'Com dos rius paral·lels'. Cartes de Màrius Torres i Mercè Figueras\n'Com dos rius paral·lels'. Les cartes de Màrius Torres i Mercè Figueras\nEl 75è aniversari de la mort del poeta propicia la publicació de la correspondència amb la seva 'Mahalta' i l'edició de la seva obra en prosa completa\nBarcelona 24 de d’octubre del 2017. Actualitzada 25 de d’octubre del 2017 a les 14:44\nDurant set anys, fins a la seva mort el 1942, el jove metge Màrius Torres (Lleida, 1910) va viure ingressat al sanatori antituberculós del Puig d’Olena, a Sant Quirze Safaja. Allà va iniciar una intensa relació epistolar amb una altra interna, Mercè Figueras (Girona, 1908-Barcelona, 1976), destinatària de poemes com 'Cançons a Mahalta', la primera de les quals tremendament popular en la seva versió musicada per Lluís Llach. Fins i tot quan algun dels dos joves no estava sotmès a un aïllament estricte, el seu contacte estava limitat a trobades a les zones comunes del sanatori. Així que, amb una monja com a cartera –Enriqueta–, va néixer una relació epistolar d’habitació a habitació, inèdita fins ara i recollida al llibre 'Cartes a Mahalta' (Club Editor). Un dels fruits de l’any dedicat a Màrius Torres en el 75è aniversari de la seva mort, juntament amb el simposi que demà comença a Lleida i l’edició de 'La prosa de Màrius Torres' per Jordi Julià i Pere Ballart.\n«Per primera vegada, la inspiradora de les 'Cançons a Mahalta' està viva, en l’escriptura, al costat del poeta», es felicita en el seu pròleg Margarida Prats. El llibre inclou 86 cartes de Màrius Torres i 30 de Mercè Figueras, de les 503 que es conserven. «Tots dos són sensibles, grans lectors, amants de la natura i de la música; ella és riallera, expansiva, impulsiva i melancòlica; ell és més reservat, irònic i reflexiu. Quan es troben, ella porta nou anys lluitant contra la malaltia, coneix per experiència els símptomes físics i psíquics i ha passat temporades a altres sanatoris; ell, en canvi, encara no fa un any que la tuberculosi l'ha allunyat de la vida civil», escriu Prats.\nLa selecció de les missives de 'Cartes a Mahalta' s’ha fet intentant mantenir el fil d’una relació al llarg de set anys. «És com si assistissis a les converses de dues persones que es coneixen, es festegen, es van descobrint amb una fascinació creixent, s’enamoren, arriben pràcticament a trencar i després reprenen la relació amb una perspectiva diferent, compartint tota la vida íntima i interior d’una manera molt més estreta i franca que si s’haguessin tractat directament», explica Maria Bohigas, editora de Club Editor. «Torres desplega tot el seu enginy i la seva ironia, fruit de la confiança que l’amiga li mereix, convertint-se així en comunicacions galants, sense excloure el dolor i la reflexió profunda», escriuen Julià i Ballart.\nMàrius Torres i Mercè Figueras (1939) / FONS MÀRIUS TORRES. BIBLIOTECA DE LA UNIVERSITAT DE LLEIDA\n'Cartes a Mahalta' es tanca amb el capítol dedicat a Puig d’Olena de la biografia de Joan Sales que Montserrat Casals va deixar inacabada al morir fa dos anys. Figueras va teixir una xarxa d’amistats per correspondència en la qual va entrar un col·lega de la seva germana, Joan Sales, i és ella qui presenta Torres i Sales, que tindrà un paper clau en el desenvolupament i posterior publicació de l’obra poètica del lleidatà. Eren, va escriure Casals, «molt més que un grup d’amics interessats en la llengua al servei de la literatura; en temps normals, allò s’hauria traduït en una escola poètica (…) formen amb Sales un triangle de vèrtexs gairebé perfectes».\nLa pista d'‘Incerta glòria’\nLa relació epistolar entre Màrius Torres, Joan Sales i Mercè Figueras, i molt probablemente també l'esposa de Sales, Núria Folch, és una de les fonts que conformen el triangle Lluís-Juli-Trini d'‘Incerta glòria’. La correspondència Torres-Figueras és només un dels quatre cantons d'aquesta relació quadrangular, en què gran part de les altres correspondències van ser destruïdes. “És un enigma múltiple”, reconeix la neta de Sales y Folch, l'editora Maria Bohigas. La publicació d'‘Incerta glòria’ va desagradar Figueras, apunta al seu text Montserrat Casals. “Per a ella va ser una traïció al que havien viscut junts, molt probablemente”, opina Bohigas, qui qualifica així els lligams que van establir els diversos correspondents, incloent la “situació equívoca y ambivalent, a la qual ella posa distància, amb Sales: “Unes amistats amoroses, o afectes, una manera d'estimar-se per carta, un triangle amb les ambigüitats que s'acaban produïnt fins i tot entre persones obsesionades per la puresa del que senten”.\nLes cartes d’aquest grup d’amics, segons Montserrat Casals, «són el relat d’un amor manifestat sempre de manera paradoxal, no sabem si impossible o no desitjat, d’una duplicitat difícil de discernir». “La febre i la forta medicació -sovint a base de morfina-, aquell petit núvol d'èter dels productes que s'utilitzen sistemàticament per a la desinfecció, no són aliens al que sovint pren forma de deliri i no poques vegades està a punt de produir veritables conflictes. Conflictes amorosos, encara que no portin oficialment aquest nom”, va precisar la biògrafa. «Malgrat declarar-li un amor blanc, amb prou feines rosat, Màrius l’ha deixat amb la mel a la boca. Sales, amb els seus excessius formulismes galants, l’arriba a exasperar. Ella elabora llavors una teoria molt personal de l’amor i del patiment que comporta (…) Joan Sales no era Hans Cartop ni Màrius Torres era Joachim Ziemsses, i Centelles no és Davos; però Puig d’Olena és la nostra 'Muntanya màgica'», conclou.\n«Una de les coses sobre les quals volíem passar de puntetes era fantasiejar sobre quina era la seva relació; no volíem fer premsa rosa. Encara que és motiu d’especulació fins a quin punt Màrius Torres era correspost. És evident que hi ha enamorament, atracció mútua, però una persona amb escrupolositat moral i noblesa d’esperit sabia que aquella relació no era viable», sosté Pere Ballart, professor de Teoria de la Literatura i Literatura Comparada de la Universitat Autònoma de Barcelona. «El que m’interessa més és fins a quin punt una relació afectiva, sentimental, porta Màrius Torres a reflexionar sobre l’amor en general, amb pàgines profundes, brillants», afegeix.\nMercè Figueras i Màrius Torres / FONS MÀRIUS TORRES. BIBLIOTECA DE LA UNIVERSITAT DE LLEIDA\n‘La prosa de Màrius Torres’\nBallart és l’autor, juntament amb el seu col·lega Jordi Julià, de 'La prosa de Màrius Torres', un volum editat pel servei de publicacions de la UB. Juntament amb el corpus ben establert de poesies de Torres, unes 150, Julià i Ballart sostenen que s’ha de valorar la seva obra en prosa, que recopilen i analitzen: els seus articles de premsa per als diaris republicans de Lleida 'La jornada' i 'L’ideal' (del 1934 al 1936), set narracions, una novel·la inacabada –'Crònica d’un metge novell', amb 50 pàgines conservades–, dos dietaris, l’abundant correspondència, tres assajos, el més cridaner de tots, un de titular 'Perquè no sóc demòcrata') i fragments descriptius de viatges, persones i fotografies familiars. Como, per cert, els apunts per al retrat de Mercè Figueras: “La primera vegada que la vaig veure em va fer l’efecte d’una Valquíria disfressada de Madonna de Rafael. La segona vegada em va semblar més aviar una Madonna disfressada de Valquíria. La tercera vegada ja vaig veure que era gironina. No vol ésser descoberta, sinó endevinada. La naturales imita l’art. El seu cor és tan sincerament humil, que en ella la humilitat sembla una coqueteria. Sap els noms de totes les flors, tots els arbres, tots els ocells, tores les bestioles. Sap el noms de tot això, perquè ho estima. Té una necessitat invencible de creure en la bondat dels seus amics”.\n«La seva prosa és un contrapunt interessant, que ha de canviar una mica la nostra perspectiva. Solem pensar en un poeta turmentat tancat al sanatori de Puig d’Olena, però volem mostrar un Màrius Torres afable, vitalista, connectat al dia amb les notícies de la guerra», explica Ballart. Encara que la seva novel.la, amb una evident base autobiogràfics, no sigui més que un embrió, i que els seus assajos siguien esparsos, segons Ballart aquesta producció “té un interès enorme perquè ens mostra la típica figura de l'intel.lectual dels anys 30, no només el poeta líric”.\nEl ‘boom’ del vinil té cara B: l’augment de la demanda i l’escassetat de materials desborden les fàbriques\nSi se n’exclouen els articles de premsa i una obra de teatre de preguerra, la seva producció no tenia com a objectiu immediat ser publicada. «Encara admira més que algú posi tanta energia a intentar depurar un estil i construir una prosa d’aquesta qualitat. Ell mateix diu que en el fons, l’escriptura és per a ell una forma de meditar, ja que no sap resar, una forma de sobreposar-se a l’adversitat personal, física, política, familiar… Fins i tot en la seva novel·la, la relació entre els dos personatges antagonistes reflecteix els dos aspectes del seu propi jo», apunta Ballart, que creu que la interrupció de la novel·la no és un fet casual, sinó que respon al moment en què decideix que aquest exercici d’introspecció pot tenir un vehicle més adequat en la poesia.\nI si parlem de resar; el particular sentiment religiós de la família Torres (el seu avi va ser un dels pioners de l'espiritisme a Catalunya) està disseminat en diversos textos. “Sempre havien pensat –diu Ballart- que els familiars morts eren com petits deus domèstics que els protegien. Sempre reticent cap a l'església catòlica, és difícil trobar un poeta amb tant de sentit del trascendent”.\nAny Màrius Torres a Lleida\n<strong>Més edicions. </strong>La Càtedra Màrius Torres ha publicat dos títols més amb motiu de l’aniversari, '36 poetes comenten 36 poemes de Màrius Torres' i el facsímil 'Tries de poemes' (1938), que recull dues col·leccions autògrafes.


Nit especial Kilian Jornet, aquest dimarts a TV3 | Atletisme Català\nInici General Nit especial Kilian Jornet, aquest dimarts a TV3\nNit especial Kilian Jornet, aquest dimarts a TV3\nAquest dimarts, a les 21.55, TV3 s’estrenarà “Deixa’m viure”, la segona pel·lícula de Kilian Jornet. I a continuació s’emetrà “Una línia fina”, el primer llargmetratge de l’esportista. Kilian Jornet també serà el dia 22 a Esport3, a “Temps d’aventura”. Compartirà amb els espectadors del programa tots els detalls de “Deixa’m viure” per conèixer els detalls del seu últim film i també quins són els seus projectes.| “Deixa’m viure” és la pel·lícula que narra els reptes viscuts al Mont Blanc, l’Elbrús i el Cerví en el marc del Summits of My Life, un projecte que es basa en quatre anys de preparació intensa, entrenaments i viatges, logística, ascensos i descensos impressionants. El llargmetratge, dirigit per Sébastian Montaz i filmat en cinc idiomes, posa de relleu un Kilian Jornet que ha de desafiar els seus propis límits per aconseguir complir un somni d’infància, seguint els passos dels pioners de l’skyrunnig, esport del qual n’és actualment el màxim exponent. Jornet és un esportista excepcional. Amb tan sols 26 anys, el corredor d’esquí de muntanya i d’ultratrail ja ha batut nombrosos rècords i ha guanyat una gran quantitat de títols mundials d’alpinisme, esquí i maratons de muntanya. “Una línia fina” Després de l’estrena de “Deixa’m viure” emetrem “Una línia fina”, el primer llargmetratge de l’esportista català. Es tracta d’un viatge sensacional a través dels espectaculars pics nevats dels Alps. Un repte únic, emocionant, ambiciós i difícil que Kilian Jornet duu a terme acompanyat d’amics i amb els valors que l’inspiren: la simplicitat, l’austeritat, l’amor per la muntanya i l’esforç. La pel·lícula narra el primer any del projecte Summits of My Life, que culmina amb la travessia del massís del Mont Blanc, de sud a nord, a través d’una ruta d’escalada tècnica. Les mateixes vivències d’en Kilian, juntament amb detalls més íntims que ens expliquen la seva família i els amics, ens donen una idea de la persona que hi ha darrere tots aquests èxits extraordinaris. El llargmetratge, també dirigit per Sébastian Montaz, compta amb la col·laboració de TV3. La pel·lícula, la primera de quatre, es planteja com un “homenatge” al seu company d’expedició Stéphane Brosse, mort en un accident al Mont Blanc.Les curses i les hores d’entrenament d’en Kilian en un any suposen l’equivalent en altura a més de 70 ascensions a l’Everest. www.tv3.cat/documentals


CD BLANES -FUTBOL BASE- : GALERIA FOTOS BENJAMÍ A\nBLANES CD 7 - 1 CASSÀ\nPartit molt plàcid tot i començant perdent per 0-1 es va remuntar amb estonetes de bon futbol i estones d'un futbol molt avorrit, lleig i que no demostrava la nostre superioritat en la classidicació ni al marcador. Era el tercer partit en 8 dies i les cames tampoc estaven del tot al 100%. Tot i així, content pel resultat i pel regal d'aniversari que varen regalar-me els nens. Tots celebrem la victoria prenent algo. Enhorabona campions i gràcies!!!!\nTORDERA 2 - 4 BLANES CD\nPartit disputat sota pluja a un camp complicat per les dimensions i per la intensitat del rival que contra el Blanes es multiplica per 10. Vam dominar tot el partit, teniem la pilota i creaven ocasions clares de gol, però no volia entrar la pilota, en canvi ells la primera opció va acabar en gol. Marxem a la mitja part amb un 1-0. La segona part (tercer quart) va començar com va acabar l’anterior, domini nostre però ineficaç i gol d’ells, 2-0 i tot es complica perquè no teniem les ganes necessàries per guanyar el partit.\nL’última jugada del tercer quart va fer que tinguéssim esperances ja que Rubén va anota de falta directe, l’últim quart nosaltres varem posar una marxa més i ells van baixar el ritme. Comencem a pressionar i augmentar el ritme per aconseguir remuntar i acabar guanyant 2-4. Gran final de partit dels nanos.\nBLANES CD 3 - 6 RACING\nPartit disputadissim i molt bonic per a l’espectador on jugaven dos equips que volien la pilota per proposar i crear perill. Vam jugar un gran partit amb gran intensitat i concentració, varem tenir oportunitats per ajustar molt més el marcador. Partit de poder a poder amb un gran esforç dels nanos. Llàstima que no vam tenir recompensa. Estic molt orgullós. A seguir treballant!!!\nGIRONA 8 - 2 BLANES CD\nPartit intens tot i el resultat abultat,un primer quart on marxem al final amb 1-0 i dóna una bona sensació d’equip, tinguen la pilota, creant situacions de perill i treballant molt bé sense pilota. Al segon quart aconseguim empatar però l’alegria ens dura un minut ja que un tir llunyà els hi torna a donar avantatge. Seguim intentant jugar i creant dificultats, a l’última jugada del segon quart el seu porter va treure una gran mà a Oriol Pacheco on ja cantavem l’empat,descans 2-1. El tercer quart ells ens van superar i ens van fer un 6-0 col·locant un 8-1 al marcado. L’últim quart vam tornar a reaccionar i el vam guanyar 0-1 i jugant de tu a tu al lider i futur campió de lliga, final 8-2 però el resultat no importa, importa l’actitud i la imatge que vam donar que va ser de 10. Enhorabona\nals nens i a seguir que això no ha acabat!!!!!\nBLANES CD 0 - 9 LLAGOSTERA\nRes a dir sobre el resultat del partit d'aquest dissabte. Ja sabiem que ens visitava un dels millors equips de la lliga, el segon classificat, el Llagostera. El partit d’anada ja ens va golejar però vam fer mèrits per maquillar més el marcador però aquest de tornada vam estar competin molt bé durant 15 minuts que es el temps que va durar el 0-0, i per cert amb un bon joc nostre i crean ocasions clares. Arrel del 0-1, ens vam anar desinflant, tot i això vam seguir intentar jugar bé al futbol i competint amb les nostres armes, però ja se sap que passa contra aquests equips, si tens 5 o 6, intenta marcar 4 per que ells et mataran i així va ser, nosaltres no marcavem i ells ho aprofitaven, però també vull dir que ells van fer mèrits per golejar. Són superiors, res a dir, felicitar-los i a seguir treballant que anem al camp del lider a competir e intentar guanyar. Som-hi nens que sou molt grans i esteu fent una gran temporada!!!! També vull dir que els nostres nanos no van deixar de lluitar i jugar en tot el partit, que amb pilota vam ser millors que ells. Ánims!!!\nQUART 1 - 0 BLANES CD\nPartit disputadíssim el del dissabte al camp del Quart. El partit d’anada va ser molt igualat i es va decidir als minuts finals, doncs aquest el mateix, amb la diferencia que l'únic gol del partit va arribar al primer quart. El partit el vam dominar sencer, ells es van tancar al darrera i van defensar amb molt d’ordre, nosaltres vam agafar la pilota i vam crear moltes situacions de gol, vam ser fidels al nostre estil i filosofia. Esperava més del rival, ens mereixiem la victoria però no va poder ser. Hem d’estar orgullosos de la temporada que estem fent i d’aquest partit. Seguim treballant i creixent!!\nBLANES CD 11 - 0 LLORET\nPartit plàcid el disputat dissabte a Blanes amb una temperatura calorosa, tocava jugar el segon derby consecutiu. Ens visitava el Lloret on allà ja varem ser capaços de guanyar 0-4. Durant la setmana varem treballar varies cosetes importants de cara al partit. El primer i principal que vam treballar va ser l’aspecte psicològic, ja que miran la taula classificatoria, el Lloret anava últim i podria haver una mica de relaxació per part dels nanos, doncs la meva feina va ser mentalitzar-los que no seria un passeig. Històricament, aquests partits solen ser complicats. Els nanos van surtir com motos, enxufats, amb ganas de guanyar i d’agradar a la nostre gran afició i efectivament va ser així,els nanos varen surtir molt enxufats amb ganes de jugar bé i de guanyar el partit. Varem tenir un partit plàcid(ja tocava)però també ens ho vam currar perquè fos plàcid. Un deu, aquests nanos, de veritat, de tot cor impressionants i com dic sempre els derbys no es jugan,els derbys es guanyan!!!\nCAL AGUIDO 5 - 7 BLANES CD\nGran partit el que es va veure dissabte a la “bombonera" de cal aguido. Es van veure dos estils molt diferents de futbol, però tots dos vàlids. Els locals realitzaven un futbol directe, no combinaven, sempre buscaven passades llargues per el seu davanter que era molt gran físicament i tenia un bon golpeig de pilota i nosaltres sempre buscavem fer mal arrel de les combinacions, joc amb equip i una forta pressió, desprès d'un primer i segon quart igualat.\nTot i que marxem 4-2 en contra, crec que els nostres nens no s'ho mereixien, varem xerrar i ajustar i vaig intentar estimular-los per a sortir a per totes i sense complexes. Va donar bons fruits la xerrada i vam poder empatar a 4 però un rebot va tornar a fer avançar l’equip local.\nA l'últim quart es va fer justícia, la gran superioritat tècnica i tàctica nostre va fer marcar tres gols per establir el 5-7 definitiu. Vam ser justs guanyadors. Felicitar a tots els nens que són molt grans i també felicitar als pares per la seva força des de la grada, no només avui sinó tots els partits, també sou molt grans!\nBLANES CD 2 - 3 ST FELIU DE GUIXOLS\nPartit jugat contra el quart classificat. Aquesta setmana l’entrenador va ser el nostre gran coordinador Uri degut a que el nostre mister, en Charly, no va poder assistir.\nVa ser un partidàs disputat de poder a poder. Vam estar nosaltres (també ells) amb una intensitat brutal amb un gran joc i una il·lusió bestial.\nDurant la setmana vam treballar la intensitat perquè sabíem que ells eren un equip molt intens i així va ser.\nMoltes oportunitats de banda i banda i destacar el porter d’ells que a l’últim quart va salvar l’empat en varies ocasions. Si parlem de just era un empat però és futbol.\nContent per haver competit tan bé contra un dels grans de la categoria. Aquí demostrem que el nostre lloc a de ser entre els 6 primers de la lliga. Hem d’aixecar-nos i estar orgullosos del treball realitzat. Ara pensarem en el derby que serà dur e intens.\nSou molt grans nanos! Estic molt orgullós de vosaltres!\nST.CELONI 4 - BLANES CD 0\nPartit disputat diumenge amb un gran sol i una temperatura molt agradable. Nosaltres vam sortir al camp amb la mateixa intenció de sempre que es tenir la pilota, jugar e intentar guanyar.\nVa començar bé el partit, tenint la pilota, no passavem angunies al darrera, vam tenir tres aproximacions bones, ens faltava una mica d’intensitat i creure que podiem fer més mal, a 3 minuts per acabar el primer quart varem fer una falta llunyana del àrea, però perillosa perquè sabiem que tenien un gran xutador,i així va ser un gran llançament va posar el 1-0 al marcador, acte seguit una pèrdua de pilota nostre fa que marxem 2-0 al final del primer quart. Sense voler, ja perdem de dos gols de diferència.\nEl segon quart va ser més igualat amb poc futbol per part dels dos equips però molt competit. Després de fallar dues ocasions nosaltres, un error defensiu fa que pugi el 3-0 al marcador i ens queda mitja part.\nLa xerrada va ser simple, ajustar un petit desajust i animar a l’èquip perquè no ho estaven fent malament, només faltava una marxa més i creure que es podia guanyar.\nEl tercer quart va ser sensacional, quasi perfecte, només va faltar el gol. Vam dominar, vam robar en zona de perill, vam gaudir jugant a futbol, vam atacar i atacar i varem tenir 6 clares ocasions de gol però no va poder ser.\nA l'ùltim quart, segueixo insistint amb què estem jugant molt bé i que no baixessin els braços, va ser una repetició del tercer quart, domini, bon futbol, moltes ocasions però no entrava i en canvi ells amb un rebot van aprofitar i marcar el quart gol. És molt injust perquè crec que ens mereixíem més molt més, tant l’àrbitre com els entrenadors de l'equip contrari, ens van felicitar i no es creia que havíem perdut, i dir que els vam donar un bany. El pitjor de tot és veure nens de 9 anys plorant dins del camp de ràbia. Nens, sou molt grans!!! Cada dia hem feu emocionar!!! A seguir gaudint!!!\nBLANES CD 0 - SILS 2\nPartit disputadíssim davant el cinquè classificat. No ha sigut el nostre millor partit futbolisticament parlant ja que degut a una bona pressió del rival, quant aconseguiem moure la pilota ells replegaven molt bé doncs el nostre joc no ha sigut el més fluid possible però vull destacar que tot i així hem intentat sempre jugar a futbol. Destacar també la gran actitud de l'equip amb pilota i també sense pilota ja que recuperavem molt aviat la bola. Ells han aprofitat un contraatac per marcar el 0-1 en l’última jugada del tercer quart, però haig de dir que nosaltres fins aquell moment haviem gaudit de bones ocasions per obrir el marcador, desprès del possible 1-1 en una jugada de corner que en Pol no pot rematar bé degut que arriba una mica forçat ,la continuació de la jugada a la contra ens fan el 0-2 i xiula el final. El resultat crec que es injust, el partit ha sigut molt igualat i crec que l’empat hagués sigut el més just, però es futbol, ens aixecarem ràpid i continuarem treballant. Cal destacar el gran partit d’Iker i dir per últim, que malgrat el resultat, estic molt orgullós d’aquests nanos.\nPALAMÓS 1 - 1 BLANES CD\nPartit disputadíssim on ens va costar adaptar-nos a les petites dimensions del camp, un cop ens varem adaptar varem començar a jugar el nostre partit i gràcies això varem treure un puntet important, però per joc i ocasions ens vam merèixer els tres punts, gran equip i gran actitud.\nBLANES CD 2 - 1 FARNERS\nPartit jugant contra un equip en ratxa, portaven 5 victòries seguides. Vam sortir enxufats creant joc i ocasions però una errada del porter (Oriol) fa que ells, en l’única arribada de tota la primera part, ens marquessin i quant semblava que aniriem al vestidor 0-1 va aparèixer una bona pressió amb robatori i va fer que Alejandro empatés a l'últim segon. Després de seguir intentant i no aconseguir el gol, Oriol Pacheco a l'últim minut, també després de recuperació de bola i d’una bona pressió, va establir el definitiu 2-1 davant d'un bon equip.\nBLANC I BLAVA 3 - BLANES CD 2\nPartit sota aigua, varem fer uns 42 minuts quasi perfectes(només ens faltava acabar de matar el partit) i en els últims 6 minuts mitjançant dos jugades aïllades a pilota parada ens van remuntar el partit, també falta de intensitat al final, no passa res a seguir treballant!!!\nBLANES CD 5 - FIGUERES 2\nBon partit el que hem realitzat amb un joc molt fluid i amb pressió. Hem sabut controlar el partit i el més important es que els nanos han gaudit molt. Estic molt content pel rendiment que estem oferint, ara a seguir creixent com equip!!!!!!!!\nMatinal amb molta fred, camp glaçat. Primer partit després de festes de nadal, vam estar molt dormits i semblava que encara estavem de festa. No hem tingut la intensitat habitual ni el joc fluit que normalment practiquem. Lo millor el resultat que fa que sumem un puntet i ens mantinguem en la sisena posició.\nVictoria 2-0 contra un Tordera amb molt poc punx. Hem dominat a plaer i hem sigut molt superiors tot i que el joc no ha sigut molt fluid, tres punts més al sarró i cap a la presentació que marxem!!!\nAvui no hi han fotos perquè no hem pogut fer cap,el partit d’avui ja sabiem que anavem a un camp hostil,un dur rival,però hem competit, el primer quart nosaltres portavem el pes del partit, tot i així, a l’últim segon, un error defensiu ha provocat el 1-0, al segon quart una falta gran d’intensitat i dos gols que practicament ens els fem nosaltres fa que marxem amb un 4-0 al vestidor,el tercer i quart quart amb actitud i bon futbol fa que el parcial sigui 1-1, content a mitges, hem de seguir treballant!!!\nGran partit dels nanos plantan cara a el lider fins que quedaven 5 minuts i les forces ja estaven sota minims. Molt content i orgullós!\nLLAGOSTERA 7 - BLANES CD 1\nPartit molt complicat al camp del segon classificat.\nHem competit molt bé,hem tret la pilota a l'adversari però detalls i que s’ha de reconèixer que ells son superiors, doncs ha acabat així el partit, resultat molt abultat però orgullós dels nanos.\nPartit trepidant i emocionant! Fins els últims 5 minuts no s'ha decidit...\nGRANS ELS NANOS!!!!\nGran partit..Gran victoria al camp del LLoret.\nEns ho hem passat molt bé!!!!!!!!!!!!


Sánchez anuncia que demà aprovarà els indults als presos polítics\nPedro Sánchez anuncia que demà aprovarà els indults als presos polítics\nL'acte, amb el lema "Retrobament: un projecte de futur per a tot Espanya", serà l'avantsala de la concessió dels indults que podria concretar-se demà\nEl president espanyol, Pedro Sánchez, ha triat el Gran Teatre del Liceu per fer un míting en què s’espera que expliqui la decisió de concedir els indults als presos polítics. L’acte duu el lema “Retrobament: un projecte de futur per a tot Espanya“.\nPedro Sánchez i els que "van assumir responsabilitats"\n"Hem d’aconseguir una gran majoria a Catalunya i a Espanya i per això concedim una mesura de gràcia a nou persones que van assumir responsabilitats pels seus actes i amb elles afegirem simbòlicament als centenars de milers de persones que els segueixen."\nPedro Sánchez insisteix amb "la concòrdia"\n"La constitucionalitat dels indults va més enllà de l’articulat de la constitució, va a l’essència mateixa, perquè la constitució del 1978 fou la de la concòrdia"\nPedro Sánchez: “No esperem que els indultats abandonin els seus ideals”\n“Els qui s’oposen als indults diuen que no abandonaran els seus ideals. No esperem que els abandonin, sinó que exigim que s’atenguin al pacte constitucional”\nPedro Sánchez: “No hi ha camins fora de la llei”\n“Esperem que s’assumeixi que no hi ha camins fora de la llei i que no es pot fer res que atropelli una part de la societat.”\nPedro Sánchez anuncia que demà proposarà al consell de ministres l'aprovació dels indults als nou presos polítics. Quan ho ha fet, diversos crits d'independència dins del Liceu l'han interromput


MARCADOR: Vil·lareal 2 – Barça 3 (p.p 2 i Messi).\nTÒPIC/TÍPIC. Dedicat a Tito Vilanova.\nLA CONTRA. Partit molt difícil de poder jugar després de la mort de Tito Vilanova. L’equip ha fet el que ha pogut i al final ha acabat guanyant. Hem tingut els errors que ens fan vulnerables: defensar massa enrere, no pressionar endavant, no desbordar per la banda, perdre pilotes inútils... però avui s’ha d’agrair els jugadors l’esforç que han fet per sortir al camp i donar la cara. El problema no ve d’avui!\nPer cert; lamentable l'actitud de certs imbècils contra Dani Alves. Per damunt de tot som persones!\nA LA CAVERNA. Agrair a tot el món del futbol la sensació de companyonia que han donat arran de la mort d’en Tito. Igual com va succeir amb la mort de Dani Jarque tothom s’ha bolcat en donar el condol als afectats, en aquest cas el món culer. M’ha posat la pell de gallina veure pancartes al camp de l’Espanyol donant-nos suport, així com els minuts de silenci respectuosos que s’han fet arreu.\nLa pèrdua d’en Tito és un drama per la seva família evidentment, però pels seguidors culers també. És un escaló més en el declivi que sembla haver entrar la secció de futbol; que no la resta que segueixen guanyant i essent els millors del món. Amb la mort d’en Tito es tanca el millor cicle de la història del Barça de futbol. Amb ell -junt amb en Pep- hem viscut els millors moments del Barça. Hem estat campions de tot i hem superat tot els records. Però per damunt de tot hem quedo amb l’exemple i el mestratge que vas demostrar vers els rivals i contra les agressions externes que vas rebre, i la lluita cara a cara contra el càncer.\nDesitjo que estiguis en pau!\nPublicat per Iblama a 1:14:00


La via Iceta | Amb sal i pebre\nLa via Iceta\nPublicat el 23 Juny 2014 per jordibadia\nAquests dies s’ha lloat una frase de Miquel Iceta, ara per ara, el candidat que té més possibilitats d’esdevenir primer secretari del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC). La frase diu així: “El PSC es va crear per no haver de triar entre el pare i la mare, entre Catalunya i Espanya.” La va recordar Pere Navarro diumenge en el seu discurs de comiat de primer secretari i la vam escoltar fa temps a Carme Chacón. Als socialistes aquesta frase els fa molta gràcia i no acabo d’entendre per què si resulta que a la vida hi ha vegades en què les parelles, per més ben avingudes i indissolubles que semblin, a voltes se separen i es divorcien i els fills han de triar si es queden amb el pare o amb la mare. O, pitjor, un jutge escull per ells i decideix amb quin dels dos progenitors aniran a viure.\nNo crec que sigui un bon exemple per parlar de la relació entre Espanya i Catalunya, però si resulta que algú ho fa per desacreditar el procés de transició nacional, bé deu valer contraargumentar-lo sense haver d’anar més enllà, per exemple, forçant la metàfora amb els casos de maltractaments, violència de gènere i tota la pesca.\nJo diria que tot plegat és més senzill, almenys a mi m’ho sembla. El problema del PSC de Pere Navarro no ha estat de lideratge i comunicació com s’ha afanyat a dir l’oficialitat, sinó de desconnexió amb la societat catalana. Aquesta és la causa primera i última de l’aprimament i la insignificança política creixent del partit de Navarro, Balmón, Corbacho i, també, Iceta, el qual, en aquesta setmana de gira a la recerca dels avals que el convertiran en candidat a la primera secretaria, ha insistit en la posició d’estar a favor d’una consulta “legal i acordada”. Per aquesta via ni avançaran, ni remuntaran ni tan sols s’estabilitzaran perquè és precisament aquesta posició la que ha desconnectat el PSC de la realitat política del país. Perquè aquesta resposta no val per contestar si s’està a favor del dret a decidir quan se sap que tant el PP com el PSOE consideren que cap consulta sobre la independència pugui ser legal i, en conseqüència, no en volen acordar cap. Llavors, quin sentit té insistir-hi, quina política es pot fer per aquest camí?\nMiquel Iceta té un do especial per fer frases enginyoses i per a la dialèctica, de manera que la pregunta la respon empescant-se el següent raonament: com que està convençut que la consulta no es farà ni el 9 de novembre que ve ni mai, afirma que no vol fer política sobre el que no passarà.\nAquesta afirmació és absurda en ella mateixa, però dita per un socialista que es deu declarar progressista també és, a més a més, deshonesta. Ara: no és la primera vegada que la sentim d’un socialista: l’expresident del govern espanyol Felipe González ja va despatxar la qüestió de la independència de Catalunya dient que no succeirà perquè és impossible.\nPerò, ¿que no era veritat que la política era l’art de fer possible els anhels i els ideals de la gent, encara que semblin utopies? En definitiva, ¿l’art de fer possible l’impossible? La resposta és tan òbvia i s’ha exercit tantes vegades al llarg de la història que no paga la pena entrar-hi. De fet, el 29 de juny de 2012, en unes jornades de la Fundació Campalans sobre federalisme, autogovern i dret a decidir, el seu president, Miquel Iceta, va dir que “el referèndum ja es pot fer, si es vol, només cal que ho votin dos terços de la cambra”.\nEn fi, la qüestió que té plantejada el PSC, el de Navarro i el d’Iceta, és tan senzilla que l’enginy i la gràcia dialèctica són sobrers i contraproduents: vol el PSC que hi hagi referèndum el 9 de novembre o no? I, en cas afirmatiu, hi votarà no, sí – no o sí – sí? A la Catalunya d’avui, no voler respondre aquestes dues preguntes porta a l’ostracisme polític.\n[Aquest article va sortir publicat a El Punt Avui+ el diumenge, 22 de juny de 2014]\nL'entrada va ser publicada el Política i etiquetada 9 de novembre, Catalunya Independència, Miquel Iceta, PSC, Referèndum per jordibadia. Guarda l'enllaç permanent.


Ruta guiada: Circ i estanys de Colomers | RUTES PIRINEUS\nDescoberta de la bucòlica vall d'Aiguamòg i el meravellós circ lacustre de Colomers, a la zona nord del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici\nRuta guiada.Circ i estanys de Colomers\nEn aquest itinerari descobrirem la part alta de la vall d'Aiguamòg a l'extrem sud-oest de la Val d'Aran. L'excursió ens mostra un circ glacial granític magnífic que al seu torn allotja un dels majors conjunts lacustres del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El circ es troba envoltat de coneguts cims com el pic de Ratera, el Tuc de Sendrosa, el Gran Tuc de Colomers, el Tuc de Bergús... tots ells pròxims als 2.900m d'alçada. Es tracta d'una vall amb una riquesa natural extraordinària on podrem delectar-nos amb paisatges magnífics i les aigües cristal·lines dels seus estanys d'alta muntanya!\nComencem l’experiència a l'aparcament dels Banys de Tredòs, des d’on agafem els taxis 4x4 del Parc Nacional que remunten la preciosa vall d’Aiguamòg fins a la seva capçalera, punt on iniciem l’itinerari a peu. Aviat ens endinsem a la zona lacustre de Colomers, amb el grandiós Lac Major de Colomers, el nou refugi de Colomers i el meravellós conjunt de petits estanys d’aigües cristal·lines que anem vorejant i descobrint. Fem el retorn per la vall d’Aiguamòg fins als Banys de Tredòs a peu, caminant entre agradables boscos subalpins i boniques zones de molleres.\nExigència física:Mitjana. Ruta adequada per a persones acostumades a realitzar caminades de dia complet amb desnivell.\nHora i punt de trobada:9:00h del matí a l´aparcament del Parc Nacional dels Banys de Tredòs (per arribar a aquest punt des del poble aranès de Salardú cal fer un tram de 9,4 km per pista asfaltada i pista de terra ben senyalitzat en tot moment).\nHora i punt de finalització:17:00h a l'aparcament dels Banys de Tredòs.\n· El Parc Nacional, la seva història i els seus valors naturals. · Les valls i els estanys d'origen glacial. · La flora i la fauna d'alta muntanya. · La Vall d'Aran, una vall atlàntica connectada a França.\n· La pujada en taxi 4x4 des dels Banys de Tredòs fins a la capçalera de la vall d'Aiguamòg. Aquest import s'haurà d'abonar directament al taxi (5 €/persona).\n17.3@152@VERNEDA Camping Mountain Resort@Pont d´Arròs@www.campingverneda.com@https://www.rutespirineus.cat/collaboradors/camping-verneda@camping-verneda|06.21@317@Hotel DETH PAIS@Salardú@www.hoteldethpais.com@https://www.rutespirineus.cat/collaboradors/hotel-deth-pais@hotel-deth-pais|13.7@522@Refugi de Conangles@Vielha@https://eraportadaran.com/refugi-de-conangles/@https://www.rutespirineus.cat/collaboradors/refugi-de-conangles@refugi-de-conangles|12.0@625@Hotel ALBARES***@Vielha@www.hotelalbares.com@https://www.rutespirineus.cat/collaboradors/hotel-albares-vielha@hotel-albares-vielha|15.0@98@Hotel Restaurant LO PALLER**@València d´Àneu@www.lopaller.com@https://www.rutespirineus.cat/collaboradors/hotel-lo-paller@hotel-lo-paller|09.29@149@Refugi del GERDAR@Sorpe@www.refugidelgerdar.com@https://www.rutespirineus.cat/collaboradors/refugi-del-gerdar@refugi-del-gerdar\nRefugi del GERDAR, Sorpe. (a 9,29 km)\nRefugi de Conangles, Vielha. (a 13,7 km)\nHotel Restaurant LO PALLER**, València d´Àneu. (a 15,0 km)\n9:00h del matí a l´aparcament del Parc Nacional dels Banys de Tredòs (per arribar a aquest punt des del poble aranès de Salardú cal fer un tram de 9,4 km per pista asfaltada i pista de terra ben senyalitzat en tot moment).\nEstanys de Colomers.\nExcursió recomanableExcursió que permet viure la grandesa del Circ de Colomers tot gaudint del paisatge i de les explicacions d'un guia com en Pol que és un gran coneixedor del medi.\nMolt bé!Molt bona experiència. En Pol, el nostre guia, va fer una feina excepcional. La ruta val la pena, tot i estar massa concurreguda en aquests dies d'estiu. Repetirem.\nBona experiència Una ruta preciosa, i el nostre guia Pol sempre atent amb tot el grup i el seu canvi de fer la Ruta pujant amb taxi i baixar a peu. Totalment encertada. Tot genial, per repetir.\nGenial !!Fantàstica ruta!! Els coneixements de l'Anna sobre el territori van fer que la ruta esdevingués un fet cultural, social i mediambiental!!!! Tot molt complet!!!! Moltes gràcies. Sens dubte ens vam quedar amb les ganes de pujar fins el coll de Ratera ver veure les vistes des de l'altre banda. Potser la propera vegada. Totalment recomanable i per repetir.\nUn somni acomplertFeia molt de temps que volia tornar a la zona del circ de Colomers. Fa molts anys hi vaig estar i em van quedar moltes ganes de tornar-hi i per circumstancies no ho havia pogut fer. Al veure que oferíeu aquesta sortida no m'ho vaig pensar a apuntar-me. Moltes gràcies per ajudar-me a acomplir el meu desig. Va ser meravellós.


QP #19: Anne Rorimer "Ian Wilson. L’objecte del pensament", 2009 by MACBA Barcelona - issuu\nIan Wilson. Lâ€™objecte del pensament Anne Rorimer\n4 Com a vehicle de comunicació i coneixement per excel·lència, el llenguatge substitueix la representació tradicional en l’obra d’Ian Wilson. L’any 1970, Wilson sintetitzava de la següent manera els seus motius a favor de l’ús del llenguatge oral com a art:\nJo presento la comunicació oral com un objecte... tot art és informació i comunicació. M’estimo més parlar que esculpir. Ara això ho pot fer tothom. Sóc totalment contrari a l’objecte valuós. El meu art no és visual, sinó que es visualitza.1\nAl llarg de quatre dècades, Wilson ha defugit la creació de qualsevol objecte tangible, i des del 1968 ha actuat gairebé exclusivament a través dels canals de la parla. Originari de Sud-àfrica, Wilson vivia a Nova York a mitjan anys seixanta. Membre de la Lliga d’Estudiants d’Art i profund coneixedor de l’efervescència de l’art minimalista d’aquella època, la seva carrera ja havia començat a madurar cap al final d’aquesta dècada. En virtut de la substitució de l’artista dels enfocaments tradicionals a la representació pictòrica o escultòrica per mitjans purament lingüístics, la seva obra es podria entendre amb relació al canvi a escala internacional en la producció artística que es va produir després del 1965, i que s’ha definit a grans trets amb el nom de conceptualisme.\nIan Wilson. L’objecte del pensament Anne Rorimer\nSi bé tot art és per força «conceptual» pel que fa a la seva objectificació d’idees que pertanyen a la percepció humana de l’existència en el món, podria dir-se que l’obra de Wilson encaixa realment en l’etiqueta de «conceptual» en la mesura en què pretén representar la realitat indescriptible que pertany només a l’àmbit de la ment. Diferent de contemporanis seus com ara Joseph Kosuth, Art & Language, Lawrence Weiner i Robert Barry, l’obra dels quals també es basa en el llenguatge, a la llarga Wilson va intentar posar de manifest un univers interior. Amb aquest objectiu principal ha centrat la seva carrera al voltant del debat. «Que potser no som en el cor mateix de l’anomenat art conceptual», preguntava Daniel Buren de forma retòrica en un text sobre els debats.2 Com els seus contemporanis conceptuals, Wilson va iniciar la seva carrera amb la pintura. Obres d’estudiant a l’estil de Paul Cézanne o Willem de Kooning aviat van donar pas a altres peces deutores de les innovacions de l’art minimalista del final dels anys cinquanta i principi dels seixanta, amb la seva síntesi de la pintura, a una autoreflexió no figurativa i a la reducció de l’escultura a l’essència de la forma geomètrica de fabricació industrial sense un contingut metafòric concret.\n1\tIan Wilson a: Conceptual Art and Conceptual Aspects (catàleg d’exposició). Nova York: The New York Cultural Centre, 1970, p. 33. 2\tBuren, D. «Ian Wilson: un artiste figuratif», a: Revue des Sciences Humaines/Marges du dialogue, 2004, núm. 273, p. 83-86. El text en francès diu: «Sommes-nous dans le cœur même de l’art dit conceptuel...»\nTres teles tacades de Wilson del 1966 anuncien l’interès rosegador de l’artista per descobrir el que es podria descriure, literalment, com a art «no objectiu», un art que no té materialitat visible ni tangible.3 Aquestes primeres pintures donen fe de la incipient recerca de l’artista d’un mitjà per elevar l’abstracció a l’enèsima potència i alhora prescindir de la necessitat d’un objecte físic. Sense títol (1966), un acrílic alt i vertical sobre tela, d’uns dos metres d’alt per un d’ample, posava de manifest el fet –només el fet– del seu to general vermell càlid, que l’artista va obtenir tacant la tela uniformement per donar-hi una textura mat i regular. Una altra tela sense títol, del mateix estil però més petita, consistia en dos panells rectangulars verticals i adjacents. Un era vermell i l’altre d’un intens negre grisós. En aquest cas, Wilson se’n tornava a sortir en el seu propòsit de un contingut ple d’al·lusions per tal d’oferir una obra consagrada a l’objectiu mínim de despullar l’art de qualsevol referència.\nrecerca d’un mètode per poder evitar la fisicitat material sense perdre significat figuratiu. Wilson va dibuixar el cercle de guix directament damunt del terra de parquet per a una exposició a la Bykert Gallery de Nova York, on es va exposar l’obra per primer cop. Una línia blanca força gruixuda delimitava una àrea de vora dos metres de diàmetre. Cadascun dels dos cercles pertany a una edició il·limitada i, disponibles per a un nombre indeterminat d’individus o institucions, s’han d’instal·lar seguint les instruccions que acompanyen els certificats de compra signats. Les instruccions del Cercle de guix a terra són les següents:\nBen diferents de la dura o estrident linealitat geomètrica, els quadres de Wilson posseïen un caràcter suau, gairebé eteri. Una pintura quadrada sense títol, tacada amb un acrílic grisós, adoptava la forma d’un quadrat obert amb un centre buit que conferia pes, en sentit metafòric, al buit incorpori de dins. Quadrat vermell (1966), que fa mig metre aproximat a cada cara, ret homenatge al Quadrat vermell de Kasimir Malevich (c. 1915) i a la creença suprematista russa en la reducció visual, l’abstracció i la idea de l’absolut. El quadrat de Wilson està pintat d’un carabassa vermellós i intens damunt d’una fina làmina de fibra de vidre en comptes de tela. Les vores estretes que es corben lleugerament cap a la paret són importants perquè garanteixen que el quadre no projecti una ombra a la paret.4\nPel que fa al Cercle a la paret, les instruccions són també molt concretes, tot i que més breus, i donen fe de les meticuloses exigències d’execució que minimitzen l’incident visual:\nQuadrat vermell és l’obra immediatament anterior a Discos (1966-1967), que va marcar un últim pas en un procés estètic dedicat a eliminar la construcció d’objectes materials. Wilson va crear uns discos plans i rodons amb una concavitat amb prou feines apreciable, com Quadrat vermell, a partir d’una làmina fina i blanca de fibra de vidre sense pintar. Feien quasi mig metre de diàmetre i penjaven de la paret amb un relleu extremament baix. Com que sobresortien tan poc del seu suport blanc i pla, eren gairebé imperceptibles perquè es confonien amb la paret. Així, lliure d’una fisicitat excessiva, els relleus amb forma de disc de Wilson expressaven el seu desig d’anar més enllà del món dels objectes existents, cap a una realitat situada fora de l’abast de la vista o dels sentits, només accessible per a la ment. Dues obres posteriors, Cercle de guix a terra (1968) i Cercle a la paret (1968), aquesta segona més petita que la primera, van proporcionar a l’artista un terreny més ampli per a la seva\nLligueu un llapis de guix de porcellana blanca a l’extrem d’un filferro prim de vora un metre de llarg (el centre de guix del llapis faria un centímetre abans de fer-hi punta). A l’altre extrem del filferro lligueu un clau. Després de clavar el clau a terra, dibuixeu el cercle al voltant del clau bo i mantenint el filferro ben tibat. Amb l’ajuda de la foto adjunta de la densitat del guix blanc, aneu reforçant la línia fins que faci 1,25 centímetres de gruix. Un cop dibuixat tot el cercle, traieu el clau de terra. De tant en tant repasseu les parts del cercle que s’hagin difuminat, utilitzant el mètode descrit i procurant mantenir el cercle tan net i tan ben definit com sigui possible.5\nLligueu un llapis de densitat mitjana a l’extrem d’un filferro prim de 22,5 centímetres de llarg. A l’altre extrem del filferro lligueu un clau. Després de clavar el clau a la paret a l’altura dels ulls, dibuixeu el cercle al voltant del clau bo i mantenint el filferro ben tibat. A poc a poc aneu repassant la línia fins que el seu gruix faci dos mil·límetres. Un cop traçat el cercle, traieu el clau de la paret. El cercle hauria de veure’s gris sobre una paret blanca.6\nLa importància de Cercle a terra i Cercle a la paret no rau simplement en la seva claredat sòbria i simple, sinó en la seva intangibilitat abstracta. Tant és on i quan es dibuixin, ja que sempre seran la mateixa obra. Com que són cercles, no tenen un principi ni un final lineal. Estan destinats a repetir-se indefinidament en el temps damunt del terra o de la paret, i per tant es poden veure com unes constants concretes i abstractes que transcendeixen el flux narratiu i el canvi continu.\n3\tAquestes tres pintures es van perdre o fer malbé, però ara s’estan restaurant a Brussel∙les de la mà de Pieter Vermeersch i amb el patronatge de Jan Mot. 4\tDono les gràcies a Yana Balson, directora de la Peter Blum Gallery de Nova York, per haver-me deixat veure aquest quadre al maig de 2008.\n5\tUna còpia d’aquestes instruccions va ser facilitada a l’autor per l’artista el març de 2008. 6\tUna còpia d’aquestes instruccions va ser facilitada a l’autor per Yves Gevaert a Brussel∙les, l’agost de 2007.\nPoc després de crear els cercles, Wilson va arribar a la conclusió que un cercle no es podia representar simplement a través de l’expressió verbal de la paraula cercle. Es va adonar que el simple fet de pensar i parlar d’un cercle, és a dir, de dir «això és, o això era un cercle», podria portar cap a un grau més elevat d’abstracció que no pas dibuixar-lo. D’aquesta manera, va arribar a la conclusió que no hi ha necessitat de representar la forma d’un cercle a terra o a la paret, ja que es pot evocar i concebre per mitjà d’un significant.7 Tal com explicava a Ursula Meyer en un dels seus primers llibres sobre art conceptual per respondre a la pregunta sobre l’experiència amb relació al pensament:\nBé, quan algú et diu: «Estic treballant amb un cub», ja saps exactament a què es refereix. L’essència d’aquesta idea ja la tens al cap. És com si algú et digués: «Estic pensant en Déu». Ja no t’hi pots aproximar més, tens l’essència de la idea.8\nEn la seva recerca de maneres de suprimir de la seva obra la forma material, el 1968 Wilson va arribar a la idea de prendre la paraula temps com a punt de partença. A diferència de cercle, la paraula temps no té el recolzament d’una entitat concreta i formal que es pugui representar per mitjà d’imatges, sinó que obre la porta a complexes reflexions i idees fonamentals sobre la percepció i l’experiència que es podrien concebre en un pla que va més enllà del pla físic de la tela, la fibra de vidre, el terra o la paret. Per assolir aquest fi, es va proposar la disciplina d’introduir la paraula temps en totes les converses en les quals participava, xerrant amb amics i coneguts al carrer, en públic, a les inauguracions d’exposicions, o en reunions particulars. Quan li preguntaven què estava fent en aquell moment, Wilson contestava que estava donant voltes a la qüestió del temps. O bé buscava una manera d’esmentar la paraula temps de passada o com a tema d’interès d’un intercanvi verbal més profund i detallat. No tractava el temps com a tema central, sinó que deixava que aquesta paraula/concepte servís de punt de partença per a qualsevol tipus de debat que pogués provocar. Ell mateix ho ha explicat de la següent manera:\nEra a la inauguració d’una galeria i algú em preguntava: «I què estàs fent ara?». Jo contestava: «M’interessa la paraula temps.» «Però com es pot fer art amb el temps?» I jo els podria haver contestat: «Esmentant-lo, temps.» Un altre dia, algú em podia preguntar, després d’haver sentit que jo feia art amb el temps: «I què estàs fent ara?», i jo contestava: «El temps. M’interessa aquesta idea»... M’agrada sentir la paraula: temps. I d’aquesta manera s’utilitzava la paraula una vegada i una altra.9\nLa feina amb el temps va durar vora un any i va suposar un preludi a la recerca de Wilson de mètodes amb els quals «qüestionar la tradició de l’objecte d’art valuós».10 Les converses en les quals introduïa la paraula temps embolcallaven la paraula amb tota la seva universalitat abstracta. A través del seu ús a les converses, feia passar un signe verbal entre els espais del discurs social i, de passada, definia l’activitat de repetir una sola paraula, una vegada i una altra, convertint-la en la seva obra d’art. Comunicació oral (1969-1972), com Wilson va anomenar la seva obra posterior, era una continuació del treball amb Temps i un desenvolupament directe del diàleg informal que havia aplicat al seu estudi de la paraula temps. Com Temps, Comunicació oral tenia lloc de manera informal i poc estructurada durant la vida diària de l’artista a la ciutat de Nova York, amb els seus compromisos socials i les seves reunions dins del món artístic. Però en comptes de treure el «temps» com a tema de debat d’una manera espontània i que semblés involuntària, com havia fet abans, Wilson informava persones interessades, sovint per endavant d’un possible intercanvi d’idees, que ara ell dedicava tota la seva atenció a la «comunicació oral».11 Si l’obra del Temps sorgia de la interpretació de l’artista que una paraula podia representar un concepte més bé que una forma, la seva tria del terme comunicació oral feia explícita la dependència del projecte Temps de la parla. L’expressió «comunicació oral», establia, servia més concretament per caracteritzar un desig que té com a tema final «la mateixa parla», o «l’art parlat».12 Quan se li demanava si «hi ha cap diferència entre l’acte de la comunicació oral i l’objecte que tracta», Wilson responia:\nQualsevol debat, qualsevol comunicació oral, és un exemple de l’objecte del meu pensament o de l’objecte que intento comunicar-te... El que pretenc és dirigir la teva atenció cap a la idea i l’activitat. Tot i que els portadors són físics, el seu objecte pensat no ho és pas, i per tant es converteix en una experiència fàcil de transportar.13\nA l’època en què Wilson explorava les possibilitats de la seva nova Comunicació oral i experimentava amb la llengua parlada com a forma artística, el van convidar a participar en una sèrie d’importants exposicions col·lectives que es van programar entre final dels anys seixanta i principi dels setanta. Sovint la seva obra s’incloïa dins de l’estructura formal d’aquestes exposicions malgrat que a la sala no aparegués cap senyal de l’existència de l’obra, ni tan sols la presència d’una etiqueta a la paret. Per advertir que la seva obra era 10\tIan Wilson, conversa amb l’autor, 6 de desembre de 1993.\n7\tL’autor va obtenir informació sobre la metodologia de Wilson gràcies a una conversa mantinguda amb l’artista el setembre de 1993 i actualitzada el març de 2008.\n11\tSegons Ian Wilson, l’any 1963 va fer rebre classes a la facultat d’una assignatura que es deia «Comunicació oral» i que «tractava de la claredat del discurs i del pensament ordenat». Conversa amb l’autor, maig de 2008.\n8\tIan Wilson a: Meyer, U. «Ian Wilson, November 12, 1969», a: Conceptual Art, Nova York, 1972, p. 220.\n12\tIan Wilson, a: T. Trini, «Intervista con Ian Wilson/Ian Wilson, an Interview», a: Data, vol. 1, setembre de 1971, núm. 1, p. 32.\n9\tIan Wilson, carta a l’autor, desembre de 1993.\n13\tIan Wilson a: U. Meyer, Ian Wilson, November 12, 1969», a: Conceptual Art, Nova York, 1972, p. 221.\n10 a l’exposició, Wilson simplement incloïa el seu nom en la llista oficial d’artistes del catàleg, per tal de senyalar que la seva obra s’havia de percebre per mitjà de la parla com a recurs contraposat a un objecte físicament manifest.\nPer exemple, l’ús que va fer Wilson de l’espai que se li va assignar en el catàleg per a l’exposició Arte de sistemas, organitzada al Centro de Arte y Comunicación de Buenos Aires el juny de 1971, revela el seu mètode a l’hora de participar en una exposició. En aquest cas, una carta manuscrita de l’artista adreçada a l’organitzador de l’exposició especificava que la seva sol·licitud d’ingrés en el catàleg serviria per representar-lo:\nAquest escrit pretén ser la meva via d’accés al catàleg de la seva exposició al Museu d’Art Modern de Buenos Aires. Sisplau imprimeixi el meu nom a la llista d’artistes que hi participen que suposo que es trobarà al principi del catàleg. Aquesta és la meva aportació a la seva exposició.\nEl catàleg per a l’exposició 18 PARIS IV.70 explica clarament en anglès, francès i alemany quina seria la proposta artística de Wilson i, d’acord amb les directrius especificades com a condició per figurar en el catàleg, el que hi exposava: I. El meu projecte consistirà a visitar-vos a París l’abril de 1970 per explicar la idea de la comunicació oral com a forma artística. II. Ian Wilson va venir a París el gener de 1970 i va parlar sobre la idea de la comunicació oral com a forma artística. La participació de Wilson en una exposició col·lectiva concreta a la qual l’havien convidat no requeria la presència de l’artista perquè Comunicació oral es dugués a terme conceptualment. Tal com indica l’entrada del catàleg, Comunicació oral proposava una sèrie de trobades programades per entaular debats interactius. Una invitació específica a participar en una exposició sovint proporcionava l’impuls necessari per concertar una cita. L’estructura força lliure de Comunicació oral va ser substituïda per la programació formal dels Debats a partir de 1972. Bulletin 59 (11 de setembre de 1972), emès per la cèlebre galeria d’Amsterdam Art & Project, reflecteix aquest canvi en fer esment de dues invitacions als Debats. Una havia tingut lloc el novembre de 1970 a la galeria Konrad Fischer de Düsseldorf, amb el títol de Comunicació oral; i l’altra, titulada Debat, el 25 de maig de 1972 a la John Weber Gallery de Nova York. La segona diu: «¿Una cosa es pot «aclarir»?, i prossegueix, ometent ostensiblement l’expressió Comunicació oral: «Un debat pendent... per a les 18 h.»\nDes del principi, Wilson sempre havia considerat que l’element de debat era un corol·lari implícit del seu esforç estètic. Tal com va explicar en una entrevista l’any 1969, «prefereixo una forma de debat. El mateix fet del debat pot ser més important que el que he de dir».14 Per tant, en última instància, va acabar definint la seva obra com un debat constant fet de diversos debats formalitzats, no com a representacions escenificades, sinó com a fòrums per a la deliberació i el debat tot sol amb l’artista, en grups reduïts o en reunions més nombroses. Els debats mantinguts al llarg dels anys a casa de col·leccionistes particulars, o bé en museus i galeries d’arreu d’Europa i de Nord-amèrica, no estan pensats, per insistència estricta de l’artista, per ser gravats o recollits per escrit. Un certificat manuscrit o mecanografiat i signat per l’artista perquè passi a mans d’un particular o d’una institució dóna fe de la data i del lloc de l’esdeveniment. Tal com ja va fer amb les seves primeres obres Temps i Comunicacions orals, i en la mateixa línia, Wilson considera els Debats com una obra de recerca que es va ampliant constantment amb noves percepcions. «L’element de sorpresa en sentir una cosa per primer cop és important», ha indicat Wilson, alhora que senyalava que «quan el llenguatge és viu augmenta el potencial. Ens deixem endur pel flux dinàmic de l’energia dels oradors que expressen les seves idees».15 Al principi dels anys vuitanta, Wilson va estructurar els Debats al voltant de la qüestió del conegut i el desconegut.16 Una sèrie de textos impresos d’aquest període sintetitzen el nucli d’aquests Debats de manera molt general i la complexa relació entre les dues cares de la moneda epistemològica. Un text imprès al revers d’una targeta d’invitació a un Debat organitzat al Van Abbemuseum d’Eindhoven el 3 de juny de 1983 deixa entreveure el tenor del modus operandi de la recerca de Wilson:\nallò que és alhora conegut i desconegut és el que es coneix\nallò que és alhora conegut i\n14\tÍbid, p. 220. 15\tIan Wilson, carta a l’autor, 29 de març de 2008. 16\tA la dècada de 1980, també va incloure en el seu repertori la producció de llibres basats en la repetició d’un sol constructe abstracte com ara incognoscible, coneixement absolut o perfecte. Aquests constructes s’imprimeixen respectivament en caràcters de cos petit a la part superior esquerra de pàgines consecutives de volums de diverses col·leccions.\ndesconegut no es coneix com a conegut i desconegut el que es coneix simplement es coneix\nAplicant el mètode socràtic del qüestionament, Wilson obria els Debats preguntant sobre la possibilitat de coneixement. Llavors els assistents a un Debat expressaven les seves opinions a través d’un procés informal de resposta, argumentació o interjecció. Sota la direcció de Wilson, durant una hora aproximada s’esforçaven a verbalitzar les seves idees. El 1994, després d’un parèntesi de vuit anys, Wilson va reprendre els Debats que havia ajornat temporalment l’any 1986, mentre estava ocupat amb les obligacions que comporta viure en un ashram. Posteriorment, durant l’última dècada i mitja, ha orientat la seva recerca estètica cap a un estudi de la natura i de l’experiència de l’absolut a través de la comunicació verbal. Com a punt de partença per a cada Debat, presenta als participants aplegats la premissa que l’absolut ho envaeix tot. Wilson anima els participants a pensar i expressar el que pensen ells mateixos de l’absolut. Què és l’absolut i com es pot arribar a conèixer sense limitar-se a la idea? Aquesta mena de pregunta, expressada per l’artista amb els seus propis mètodes –a vegades fent referència a les paraules relacionades dels místics i els sants poetes– contribueix als Debats sobre l’absolut.17 L’artista es podria considerar un provocador –però mai un actor– que, com a interlocutor principal, fa de catalitzador per a la formació d’una obra que, com les qüestions que tracta, no té límits materials ni mentals. Totalment basades en un diàleg que té «lloc» en el present i no es pot recuperar en cap forma escrita futura, els Debats tracten en última instància del pensament pur i abstracte, en què la capacitat humana per experimentar la consciència lluita per transcendir allò que és trivial. Els Debats es podrien «veure» a la llum de les innovacions estètiques que redefinien els gèneres tradicionals de la pintura i l’escultura en molts fronts diferents durant la segona meitat dels anys seixanta. Com l’obra d’artistes com ara Kosuth, Art & Language, Weiner i Barry, que van encapçalar l’adopció dels mitjans lingüístics durant el període de l’art conceptual, els Debats donen veu, literalment parlant, a la idea que l’art es pot crear a partir del llenguatge. 17\tEs poden trobar, entre d’altres, Honen (japonès, segle xviii), Kabir (indi, segle xv) i Vasistha (indi, segle vi).\nD’acord amb el desig de negar el predomini de l’objecte únic i valuós, i per tal de fomentar la causa modernista de la il·lusió refutadora, Wilson té molt en comú amb aquells que van adoptar el llenguatge al final de la dècada dels seixanta. Després de La primera investigació (1966-1968) de Kosuth, diverses obres poteciaven radicalment les idees per sobre dels elements compositius substituint la representació pictòrica per la definició lingüística. Per mitjà de l’ampliació fotogràfica de les definicions dels diccionaris, Kosuth va contribuir a crear el marc idoni per trobar una nova forma de significat visual basada en els elements semàntics trobats als lexicons. Les definicions textuals de paraules com ara Res, Imatge, Abstracte o Idea, substitueixen la imatgeria tradicional en obres titulades per separat Titulat (Art com a idea com a idea), que pertanyien a La primera investigació, i, d’aquesta manera, permeten que les unitats lèxiques fusionin significat abstracte i formal dins del cos de l’obra/text. Si bé les obres de Primera investigació de Kosuth són discretes i portàtils, les de Segona investigació (1968-69) s’imprimeixen i es difonen en l’esfera pública en comptes de ser traslladades als espais d’exposició com a objectes «d’art». A través de la publicació de fragments extrets de la «Sinopsi de categories» de Roget en les seccions publicitàries de revistes i diaris, Kosuth llançava el repte, acceptat per contemporanis seus com ara Wilson, que proposava eliminar la necessària discreció material d’una obra d’art. En contraposició als Debats, que aboleixen totalment l’objecte material, la Segona investigació de Kosuth, tot i ser incorpòria, continua sent visible. La immensa i ambiciosa empresa estètica endegada per Art & Language en un gran nombre de manifestacions a partir del 1968, es basa en el discurs filosòfic reforçat pel material textual. Índex (01) (1972) es va exposar a la documenta 5 de Kassel. Monument a l’antimonumentalitat i a l’antimaterialitat, l’Índex de la documenta marca un punt culminant de la primera activitat del grup, juntament amb l’ampliació dels seus integrants, a més dels seus fundadors britànics, Terry Atkinson, David Bainbridge i Harold Hurrell, per tal d’incorporar-hi també Ian Burn, Mel Ramsden, Joseph Kosuth, Graham Howard, Lynn Lemaster, Philip Pilkington i David Rushton. Índex (01) consisteix en una filera de vuit arxivadors metàl·lics de color gris, col·locats de dos en dos a l’altura dels ulls sobre quatre suports. Quaranta-vuit calaixos individuals –sis per arxivador– contenen prop de cent fotocòpies dels escrits publicats i dels manuscrits inèdits dels membres d’Art & Language, així com alguns textos clau de contemporanis externs al grup com ara Dan Graham i Sol LeWitt. Presentats per ordre alfabètic i subalfabètic, tal com indica un índex al principi de cada parell d’arxivadors, els articles estan units per mitjà d’un sistema de carpetes penjants. Aquest sistema fomenta l’examen dels articles per part dels espectadors, de qui s’espera que «entrin» dins de l’obra com a lectors activament implicats més que no pas com a observadors convencionals que per regla general es distancien d’un objecte o d’una paret en una galeria d’art.\nEls articles que integren Índex proporcionen un registre escrit de diversos anys de diàleg entre els membres d’Art & Language i tracten tota mena de temes que pertanyen als camps del llenguatge, la filosofia, la fotografia, la ciència, la societat, l’ètica i l’educació, etcètera, a més dels de l’art i l’estètica. Amb relació als Debats, resulta d’especial rellevància la substitució del tradicional i discret objecte «material» de contemplació per la divulgació de l’estudi i l’anàlisi continuats. Basades en els processos de pensament compartit, com en el cas d’Índex, els Debats de Wilson també depenen de la implicació mental interactiva. Però, si bé el públic d’Índex conserva el seu paper de simple espectador, en els Debats, l’«espectador» s’implica no tan sols en la lectura, sinó també en la formació de l’obra. En un debat, l’obra sorgeix a partir d’un procés d’intercomunicació entre l’artista i els altres, que la realitzen conjuntament dins del marc del temps experimentat i passatger. Els Debats també presenten clares afinitats amb l’obra de Weiner i Barry en la substitució del suport visual pel lingüístic. Des de 1968, quan Weiner va decidir que el llenguatge seria el material del seu art, ha fet diverses obres que pressuposen la forma visual no en l’espai, sinó en l’ull de l’espectador. Una afirmació que per regla general acompanya les obres exposades explica l’opció de l’artista i de l’espectador de produir, si ho desitgen, una obra en tres dimensions. Aquesta afirmació diu el següent:\n1. L’artista pot construir la peça. 2. La peça es pot fabricar. 3. La peça no té perquè construir-se. Com que tots els individus són iguals i coherents amb la intenció de l’artista, la decisió pel que fa a la condició la té el receptor en el moment de la recepció.\nquantitats, accions o arguments passats o potencials. Weiner utilitza el llenguatge en la seva inexhaustibilitat semàntica com a material amb què proposar la interacció humana amb els objectes i les condicions de totes les menes possibles relacionats amb el món material. El seu programa estètic és realista perquè es preocupa per fets possibles. L’art de Weiner, tan diferent del de Wilson, no es preocupa per una exploració dels canals de pensament que fan possible la visualització. Per a Barry, com per a Wilson, les paraules proporcionen una bastida mental que permet accedir a allò que no es pot veure. Tot i així, en l’obra de Barry, a diferència de la de Wilson, invisibilitat no és sinònim d’immaterialitat. El llenguatge en una etiqueta de paret o en una frase de catàleg relacionada amb les obres de Barry a partir de 1969 –incloent-hi Carrier Wave i Peces de radiació, així com obres de la sèrie Gas inert– anuncia la presència de forces invisibles o l’alliberament en l’atmosfera de materials com ara l’heli, el criptó o el xenó. Tot i que els seus materials no es poden veure, les primeres obres de Barry ocupen espai, per més extens que sigui (i només mesurable amb l’ajuda d’instruments científics). Peça telepàtica (1969) té una relació més estreta amb els Debats, si més no perquè implica la ment en comptes de la matèria. L’obra és prou coneguda perquè es va incloure a l’exposició de la Simon Fraser University, a la British Columbia, només com una afirmació entre claudàtors dins del catàleg:\n[Durant l’Exposició intentaré comunicar per telepatia una obra d’art, la naturalesa de la qual és una sèrie de pensaments que no es poden expressar a través del llenguatge ni de la imatge.]\nExpressada a través del llenguatge, tot i que mai descriptiva de manera concloent, una obra de Weiner pot (en teoria, per no dir també en la pràctica) construir-se de qualsevol manera en la mesura en què les seves paraules la deixin oberta només a la imaginació. Així, doncs, MOLTS OBJECTES DE COLORS COL·LOCATS L’UN AL COSTAT DE L’ALTRE PER FORMAR UNA FILERA DE MOLTS OBJECTES DE COLORS (1979), per esmentar només un dels centenars d’exemples possibles, deixa a l’espectador la plena responsabilitat de decidir quins objectes poden ser, així com el seu nombre, el color o la ubicació contextual. Comparades amb els Debats de Wilson, les obres de Weiner no necessiten adquirir una presència literal, material o volumètrica. Com que són creacions lingüístiques, estan pensades per ser interpretades mentalment més que no pas construïdes físicament.\nEn aquesta obra, Barry proposava la idea d’un espai mental contra un de físic, alhora que rebutjava la creació d’un o més objectes per a la circulació a través d’espais designats per a l’exhibició d’art. Limitada a la pàgina impresa, Peça telepàtica desafia la materialitat des del cos del seu text. El llenguatge en l’obra de Barry obria la porta a una definició d’espai més àmplia que les anteriors en el terreny de l’art. Aquesta definició li permetia «ampliar» encara més la seva àrea d’inquietud estètica per abraçar la noció d’un espai mental en què resideix el pensament, desproveït de paraules i d’imatges. A Peça telepàtica, es forja un espai mental al qual es dóna un espai concret i un espai quantificable des del punt de vista físic, imaginable i conceptualment comprensible. En l’obra de Wilson, caldria posar de manifest que la idea d’espai és un tema tangencial dins del context d’un art dedicat al regne incorpori de l’abstracció.\nEls components d’una obra de Weiner a vegades són totalment indeterminats i s’emmarquen en el temps condicional. Així, doncs, obres com ara I LLAVORS NO N’HI HAVIA CAP (1970) o COM SI HAGUÉS PASSAT (1972) donen un marge enorme per imaginar\nEls Debats de Wilson ocupen el seu lloc històric al costat de l’obra dels seus contemporanis aquí esmentats, i enmig de l’efervescència creativa que va portar a la reavaluació de l’objecte d’art morfològic i ontològic. Però allò que allunya més clarament Wilson de les\n16 innovacions de Kosuth, Art & Language, Weiner i Barry és el seu ús del discurs en un art que intenta posar de manifest una abstracció absoluta a través de tots els símbols del món visible. Wilson ha afirmat que a través del llenguatge és possible «captar un món no visual»,18 i que a través de la pràctica estètica es pot arribar a entendre el «cor informe i inquantificable de la consciència».19 Per mitjà de els Debats Wilson ha intentat rigorosament desfer-se dels lligams perceptius de la realitat concreta i dels límits materials d’una obra d’art. Fent això, s’afegeix a altres artistes de la generació conceptual que, de maneres molt diverses, han revisat idees ja consagrades sobre allò que constitueix l’art, els seus objectes i els seus objectius.\n18\tIan Wilson, a: Wilson, I. «Conceptual Art», a: Artforum, vol. 22, febrer de 1984, núm. 6, p. 60. 19\tÍbid.\nAnne Rorimer és historiadora de l’art especialista en art conceptual i comissària independent. Ha publicat nombrosos articles en revistes d’art com Parkett, October, i Parachute i d’exposicions de museus i va ser co-comissària de l’exposició Reconsidering the object of art: 1965-1975 organitzada per The Museum of Contemporary Art, Los Angeles (1995). També ha estat professora convidada a la universitat de Chicago (2006) i la universitat d’Illinois, Chicago (2007).\nAnne Rorimer aborda i contextualitza l’obra de l’artista conceptual Ian Wilson en el text que presentem en aquest Quadern portàtil, la versió espanyola del qual ha estat publicada en el llibre Ian Wilson. Los debates (MACBA, 2009). Aquest text és una adaptació de l’assaig: Anne Rorimer, New Art in the 60’s and 70’s. Redefining Reality. Londres, 2004, pp. 89-93, 110-111.\nQuaderns portàtils ISSN: 1886-5259 © del text: Anne Rorimer Traducció de Jordi Martín Lloret Dissenyat per Cosmic http://www.cosmic.es Tipografia: Clarendon i Trade Gothic\nQuaderns portàtils és una línia de publicacions\ndigitals de distribució gratuïta a través d’Internet. Els textos provenen, en general, de conferències i seminaris que han tingut lloc al MACBA en els darrers cinc o sis anys, però també hi tenen cabuda textos anteriorment publicats en catàlegs d’exposició i altres suports. Aquest i els altres números de la col·lecció Quaderns portàtils estan disponibles al web del Museu.\nQP #19: Anne Rorimer "Ian Wilson. L’objecte del pensament", 2009\nAnne Rorimer aborda i contextualitza l'obra de l'artista conceptual Ian Wilson en el text que presentem en aquest "Quadern portàtil", la ver...


La cocaïna confiscada a bord de l’‘Elcano’ valia quatre milions | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nLa cocaïna confiscada a bord de l’‘Elcano’ valia quatre milions\nUn dels militars detinguts planejava transportar 300 quilos de droga el 2015\nMadrid 7 DES 2014 - 00:53\tCET\nUn guàrdia davant del pallol amb la cocaïna.\nLa partida de contraban de cocaïna confiscada el 30 de juliol passat a bord del buc escola de l’Armada espanyola Juan Sebastián Elcano hauria valgut una fortuna al mercat de la droga: un total de 4.194.555 euros, segons l'informe elaborat per la Unitat Central Operativa (UCO) de la Guàrdia Civil. La titular del Jutjat Togat Militar Territorial número 12, la capità Patricia Moncada, que acaba d'aixecar el secret de sumari, manté a la presó cinc mariners i un empleat civil, acusats de sengles delictes contra els deures de la navegació i contra la salut pública.\nMalgrat això, encara no ha aconseguit aclarir la principal incògnita del cas: qui i com va aconseguir introduir 127 bosses de cocaïna, d'un quilo de pes cadascuna, a bord del vaixell, esquivant totes les mesures de seguretat. Tot sembla indicar que no era la primera vegada que el buc més emblemàtic de l’Armada espanyola, qualificat d’ambaixada flotant, era utilitzat per les xarxes del narcotràfic però el cert és que, si no s’hagués interceptat la partida de contraban, tampoc no seria l'última: en una conversa per WhatsApp intervinguda judicialment un dels detinguts expressava la seva intenció de doblar l'aposta i transportar, en el proper creuer del Juan Sebastián Elcano, de 300 a 400 quilos de droga.\nLa investigació es va començar el 13 de juliol passat, quan la Homeland Security Investigations (HSI) dels EUA va informar la Guàrdia Civil que cinc traficants detinguts a Nova Jersey amb 25 quilos de coca havien assenyalat tripulants del Juan Sebastián Elcano com els subministradors de la mercaderia. Gràcies a les càmeres de seguretat d'un hotel i una bolera —i a la fotografia enviada via mòbil pel subministrador de la droga a Colòmbia als seus clients nord-americans perquè reconeguessin l'intermediari— es van identificar els mariners F. J. B. V., R. V. H. i J. I. V. C., tots espanyols menys l'últim, d'origen equatorià.\nEls tres van ser detinguts el 12 de juliol en l'arribada del buc a Bueu (Pontevedra), al final d'un creuer que va atracar l'abril passat a Cartagena de Indias (Colòmbia), on suposadament es va carregar la droga, i al maig a Nova York.\nEls tres primers van negar la seva implicació en els fets, però els seus companys M. J. R. F. i F. R. M. S., detinguts a San Fernando (Cadis) el 29 d'octubre passat, ho van confessar tot. En aquest cas, la denúncia va arribar de l'agència antidrogues nord-americana (DEA) que, en una operació a Nova York diferent de l'anterior, va detenir uns narcotraficants amb 10,9 quilos de cocaïna i 5,5 d'heroïna. De nou els presumptes subministradors eren mariners espanyols.\nF. R. M. S. va reconèixer que un taxista colombià els va oferir 16.000 dòlars (13.008 euros) a cadascun per transportar vuit quilos de cocaïna a Nova York. Els va entregar una faixa farcida amb vuit làmines, a l'interior de les quals hi havia la droga. Una vegada a Nova York, van quedar amb el seu contacte, que els va dirigir a una casa al barri del Bronx, on els van donar 9.000 dòlars a cadascun, la meitat del que havien promès. No hi va haver regateig: el primer que va fer el comprador va ser deixar una pistola sobre la taula.\nEl que va fer que el cas passés de ser un simple tripijoc de droga a tràfic internacional a gran escala va ser la troballa, el 30 de juliol passat, per part dels responsables del Juan Sebastián Elcano, de 127 quilos de cocaïna. Els paquets estaven amagats al compartiment de cables del pallol del contramestre, on prestaven servei dos dels tres primers detinguts, però els investigadors sospiten que van tenir la col·laboració d’algun còmplice, ja que cap dels detinguts va estar de guàrdia al pallol on es va trobar la partida de contraban.\nEn teoria, la dependència estava tancada i per poder-hi entrar calia demanar la clau a l'oficial de guàrdia i deixar-ne constància en un llibre de registre. La investigació va evidenciar, però, que el registre no era rigorós i que hi podia haver una còpia irregular de la clau, per això “no es pot determinar qui ni quan es va accedir a aquest pallol”.\nPel seu volum, els 127 quilos de cocaïna no van poder entrar al vaixell ocults sota la roba, com van afirmar dos mariners. El sumari no revela nova informació sobre aquest cas, però els investigadors sospiten que es va poder embarcar dissimulada amb els subministraments de menjar que es compraven durant les escales. Un dels tres primers arrestats treballava a la cuina. L'últim detingut, el 19 de novembre passat, va ser el cuiner.\nEl taxista, el cuiner i la seva dona\nEn teoria, els tres mariners detinguts a Bueu ignoraven que els dos companys arrestats a San Fernando també es dedicaven al tràfic de drogues. L'únic nexe d'unió entre tots dos era Manolo, el cuiner del Juan Sebastián Elcano. Va ser el cuiner qui va recomanar als cinc un taxista de Cartagena de Indias, àlies Mondongo, que podia aconseguir qualsevol cosa, des de prostitutes i alcohol fins a un apartament, i que els va oferir embarcar-se en un negoci tan senzill com lucratiu: portar cocaïna als EUA.\nAl contrari que els mariners, que poden canviar a cada creuer, Manolo, o Naca, un treballador civil, feia 18 anys que era al Juan Sebastián Elcano, per això coneixia perfectament cada port. I sembla que el seu paper no es limitava a recomanar taxistes locals.\nEl mariner F. R. M. S. va declarar que quan van arribar a Nova York van trigar uns dies a entregar la droga i que Manolo se li va acostar i li va dir que “l'ocell no havia sortit del niu”. A més, els va demanar a ell i al seu company 2.000 euros, que li van pagar perquè guardés silenci, així com una comissió de 1.000 euros en futurs negocis. El cuiner reconeix que va transmetre l'encàrrec de Mondongo, ja que el preocupava que els narcotraficants poguessin prendre represàlies, i va negar que hagués demanat una comissió al mariner, però va admetre que el taxista li va oferir 4.000 dòlars (3.252 euros) per transmetre el seu avís. Als investigadors els va sorprendre el nivell de vida del cuiner. La seva companya sentimental va fer un viatge amb avió paral·lel al del buc i es va allotjar en hotels de luxe a Cartagena de Indias, Nova York, Dublín o Hamburg. Ho va saber per les fotos que ella va penjar a Facebook.


Des dels Campanars 91 | Parroquia Canals\nDes dels Campanars 91\n2.- Els dimecres i els divendres Via Crucis Els dijous hi hauràExposició del Santíssim Sagrament per les vocacions i eldivendres que ve a les 21’30 h. la Xerrada de D. Vicent Collado\n3.- Canals i Aiacor: HUI – 8 de Març – Missió “Porta Fidei” al Centre cultural “Calixt III” a les 20’00 h.\n4.- Demà dissabte a les 22’00 h. eixirà des de la Pl. Calvari elVIA CRUCIS PUBLIC amb el següent itinerari: Plaça calvari , c/ l’harmonia, c/ san Sebastià, c/ la parra, c/ san Joan de Deu, c/ mig, c/ baix, c/ san Miguel ,c/ san Juan de ribera, c/ esperança, c/ san Josep, c/ baix, c/ ausias march, barri san Nicolas, plaça la presó, plaça santíssima trinitat.\n5.- El 16 de març des de les 15:00 fins a les 20:00 el club-fem bàsquet canals-amb els seus equips de babys, prebenjamins, benjamins, alevins, infantils i junior jugarann un torneig solidari contra diferents equips convidats i realitzaran una campanya de recollida litres / quilos d’aliments a favor de Càritas.\n6.- La Web parroquial : http://www.parroquiacanals.com/ També Faceboock i Twitter\n7.- Estem en Sede vacant i hem de pregar per a que el Senyor ens done un pastor com Ell vol per al seu poble.\nEn alguns mitjans de comunicació es diuen moltes tonteries i nosaltres ens hem de centrar en l’oració pels cardenals i per l’església sencera.\nUna de les coses que es diuen és que el nou Papa deu enfrontar, una vegada més, la reforma de la Cúria a fi d’adaptar-la a les noves necessitats del poble de Déu i jo quan escolte açò pense que si a l’hora de fer qualsevol canvi en una parròquia com la nostra … costa tant i provoca reaccions absurdes de desconfiança i juí… que no passarà en una institució mundial com ho és el Vaticà.\nAl final el que queda es pregar per a no perdre l’ il·lusió i la força per avançar en les reformes necessàries en l’església encara que açò comporte persecucions, calumnies i patiment, molt de patiment, ja que normalment quaselvol canvi afectarà a la economia, al manar més que els altres, a figurar encara que sempre baix un “halo mistic”.\nSon els camins que el dimoni sap presentar, i en els que nosaltres caiguem, donant un testimoni de desunió que, es lo que ell vol, i que fa que gent bona no estiga treballant en el regne i Déu aparega tan pobre com les nostres ambicions i manipulacions. Menys mal que el temps possa a cadascú en el seu lloc i Déu és mes gran que les nostres miseries i Ell fa cami amb o a pesar de nosaltres.\nTasteu i veureu que ho és de bo el Senyor.\nBeneiré el Senyor en tot moment, tindré sempre als llavis la seua lloança.\nLa meua ànima és gloria en el Senyor, se n’alegraran els humils quan ho senten. R/\nTots amb mi glorifiqueu el Senyor, exalcem junts el seu nom.\nHe demanat al Senyor que em guiara: ell m’ha escoltat, res no m’espanta. R/\nAlceu vers ell la mirada. Vos omplirà de llum, i no haureu d’abaixar els ulls, avergonyits.\nQuan els pobres invoquen el Senyor, els escolta i els salva del perill. R/\n4.- Entrevista als alumnes de 6é de Primària del Col·legi Parroquial “Sant Antoni Abat” :\nAndrea Arnau López, Joan Sánchez Montell, Rafa Vila Bonany\nTu palabra habita en mi corazón.\nSi soy silencio, Tu palabra habitará en mi corazón.\nTirso de Molina (1584 – 1648)\n_Lope Félix de Vega Carpio\nSant Lluc 15, 1-3.11-32\nEn aquell temps, veient que tots els cobradors d’imposts i els altres pecadors s’acostaven a Jesús per escoltar-lo, els fariseus i els mestres de la Llei murmuraven entre ells i deien: – «Aquest home acull els pecadors i menja amb ells.» Jesús els proposà aquesta paràbola: – «Un home tenia dos fills. Un dia el més jove digué al pare: –”Pare dóna’m la part de l’herència que em toca.” Ell els repartí els seus béns. Pocs dies després, el més jove arreplegà tot el que tenia, se n’anà cap a un país llunyà i, una vegada allí, dilapidà els seus béns portant una vida dissoluta.\nQuan ho hagué malgastat tot, vingué una gran fam en aquell país i començà a passar necessitat. Llavors, es llogà a un propietari d’aquell país, que l’envià als seus camps a pasturar porcs. Tenia ganes de fartar-se de les garrofes que menjaven els porcs, però ningú no li’n donava. Llavors, reflexionà dins de si mateix: –”Quants treballadors de mon pare tenen pa de sobres, i ací jo m’estic morint de fam! Aniré a trobar mon pare i li diré: Pare, he pecat contra el cel i contra tu; ja no meresc que em diguen fill teu, pren- me entre els teus treballadors.” I se n’anà a trobar son pare. Encara era lluny, que son pare el veié i es commogué, corregué a tirar-se-li al coll i el besà. El seu fill li digué: –”Pare, he pecat contra el cel i contra tu; ja no meresc que em diguen fill teu.” Però el pare digué als criats: –”Porteu de pressa el vestit millor i vestiu-lo, poseu-li un anell i calcer, porteu el jònec gras per celebrar-ho, mateu-lo i mengem, perquè aquest fill meu, que ja donava per mort, ha tornat viu; ja el donava per perdut i l’hem retrobat.” I es posaren a celebrar ho. Mentrestant, el fill gran tornà del camp. Quan s’acostava a casa, sentí músiques i balls i cridà un dels criats per preguntar-li què era allò. Ell li digué: –”Ha tornat el teu germà. Ton pare, content d’haver-lo recobrat en bona salut, ha fet matar el vedell gras.” El germà gran s’indignà i no volia entrar. Llavors, isqué el pare i el pregava. Però ell li respongué: –”He passat tants anys al teu servici, sense haver desobeït mai ni un sol dels teus manaments, i no m’has donat mai un cabrit per fer festa amb els meus amics; ara, que torna eixe fill teu després de consumir els teus béns amb dones públiques, fas matar el jònec gras?” El pare li contestà: –”Fill, tu sempre estàs amb mi, i tot el que jo tinc és teu. Però ara, hem d’alegrar-nos i fer festa, perquè aquest germà teu, que ja donàvem per mort, ha tornat viu; ja el donàvem per perdut i l’hem retrobat.”»\n← Jornada deportiva y solidaria\nQueremos cambiar el mundo! →


Gat – Protectora Berga\nWeb de l'Associació Berguedana per a la protecció dels animals\nEn Adopció – Gats\nEn Adopció – Gossos\nMascle. Data de naixement: 10-7-2020.\nTé molt bon caràcter, dòcil i afectuós. Li encanten les carícies i estem ben segurs que ha conviscut amb família. És tranquil i pot conviure amb altres gats. Us recordem que va ser recollit al poble d’Avià. Ens ajudeu a trobar-li una llar?\nFemella. Data de naixement: 27-11-2020.Aquesta petitona tan bonica va ser recollida a la zona del Bar Santa Eulàlia de Berga. És molt mansa i dolça, tot i que és una mica trapella, ja que sap obrir totes les portes! Al principi ens semblava impossible, fins que la vam enxampar! Increïble, però és tota una professional!!!\nFemella. Data de naixement: 15-9-2015.La Minina va arribar ja fa uns quants mesos de la zona del Mercadal de Berga. Estava malalta, amb pulmonia i deshidratada. Va estar unes setmanes ingressada d’urgències, però ara està sana i molt bonica. És molt poruga i costa d’agafar, tot i això cada vegada està més relaxada i creiem que pot trobar una llar on tinguin experiència amb gats, i ella podrà ser feliç. Sort petitona!\nMascle. Data de naixement: 20-4-2019.Va ser trobat a Sant Corneli (Cercs, Berguedà) i la història es repeteix: desnudrit, deshidratat, ple de puces i ferides… I uns dies al veterinari per recuperar-se. És un gat molt dòcil i afectuós, li encanten les carícies i estar als braços. S’entén molt bé amb tots els gats que tenim, mai s’ha mostrat agressiu. En resum: té un caràcter molt bo. Encara està una mica prim i el pèl necessita un temps per ser brillant, però segur que d’aquí poc estarà ben guapo!\nMascle. Data de naixement: 4-10-2019.És una mica tímid, ell es deixa tocar, però és una mica poruc. Creiem que en una llar es trobaria més segur. Va arribar una mica prim, però ara fa goig, està molt maco. S’entén molt bé amb tota la colla de gats de la protectora\nMascle. Data de naixement: 15-1-2015.Primer de tot… Què difícil és fer fotos als gats negres!!! Però… Què guapos que són!!!! El Bimbo ens el van portar d’Avià, en un estat molt dolent: ple de paparres, deshidratat, amb diarrees… El pitjor ja ha passat i podem posar-lo en adopció. És un gat molt bo i afectuós, però és molt territorial i ja s’ha fet l’amo de l’habitació. Pot conviure amb altres gats, tot i que creiem que el millor per a ell seria ser gat únic a casa. Prometem fer una altra sessió de fotos.\nGat mascle. Data de naixement: 1-6-2018.El Dark va ser trobat ferit a la carretera comarcal, a l’alçada de la sortida de Berga centre. Es deixa tocar fàcilment, tot i que de moment, quan el vols agafar a coll, s’espanta i s’escapa. Creiem que amb paciència arribarà a ser un gat mans. Necessita una família que pugui donar-li la confiança que tant li fa falta. Com veieu, és un gat preciós!\n© 2022 Protectora Berga\nCatalan Dutch English French German Portuguese Spanish


B&B Sofì Nàpols Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nB&B SofìV.lo S.Maria Cappella Vecchia 23, Chiaia, Nàpols, Itàlia, 80121 - Veure al mapaExcel·lent8,6Basada en163comentarisB&B SofìVeure més fotos"Most wonderful B&B in a most wonderful location - nice c..."AnastasiyaRussiaVeure més fotosVeure totes les 26 fotosExcel·lent ubicació 9,4Veure al mapa9,4UbicacióParticularitats que li encantaranProp de transports públicsaire condicionat\nSobre l'allotjamentDescripcióSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Nàpols, no busqui més enllà de B&B Sofì. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. B&B Sofì també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Nàpols. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, articles de tocador per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a B&B Sofì.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatassecador de cabellempolles d'aigua de cortesiaarticles de tocadorcalefacciótelevisió de pantalla planaMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


L'ajut de 420€ s'aprova amb el suport del PP\n04 març 2021 08:12\nTots els partits, excepte UPyD, donen el sí al decret llei d'ajudes als aturats dels socialistes. Per contra, no prosperen les esmenes a la nova llei d'estrangeria\nEl decret llei que regula l'ajuda de 420 euros als aturats tirarà endavant, després de l'ampli suport aconseguit ahir en el ple del Congrés. El PP l'acceptà, tot i les fortes crítiques cap a aquest tipus de mesures dirigides a "maquillar les dades de l'atur". El Congrés va donar suport ahir, amb la majoria de tots els partits, inclòs el PP, però amb l'excepció d'UPyD, al decret llei que regula la subvenció de 420 euros als desocupats que hagin esgotat la prestació des de l'1 d'agost i la seva tramitació parlamentària, a fi de millorar la mesura i la cobertura.\nUna de les modificacions que introduiran els grups a través de les esmenes serà l'ampliació de l'ajuda de l'1 d'agost a l'1 de gener de 2009, Així, als 340.000 beneficiaris actuals, se n'hi sumarien 255.000 més.\nNo obstant això, aquestes persones que van deixar de percebre la prestació des de principi d'any no podran sol·licitar els 420 euros fins al novembre, quan conclogui el tràmit parlamentari i s'aprovin les modificacions pertinents. Per la seva banda, el ministre de Treball i Immigració, Celestino Corbacho, va instar els grups parlamentaris a aprovar "amb urgència" la mesura i els va demanar implicació davant del risc d'exclusió social amb la qual s'enfronten els aturats que han esgotat les pagues en el context de la crisi financera. Des de les files de Partit Popular, el diputat Juan Ignacio Echániz va dir que la formació ha donat un sí clar a la mesura perquè el contrari "seria condemnar la indigència a nous exclosos i pobres que ha creat el Govern".\nRebuig a la llei d'estrangeria\nD'altra banda, les esmenes a la nova llei d'estrangeria no han tingut la mateixa sort. El PP, PNB i ERC-IU-ICV van sumar els 183 vots en contra, mentre que va tenir 154 vots a favor. Corbacho va defensar la política migratòria com a "assumpte d'Estat" i va apel·lar a consensuar la nova reforma de la llei d'estrangeria i d'aparcar les diferències partidistes. Tots els grups parlamentaris varen acceptar el repte, encara que van advertir Corbacho que caldrà millorar molt el text original del Govern i hi haurà esmenes en pràcticament tots els preceptes. Pel que fa al sindicats, des d'UGT, van demanar a l'Executiu que no utilitzi l'actual moment econòmic de crisi financera "com a excusa" per retallar llibertats dels treballadors, amb vista a la reforma de la Llei orgànica de drets i llibertats dels estrangers per a la seva integració".\nPer tema Tomeu MartÃ i sa multa que li han fotut, fa mes de 11 anys\nM'AGRADARIA VEURE QUE EN FARAN EL PSM I ESQUERRA...\nM'agradaria veure si PSM i Esquerra tendran collons que això succeeixi. El PSM, envers de continuar flirtejant amb els comunistes espanyols que s'oposen al referèndum d'Arenys, i ERC, envers de voler conservar les cadires a tota passada, lo que haurien de fer es abandonar d'una vegada ja el govern, vatuadell!!!\nSi som en un pacte PSIB-PSOE / Bloc / UM es precisament pq coses com aquestes no succeeixin!!!. Que facin sortir n'Antich a dir que els 750 € els pagarà el govern!!!\nVatualmon... Després no feim res: ni tren-tram, ni tramvia, ni metros, ni policia autonòmica,... res de res!!! No serveix de ser aquest pacte!!!\ncom punyetes podeu escriure"APROBADA"? donau fum enlloc de llum


Rajoy, sobre el rescat: 'No he pres cap decisió' - VilaWeb\nDivendres 03.08.2012 14:12\nRajoy, sobre el rescat: 'No he pres cap decisió'\nInsta Draghi a especificar primer les mesures del BCE\nEl president del govern espanyol, Mariano Rajoy, ha comparegut després del consell de ministres d'avui per fer balanç de la legislatura, i ha tornat a evitar de ser clar sobre si l'executiu espanyol demanarà el rescat europeu, tal com va instar-lo ahir el president del Banc Central Europeu, Mario Draghi.\nRajoy, doncs, ha tornat la pilota a Draghi i ha dit que el govern espanyol encara no ha pres cap decisió al respecte i no decidirà si demana el rescat fins que el BCE no especifiqui les mesures extraordinàries que preveu aplicar. 'Faré el que convengui a l'interès general dels espanyols', ha dit.\nRajoy ha destacat que Draghi digués que són inacceptables els diferencials que hi ha a Europa i que estava disposat a intervenir, cosa que abans no deia o s'hi negava. També ha anunciat que ha enviat una carta al president del Consell europeu, Herman van Rompuy, i al de la Comissió europea, José Manuel Durao Barroso, on urgeix la Unió Europea a debatre a l'octubre i a aprovar al desembre mesures com la creació d'un sistema únic de supervisió, la capitalització directa dels bancs i que es faci un desplegament eficient dels mecanismes de finançament. També inclou, ha dit, una proposta seva sobre la unió bancària i fiscal.\nLa compareixença s'ha centrat en la situació econòmica, la principal preocupació de l'executiu. Ha dit que Espanya deu a fora 900.000 milions d'euros: 'Durant molt temps hem viscut demanant crèdit i gastant més del que ingressem. Hem viscut massa del crèdit. Ara cal refinançar-lo, que és molt difícil, o demanar-lo prestat, amb interessos molt alts', ha explicat.\nHa exposat, després, les cinc línies d'actuació en política econòmica del govern: corregir el dèficit, fer reformes internes i també al conjunt de la UE, resoldre els problemes de liquiditat i finançament de l'economia espanyola, i treballar pel futur de la zona euro.\nHa insistit a defensar, per sortir de la crisi, la necessitat de la política de retallades i de reformes que el govern espanyol ja ha posat en marxa aquests últims mesos.\nEditorial de Vicent Partal: Rajoy ha perdut la partida i intervindran Espanya\nEspanya i Itàlia, condemnades al rescat\nEl president del Banc Central Europeu, Mario Draghi, no va brindar, en l'esperada compareixença d'ahir, cap mesura per a afluixar la pressió sobre els mercats del deute; i la borsa hi va respondre encontinent amb nombres vermells; a més, la prima de risc espanyola va tornar a enfilar-se i avui ha obert per damunt dels sis-cents punts.\nEn definitiva, Draghi va condicionar tota intervenció del BCE a una sol·licitud d'ajuda al fons de rescat europeu formulada pels estats; és a dir, el BCE no comprarà deute, si abans els estats no demanen el rescat. Una referència directa a Espanya i a Itàlia, que es veuen obligades a demanar el rescat, per molt que ahir els caps de govern respectius fugissin d'estudi.


Apartment Kutuzovsky 23 Moscou Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAforest Oest, Moscou, Rússia - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Kutuzovsky 23\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Moscou, no busqui més enllà de Apartment Kutuzovsky 23. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Apartment Kutuzovsky 23 ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartment Kutuzovsky 23 és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Moscou.


L’UB Mir supera fàcilment Les Franqueses i es manté imbatut - La Veu - Esports\nBÀSQUET. SEGONA CATALANA\nL’UB Mir supera fàcilment Les Franqueses i es manté imbatut\nRoger Gómez va ser el màxim encistellador amb 19 punts.\nEls de Pau García es van endur el triomf per un clar 42 a 75\n03/05/2021 - Lluís Maldonado\nL’UB Mir va guanyar aquest dissabte la pista de les Franqueses per 42-75 i confirma la seva candidatura a encapçalar el seu grup de la lligueta de Segona Catalana. El màxim anotador va ser Roger Gómez, amb 19 punts. Cristian i Miquel Bachot van acompanyar en atac amb 12 punts cadascú.\n"Pensàvem que seria un rival més dur que el Parets", ha explicat Roger Capdevila. A la mitja part el conjunt blau guanyava de trenta, fent valer la superioritat en el joc interior i la intensitat durant els quaranta minuts. "Vam jugar amb una marxa més que Les Franqueses", afegeix el base.\nEl conjunt que entrena Pau García continua invicte en els tres partits disputats, i ja és segon amb sis punts, a només dos punts del líder, però amb dos partits pendents de disputar.