una pirata que va posar els nobles francesos literalment entre l'espasa i la paret. També volem destacar la història del poeta i dramaturg Federico García Lorca, una persona que va subestimar la gravetat de la situació i no va fer cas de la gent que li deia que fotés el camp del país. Però quan et maten l'alcalde del poble, potser és el moment d'anar fent les maletes.\nAquesta setmana repassem la vida de la Tigressa Bretona (no s'ha de confondre amb la Tigresa del Oriente; aquest tema ja el tocarem). La Tigressa Bretona va ser una pirata que va posar els nobles francesos literalment entre l'espasa i la paret. També volem destacar la història del poeta i dramaturg Federico García Lorca, una persona que va subestimar la gravetat de la situació i no va fer cas de la gent que li deia que fotés el camp del país. Però quan et maten l'alcalde del poble, potser és el moment d'anar fent les maletes.\nRichard Ramírez, el protegit de Satanàs o The Night Stalker\nPrograma 02x44. La infància del Richard Ramírez no va ser gens fàcil: entre l'expolicia borratxo del seu pare i el seu tiet exboina verda psicòpata no\nté gaires bons referents. Per aquest motiu, des de ben jove comença a ensenyar la seva faceta de psicòpata. Les seves primeres víctimes són gallines i conills, però no triga gaire a passar a les persones. El Richard es converteix en un assassí en sèrie sense cap mena de mania, no segueix cap patró. Per ell, qualsevol pot ser una víctima.\nPrograma 02x44. La infància del Richard Ramírez no va ser gens fàcil: entre l'expolicia borratxo del seu pare i el seu tiet exboina verda psicòpata no té gaires bons referents. Per aquest motiu, des de ben jove comença a ensenyar la seva faceta de psicòpata. Les seves primeres víctimes són gallines i conills, però no triga gaire a passar a les persones. El Richard es converteix en un assassí en sèrie sense cap mena de mania, no segueix cap patró. Per ell, qualsevol pot ser una víctima.\nPrograma 02x43. Avui des d'"El búnquer" volem retre un homenatge a un dels grans dramaturgs de la literatura espanyola: Federico García Lorca. Catòlic\n, comunista, llibertari, anarquista, tradicionalista i monàrquic, segons ell mateix. Un optimista de mena que mai va permetre que cap advertència d'amics i coneguts li amargués la vida ni li fes canviar els plans. Avui repassem la vida d'un home que va marcar un abans i un després en la literatura.\nPrograma 02x43. Avui des d'"El búnquer" volem retre un homenatge a un dels grans dramaturgs de la literatura espanyola: Federico García Lorca. Catòlic, comunista, llibertari, anarquista, tradicionalista i monàrquic, segons ell mateix. Un optimista de mena que mai va permetre que cap advertència d'amics i coneguts li amargués la vida ni li fes canviar els plans. Avui repassem la vida d'un home que va marcar un abans i un després en la literatura.\nJoana de Belleville, la Tigressa Bretona\nPrograma 02x42. Com una mala decisió pot arribar a portar-te tants maldecaps? Joana de Belleville era una noble francesa que ho tenia tot i d'un dia p\ner l'altre, per culpa del rei Felip IV de França i uns rumors malintencionats, ho va perdre tot. A partir de llavors, va fer el que hauria fet qualsevol: jurar venjança contra tot França, convertir-se en pirata i atacar tots els vaixells francesos que es trobava.\nPrograma 02x42. Com una mala decisió pot arribar a portar-te tants maldecaps? Joana de Belleville era una noble francesa que ho tenia tot i d'un dia per l'altre, per culpa del rei Felip IV de França i uns rumors malintencionats, ho va perdre tot. A partir de llavors, va fer el que hauria fet qualsevol: jurar venjança contra tot França, convertir-se en pirata i atacar tots els vaixells francesos que es trobava.\nBooby Fischer, guerra freda al món dels escacs\nPrograma 02x41. Mai un regal d'aniversari comprat per 4 dòlars va marcar tant la vida d'algú! En Booby Fischer va començar a jugar als escacs als 6 an\nys i ja no va parar mai més. Va convertir els escacs en la seva passió i va dedicar-hi tota la seva vida. Però ja sabeu que la línia entre una passió i una obsessió és molt fina i el nostre protagonista d'avui és l'exemple que d'excèntrics i bojos n'hi ha a tot arreu, fins i tot al món dels escacs.\nPrograma 02x41. Mai un regal d'aniversari comprat per 4 dòlars va marcar tant la vida d'algú! En Booby Fischer va començar a jugar als escacs als 6 anys i ja no va parar mai més. Va convertir els escacs en la seva passió i va dedicar-hi tota la seva vida. Però ja sabeu que la línia entre una passió i una obsessió és molt fina i el nostre protagonista d'avui és l'exemple que d'excèntrics i bojos n'hi ha a tot arreu, fins i tot al món dels escacs.\nMillors moments (setmana 10)\nAquesta setmana repassem la biografia de la Cleòpatra, l'última faraona d'Egipte. La seva ineptitud per governar va condemnar la seva gent i va transf\normar el seu imperi en una simple província romana. Certament, la civilització egípcia tard o d'hora s'hauria ensorrat, però sempre emprenya ser el CEO quan passa això. D'altra banda, repassem la vida d'André el Gegant, el lluitador francès de lluita lliure que va ajudar a construir l'imperi del WWF.\nAquesta setmana repassem la biografia de la Cleòpatra, l'última faraona d'Egipte. La seva ineptitud per governar va condemnar la seva gent i va transformar el seu imperi en una simple província romana. Certament, la civilització egípcia tard o d'hora s'hauria ensorrat, però sempre emprenya ser el CEO quan passa això. D'altra banda, repassem la vida d'André el Gegant, el lluitador francès de lluita lliure que va ajudar a construir l'imperi del WWF.\nAndré el Gegant, el dolent més estimat de la WWWF\nPrograma 02x40. Tal com deveu haver deduït del títol, el protagonista d'avui torna a ser un gegant. Com molts altres gegants d'"El búnquer", aquest ta\nmbé es guanyarà la vida fotent bufetades en un ring. Però l'André no es dedicarà a la boxa, sinó al noble esport de la lluita lliure. De fet, va ser un dels lluitadors amb qui va començar l'època daurada de la lluita lliure americana.\nPrograma 02x40. Tal com deveu haver deduït del títol, el protagonista d'avui torna a ser un gegant. Com molts altres gegants d'"El búnquer", aquest també es guanyarà la vida fotent bufetades en un ring. Però l'André no es dedicarà a la boxa, sinó al noble esport de la lluita lliure. De fet, va ser un dels lluitadors amb qui va començar l'època daurada de la lluita lliure americana.\nTroy Davis, tiroteig a la festa de la piscina\nPrograma 02x39. Troy Davis segurament era al lloc equivocat en el moment equivocat. També és cert que si hagués anat de casa a la festa, i de la festa\na casa, no li hauria passat res. Tot comença amb una baralla entre borratxos i acaba amb un policia amb un tret al cap. A partir de llavors, els mecanismes judicials dels Estats Units van fer la resta.\nPrograma 02x39. Troy Davis segurament era al lloc equivocat en el moment equivocat. També és cert que si hagués anat de casa a la festa, i de la festa a casa, no li hauria passat res. Tot comença amb una baralla entre borratxos i acaba amb un policia amb un tret al cap. A partir de llavors, els mecanismes judicials dels Estats Units van fer la resta.\nMata Hari, l'espia dels balls exòtics\nPrograma 02x38. Menys tuberculosi, aquesta història té de tot! Un drama de desamors, balls exòtics, romanticisme, espionatge i fins i tot combats aeri\ns. Avui repassem la vida d'una pobra desventurada que es va convertir en l'agent secret més famós de la Primera Guerra Mundial. No sabrem mai del cert si va arribar a col·laborar amb el bàndol alemany, però des d'"El búnquer" li donem el nostre vot de confiança.\nPrograma 02x38. Menys tuberculosi, aquesta història té de tot! Un drama de desamors, balls exòtics, romanticisme, espionatge i fins i tot combats aeris. Avui repassem la vida d'una pobra desventurada que es va convertir en l'agent secret més famós de la Primera Guerra Mundial. No sabrem mai del cert si va arribar a col·laborar amb el bàndol alemany, però des d'"El búnquer" li donem el nostre vot de confiança.\nCleòpatra, l'última faraona d'Egipte\nPrograma 02x37. Encara que siguis la filla del faraó, si el poble egipci anomena el teu pare "el Flautista", en comptes de mostrar-li el respecte que\nes mereix, ja saps que la teva vida serà complicada. La Cleòpatra no va ser gaire més bona governant que el seu pare, estava més preocupada per la seva bellesa que per les necessitats del seu poble. Va ser l'última gran reina abans que Egipte es convertís en una província romana. I d'on van treure els romans els diners per reconstruir les piràmides? Dels bons porqueria.\nPrograma 02x37. Encara que siguis la filla del faraó, si el poble egipci anomena el teu pare "el Flautista", en comptes de mostrar-li el respecte que es mereix, ja saps que la teva vida serà complicada. La Cleòpatra no va ser gaire més bona governant que el seu pare, estava més preocupada per la seva bellesa que per les necessitats del seu poble. Va ser l'última gran reina abans que Egipte es convertís en una província romana. I d'on van treure els romans els diners per reconstruir les piràmides? Dels bons porqueria.\nMillors moments (setmana 9)\nAquesta setmana repassem la vida de Dorothea Puente, l'assassina de pensionistes i propietària de "la casa de la mort". És molt americà, això d'enterr\nar els cadàvers al jardí, no trobeu? També repassem la vida d'Àtila, el rei dels huns, que tot i que havia matat molta més gent que la Dorothea, ningú no el va posar a la garjola.\nAquesta setmana repassem la vida de Dorothea Puente, l'assassina de pensionistes i propietària de "la casa de la mort". És molt americà, això d'enterrar els cadàvers al jardí, no trobeu? També repassem la vida d'Àtila, el rei dels huns, que tot i que havia matat molta més gent que la Dorothea, ningú no el va posar a la garjola.\nPrograma 02x36. Expresidiaris britànics i baleners borratxos amenitzaran la vetllada d'avui. Capítol especial, capítol dels tràgics, de riures nervios\nos davant de les barbaritats fetes pels humans. I és que un capítol en què es parli de l'extinció de tot un poble no passa gaire sovint.\nPrograma 02x36. Expresidiaris britànics i baleners borratxos amenitzaran la vetllada d'avui. Capítol especial, capítol dels tràgics, de riures nerviosos davant de les barbaritats fetes pels humans. I és que un capítol en què es parli de l'extinció de tot un poble no passa gaire sovint.\nPrograma 02x35. Oblideu-vos del gran Genguis Kan, Àtila va ser el número u, el gàngster original, el flagell de Roma. Àtila es va forjar com a guerrer\nal costat del seu germà Bleda. Tots dos feien un binomi invencible, però el nostre amic Àtila va tenir una revelació i va decidir tirar pel dret ell sol. Cal dir que era molt de tenir revelacions i interpretar-les de la manera que li convenia més.\nPrograma 02x35. Oblideu-vos del gran Genguis Kan, Àtila va ser el número u, el gàngster original, el flagell de Roma. Àtila es va forjar com a guerrer al costat del seu germà Bleda. Tots dos feien un binomi invencible, però el nostre amic Àtila va tenir una revelació i va decidir tirar pel dret ell sol. Cal dir que era molt de tenir revelacions i interpretar-les de la manera que li convenia més.


La jurisprudència del TC només considera «individus rebels» els que actuen en bandes armades o terroristes - Diari Jornada\nLa defensa de Rull, Turull i Sànchez diu que el TC avala que no se'ls pugui suspendre de diputats\nLa jurisprudència del TC només considera «individus rebels» els que actuen en bandes armades o terroristes\n| 13 de jul, 2018 - 16:00\nEls diputats de JxCat empresonats, Josep Rull, Jordi Turull i Jordi Sànchez, han presentat aquest divendres un recurs davant del magistrat del Tribunal Suprem Pablo Llarena per demanar que no siguin suspesos dels seus càrrecs. Segons l'escrit de defensa, l'article 384 bis de la LECrim no se'ls pot aplicar, ja que el terme «individus rebels» que hi surt no es refereix a imputats pel delicte de rebel·lió, sinó als que formen part de bandes organitzades armades, terroristes i rebels, segons una sentència del Tribunal Constitucional del 1987.\nEl recurs de l'advocat Jordi Pina recorda que tant la presó provisional com la imputació per rebel·lió estan pendents de recurs al Tribunal Constitucional i, arribat el cas, al Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH). Però afegeix que el terme «individus rebels» que preveu la LECrim no és aplicable a Rull, Turull i Sànchez. L'aplicació «absolutament literalista» d'aquest terme «no es correspon amb la interpretació donada en el seu moment pel Tribunal Constitucional» el 1987, assegura l'escrit.\nAixí, considera «sorprenent» que una decisió «tant poc freqüent» i amb tants pocs precedents en la justícia espanyola no faci cap referència a la sentència de fa 31 anys sobre un antecedent legislatiu immediat de l'article 384 bis, redactat el 1984 i que es va canviar el 1988 a l'actual redactat. Segons Pina, el TC va equiparar el terme «rebel» amb «armat» i, per tant, el terme no es pot aplicar als seus clients, ja que «banda armada o terrorista», segons el TC, és la que usa armes de guerra o explosius.\nDe fet, el recurs critica Llarena perquè el magistrat va citar tres sentències més del TC que «només tangencialment» tenen relació amb la discussió sobre el terme 'rebel' i, en canvi, omet la sentència que sí que va abordar aquesta qüestió.\nPer això, demana que es reconsideri una mesura cautelar tant «desproporcionada», ja que per a un diputat la suspensió significa la renúncia a l'acta si no vol que canviïn les majories parlamentàries. «Segurament conscient de la desproporció de la decisió, l'instructor ha intentat moderar-la proposant al Parlament una solució almenys innovadora, suggerint la creació d'una figura mancada de cap suport constitucional, legal o reglamentari com és la figura del 'diputat interí'», afirma el recurs. Però afegeix que el magistrat no ha de dir al Parlament com interpretar el seu reglament ni com organitzar-se. De fet, vaticina que la proposta de Llarena no té encaix legal.\nA més, a més, segons Pina, Llarena hauria d'haver dictat la suspensió dels càrrecs públics abans de signar la interlocutòria que conclou el sumari, ja que aquesta última no es pot recórrer, però la primera, segons ell, hauria de ser revisable. A més, en concloure el sumari, Llarena ja estaria inhabilitat per prendre cap altra decisió com la de suspensió dels diputats.\nDe fet, Pina pregunta les raons per les quals Llarena va trigar del 26 de juny al 9 de juliol per acordar la mesura cautelar prevista a la LECrim. Així, creu que si la decisió es va retardar per no interferir en la reunió dels presidents Pedro Sánchez i Quim Torra, «es tractaria d'una pura decisió de càlcul polític, totalment impròpia de l'administració de justícia».\nD'altra banda, l'advocat també es queixa que durant tota la instrucció, Llarena ha comptat els caps de setmana i festius com a dies hàbils per a presentar recursos, cosa que «ha reduït de manera important el temps dels lletrats de les defenses per poder preparar els seus recursos i conciliar la seva professió amb l'oci i la vida familiar». També ha dificultat el contacte entre advocats i clients en la presentació dels escrits. Per això, Pina recorda a Llarena que el criteri general de la Sala Segona del Suprem, de la qual el magistrat forma part, és que els dies inhàbils no computen per presentar recursos.\nLa defensa no demana la nul·litat de les resolucions afectades per haver-se presentat fora de termini, però sí que denuncia la «greu vulneració patida durant tota la instrucció» dels drets fonamentals, que també s'al·legarà en un posterior recurs al TEDH.


Què ha estat del dret a l'habitatge digne?\nLa Declaració Universal dels Drets Humans recull, en l'article 25.1, que tota persona té dret a un nivell de vida adequat que li asseguri l'habitatge. Què ha estat d'aquest dret? Quanta gent hi ha sense habitatge digne?\nNo són poques les regions del món en que aquest dret és violentat fins al punt de preguntar-se si alguna vegada es complirà.\nAquest vídeo ("Perquè tots tenim dret a un habitatge digne"), que va guanyar en la categoria escolar del Concurs de Clipmetratges de Mans Unides, expressa molt encertadament l'angoixa de veure privat d'un habitatge digne.\nQuina cara poden posar els habitants de les faveles brasileres al sentir parlar d'aquest dret? Ells, que malviuen en "cases" de construcció precària i on les condicions higienicosanitàries són moltes vegades una utopia.\nO els pobladors dels barris més desfavorits d'Haití? Allà hi ha 300.000 persones que sobreviuen entre escombraries en un zona de tot just 200 hectàrees.\nOn queda doncs el dret a l'habitatge digne?\nHaití, Brasil, dret habitatge, drets humans i desigualtat


La filla de Belén Esteban també plora la mort de l'exmarit de la seva mare\nper Julia Navarro dilluns, 10 de febrer 2020 - 11:50h\nAndrea Janeiro està destrossada per la mort de Fran i podria tornar a Espanya | Catalunya Diari\nLa mort de Fran Álvarez ha sacsejat l'univers Telecinco i de Belén Esteban. Després d'una vida molt complicada, amb greus problemes amb les drogues, Fran Álvarez va morir aquest 9 de febrer als 42 anys. A Fran li va costar, però fa tres anys, en 2017, assegurava que havia posat punt i final al seu romanç amb les addiccions. Lamentablement, però, no va sortir com esperava i el 2018 l'exmarit de Belén Esteban, va decidir ingressar a 'Proyecto Hombre' i «fa uns dies anava a anar a Burgos per a tornar a entrar…», confessaven al 'Deluxe'.\nBelén Esteban plora la mort prematura de Fran\nAquest mateix diumenge l'exdona de Fran reaccionava a la notícia de la trista pèrdua. La col·laboradora de Telecinco no va poder fer cap declaració pública perquè no era capaç, i segurament per això va preferir quedar-se tancada a casa, mostrant el seu 'xoc'.\nPerò Belén no és l'única que està desolada. Andrea Janeiro, filla de la mediàtica col·laboradora, també es troba passant per un moment molt dur. Durant anys Fran va ser un pare per la jove, i ara, s'especula que Andrea ha viatjat des de Londres a Madrid per poder donar-li el seu últim adeu.\nLa relació d'Andrea i Fran\nAndrea Janeiro ha demostrat que sempre ha tingut la ment molt ben moblada, i s'ha mantingut sempre al marge de la vida televisiva. Tot i els problemes que ha viscut a casa, Andrea ha sabut treure el millor d'ella mateixa, i així va anar amb Fran.\nEll va ser com un pare, una persona que va estar amb ella dia rere dia. La portava al col·legi, estava amb Andrea quan Belén anava a la televisió i l'ajudava amb els deures o en tot el que podia necessitar quan no hi era la seva mare. De fet, cal recordar que Belén i Fran Álvarez van estar casats 5 anys i van mantenir una relació de més de 10. Malgrat això, la separació també va ser traumàtica per a Andrea Janeiro, que ja no va poder veure més a Fran, ni al seu fill.\nNo obstant això, Andrea va aconseguir passar pàgina i va decidir no exposar-se públicament. Se'n va anar a Anglaterra i va decidir no donar més imatges als mitjans. Però aquest 10 de febrer això ha canviat i Andrea es podria plantejar venir a Espanya a donar el seu últim adeu a Fran, encara que això vulgui dir donar imatges a la premsa rosa i exposar públicament la seva pena. I és que segurament, Andrea Janeiro creu que Fran ho mereix.


Lliurats els premis Impuls FP als projectes més emprenedors i innovadors - somGranollers\nLliurats els premis Impuls FP als projectes més emprenedors i innovadors\nEls instituts Escola Municipal del Treball (EMT), Mollet, Gallecs i Baix Montseny es van endur els premis d'aquesta edició\nDilluns, 30 de maig de 2022 | 16:22h\nEls guanyadors dels premis d'enguany, a la sala d'actes de l'EMT\nEls Serveis Territorials d'Educació del Vallès Oriental i Maresme van lliurar dijous, a l'Escola Municipal del Treball, els premis Impuls FP, uns guardons que valoren els millors projectes d'FP presentats tant per l'alumnat com pel professorat dels centres educatius d'FP. Els premis es concedeixen en tres categories: projectes emprenedors; projectes innovadors i projectes d'excel·lència professional, aquest últim reservat exclusivament al professorat.\n"Uns jurats territorials valoren els projectes presentats al seu territori excepte els corresponents als centres organitzadors dels premis", explicava el director de l'Institut Carles Vallbona i president del jurat institucional dels premis Impuls FP, David Figuereo. "En aquest cas, els treballs del Vallbona i l'EMT han estat valorats per l'Institut Montsià, de Terres de l'Ebre". En el cas del Vallès Oriental i Maresme s'han presentat enguany 23 projectes. Josep Maria Garcia, cap d'estudis d'Empresa de l'EMT, apuntava també que la qualitat dels treballs presentats ha estat "molt bona". "Es valoren aspectes com el pla d'empresa, la innovació, l'emprenedoria i els prototips dissenyats per tirar els projectes endavant". "Esperem poder donar sortida a aquests projectes perquè tinguin sortida al mercat", deia.\nAixí, els projectes guanyadors en la modalitat de projectes emprenedors, van ser el projecte Colors Vius, de l'INS Gallecs de Mollet; el projecte Olor fresc, de l'INS Mollet; i el projecte Aqua Mundae, també de l'INS Mollet –en la categoria de grau superior–. També el projecte Rural FP, de l'EMT; i el projecte BGuide, també de l'EMT –en grau mitjà–.\nEn la modalitat de projectes innovadors, van guanyar el projecte Biocram, de l'Institut Mollet; el projecte R-POP, de l'EMT; i el projecte Suavitzant JD Solutions, de l'Institut Mollet –en la categoria de greu superior–; el projecte Talk Books, de l'EMT; Adopta un professional, de l'EMT –en grau mitjà–; i el projecte La llum de Sant Jordi, de l'INS Baix Montseny –en la categoria PFI/FPB–.\nFinalment, en la modalitat de projectes d'excel·lència docent, els guanyadors van ser el projecte Mòdul Indústria 4.0, de l'EMT –grau superior–; i el projecte Comunitari Resistència Antimicrobiana, de l'INS Baix Montseny –en la categoria PFI/FPB–.\nProjectes a punt\nEl primer premi de projectes innovadors en cicles de grau mitjà va ser per a dos alumnes de 2n de Gestió Administrativa de l'EMT, Zoe Vicente i Ivan Díaz. Es tracta de Talk Books, una eina per millorar la comunicació entre pacients i personal mèdic a les UCI, sobretot per a persones amb discapacitat visual i auditiva. "La idea va sorgir durant la pandèmia, quan molta gent va estar ingressada a les UCI. Vam pensar que en alguns casos podria haver-hi dificultats de comunicació, i vam dissenyar unes targetes en braille i amb pictogrames per salvar aquestes possibles dificultats de comunicació", explicaven els impulsors de la idea.\nJúlia Visa i Ivan Soler, alumnes de 1r de Gestió Administrativa de l'EMT, van guanyar el primer premi en projectes emprenedors amb Rural FP. "És una plataforma que uneix els municipis de menys de 5.000 habitants amb joves que estan buscant llocs per fer les pràctiques retribuïdes d'FP dual", explicava Soler. "Vam explicar el nostre projecte als impulsors de Repoblem, i ens agradaria tirar-lo endavant".