El trasllat dels electrodomèstics | Consumer\nEl trasllat dels electrodomèstics\nÉs aconsellable desconnectar alguns quaranta-vuit hores abans\nEn tota mudança és important ser previsores i conscients que si ens anem a portar els electrodomèstics hem de tenir en compte algunes coses. En el cas de frigorífics, neveres i arcones-congeladors aquests deuen ser desconnectats amb 48 hores d’antelació al dia del trasllat perquè es descongelin, es netegin i arribin a la seva destinació en perfectes condicions. També és recomanable esperar una hora després de desembalar per instal·lar de nou aquests electrodomèstics ja que el gas de refrigeració s’ha d’assentar.\nAbans d’embalar tot tipus d’electrodomèstics cal desconnectar-los de la xarxa elèctrica i de les preses d’aigua o gas per posteriorment procedir a la seva neteja. Es deu anar amb compte perquè algunes desconnexions, sobretot les d’aquells electrodomèstics que es proveeixen de gas, han de ser manejades per tècnics qualificats.\nLa millor forma per traslladar els equips electrònics com a cadenes de música, televisors, videos i ordinadors, és fer-ho en les seves caixes originals. Com és molt probable que ja no es disposi d’elles, es poden embolicar amb plàstics per protegir-los de la pols i col·locar-los en grans caixes reforçades en les quals no estaria de més posar “FRÀGIL” en el seu exterior.\nelectrodomèstic mudanza-ca trasllat


Els 'polonesos' continuen imbatibles\nEl xou de sàtira política de TV-3 va ser el programa més vist de dijous a Catalunya\nDivendres, 08/06/2018 a les 12:05 CEST\nEl ja habitual èxit d’audiència de ‘Polònia’ a Catalunya, unit a la candent actualitat política de què es nodreixen els seus celebrats gags, fa que el veterà programa de TV-3 es mantingui com el líder indiscutible dels dijous, per sobre de l’indubtable èxit de ‘Supervivientes de Telecinco.\nSegons dades d’audiència de Kantar Media, el mediàtic xou de sàtira política de la tele catalana va ser el més vist d’aquest dijous, 7 de juny, a Catalunya, ja que va congregar una mitjana de 661.000 espectadors i un molt remarcable 23,9% de quota.\nAmb aquesta audiència, els ‘polonesos’ van superar, a Catalunya, la gran estrella dels dijous del global d’Espanya, ‘Supervivientes’. L’ exitós ‘reality’ de supervivència de Telecinco -que no va coincidir en la franja d’emissió de ‘Polònia’– va firmar una mitjana de 332.000 seguidors, i un 23% de ‘share’.\nAixò sí, al global d’Espanya, ‘Supervivientes’ segueix sense rival: va ser líder destacat del dia amb 3.342.000 persones (31,2%).\nCom a contrast d’aquesta passió pels ‘supervivents’ de Telecinco, l’única opció que va aconseguir destacar lleugerament va ser, com ja és habitual, ‘El hormiguero’. El programa de Pablo Motos a Antena 3, que aquest dijous va tenir com a estrella convidada l’actriu Blanca Suárez, va tenir 2.285.000 telespectadors (13,4%), 246.000 (9%) dels quals seguien l’espai des de Catalunya.\nS’ha de destacar també a Catalunya el bon paper que obté ‘Katalonski’. L’original programa de viatges de TV-3, que presenta el cantant islandès Halldor Mar, i que en aquesta ocasió va viatjar fins a Brussel·les a la recerca de catalanoparlants, va plantar cara a ‘Supervivientes’, ja que va congregar 308.000 incondicionals (12,7%).\nTemes: Supervivientes Polònia Tele 5 TV-3


Aquest any s'ha arribat a 24 carrers participants, menys efímers gràcies al reciclatge\nEl seu imant turístic no apaga la seva vocació veïnal i la seva potència reivindicativa\nBarcelona - Dilluns, 12/08/2019 - 19:22\nGràcia ja fa uns quants dies que para el temps. Ho fan els més vells del lloc i les noves generacions de graciencs, cada estiu, quan treuen les cadires al carrer i s’entreguen amb passió d’orfebre del segle XIX, però amb materials i recursos del XXI, per somiar que el microcosmos del seu carrer és el que ells vulguin que sigui del 15 al 21 d’agost (una nit de Halloween, un mar de plàstic o una fantasia sensorial). Perquè estan de festa. Una festa major més multitudinària que mai per l’evolució turística de la ciutat, que arriba en plena forma a la seva edició 202 havent-ne vist de tots els colors i amb una meritòria alineació de 24 carrers participants (no s’hi arribava des del 2001), sense perdre la identitat que la distingeix: és una experiència feta pels veïns, preparada amb mesos d’antelació amb les seves pròpies mans, amb vocació lúdica, però també reivindicativa. Tradicional, però ja cosmopolita.\nL’accessibilitat i l’antimasclisme són els missatges latents sota el paraigua de set dies de la diversió\nPot ser que convingui aclarir que tots els fans del sarau poden respirar: la gran tempesta d’ahir a la matinada no va fer mal als muntatges que els veïns, com un exèrcit de formiguetes, fa dies que preparen. “Ho vam veure venir i vam guardar al magatzem tot el que es podia espatllar”, relata alleujada Susana Font, experta a fer lluir el carrer de Verdi del Mig (plusmarquista en podis) amb el màxim d’elements aconseguits a bon preu o cedits, ja que les subvencions no engreixen des de fa anys. La potent via ultima aquest any una revolució de les verdures, que cobreixen (en versió gairebé transgènica per dimensions i brillantor) el seu acolorit tram.\nEn una perspectiva més global, la del 2019 serà una edició generosa en escenaris: tres més que fa un any. Per al bo –“com més millor”– i per al dolent, en tant que els mateixos ajuts econòmics de l’Administració s’han de dividir entre més mans, explica la presidenta de la Fundació Festa Major de Gràcia, Carla Carbonell. Són coses d’una operació pressupostària una mica perversa, que animen els veïns a ser creatius.\nPreparatius del muntatge Veggie Verdi, a Verdi del Mig / ELISENDA PONS\nPerò val la pena emfatitzar que, en aquesta llarga història d’arquitectures efímeres (les ornamentacions dels carrers duren el que dura la festa, o menys), les d’aquest agost tenen més aparences d’eternitat per obra i gràcia de l’operatiu de reciclatge que es posarà a prova en alguns carrers amb un pla pilot.\nDes de l’octubre centenars de veïns treballen per vestir els carrers i mantenir l’essència tradicional del sarau\nI és que en els seus orígens la festa de Gràcia va desplegar ornaments florals, que més tard van ser proeses temàtiques creades pels seus artesans, que més tard encara es van endinsar en l’eclosió del plàstic i altres textures modernes, i que en els últims anys ha donat el salt cap als materials sostenibles i no contaminants. El pas endavant és, amb Barcelona Neta, intentar reciclar l’arsenal d’elements que generen les decoracions, un repte perquè el paper es barreja amb silicones i altres elements que aquest any es disseccionen en fitxes per a la seva posterior reencarnació, relata Carbonell, que ja va treballar dur en la promoció del got reutilitzable. Aquest assoliment que l’any passat va suposar utilitzar 70.000 en lloc de 800.000 engendraments de plàstic d’un ús.\nPer cert, en aquesta edició, que posa l’accent en la festa més inclusiva amb l’elecció de les seves pregoneres i també incorporant un premi que fomenta l’accessibilitat o accions decidides a favor seu (com 23 lavabos adaptats, de 97), es promou de nou l’antimasclisme amb el lema ‘Només sí és sí’ i punts d’informació nocturna.\nLa Gràcia essencial –d’abans dels seus comerços de disseny i els seus mil bars per a ‘foodies’– va a regna solta aquests dies fent seus els carrers, en un desplegament que ha sobreviscut als èxodes vacacionals dels 70 i als embolics polítics. Dels disposats a fer sentir (atenció a l’'Emociona’t' de Joan Blanques de Baix de Tot) als que recreen escenaris d’indis i texans amb materials insòlits.\nEl decorat de Joan Blanques de Baix de Tot que recrea emocions com ara la ràbia, la calma oi l’alegria. / ELISENDA PONS\nHi ha mans d’or (com a Providència –amb la Manolita al capdavant– o Berga, on els jubilats s’entreguen des de la tardor a la concepció i part de la següent idea) i molta sang fresca, com a la Travessia de Sant Antoni, on fa sis anys una dotzena de joves es van animar a pujar al carro i van crear una comissió festiva de la qual han sortit fins i tot famílies. Tot i que la gentrificació de la zona n’hagi expulsat alguna, que ara torna per festes per posar ganes i empenta, relata en Biel, patró de l’associació, mentre embasta una ruta de la seda que va la Xina a Constantinoble.


Entrevista d'Antoni Bassas a Los Manolos - Amics per sempre\nA vegades no donem importància a l’amistat i és creadora, aglutina\nLos Manoloscom a grup va començar el 1989 i el 1993 es va dissoldre. Ara s’han tornat a unir per ressuscitar el que va ser la banda sonora dels Jocs. Especialment, les seves versions de l''All my loving', dels Beatles, i l''Amics per sempre', la cançó olímpica amb música d’Andrew Lloyd Webber. A l’entrevista hi participen el Josep Lluís Muñoz, l’Andreu Hernández, el Ramon Grau i el Rogeli Herrero.\nAntoni Bassas — Qui us va encarregar que féssiu la versió manolera d''Amics per sempre'?\nLos Manolos — Ho va portar tot el tema. Estàvem fent versions i l’himne de les Olimpíades era aquell; era una mica de calaix. És una gran cançó i sonava bé. De seguida va enganxar. Hi ha gent que es pensa que és nostra, i ens fa sentir orgullosos.\nA.B. — Quan la vau gravar?\nL.M. — Hi ha una llegenda, i la gent pensa que la vam tocar el dia de la cloenda dels Jocs. Ho hem estat recordant i la vam gravar entre el final dels Jocs Olímpics i els Paralímpics. La vam tocar en directe a la cloenda dels Paralímpics.\nActuació de Los Manolos a la cerimònia de clausura dels Jocs Olímpics.EFE\nA.B. — Que quedi clar. ¿Vau participar o no a la cloenda dels Jocs Olímpics?\nL.M. — Érem nosaltres, sí. Més joves, amb més cabells. Però no es va tocar mai 'Amics per sempre'. Es va tocar un 'medley', en què cantaven el Peret, Los Amaya i nosaltres, on hi havia 'All my loving', 'Una aventura', 'El meu avi', 'Vete' i, al final, 'La hechicera', que era la cançó oficial de la cloenda dels Jocs de Barcelona.\nA.B. — Estàveu gaire nerviosos?\nL.M. — Es va fer una producció germànica. Era tot fantàstic. Supermil·limetrat. Estàvem als vestidors i senties que hi havia un ambient a fora molt bo. Vam pujar amb un ascensor a la zona on hi havia el peveter. Vam sortir i se sentia com un circ romà. Però just quan estàvem a punt de sortir, vam veure que els atletes eren sobre l’escenari.\nA.B. — Expliqueu-me això dels atletes.\nL.M. — Sortia el Peret sol, primer ell. I nosaltres no el vèiem. Se l’havien menjat, i això no ho havia previst ni calculat ningú. Ens van dir que anéssim tots a l’esglaó de ciment perquè no passés una desgràcia. La nostra sensació durant un moment va ser que se n’havia anat tot a la merda. No podies deixar de cantar perquè era 'Playback'. Però quan ho veus amb el temps, el que ha quedat és la imatge de comunió, de bon rotllo, de festa.\nEl Cobi marxa cap al cel i s'acomiada de Barcelona en la cerimònia de clausura.GETTY\nA.B. — El Constantino va arribar a dir: “Atletes, baixin de l’escenari”.\nL.M. — I per això el nostre nou disc es diu 'Los Manolos, pugin a l’escenari'. La gira comença el dia 30.\nA.B. — Quina repercussió professional va tenir això?\nL.M. — Personal, molt bona. Vam ser molt afortunats de poder posar la banda sonora a un moviment que queda en l’imaginari col·lectiu de la nostra generació. Això és impagable. A nivell de repercussió del grup, no va ser tan gran. La notem més ara. Tothom s’enrecorda del grup com si fos ahir. I que després de 25 anys ens hàgim retrobat i que sembli que hagin passat 24 hores vol dir molt del poder de l’amistat i de la bona sintonia que hi ha i que hi havia. A vegades no donem importància a l’amistat, i és creadora. Aglutina.\nEsposa de l'alcalde Pasqual Maragall\nDirector general adjunt d’operacions de Barcelona 92\nMª del Mar Calabuig\nVoluntària assignada al Centre Principal de Premsa dels Jocs Olímpics


L'agenda d'activitats diocesanes del 12 al 18 de març de 2018 - Arquebisbat de Barcelona\nL’agenda d’activitats diocesanes del 12 al 18 de març de 2018\nDimecres 14 de març a les 12 h. Inauguració de la Càtedra de Teologia Pastoral, al Seminari Conciliar.\nDijous 15 de març. Reunió de la Congregació per als Bisbes al Vaticà.\nDivendres 16 de març a les 8.15 h. Eucaristia amb joves de batxillerat a l’escola Jesuïtes-Sarrià.\nDissabte 17 de març a les 10 h. Trobada amb els mestres de religió de Catalunya al col·legi Jesuïtes-Sarrià.\nVetlla de pregària per les vocacions al Seminari Conciliar (c/ Diputació, 231). Dissabte 17 de març a les 19.30 h, presidida per Mons. Sergi Gordo, bisbe auxiliar. Oberta a tothom, amb exposició del Santíssim i acompanyada de testimonis dels mateixos seminaristes que es preparen per esdevenir preveres al servei de l’Església. Una oportunitat única per pregar amb els seminaristes i per als seminaristes i una ocasió propícia per poder-los conèixer personalment i parlar-hi, aprofitant el refrigeri que s’oferirà al final de la vetlla.\nII Jornada “Patrimoni, Arqueologia i Art a la Basílica dels Sants Just i Pastor”. Organitzada per la Facultat Antoni Gaudí, tindrà lloc a la seu d’aquesta facultat (c/ Diputació, 231) els dies 15 i 16 de març. Inscripcions: www.facultatantonigaudi.cat i www.basilicasantjust.cat\nConferències quaresmals a la basílica de la Puríssima Concepció (c/ Aragó, 299). 18 de març a les 19 h, “Joves i grans, pelegrins de l’alegria”, col·loqui entre l’arquebisbe de Panamà, Mons. José Domingo Ulloa, organitzador de la propera JMJ Panamà 2019, i Mn. Bruno Bérchez, delegat diocesà de Joventut de l’Arquebisbat de Barcelona. A les 20 h, adoració pels fruits de la JMJ Panamà 2019, amb cants de lloança del grup de Joves WORSHIP.CAT. Informació: T. 934 576 552.\n“El Doctor Pa i Aigua”. 17 de març, la basílica de Santa Maria del Pi celebra la XXII edició del Retaule de Sant Josep Oriol, un drama sacre que rememora la vida i miracles del sant barceloní i l’empremta que deixà a la ciutat i a la parròquia del Pi, tot tornant la basílica a les llums del segle XVIII. Hi participen més d’un centenar de persones, amb vestuari d’època i interpretant música original. Programa d’actes: 11 h, anunci del baladrer; a les 20 h, processó del llegat de Roma que anuncia la beatificació del Dr. Oriol; a les 21 h, Retaule a la Basílica (pl. del Pi, 7). Entrada lliure.\n“Allargament de la vida i sentit de la vida”. Cicle de conferències organitzat per la FJM i coordinat per Francesc Torralba. Primera sessió, 14 març: “Allargament de la vida: perspectives i costos”, amb Jordi Pigem i Bonaventura Clotet, moderat per Francesc Torralba. 21 març: “El paper del treball en el sentit de la vida, en la perspectiva de les noves revolucions tecnològiques”, amb Albert Cortina i Ferran Sáez, moderat per Núria Terribas. 4 d’abril: “La construcció del sentit en un context tecnològic”, amb Margarita Mauri i Roger Armengol, moderat per Núria Iceta. 11 d’abril: “Afrontar la mort”, amb Josep Gil i Joan-Carles Mèlich, moderat per Montserrat Esquerda.\nAl Palau Macaya (pg. Sant Joan, 108), a les 19 h. Entrada lliure prèvia inscripció a: www.palumacaya.com\n“Literatura i cristianisme”. 15 març a les 20 h, Etty Hillesum, a càrrec d’Alfons Garrigós. Al c/ Riera de Sant Miquel 1, bis. Entrada lliure. Info.: conselldelaics@caputxins.cat\nNovahumanitas (c/ Àliga 12 – Hostafrancs). Activitats març: 14 de març a les 19 h, sessió de formació “Actituds i comportaments de la vida relacional”. Dies 17 i 18 de març, sessió “Amor veritable”, 9 h a 13.30 h i de 16 h a 19 h, ambdues activitats dirigides per Mn. Josep Font. Es prega confirmar l’assistència a: T. 616 164 006.\nInstitut Emmanuel Mounier. 15 març a les 19 h, taula rodona “Mercat, poder, dret i justícia”, amb Josep M. Viedma, Joan Ll. Pérez Francesch i Enric Munt. Al Seminari Conciliar (c/ Diputació 231).\nXXIV Cicle de Música per la Solidaritat. 17 març a les 19 h, concert d’Ensamble Amoria, amb: Stabat Mater RV 621 de Vivaldi, J. Dowland i Llibre Vermell de Montserrat (s. XII). A la pquia. M. D. de Núria (c/ Bon Pastor, 7-9, entre Muntaner i Aribau). Aportació solidària: 6 €. Organitza: Ass. Per l’Altre Cor Cremat de Barcelona-Ajut al Quart Món.\nPresentació del llibre I camí amb ells, d’Antonia Puga Ortíz. 17 de març a les 18 h, amb Javier Velasco-Arias, biblista, i Josep M. Massana, franciscà i escriptor. A la Llibreria Paulinas (rda. Sant Pere 19), T. 933.011.488.\nRenovació Carismàtica Catòlica (RCC-CAT). 18 març de 9.30 h a 18 h, recés de Quaresma: “Feliç l’home que estima de cor la Llei del Senyor” (cf Sl 1), amb Mn. Enric Casellas. Al Col·legi Major Penyafort-Montserrat (av. Diagonal, 639-641). Exposició del Santíssim Sagrament. Trobada paral·lela per a infants majors de 3 anys. Cal portar la Bíblia. Informació: renovacioncarismaticabarcelona@gmail.com, T. 696 963 816, www.rcc-cat.com\nTallers d’oració amb Francesc i Clara. 13 març a les 19.30 h, “Del coneixement a l’amor de Déu”, amb la Gna. Martha, franciscana caputxina del Diví Pastor. Al col·legi de les Franciscanes Missioneres de la Immaculada (pl. Universitat, 2).\nAssociació d’adoradores del Santíssim Sagrament (Esclaves del Sagrat Cor, c/ Mallorca, 234). Dijous 15 de març a les 12 h, oració davant el Santíssim Sagrament seguida d’Eucaristia a les 12.30 h.\nL’agenda d’activitats diocesanes del 19 al 25 de març de 2018


Girl Meets World Games - jugar en Game - Game\nAdolescents de vida no ha de ser difícil. Mira l'heroïna dels jocs en línia Girl Meets World - de dotze anys de Riley Matthews. És divertit, alegre, li agrada als pares, amics, i fins i tot el seu germà menor Auggie. La seva perspectiva positiva sobre el món ajuda a construir una relació amb un noi - Lluc Freer. Comenceu a jugar de forma gratuïta, i participar en la vida de l'heroïna i el seu entorn. Amb Riley i la seva amiga meva organitzar una nit de ball divertit, crear equips de moda, trobar els elements necessaris per al pròxim partit, i fins i tot practicar l'atenció, buscant diferències en les imatges.\nJocs Girl Meets World per categoria:\nÚltim Girl Meets World Games\nJocs Tot Girl Meets World Games Noia\nIgry aprèn sobre els joves i veselyh\nUna altra comèdia de situació es va convertir en un prototip per a joguines electrònics. Joc noia aprèn el món continuen dir sobre la vida d'un adolescent de tretze Riley Matthews, que està estudiant a l'escola, fer amics, li encanta l'aventura, el ball, els secrets i l'atenció als infants.\nNaturalment, ella està en amor amb un noi – Lucas Freer. Ell és de Texas, i en el caràcter d'un jove que viu un vaquer, però la vida a la ciutat i va perfeccionar els seus modals inculcats seny. Aviat Riley Lucas anar a una cita, i serà el començament d'una gran amistat.\nprop noia tan alegre és sempre una gran quantitat de persones, però només uns pocs escollits poden ser cridats millors amics. Millor amic Riley – Maya Hart. Ells estudien junts, però Maya no podia presumir d'un bon rendiment acadèmic. Ella és el caràcter voluble, i es nota en les seves accions a l'escola. Sembla, però, que a ella Riley és el millor pare del món, pel que manca.\nPare Riley va treballar com a mestre d'escola, i la seva filla ensenya les matemàtiques amb la història, i és sovint amb Maya l'ajuda a transportar el material a la classe. Les dues noies s'ofereixen sovint en la trama del joc Girl Meets World, com es veu fàcilment.\nmare de la protagonista – Topanga Matthews, també mereix atenció. En general, els seus pares – persones úniques. No tothom pot presumir d'una llarga i càlides relacions tals. Eren amics de la infància, i després parella en l'amor a l'escola, i ara apreciats pels llaços familiars. Topanga té temps per construir una carrera com a advocat i tenir cura de la família.\nLucas, Maya i Riley s'assabenta del seu bon amic – Farkl Minkus. Per sobre de tot, ell és amic de Lucas, i les noies que li agraden. És molt original i capaç de lligar, estúpida i tracta d'obtenir només la millor avaluació.\nNachinaem joc protsess\nAmb un nombre d'amigues com Riley i Maya, no es pot trencar amb el joc Girl Meets World, que es basa més en la història. Entre el joc ofereix es pot triar:\nPoisk objectes i otlichiy\nPotreniruyte, perquè és una capacitat important que es requereix constantment a la vida. Amb aquest ajut el joc noia aprèn el món a la recerca del gènere. Examineu les dues trames de la sèrie, i troben que no ho són. Semblen la mateixa a primera vista, però és una il·lusió òptica. Mira de prop i es donarà compte d'un pom de porta addicional, botó o un altre element. Si vostè no compleix amb el temps, haurà de començar de nou.\nPer buscar un producte massa, trobarà interessant. Herois se'ls diu que necessiten trobar, i es pot veure aquests elements en una escala separada. Queda només per veure'ls en el camp de joc, i feu clic a la imatge. Després de cada ronda pot obtenir punts extra durant uns segons per atrapar les bombolles de sabó, pastís, avions de paper i altres objectes.\nNo es perdi el bell joc noia aprèn el món sobre el tema de la moda. Ajudar a les heroïnes de triar els vestits que seran envejats companys de classe. Seleccioneu una de les noies, i iniciar el treball creatiu.\nOchen interessant per realitzar totes les missions que van caure sobre les nenes a l'escola. Ballarà festival, i fins a la data, cal preparar tots. Amics es van oferir per ajudar, i que estan disposats a la sala de la caixa, la reparació de danys, rentar pisos, contestar el telèfon i realitzar tasques addicionals del joc, portant ulleres.\nA poc a poc Maya Riley i millorar les habilitats, i he d'actuar amb rapidesa. Per tal d'acabar el treball per al dia actual, participar alternativament les nenes a la feina. Després d'acabar una tasca, tot i que immediatament enviats al compliment dels següents, a continuació, obtenir una gran festa.


QUAN EL GLAÇ ES FON. EVE, ROSIE. 9788417374129 Llibreria Altaïr\nLa tempesta sapropa, el clima està canviant. El sol està fonent el casquet polar. Hi ha massa aigua i no hi ha prou glaç. En un Àrtic alterat pel clima, aquest és el viatge èpic dun os polar, valent i ple desperança.\nUn nou i divertit àlbum il·lustrat per a aquest Sant Jordi. Un drac de potes escardalenques i amb aires de grandesa, amb corona i tot, té tothom atemorit: no se'n salva ningú. Deixa les víctimes sense poder respirar i el nombre de casos no para d'augmentar. Però un jove cavaller, dels de llança, cavall i un gran casc de ferro, està disposat a enfrontar-s'hi per encaterinar una ...\nCALI, DAVIDE / BOUGAEVA, SONJA\nANDERSEN, HANS CHRISTIAN / ANN, NURI [IL·LUSTR.]\nVista previa: QUAN EL GLAÇ ES FON\nLibro a reservar: QUAN EL GLAÇ ES FON


Arròs caldós amb bacallà, coliflor i carxofa - Recepta de myTaste\n300 grs de bacall\n1 litre d'aigua o brou de peix\nEl mateixdia que tenim que preparar el bacallà, el tastem isi convé es torna a canviarl’aigua per últim cop\nSi aquest arròspreferiu fer-lo caldós, només cal que afegiu una mica més de brou. Quan el sofregitestigui a punt, afegiul'arròs\nEnfarineu el bacallà, fregiu-lo a la cassola i reserveu en un plat. Un cop cuitl’arròs, el tapeu amb paper d’aluminii el deixu reposar cincminuts més\nQuan l'arròsestigacuit ja es podrà servir, i per al meu gust, acompanyat amb un poc de llima és un plat perfecte per un dia de fred\nEn funció de si el volem més sec o més caldóshi posarem més o menys líquid. Tallem el bacallà a trossos il'icorporem, juntament ambl'arròsi el remenem amb el sofregit perquè agafi tots els gustos\nSi el volem caldós, n'hi haurem d'afegir el triple. Després de passar tot el matí amunt i avall fent la compra de la setmana, un arròs es fa en poc temps i és un plat complet que només cal acompanyar amb una amanida\nTambéafegiml'arròsi el romesco i ho barregem bé i ho deixem una estoneta, que es marquil'arròsi que el romesco eliminiaigua\nArròs cremós amb calçots, carxofes i bacallà..\nd’arròscarnaroli. pelada i tallada a quadradets amb un brins de farigola per matar l’acidesai ho. Ingredients


Xavi admet que l'equip no està "en un moment per treure pit", però no pensa renunciar a l'optimisme\nSant Joan DespíNo fa gaire, abans d'un partit amb aires de decisiu, el debat era si Ronald Koeman sortiria a jugar amb tres centrals i si el plantejament de l'equip seria més ofensiu o més aviat poruc. Amb Xavi el debat s'ha acabat. Malgrat les lesions, malgrat la situació gairebé límit contra el Benfica, en un partit en què l'equip no es pot permetre no guanyar si no vol veure compromeses les opcions de passar als vuitens de la Champions, el nou tècnic blaugrana ha volgut enviar un missatge d'optimisme. "No sé si som millors que el Benfica. Això s'ha de demostrar al camp. No estem en un moment per treure pit, però hem de ser optimistes i pensar en guanyar. Ser positius, valents i anar a guanyar. Ja sabem que la realitat és que allà vam perdre 3-0 i que no serà un partit gens fàcil, però és un repte i a mi m'encanten els reptes".\nXavi, que ha defensat sentir-se un "privilegiat" per poder ser l'entrenador del Barça, no vol renunciar a l'aurèola d'optimisme que l'acompanya: "Ho porto bé de moment", ha dit, bromejant, sobre l'expectativa que ha representat el seu fitxatge. El tècnic es va estrenar guanyant, però va ser un triomf lluitat i sofert. "N'estic més que satisfet. L'altre dia vam estar molt bé, a excepció dels darrers deu minuts, en què llavors l'Espanyol sí que va ser millor que nosaltres. Contra el Benfica serà un partit molt complicat: tenen un entrenador experimentat, són un equip molt físic i tenen davanters ràpids i potents. Això és la Champions, però estem preparats per competir i guanyar per classificar-nos per als vuitens de final".\nL'entrenador, que ha rebutjat parlar d'escenaris en què l'equip no aconsegueixi el triomf –"Només penso en guanyar, això és el que m'han ensenyat al Barça"–, ha reiterat la voluntat de jugar amb extrems ben oberts malgrat la gran quantitat de lesionats a l'equip. "Ens queden un parell d'entrenaments abans del partit i veurem com estan Dest, Roberto i Dembélé". El català va rebre l'alta mèdica en l'últim partit, mentre que el nord-americà no s'ha recuperat del tot de la lumbàlgia que arrossega ni tampoc Dembélé, que no s'ha refet de l'elongació al semimembranós de la cuixa esquerra de la qual va recaure a principis de mes. Xavi no els ha volgut descartar, però la seva presència no està assegurada. En canvi, si no hi ha cap contratemps d'última hora, sí que hi seran Busquets, Nico i Mingueza, malgrat que van acabar tocats dissabte contra l'Espanyol. L'entrenador rumia sobre el trencaclosques de les bandes, en què no ha descartat tampoc les opcions de Coutinho i Demir.\nXavi també ha parlat de la línia defensiva i no ha assegurat si repetirà la parella de centrals Eric-Piqué o si obrirà la porta a un central més físic, com Ronald Araujo: "El Ronald és molt important per a nosaltres encara que no jugués dissabte. També compto amb Lenglet i Umtiti. Crec que tenim cinc centrals de nivell. Que jugui l'un o l'altre dependrà de com vulguem defensar i atacar", s'ha limitat a dir el tècnic. Això sí, ha deixat clar que per a ell és "vital defensar-se amb la pilota": "Especialment si aconseguim avançar-nos en el marcador". "Per a mi, com a entrenador, la cosa més important és que el meu equip tingui la pilota. Que tinguem paciència, ser en camp contrari i saber jugar amb el marcador també", ha insistit. I, per això, no li fan falta tampoc migcampistes rocosos o molt físics: "Per recuperar pilotes, de la manera com nosaltres juguem, no fa falta fer dos metres d'altura i pesar 85 quilos. Això depèn del model amb què vulguem jugar i per a mi no fa falta tenir jugadors molt forts físicament, tot i que també tenim migcampistes físics: De Jong, Nico, Busquets... Però Pedri també es fa un fart de recuperar pilotes, per exemple. O us en recordeu d'Iniesta? Quantes pilotes recupera? És important saber estar a lloc".\n"Personalment, Xavi era l'home"\nJordi Alba també ha valorat l'actualitat blaugrana abans del transcendental partit contra el Benfica. El lateral ha volgut recordar la tasca de Ronald Koeman recordant la Copa que van guanyar "quan ningú s'ho esperava", però ha celebrat l'arribada de Xavi. "Personalment crec que era l'home. L'entrenador que havia de venir. Coneix la casa i estic convençut que anirem cap amunt. Tenim la moral alta després d'haver guanyat el derbi i volem anar a més. Començant contra el Benfica, que és una final". Alba ha explicat alguns dels canvis amb l'arribada de Xavi: "Estem fent entrenaments molt divertits, però també molt exigents. Hi ha hagut canvis, però tampoc vull desmerèixer els altres entrenadors i treballadors que hi ha hagut abans amb nosaltres. La cosa més fàcil és sempre fer fora l'entrenador, però els jugadors també hi tenim la nostra part de culpa. No és agradable quan es canvia d'entrenador, però ara ha vingut Xavi i tant de bo pugui estar-se molt de temps aquí, perquè serà senyal que les coses van bé".\nJordi Alba, al partit contra el Bayern. AFP\nAmb el nou tècnic, Alba sap que haurà de jugar amb un extrem ben obert davant seu. Un factor que pot condicionar el seu rendiment, tot i que el futbolista ho ha negat. "Em sento igual de còmode amb un extrem obert o amb un altre que se'n vagi per dins. Fa molts anys que jugo al Barça i sabeu que soc un jugador a qui li agrada sumar-se a l'atac. S'ha de saber seleccionar quan pujar a l'atac, però també depèn de com vagi el partit, com estigui el rival i del que em demani el míster".


Verdú celebra el 20è aniversari de la revista Xercavins | Ràdio Tàrrega\nVerdú celebra el 20è aniversari de la revista Xercavins\nDins els actes de la festa Major de Verdú del passat cap de setmana, l’associació Cultural Xercavins de Verdú va celebrar el 20è aniversari de la revista local.\nEl programa d’actes es va iniciar amb la presentació del mural commemoratiu dels 20 anys, obra de l’artista verduní Enric Orobitg. Després de destapar el nou mural, que formarà part de la ruta de murals de la població, l’artista va explicar el procés creatiu i va detallar les diferents parts de la composició. L’obra simula una revista Xercavins oberta amb la representació de diverses de les notícies que conté la publicació al llarg de l’any.\nSeguidament al castell es feu l’acte principal de l’aniversari. En primer lloc es va presentar el número 80 de la publicació, en que la portada és una composició amb el nom dels prop de 250 col·laboradors que han escrit al llarg d’aquests anys.\nA continuació es va presentar el llibre Verdú al punt. Aquest llibre recull totes les notícies publicades per Josep Maria Castelló en l’apartat Verdú al punt de la revista Xercavins en aquests 20 anys. A més, conté l’anàlisi de diversos col·laboradors de la revista sobre els canvis experimentats a Verdú en diversos àmbits al llarg d’aquests 20 anys.\nDurant els parlaments Ricard Gilabert, director de la publicació, va apostar per feminitzar i rejovenir tant la revista com l’associació, per tal de millorar-les i fer-les més plurals. Per la seva part, Ramon Cardona, president de l’entitat, va recordar la gran quantitat de projectes nascuts o recolzats des de Xercavins.\nLa presentació del llibre va comptar amb la intervenció de Cesc Giró, net de l’autor i periodista de RAC1. En la seva glosa va descriure Verdú com un poble “inquiet”, i de Josep Maria Castelló en va destacar que “potser sense pretendre-ho, fa periodisme” i va afegir que “complint amb un dels reptes del periodisme actual, és sincer i no enganya”.\nDurant l’acte també es va homenatjar a tres dels col·laboradors més antics de la revista: Ramon Boleda, historiador i cronista local; Guiu Sanfeliu, pagès, historiador i cartògraf; i el mateix Josep Maria Castelló activista cultural i comunicador.\nLa festa va acabar al mateix castell amb un dinar de germanor que va comptar amb la participació de prop d’un centenar de persones.


Faura recorda com va viure el 23-F en primera línia, 40 anys després - Canal 21\nFaura recorda com va viure el 23-F en primera línia, 40 anys després\nEl tortosí Antonio Faura era diputat de la UCD, quan el 23 de febrer del 1981 el tinent coronel Antonio Tejero i altres guàrdies civils van irrompre armats al Congrés dels Diputats, durant la sessió d’investidura de Leopoldo Calvo Sotelo. De fet, Faura era el secretari general del grup parlamentari de la UCD, i com que estava pendent d’un diputat que es pensava que era fora de l’hemicicle, va ser un dels primers que va veure els colpistes a través d’una porta entreoberta.\nDe fet, Faura explica que van ser uns moments de tensió i de pànic, i que ell va ser un dels primers que van tirar-se a terra. Això, precisament, va ser perquè havia vist els guàrdies civils abans que la resta, i perquè tenien temor del que pogués passar.\nEn el moment del 23-F, Faura tenia 36 anys, i era un dels diputats més joves. Afirma que tenia la sensació que allò era un autèntic cop d’estat. Quan l’operació va fracassar, i els colpistes abandonaven el Congrés, Faura va recriminar la seua actuació a qui en aquell moment era el capità de la Guàrdia Civil a Tortosa, Francisco Acera Martín.\nA banda, Faura no creu en les teories que asseguren que el rei Joan Carles estava al darrera del cop d’estat. Segons l’exdiputat de la UCD, el rei se la va jugar.\nFaura conclou que, gràcies a la intervenció del monarca i el compromís dels partits, la democràcia espanyola va sortir enfortida, després del 23-F.\nTags: Antonio FauraAntonio TejeroDestaquemEspanyaFrancisco Acera MartínHistòriaPolíticaUCD\nLa Plataforma veïnal d’Ascó veu ‘insuficients’ les bandes instal·lades a la C-12 per reduir la velocitat\nEl Temps (23/02/2021)\nPoliesportiu. 24 de febrer del 2021


Entrevista a Simón Martín, director de l’àrea de Gestió i Control Corporatiu | GenTMB\nLlicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat de Barcelona, ha desenvolupat tota la seva trajectòria professional en àrees financeres.\nAlbert Piqué / 23.04.21 - 07:07h\nHa ocupat el càrrec de director financer de Soc Mobilitat SA i de la concessionària del tram 2 i 4 de la L9 de Metro, tot i que bona part de la seva carrera professional l'ha desenvolupat a ACSA, on va ocupar diversos càrrecs, tots de primer ordre.\nRecentment s'ha complert el primer any de la seva incorporació. Quin balanç en fa?\nLa veritat és que molt positiu, tot i que les circumstàncies que ens ha tocat viure no m'han permès tenir gaire contacte amb els companys i amb el meu equip. Sento que formo part d'una empresa molt gran, i amb molta feina per fer. Provenia d'empreses on els projectes eren molt marcats i condicionats per un únic negoci, per contra a TMB tenim una diversitat d'àmbits que et permeten desenvolupar-te de forma global.\nLa seva trajectòria professional ha estat totalment lligada a l'obra pública i a la mobilitat. És un senyal de la seva vocació de servei?\nInicialment no hi pensava, però evidentment amb el temps vas prenent consciència del sector en què et trobes i és motivador pensar que pots treballar en benefici dels altres. Si bé és cert que la meva contribució no és la mateixa que la d'un company que està a primera línia, en contacte amb el client, m'agrada molt formar part d'un projecte capdavanter de mobilitat com és el de TMB.\nEl seu pas per la concessionària de la L9 i per Soc Mobilitat li va permetre conèixer de prop TMB. Ha canviat la seva percepció de la companyia?\nSincerament, molt! Des de fora es té una visió una mica crítica amb TMB, com una empresa molt gran que va al seu ritme sense tenir gaire en compte l'entorn. Però un cop dins, i després d'un any, m’adono que en l'àmbit de la mobilitat som els que la liderem, que acabem estirant el carro i que hi som per al que faci falta, i des de fora això de vegades no es valora ni ens adonem de l'enorme feina que hi ha darrere de la facilitat que tenim per desplaçar-nos en transport públic. Des de dins veig un grup de professionals que estimen molt la companyia, motivats, que coneixen molt bé la seva feina i que resolen els problemes, potser no amb l'agilitat d'altres empreses, però la mida de l'organització i l'impacte que té qualsevol de les decisions que es prenen requereixen el seu temps.\nL'àrea que vostè gestiona s'encarrega, entre altres qüestions, del seguiment pressupostari. Quin impacte ha tingut la crisi de la Covid en el pressupost de la companyia?\nEl 2020 era un any que va començar amb xifres de rècord: al gener i al febrer vam transportar més persones que mai abans. Al març, amb l'arribada de la Covid i del confinament, els viatgers van disminuir dràsticament. Entre el confinament, el teletreball, els ERTO... les necessitats de mobilitat van reduir-se de forma notable, i tot plegat, aquesta situació, amb anades i tornades, s'ha anat allargant durant tot l'any. A poc a poc la situació s'ha anat reconduint, i treballem amb l'objectiu de tancar el 2021 amb un nombre de viatgers proper al 80% dels que teníem abans de la Covid, i estimant que la recuperació total arribarà el 2022.\nCom es preveu eixugar l'endeutament que s'ha generat?\nDes de l'inici de la crisi, amb caràcter mensual informàvem a l'ATM de tots els impactes provocats per la Covid, que havien de servir per fer el càlculs de les pertinents compensacions. Una part d'aquests impactes han estat coberts per les compensacions dels fons autonòmics, i encara falta per cobrar una part dels fons locals (totes dues compensacions provenen de l'Estat). Aquestes compensacions permeten recuperar parcialment els impactes de la Covid-19. A això cal sumar-hi l'importantíssim esforç que hem fet a TMB per reduir la despesa i replanificar inversions per a exercicis futurs, i aquestes gestions han estat cabdals per superar aquesta situació. S'està treballant al 2021 en la mateixa línia.\nS'estan complint els compromisos pressupostaris recollits al contracte programa 2018-2020?\nSí, totes les parts implicades i que participen en el contracte programa han complert les seves obligacions, i juntament amb les compensacions que comentàvem anteriorment, això ens ha permès millorar les nostres expectatives respecte a l'escenari que se'ns havia obert el març de l'any passat.\nEn quin punt es troba la confecció del nou contracte programa entre l'ATM i TMB?\nDoncs l'estem negociant i l'objectiu és que aquest marc econòmic, que començaria el 2021, sigui per quatre anys, fugint de fórmules anuals, ja que això ens permetria poder planificar millor les inversions i ser molt més eficients.\nLa gestió de la qualitat i del medi ambient també és dins de les seves responsabilitats. Quins són els principals projectes en què estan treballant?\nSistema de Gestió Transversal i Integrat: únic sistema de gestió amb visió del procés.\nElaboració d'un Quadre de comandament Integral de TMB\nEnergia, petjada CO2 i qualitat de l’aire\nIncorporació de criteris ambientals en les compres i contractacions.\nGestió de l'aigua i prevenció de la contaminació de sòls.\nCompliment de normativa.\nI en l’àmbit de la planificació del servei?\nAjustos a la Nova Xarxa de Bus i de la resta de línies per millorar-ne l'eficiència.\nCol·laboració en els projectes d’obtenció de matrius origen - destí.\nCol·laboració en la determinació de la càrrega i ocupació de bus i metro.\nActualització dels models de Metro i Bus per analitzar la variació de la mobilitat en l'escenari 2025 incloent-hi les previsions del PDM.\nAnàlisi de la intermodalitat i de les propostes de Park and Ride previstes per les administracions.\nLa seva arribada a la companyia va suposar un canvi en el sistema de reporting de TMB, que ha passat dels informes de gestió a la memòria de sostenibilitat. Per què es va fer aquest canvi?\nAquest canvi obeeix a la publicació de la llei 11/2018, de 28 de desembre, en matèria d'informació no financera i diversitat que ampliava legislació prèvia. Cal recordar que tota la informació de caràcter no financer (principals actuacions realitzades durant l’any en els àmbits mediambientals, socials i relatius al personal de la societat, els drets humans, la lluita contra la corrupció i el suborn i sobre la relació de l’empresa amb la societat, com els proveïdors i ciutadans, seguint els principis de precisió, equilibri, claredat, comparabilitat, fiabilitat i puntualitat) s'ha de recollir a l'Informe de Gestió. Tot plegat suposa un nou impuls a la Responsabilitat Corporativa, per promoure i destacar, cada vegada més, la importància dins de les empreses de tots aquells aspectes de naturalesa no financera però amb impacte en el desenvolupament del negoci.\nComunicació / Medi ambient / Organització empresa / Qualitat


Arxiu de notícies de Urbanisme i infraestructures publicades en Almassora en el mes de Septembre del 2017\nArxiu de noticies de Urbanisme i infraestructures en Almassora - Septembre 2017\nLa Agència Valenciana de Turisme es farà càrrec de la renovació dels jocs infantils de la platja de Benafelí, en el tram situat al costat del Camí Catalans. Les atraccions existents estan molt deteriorades, per la qual cosa el Consell ha accedit a la petició de la Regidoria de Platges de m...\nFacsa inverteix 68.000 euros a renovar el circuit de proveïment d'aigua potable a Almassora\nL'empresa Facsa ha iniciat la renovació de les infraestructures més deteriorades del sistema de proveïment d'aigua potable i clavegueram d'Almassora amb la substitució del grup de pressió del sector hidrométrico Tellado. La inversió forma part d'un paquet de mesures, valorades en 68.581 eu...\nAlmassora adapta al model europeu 250 targetes d'estacionament per a persones amb mobilitat reduïda\nEls Serveis Socials de l'Ajuntament d'Almassora han renovat 250 targetes d'estacionament per a persones amb mobilitat reduïda des de principis de 2017. Els documents s'han realitzat sota les directrius europees i, per tant, són vàlids en els països membres. Les noves targetes tenen un xip ide...\nAlmassora revisa les bombes d'aigua per a prevenir inundacions durant la gota freda\nL'Ajuntament d'Almassora, en col·laboració amb l'empresa Facsa, ha iniciat la posada a punt dels equips de bombament de la platja per a prevenir l'arribada de la gota freda. Fins al districte marítim s'han desplaçat els operaris del Servei Municipal de Manteniment i Logística (SMML), tècnic...\nAlmassora reclama a l'Estat les obres de la caserna per a consolidar la plantilla de la Guàrdia Civil\nL'alcaldessa d'Almassora, Merche Galí, ha sol·licitat al Govern d'Espanya la inclusió de les obres de la caserna de la Guàrdia Civil en els pressupostos Generals de l'Estat després de més de 90 anys de servei. L'edifici situat entre els carrers Puríssima i Sant Felip ha sigut objecte de la...\nAlmassora activa al coordinador d'EDUSI i al comitè antifrau per a gestionar els 10 milions d'euros\nL'Ajuntament d'Almassora ha començat a adaptar el seu organigrama a les necessitats que planteja la Unió Europea per a la concessió dels fons de l'Estratègia de Desenvolupament Urbà Sostenible Integrat (EDUSI) amb la formació del comitè antifrau i la coordinació d'unitats d'execució. La ...\nIberdrola anuncia que connectarà tota la xarxa elèctrica de la platja d'Almassora per a evitar talls de subministrament\nIberdrola ha traslladat a l'Ajuntament d'Almassora la seua intenció de millorar la xarxa elèctrica amb una actuació clau en la costa local. Es tracta del mallat de la xarxa en la zona de Tramuntana, que suposaria el cessament dels corts de subministrament que pateixen tots els punts del distri...\nAlmassora repara les dues bombes d'aigua avariades per a prevenir inundacions en la costa\nEls operaris de l'empresa Facsa, encarregada del manteniment dels sistemes d'evacuació d'aigua d'Almassora, han extret les dues bombes de la platja avariades i les han traslladat a València per a la seua reparació per part del fabricador. Els altres sis equips funcionen amb normalitat, segons ...\nLes Goles del Millars sumaran un espai accessible amb el disseny dels tècnics d'Almassora, que preveuen un actuació en el circuit per a compatibilitzar espais adaptats amb l'ús habitual de la ruta. Es tracta d'una intervenció proposada pel departament de Medi ambient en la desembocadura del r...\nEl José Manuel Pesudo serà un camp eficient després de renovar la il·luminació per 88.000 euros\nEl camp de futbol municipal José Manuel Pesudo començarà a utilitzar energia de manera més eficient gràcies a la incorporació de tecnologia led als 24 focus que il·luminen el terreny de joc durant els partits i els entrenaments. El projecte té un pressupost de 88.807,03 euros, una quantit...\nL'alcaldessa d'Almassora, Merche Galí, ha presentat aquest matí la II Conferència de ciutats intermèdies que inaugurarà la consellera d'Habitatge, María José Salvador, el pròxim 26 d'octubre. El programa d'aquest fòrum inclou una desena de ponències de reconeguts urbanistes i dues taule...\nL'Ajuntament d'Almassora ha aprovat el plec de condicions que regularà la contractació de les obres de construcció del pavelló de gimnàstica projectat per l'equip de govern en el poliesportiu de La Garrofera. El consistori ha reservat per a aquesta partida 164.249,80 euros i, tal com estable...


La millor manera de trobar les millors ofertes d'hotels de platja és reservant amb temps. Podreu trobar els millors preus d'hotel i estalviar diners si reserveu a principis d'any les vostres vacances d'estiu. Els millors preus d'hotels a l'estiu de 2022 els podreu aprofitar reservant el més aviat possible.\nLa durada de l'estada també afectarà el preu de l'hotel. Sempre reservar molts dies als hotels compta amb més descomptes a les habitacions. Podem aconseguir allotjament barat si reservem una setmana o més. Les estades llargues sempre són més econòmiques a Hotels Golden.\nEn reservar les teves vacances a la nostra web oficial, a més de confirmació immediata aconseguiràs el millor preu garantit. Reservar online als hotels Golden amb antelació o a última hora és fàcil, ràpid i segur.\nEls millors preus en hotels\nOrganitzar un viatge és il·lusionant i comporta una gran responsabilitat si vols reservar a bon preu en hotels per a la família, amics o parella. Golden Hotels serà una elecció positiva: àmplia oferta hotelera, habitacions renovades, instal·lacions de qualitat i gastronomia excepcional. Si reserveu en aquesta web gaudireu d'hotels al costat del mar a molt bon preu, hotels amb tot inclòs i activitats per a nens, joves i adults.\nEl nostre sistema de millor preu garantit i ofertes d'hotel d'última hora fa d'Hotels Golden una bona elecció per a les vacances d'estiu a Catalunya.\nTots els nostres hotels tenen opinions reals i ressenyes positives de milers de clients. Reserveu ara i aprofiteu les nostres ofertes en hotels.\nAprofiteu aquesta oportunitat d'ofertes d'hotel per gaudir d'unes vacances a preus reduïts i gaudiu de l'estada als hotels Golden. Amb la nostra targeta Loyalty tindràs descomptes exclusius i accedir a serveis exclusius de l´hotel al millor preu garantit.\nDurant les vacances del proper estiu reservaràs les millors ofertes d'última hora en hotels de platja a Catalunya.\nTambé disposem al nostre departament de Reserves de preus especials per a grups, equips esportius, associacions i empreses. Consulteu els nostres preus especials i demaneu pressupost personalitzat.


Capítol 1: Fenòmens estranys\nDevia tenir nou o deu anys, aquell estiu, i llevar-me de matí, encara que em fes mandra, també m’omplia d’orgull. Em posava a l’altura dels adults, de mon germà i dels pares, que havien de matinar de valent perquè al cor de l’estiu calia aprofitar tota la fresca de les primeres hores del dia. Ells ja feia potser dues hores que eren al tros segant a tot drap. La padrina s’havia quedat a casa per tenir cura de mi i de les dues germanes més petites. El padrí no era a casa ni al tros.\nQuan vaig ser dret al costat del llit vaig veure que feia un dia molt bonic. Els ocells cantaven i el sol brillava espectacular al cel, massa espectacular diria jo. Però ja estava content, m’agradava que fes calor, així amb la Júlia i la Irene podríem sortir a jugar al jardí. La padrina em va preparar l’esmorzar i mentre menjava vaig recordar que el dia anterior havia amagat un cotxe sota terra, al costat de l’arbre gran del llac. Quan amb les meves germanes vam acabar de fer les feines que ens havien manat, vaig afanyar-me per anar cap al llac. Un cop allà vaig començar a remoure la terra buscant el cotxe blau que hi havia enterrat. “Quina cosa més rara!” pensava una i altra vegada dins el meu cap d’infant. No em podia pensar pas el motiu pel qual el cotxe no era allà, fins i tot ara em costa de creure. Tinc 28 anys i recordo com si fos ahir aquell mes d’estiu, l’estiu més intens de la meva vida.\nEl primer dia que va passar no li vaig donar importància, vaig pensar que l’hauria perdut o que les gracioses de les meves germanes me l’haurien agafat per fer-me la punyeta. El segon dia que es va repetir vaig anar a la seva habitació i els vaig demanar explicacions, però elles em van dir que no havien fet res. Em vaig oblidar del tema, altra feina tenia que estar-me a buscar un cotxe blau, essent el vermell el meu color preferit. Dues setmanes després vaig veure que em faltaven tres cotxes més, blaus altre cop. Llavors sí que em vaig començar a preguntar què passava, per què em desapareixien els cotxes blaus. Vaig tornar a l’inici de la història i vaig reconstruir els fets. Perdo un cotxe que estava colgat a terra, no li dono importància, al cap de tres dies torna a desaparèixer un altre cotxe i dues setmanes després en són tres els que s’esfumen. “Aquí hi ha alguna cosa que no va bé” vaig pensar. Fins i tot em vaig plantejar que potser era el veí que venia i me’ls robava. En la zona on jo vivia només hi havia tres o quatre cases habitades i una o dues d’abandonades, prop del llac. Era un lloc maco, amb un prat extens d’herba verda i brillant, de tant en tant un petit turonet amb algun roure coronant-lo. A l’horitzó el Pirineu s’estenia immens i grandiós per tot el cel i a la nit es veien les estrelles com en cap altre lloc dels voltants. La meva vida era senzilla, durant l’estiu em passava el dia a casa mentre els pares treballaven, les meves germanes, més petites que jo, estaven tot el dia amb el mòbil, pintant-se les ungles i mirant quina roba es posarien l’endemà per quedar amb els seus amics. El meu altre germà, més gran que jo no em feia mai cas i s’aïllava de tothom menys de la seva música. La padrina s’encarregava de mi i d’elles i al padrí el vèiem poc. Als matins quan ens llevàvem ja no hi era, venia a l’hora de dinar molt suat i cansat, dinava i tornava a marxar. Al vespre venia a sopar i anava a dormir excusant-se que havia treballat i “interaccionat” molt, no l’acabava d’entendre quan deia això, però sempre el disculpàvem perquè era gran, ja tenia 75 anys. Als pares els vèiem més sovint, algunes vegades durant el dia ens venien a veure i així descansaven de la feina del camp. Cada dia era igual, però després del meu primer descobriment tots els dies eren diferents.\nUn dia m’espantava, el següent em meravellava, dos dies després creia que estava somiant i al cap d’una setmana pensava que era tot un malson. El que passava eren fenòmens estranys sense cap explicació i que quan els comentava a casa tots em prenien per boig. Però el padrí, no. El padrí m’entenia i em deia que no em preocupés, que quan seria més gran ja ho entendria. Ell sempre m’ajudava i em comprenia i quan explicava el que em passava assentia amb el cap.\nA vegades, quan s’estava a casa sortíem a passejar pels prats i m’explicava històries de quan era petit i curiós. Sempre em deia:\n- Ai, Pol, si visquessis tot el que jo he viscut, la teva innocència no seria més que patiment i el teu somriure seria una mitja rialla trencada per les decepcions.- I jo cada cop que m’ho deia estava pensarós tot el dia.\n- Padrí, explica’m més històries, però de les que m’agraden a mi. D’aquelles amb acció i que al final tothom acaba penjat d’un arbre o ofegat en un llac.\nLlavors ell es posava a riure i em deia que a la meva edat allò no tocava, però sempre m’acabava explicant alguna historieta de les bones. En fi, com n’era de perfecta la vida amb 10 anys.\nAra, amb 28 anys, havent estudiat medicina i sabent totes les coses que he après durant la meva vida puc entendre molt millor les meves reaccions en descobrir una història de la qual el meu avi no em va arribar a parlar mai, mentre va estar amb vida.\nCapítol 2: Capítol 2: Les primeres sospites\nEra un dissabte a la tarda quan vaig sentir un soroll dins el meu armari, mentre jugava amb els cotxes de colors. Era un so fluix, que si no estava atent no el podia percebre, però de sobte, parant l’orella a la porta va desaparèixer. Vaig esperar cinc minuts més a veure si es tornava a repetir, però no va tornar a sonar. Alguna rata o un penjador que ha caigut, vaig pensar. Després del succeït ja no tenia ganes de seguir jugant dins de casa i, com que feia un bon dia, vaig anar a fer un volt pels jardins i pel llac. Content com estava en comptes de caminar normal, passejava fent saltirons i és que el dia abans una amiga meva mentre jugàvem al parc de la ciutat de la vora m’havia agafat la mà. La nena era molt amiga meva i no m’ho esperava per res del món, jo no pensava en noies amb nou o deu anys, però ja diuen que les nenes van més avançades així que es veu que li agradava, a l’Ada. Però no ens n’anem del tema, mentre passejava content, em vaig torçar el peu. Renoi, quin mal! Em sembla que era el primer cop que sentia tant mal després de la vegada que vaig tenir tuberculosi, que em va encomanar el meu cosí de Barcelona. No em podia aixecar del terra, m’havia descuidat el mòbil a casa i no hi havia ningú pels voltants. Estava perdut.\nAl cap de cinc minuts, però, va aparèixer la Júlia dient-me a veure si necessitava ajuda. Tant ella com la Irene tenien vuit o nou anys i eren bessones. Em va estranyar molt no veure-les juntes, perquè sempre eren com carn i ungla, enganxades a morir.\n- Com ho has sabut que estava aquí tirat?- li vaig preguntar.\n- Per la nota que m’has enviat per sota la porta, el que no entenc és com sabies que et quedaries al terra sense poder-te moure.\n- Jo? Nota? Per sota la porta? No he ni escrit ni passat cap paperet perquè el llegíssiu. Com volies que sabés que cauria i em faria mal al peu?\n- Doncs era la teva lletra Pol, no m’ho pots negar, l’única cosa diferent eren els punts de les is, eren més rodonets que els que fas tu - em va tornar a replicar.\n- Et prometo que jo no he escrit res! I per cert, on és la Irene?\n- D’acord, et crec. Doncs és que en aquesta nota hi deia que només vingués una a recollir-te, que l’altra s’havia de quedar a casa.\nUn cop vam arribar a casa ens vam trobar a la Irene amagada rere el sofà tremolant com una fulla. Ens va explicar que hi havien anat dos homes dient que volien veure el padrí, que els havia enganyat. Ella fent-se la forta i intentant no plorar els havia dit que no hi era i que si el que volien era el mal que anessin a un altre lloc que a casa nostra no els volíem. Deia que havia passat molta por quan ho va acabar de dir, perquè van treure un revòlver i van recórrer tot el jardí en busca del padrí.\n- Quan van marxar vaig trucar a la policia ràpidament, però ningú va agafar el telèfon, com era d’esperar, eren funcionaris i ja era hora d’esmorzar. - ens seguia explicant\nLa vam tranquil•litzar i vam trucar als pares per anar a l’hospital, el peu se m’estava inflant i em feia realment molt mal.\nEren les dotze de la nit quan per fi vam arribar a casa després d’hores d’esperar a urgències. Amb el peu embenat i jo fastiguejat per haver-me de passar dues setmanes quiet, em vaig posar al llit sense èxit per aconseguir conciliar el son. Els quatre dies després del trencament vaig fer bondat i em vaig estar tot el dia tombat, amb la cama enlaire i mirant què feien de bo per la tele. El cinquè dia no vaig poder aguantar més, quan ningú em veia i amb crosses vaig sortir fins al llac i em vaig asseure al peu de l’arbre gran on havia perdut el meu cotxe. Segons després d’assentar-me alguna cosa es va moure dins l’aigua, però en les condicions en les quals estava no vaig poder aixecar-me a mirar què era. Quan es va fer de nit i vaig haver de marxar vaig topar amb el meu cotxe blau, el primer auto que havia perdut.\n- Quina cosa més estranya!- vaig reflexionar amb veu alta.\nEl cotxe no tenia ni rodes ni llums al davant. Tot i així el vaig agafar i vaig fer camí cap a casa. Vigilant que no hi hagués ningú mirant vaig entrar i em vaig posar al llit. Aquella nit no vaig dormir bé, feia molt vent i les branques dels arbres picaven contra la finestra. Quan l’endemà al matí em vaig despertar vaig trobar els altres cotxes que m’havien desaparegut al costat de la tauleta de nit. També sense rodes i sense llums. Va ser en aquell moment quan vaig pensar que algun fenomen anormal ens rodejava. La nota, els cotxes, els homes que van venir demanant pel padrí...\nTot era massa casualitat per passar en una setmana. Va ser llavors quan em va sortir la meva vena detectivesca i vaig començar a pensar què podia ser allò que m’estava passant i que era tan fora del normal. Algú que veia el futur? No, una persona que veia el futur no s’estava a robar cotxes en una casa perduda al mig de la muntanya. Li vaig demanar al padrí, un home savi, consell sobre el que em preocupava. Quan li vaig explicar tot va posar una cara de terror que no li havia vist mai, va voler evadir el tema i em va preguntar per l’Aina, la meva cosina que havia de venir de visita la setmana posterior. Vaig començar a sospitar que el padrí sabia alguna cosa i que no m’ho volia dir. Els dies abans que arribés l’Aina, que va acabar sent peça clau en la història, vaig seguir al padrí a tot arreu on anava. M’havia de despertar molt d’hora, però valia la pena, la rutina del padrí era cada dia la mateixa menys dijous. S’aixecava a les sis i caminava pels jardins, s’asseia a la seva cadira al porxo a esguardar l’alba i a dos quarts de vuit anava passejant fins al llac i es perdia entre el sotabosc. A mi em feia por anar cap allà així que l’esperava a l’arbre gran, amagat rere el seu enorme tronc. Quan, mitja hora més tard en tornava, el padrí coixejava i mirava enrere. Després anava als camps amb el pare i la mare i demanava si podia ajudar en alguna cosa. Sempre li deien que no, perquè últimament estava més cansat del que era habitual i li deien que descansés. Anava cap a casa, dinàvem tots junts i es passava la tarda al llit. S’aixecava per sopar i se’n tornava al llit fins l’endemà. Els dijous, però, en comptes de passar entre la bardissa del llac voltava per les cases abandonades i no anava a demanar si necessitaven ajuda al camp, passava pel dret i anava directament a casa. Jo sempre pensava que li hauria de dir que no passés pel dret, que ja tenia una edat però no li podia dir, perquè representava que jo no sabia el que feia, que no el seguia. El meu peu havia millorat notablement i ja no em feia mal. L’Aina arribaria en menys de quatre hores i jo estava molt feliç. Feia molt que no ens vèiem, ella vivia a Vielha i jo més al centre de Catalunya. El que era normal és que essent una noia fos més amiga de les meves germanes que meva, però congeniàvem millor nosaltres dos que elles tres. Tenia un caràcter d’homenot i així és que li agradava més anar a trotar pels camps que quedar-se a casa a pintar-se les ungles. Va estar-se a casa durant dues setmanes. Les dues setmanes en què tots els sentiments es van intensificar i quan més vaig descobrir el meu jo més interior.\nCapítol 3: Fins mai\nEl padrí no hi era. No tornaria mai més. No veuria mai més el seu somriure ni podria escoltar mai més les seves historietes. Tot això pensava jo, assegut al meu llit el dia del seu enterrament. Va ser tot molt ràpid, i encara no era conscient de tot el que allò faria esclatar dins meu. Un dimarts, quan el cel estava ennuvolat i l’Aina i jo vam decidir quedar-nos a casa, el padrí no va aparèixer en tot el dia i quan va arribar es va esmunyir ràpidament cap a la seva habitació, perquè no tinguéssim temps de veure que tenia els ulls molt vermells. Però jo, espavilat com era m’hi vaig fixar i el vaig seguir fins al passadís, es va girar, tenia la cara desencaixada, li va caure una llàgrima i em va dir “Ho sento, perdona’m Pol. Jo no volia, però era o això o res. Vetllaré per tu des del cel.” Em va abraçar i acte seguit vaig notar com la força que els seus braços feien sobre les meves espatlles anava minvant de mica en mica fins que va caure desplomat al terra davant dels meus ulls.\n-Padrí! Padrí! Ajuda si us plau!\nEl món es va aturar per uns instants. Vaig recordar tots els moments que havíem passat plegats. De ben petit em posava de cap sota el llac, perquè aprengués a aguantar la respiració, o quan em lligava amb una corda, perquè aprengués a nedar fins quan em vaig trencar el peu i venia a fer-me companyia i explicar-me històries. O quan em prenia el pa a l’hora de dinar i els donava la culpa a les meves germanes. També vaig recordar el dia en què tenia posada la ràdio a l’estiu i vaig trucar, perquè posessin una cançó que li encantava. I és que a part de ser el seu nét també era el seu amic. Minuts de tristesa, desesperació, banys de llàgrimes salades regalimant pel meu rostre desfigurat. No em podia creure que ja no hi fos. Tota una vida al seu costat i ara estava sol, m’enfrontava sol al món exterior, sense la seva experiència, sense ningú que no em comprengués com ho feia ell. Vaig desitjar que baixés del cel per dir-li les coses que no havia tingut temps de dir-li abans. Que l’estimava molt i l’admirava per exemple. La vida és la cosa més injusta que hi ha, però també la més justa em deia sempre, tot té un inici i un final i ningú és immortal, quan arriba el moment no s’hi pot fer res.\nAquesta teoria me la vaig voler aplicar, però no ho podia acceptar i, minuts abans d’entrar a l’església, vaig anar al peu del meu arbre del llac, necessitava estar sol. M’havia oblidat dels cotxes espatllats que tenia, m’havia oblidat que l’Ada m’havia agafat la mà, tanmateix els records del padrí havien ocupat el seu lloc i cada detall l’evocava. Això em va fer pensar en els homes que havien aparegut el dia que em vaig trencar el peu, demanaven pel padrí però al final ningú no va saber què volien.\nDarrere uns arbustos, a l’altre cantó del llac, vaig veure uns moviments com si hi hagués algú amagat. Preocupat per si arribava tard, vaig deixar el meu desig de solitud apartat sota unes soques i vaig afanyar-me per arribar d’hora a l’església. Quan la cerimònia va haver acabat, pensava que no em quedaven més llàgrimes per vessar ni més tristesa per treure a la llum. M’equivocava i ho vaig descobrir quan me’n vaig tornar al llac. A tot arreu on mirava em veia amb ell parlant i passejant, rient i fent-nos bromes, gaudint de cada instant.\nAltre cop els mateixos moviments a l’altra riba del llac. Vaig anar a buscar l’Aina, perquè, tot i que em faci vergonya reconèixer-ho, em feia respecte anar sol a les cases abandonades. Quan vam ser per la zona, ens vam dirigir allà on havia vist dos cops seguits aquells moviments. Vaig veure unes petjades de nen i em va estranyar, atès que per aquells paratges no hi havia mai nens.\n-Mira Aina! Les veus?\n-Les petjades! Hem d’investigar de qui són. De quin peu diries que és això?- li vaig dir assenyalant-li la més gran de totes.\n- Pol, jo no veig res, ni petjades ni res.\n-No pot ser, és impossible!\nVaig fer que s’ajupís per veure-les de més a prop, però ella seguia dient que el terra estava pla, que no veia res.\nUn altre fenomen inexplicable en aquest últim mes, jo les podia veure i ella no. Quan la Irene i la Júlia van venir a inspeccionar el lloc tampoc no veien res. M'havia tornat boig! Era l'única explicació que li trobaven.\nTots quatre vam fer camí cap a les cases abandonades, deixant enrere les misterioses petjades. Un cop allà vam entrar una a una silenciosament a inspeccionar-les. En veure que només eren cases deixades i buides em va marxar la por. Els dies següents hi vaig anar sol, sense dir res a ningú, perquè m’hi haguéssim volgut acompanyar. En un d’aquests dies, a la tercera casa del prat començant a comptar a partir del llac, vaig veure una goma rosa dels cabells al terra i vaig pensar que la Júlia m’havia seguit. Si vol jugar, juguem, vaig pensar. Em vaig amagar sota terra, en una fusta que s’obria, a esperar que passés per sobre buscant-me. La sorpresa va ser meva quan em vaig trobar que unes mans més petites que les seves em tibaven la samarreta. Encara no sé com no vaig rebentar tots els vidres de la casa del crit que em va sortir. Les cames no em corrien, em sentia impotent davant la situació. Tenia tanta por que no podia ni sortir del forat on m’havia posat. Les mans seguien tibant, però estava tot tan fosc que no veia a qui pertanyien. Quan al cap d’una estona em van deixar anar, vaig sortir tan ràpid com vaig poder sense mirar els costats, ja que em donava la sensació que hi havia molts ulls observant la meva fugida. De cop, però, em vaig entrebancar i vaig caure rodó al terra. La cara se’m va tornar blanca i ells ulls com plats. Com havien arribat les rodes i llums dels meus cotxes allà? Vaig pensar que era millor deixar les coses com estaven i seguir corrent, però en aixecar-me res va ser igual. Estava envoltat. Io-ios, bales de colors i un munt de joguines que els nens petits d’abans feien servir per entretenir-se. Estava literalment, mort de por. A part de les joguines, també els seus propietaris eren allà, amb roba antiga i cares de pena, pàl•lidíssimes. Però tots tenien una cosa en comú, la mirada d’odi i els ulls vermells, encesos, que feien feredat. Veia el meu final, al fons d’un túnel sense sortida ni retorn. “D’on sou?”, els vaig preguntar. No parlaven. Només observaven atentament tots i cada un dels meus moviments. De sobte una mà més gran que les altres, arrugada i amb durícies del treball de tota una vida va aparèixer per entremig de tanta joventut. La mà del padrí. Vaig imaginar que era un somni, que mai no havia anat a la casa abandonada i que res del que m’havia passat era real. Em vaig aixecar i fent cas omís al meu entorn vaig córrer fins a arribar a casa. Ja a recer de les parets de casa meva em vaig adonar que res havia estat un somni, però vaig fer com si ho fos.\nCapítol 4: Res tornaria a ser igual\nCada dia se’m feia una eternitat, no podia suportar més la presencia de veus invisibles ni d’esperits sense veu. Seria incapaç d’enfrontar-me als nens de vidre jo sol, amb ajuda o com fos. Era impossible. Es multiplicaven per segons, però les mirades d’odi mai canviaven. Era un dia assolellat quan vaig reconèixer que el suposat somni no era res més que la crua realitat. I vaig decidir que ja que no ho era, volia veure al padrí, demanar-li explicacions. Però només sortir de casa ja van sortir les primeres complicacions del dia. Tota la casa estava envoltada per un forat molt profund, fent de barrera perquè no es pogués ni entrar ni sortir. Casi caic dins abans no em vaig adonar del què era. Un altre cop els envidriats (Els hi deia així perquè eren casi tant transparents com el vidre) havien fet de les seves.\n- I ara per què no voleu que surti de casa eeh? Com que estic sol em voleu retenir aquí per xiuxiuejar-me coses incomprensible a cau d’orella? Per contemplar la meva por davant les vostres gamberrades? Doncs a mi no em fa gràcia, no senyor, cap gràcia!\nDesprés de parlar amb l’aire, perquè ningú em va contestar vaig enginyar un pla per sortir. Quan ja havia dissenyat l’estratègia per arribar fora, el forat ja no hi era. Si el que volien era fer-me tornar boig ho estaven aconseguint.\nVaig anar a buscar a l’Aina i els dos vam anar cap a una de les cases abandonades de darrere del llac. A part de veure al padrí una de les meves intencions era recuperar les meves pilotes per poder tornar a jugar amb elles.\nAl entrar no vaig veure res, a fora era de dia però dins la casa tot estava fosc, només\nun raig de llum entrava pel finestral superior de la part de darrere de la casa. Regnava el silenci i l’Aina em va mirar atemorida.\nAl cap d’uns pocs minuts d’estar dins em vaig aventurar a nomenar al padrí, per si es sentia identificat i venia cap allà. Res. Tot seguia igual. Jo m’imaginava la conversa que tindria lloc si el padrí vingués al final. Li diria tot el que no li havia pogut dir abans que morís. De sobte va aparèixer una ombra al raig de llum del centre de l’estança, però només una ombra, no hi havia ningú. L’Aina havia marxat feia estona al•legant que a ella no li semblava divertit passar-se el dia perseguint a esperits inexistents. Ens estalviarem els crits de por, i les corregudes per tota la casa i passo directament a quan per fi el vaig veure. Era realment estrany que pogués veure als morts però tot i així era un poder que no em desagradava. Quan el vaig tenir al davant i el vaig voler abraçar es va apartar, una pregunta que li vaig fer després de tota la successió que ja portava preparades. Ens vam anar a asseure al menjador, on encara hi quedaven unes quantes cadires.\n- Padrí, no saps tot el que et trobo a faltar. Ningú em comprèn i tots creuen que m’estic tornant ximplet. Explica’m què és el que m’està passant, perquè ara veig esperits i abans no, aclareix-me el cap si us plau. L’altre dia van tornar a venir uns homes demanant per tu i quan els vam dir que ja no estaves entre nosaltres van dir que t’ho tenies ben merescut. Què vas fer perquè aquesta gent digui això?\n- Pol, ha arribat l’hora de la veritat. T’explicaré un secret que porto gairebé 90 anys guardant. La nostra família, la nostra casa i el nostre entorn no és normal. I casi bé tot el que hi passa no és natural. A l’època medieval un dels nostres avantpassats va ferir al fill d’una bruixa fetillera amb una bola de ferro, i aquesta va tirar una maledicció sobre la nostra família i tots els voltants de casa nostra. El que l’Arnald (el nostre avantpassat) no sabia era que la maledicció no l’havia feta sobre la nostra família d’aquella època, sinó que havia volgut que ho paguessin els descendents de cent anys després, així que al veure que no passava res no va fer res per contrarestar l’encanteri. I així, un segle després la maledicció va començar a fer efecte, i cada dues generacions el malefici es reencarna en una nova persona quan mor l’antecessor, aquest poder només passa als homes, a les dones no els afecta ja que el culpable del malefici va ser un home, i per això el tens tu i no les teves germanes. Jo tenia aquest mateix poder que tu quan era viu, i al morir-me ha passat a pertànyer-te a tu. Per això quan vaig morir et vaig demanar perdó. Em van dir que si no moria el dia que ho vaig fer la maledicció cauria també sobre teu, i per això vaig deixar que em torturessin injectant-me verí pels ulls. Però em van trair i tu segueixes tenint aquest poder que fa més mal que bé. Els infants de vidre, com he vist que els hi dius tu, poden veure el futur, llegir la ment i estan obsessionats amb els objectes rodons, ja que la maledicció que va caure sobre seu va ser per culpa del seu germà que amb una bola de ferro, que es rodona, va ferir al fill de la bruixa. També tenen empatia pels nens que no tenen el poder de veure’ls i per això quan els homes que van venir demanant per mi van aparèixer, la Irene era a casa. La nota que van trobar l’havien escrit ells per evitar que destrossessin a trets la casa en la que havien viscut. Quan jo era viu em dedicava a fer de mèdium per la gent que m’ho demanava, i n’hi havia molts que me la tenien jugada perquè el què els esperits de la seva família els deien no els agradava i ho pagaven amb mi. Els esperits de nens que veus són els germans d’Arnald que creuen que no han pogut creuar fins el més enllà i es queden estancats aquí per culpa dels seus descendents, o sigui nosaltres, i per això cada cop que tenen una nova presa la volen atemorir fins a tal punt que no ho pugui suportar més. Jo sé que tu ets fort i que malgrat els seus intents per enfonsar-te tu seguiràs endavant. I sinó, pots intentar fer-te amic d’ells i que no et facin res, tot i així tingués molta cura, Pol, no vull que et passi res dolent.\nVam parlar durant molta estona més i em va explicar mil i una històries. Em vaig posar trist quan em va dir que potser era l’última vegada que el veia en l’estat en el que estava perquè al cap d’un temps de la seva mort la seva imatge passava a ser la d’un nen. Ens vam acomiadar i ens anem veient regularment, ja em conec les bromes que els infants m’intenten gastar i ja no els surten tan bé com voldrien.\nDurant anys he intentat explicar als nens envidriats que nosaltres no tenim la culpa de la maledicció però no hi ha manera de que ho entenguin. Quan necessito estar sol segueixo anant a l’arbre del llac, tot i que ara ja se que la soledat mai ve sola perquè sempre estic envoltat d’entremaliats xiquets intentant fer bajanades. Si es que a Aynil, no hi ha cap dia tranquil, i els fenòmens sobrenaturals regnen a tot el poble i així serà fins que els envidriats surtin dels pensaments en els que estan capficats des de fa segles.


TRANSPORTS: ELS TRENS DEL NORD\nLA R.E.N.F.E. (Antigament els ferrocarrils del nord).\nEl dia 3 de juliol de 1.859 s'inaugura el trajecte Barcelona - Manresa, tram de la via que anava de Barcelona a Saragossa (completat l'any 1.859).\nEl trajecte d'inauguració es va fer amb tres locomotores: "Montserrat", "Cardener" i "Llobregat", el trajecte durava 1 hora i 20 minuts.\nLlavors eren els Ferrocarrils del Nord.\nEl primer horari va ser:\nManresa-Barcelona a les 5 del matí i a les 5 de la tarda\nBarcelona-Manresa a les 5.45 del matí i a les 5.45 de la tarda.\nEl mateix horari i a les 9.45 del matí i a l’1.45 de la tarda.\nEl preu del bitllet de Barcelona a Manresa o al revés:\nPrimera classe 24 rals, Segona classe 20 rals, Tercera classe 14 rals.\n"L'any 1.855 començaren les obres preliminars de la construcció del tram Terrassa-Manresa...\n...De bon començament els enginyers del ferrocarril van tenir mala rebuda a Sant Vicenç, per l'hostilitat que els tenien els propietaris de les terres i el veïnat. A una part dels santvicentins no els agradava el ferrocarril. Temien que alguna guspira encengués els seus boscos i els seus sembrats, i que aquell monstre espantés les cavalleries o malmetés les seves collites. Fins i tot hi havia veïns que que canviaven de lloc les estaques previstes pels enginyers.\nA les vigílies de començar les obres va arribar al poble una gran quantitat de personal, per la qual cosa s'habilitaren algunes tendes de campanya. Alguns obrers s'hostatjaren a Cal Bosch... també a la desapareguda casa senyorial coneguda com Cal Castaño.\nLa perforació de la foradada del Grauet va fer-se amb presoners condemnats a treballs forçats, els quals portaven grillons als peus i estaven custodiats per forces de l'exèrcit. Respecte d'aquest fet recordo haver vist abans de la guerra civil un exvot d'uns grillons penjats al menjador dels ermitans del santuari de Castellet, que de ben segur corresponien als d'un presoner, treballador en les obres d'aquest ferrocarril.\nDurant les obres de construcció de la línia s'esdevingueren innombrables accidents, amb ferits i morts....\n... En un principi hi havia una via única, i només era de doble via el tram des de l'estació de Sant Vicenç fins al pont dels dos rius, per al proveïment d'aigua de les locomotores amb un injector que aleshores hi havia. Més tard, entre 1.911 i 1.913, es feren les obres de construcció de doble via des de Monistrol fins Manresa, que donaren molt vida a la localitat. Com a conseqüència de la instal·lació de doble via desaparegué la foradada que hi havia al Raval Nou- Casa Canyelles (Cal Teta). El Raval Nou antigament s'anomenava Raval del Ravitxolet, perquè així s'anomenava la primera casa que s'edificà i que fou enderrocada en construir-se la doble via.\nTambé cal destacar la importància del dipòsit-reserva de màquines de vapor, que fou inaugurat l'any 1.917, i que donà feina durant anys a molts veïns..."\nPel que fa als presos que van ser obligats a treballar en la construcció de la via del tren, túnels i ponts, fins no fa massa temps encara hi havia sota Can Grau (municipi de Castellbell) unes anelles de ferro clavades a les roques.\nEls presos havien de fer el túnel i per a evitar que s'escapessin, portaven uns grillons als peus amb unes llargues cadenes que estaven falcades a les anelles de ferro que hi havia a la part superior del pont.\nMolts d'aquells presos deurien d'haver estat presos polítics, ja que després de la primera vaga general espanyola 1.855,(seguida fonamentalment a Catalunya) bon nombre d'obrers van ser empresonats pel govern d'Espartero.\nSuposem que a causa dels despreniments de roques sobre la via del tren, la RENFE va decidir fer caure la part superior de l'entrada del túnel per evitar accidents. És per això que no podem tenir les imatges d'aquelles anelles de ferro que durant uns 150 anys van restar com a testimoni dels treballs forçats dels presos.\nEn les imatges següents, l'espai (ara buit) on es trobaven aquestes anelles.\nPlànol de la construcció de l'estació.\nL'estació de Sant Vicenç va adquirir el seu màxim esplendor a partir del 1914 quan la Compañía del Norte decideix instal·lar-hi un dipòsit que prendrà encara més importància l'any 1929 amb l'arribada de l'electrificació a Manresa. Els trens venien remolcats per locomotores elèctriques des de Barcelona però com que a partir de Manresa no hi havia electrificació, calia canviar les locomotores per unes de vapor o dièsel. A Manresa, degut a les condicions topogràfiques, no hi cabia un dipòsit de locomotores, així que aquest es va construir a Sant Vicenç de Castellet, esdevenint un nucli important ferroviari ja que a Sant Vicenç és on es feia\nel canvi de locomotora.\nCompleten les instal·lacions de l'estació actual quatre vies per a l'estacionament de trens de mercaderies. A la sortida de l'estació per Manresa hi ha el carregador d'Ares on de tant en tant es fa el transvasament de potassa dels trens de FGC que vénen des de les mines de Sallent als trens de renfe.\nLes primeres locomotores eren de vapor.\nDurant els anys 1.911 i 1.912 es construeix la doble via entre Monistrol i Manresa.\nL'any 1.914 la Companyia de Ferrocarrils del Nord es va interessar per Sant Vicenç per instal·lar-hi el dipòsit de màquines. A les reticències dels veïns es va sumar l'interès de Manresa per instal·lar-lo al seu municipi. Però l'Ajuntament de Sant Vicenç va saber reaccionar i intervenir per tal d'evitar la pèrdua d'una infraestructura tan important. Tres anys més tard, al 1.917, s'inaugurava el dipòsit i Sant Vicenç feia un pas fonamental en la seva història. Gràcies a l'arribada del Ferrocarril (1.859), dels 200 habitants de l'any 1.867, s'havia passat als 1.429 l'any 1.900. Després de la instal·lació del dipòsit, l'arribada dels Ferrocarrils Catalans (1.924) i l'electrificació de la línia (1.929), la població de Sant Vicenç va arribar l'any 1.930 als 3.037 habitants.\nDispensador d'aigua per als trens.\nL'estació de Sant Vicenç de Castellet donava feina a molts operaris de la RENFE. Per tal que es poguessin allotjar, es van construir diferents vivendes a prop de l'estació.\nN'hi ha una, d'estil noucentista (potser la més coneguda) que va estar habitada fins no fa massa anys, però totes estan patint la mateixa sort. L'abandonament i la deixadesa les estan convertint en un munt de runes.\nPrincipis dels anys noranta,\nquan RENFE va fer cessió al municipi.\nAl costat mateix de l'estació hi havia un dipòsit per a les mercaderies, amb un porxo molt gran. El porxo el van haver d'enderrocar pel seu mal estat.\nEl cobert i la grua.\nTambé es va construir un taller- dipòsit per a arranjar les màquines, canviar de vies, carregar l'aigua. Queden molt poques mostres d'aquest tipus de construcció a tot l'Estat i, malauradament, a Sant Vicenç només en queden les restes al terra.\nA la imatge següent podem veure un fragment de la instal·lació.\nLa mestressa de Cal Fideuer, l'Àngels Benito,\nl'Aurora Benito i en Daniel Pous.\nEn aquesta imatge trobada a la web http://www.forotrenes.com/foro/viewtopic.php?f=9&t=53858 podem veure l'aspecte que tenia durant la nevada del 1.962.\nQuan la RENFE va donar totes aquestes instal·lacions al nostre municipi, als anys 90, hi van haver veus que proposaven de convertir el terrenys en un gran parc i recuperar (en la mida del possible) el nostre patrimoni històric, però va quedar en unes poques veus i mai no s'hi ha fet res.\nTrobareu les imatges de les restes d'aquestes instal·lacions al final de la pàgina.\nArxiu Miquel Bibià.\nMiquel Àngel Sánchez López ens explica: "Aquest edifici que es veu, a la planta baixa era on tenien els ferroviaris els vestuaris i les seves eines. Hi havia també algun despatx i a la part oposada hi havia la cuina i un menjador. Al pis de dalt hi havia les habitacions pels treballadors i els maquinistes que feien el canvi de màquines a Sant Vicenç."\nActualment l'edifici no existeix i, aproximadament al seu emplaçament, s'ha construït el CAP de Sant Vicenç.\nEn Miquel Vila va fer dos articles sobre la construcció del ferrocarril a Sant Vicenç de Castellet. Es van publicar a la revista Castellet,números 26 i 27, el novembre del 1.948.\n1.917. 13 d'agost. Vaga general a tot l'Estat\ncom a conseqüència de la crisi provocada per la Primera Guerra mundial.\nEls trens del Nord s'afegeixen a la vaga.\nA l'estació de Sant Vicenç hi ha un tiroteig i molts ferits.\nRecord dels fets a La Cabana d'en Gelí (Solsona)\n26 d'abril del 1.925\nImatge de Joan Masó i Valentí.\nCentre de Recerca i Difusió de la Imatge de Girona, depenent de l'Ajuntament de dita localitat.\nEstació sense la marquesina.\nEstació amb la marquesina.\nEl dia 18 d'agost de l'any 1.931, un tren procedent de Barcelona, va topar violentament en arribar a l'estació de Sant Vicenç. La col·lisió va ser molt greu.\n1.931, 20 d'agost\n1.935 Processó creuant les vies al final del carrer Montseny.\nAutorització per a viatjar amb tren.\nTargeta de descompte.\nL'estació amb l'antiga casa Cal Castaño a mà dreta.\nLocomotora de vapor remolcant una de més vella,\nen el seu pas per Sant Vicenç.\nTren de vapor al seu pas pel poble.\nEls trens que transportaven presos contraris al règim franquista.\nVapor, gasoil i finalment elèctrics.\nEl Periòdic local "Castellet" informa, en el seu número 1 del mes d'octubre del 1.947, sobre el progrés de les obres del pas subterrani que enllaçarà el carrer Mestre Aubert amb el llavors Paseo José Antonio (ara passeig Pau Casals).\nLes restriccions econòmiques afecten els horaris dels trens.\nNovembre del 1.948\nLa sol·licitud d'una parada del tren directe Manresa - Barcelona, a Sant Vicenç de Castellet, és denegada.\nL'agost de l'any 1.954 finalment s'aconsegueix una mica de seguretat al pas a nivell al principi del carrer Montseny.\nEl deia 28 de juliol de l'any 1.955 es produïa un altre greu accident. El tren procedent de Barcelona va queda sense frens i va topar a tota velocitat amb les màquines que estaven aturades a l'estació de Sant Vicenç.\nTren del centenari de la línia Barcelona - Manresa.\nPas sota les vies construït l'any 1.947.\nObres a la via, davant de Cal Teta.\nPossiblement de principis dels cinquanta\nquan es va baixar la pedra per a fer l'escultura\nL'estació a principis dels anys seixanta.\nCedida Imma Sabartés.\nCaseta del guarda del pas a nivell, al Raval Nou.\n15 de febrer de 1.966\nTreballadors del dipòsit\nde màquines de la RENFE.\nA dalt, a la dreta, Ramon Gomà Tarruella.\nDipòsits de potassa.\nAls anys seixanta encara anaven els trens de vapor. En passar pels túnels els passatgers quedaven plens de sutge.\nAquí unes imatges de joves del Centre Excursionista de Sant Vicenç.\nD'esquerra a dreta: Lluís Claret, Ferran Jasana,\nRicard Fernández i Alfred Malo.\nFent equilibri per les vies.\nA la dreta de la via, carrer Mura.\n1.982 pas soterrat.\nBaixador per a creuar les vies\na la plaça del cavallet.\nInstal·lació catenàries noves.\nPas a nivell al principi del carrer Montseny\nAl fons la caseta dels treballadors i la zona del dipòsit de màquines.\nA primer terme, el dipòsit d'aigua i l'actual emplaçament de l'ambulatori.\nEls dos dipòsits d'aigua ubicats davant les cases\nnúmeros 20 i 22 del carrer Manresa.\nActualment solament en queda un.\nPlataforma giratòria i via d'accés.\nCasa dels treballadors del tren.\nCanvi de vies.\n2.000 Construcció del pas soterrat al final del carrer Goya.\n2.000 Pas soterrat.\nLes següents imatges pertanyen a la web Forotrenes (esmentada anteriorment) i són totes de l'estació de Sant Vicenç de Castellet.\nA finals dels anys noranta, els terrenys on es feia el canvi de vies van passar a ser propietat de l'Ajuntament. Actualment la zona està molt degradada, però encara s'hi poden veure les restes d'un emplaçament que, al seu dia, va tenir una gran activitat.\nPublicat per Núria a 8:27\nEtiquetes de comentaris: ELS TRENS DEL NORD\nCarles 29 de novembre de 2016 a les 1:41\nHola, Núria. Et podries posar en contacte amb mi? Moltes gràcies. Carles. 609 656 627.


MESURES DE LA FASE 1\nDes de la Unió d’Empresaris d’Hostaleria i Turisme Costa Brava Centre us informem que es troben en fase 1 les regions sanitàries de l’Alt Pirineu i Aran, el Camp de Tarragona, les Terres de l’Ebre, Girona, Catalunya Central, LLeida i les comarques del Garraf i l'Alt Penedès.\nAls territoris en fase 1 s’ha autoritzat:\nLa reobertura de terrasses d’establiments d’hostaleria i restauració amb limitacions i condicions de seguretat.\nLa reobertura dels establiments comercials i locals tancats al públic per l’estat d’alarma, sempre que no superin els 400 m2 de superfície, sense cita prèvia i amb 1/3 de l'aforament.\nEls locals de més de 400 m2 també poden obrir si acoten l'espai al públic a, com a molt, 400 m2.\nEs poden fer rebaixes i promocions.\nFlexibilitzar diferents mesures socials, amb limitacions concretes.\nEs mantenen les recomanacions, a empreses i treballadors, de teletreball i de mesures de conciliació i reorganització per reduir la mobilitat per motius d’activitat laboral.\nS'autoritzen la caça i la pesca esportives.\nLliure circulació dins de la regió sanitària:\nEs pot circular per la regió sanitària de residència amb llibertat sense cap limitació d’horari, excepte per a les passejades i l’esport individual, que continuen les franges horàries:\n- De 6 a 10 h: passejades i activitats esportives per a majors de 14 anys.\n- De 10 a 12 h: passejades i activitats esportives per a majors de 70 anys i persones dependents o amb discapacitats.\n- De 12 a 19 h: passejades amb menors de 14 anys acompanyats d’un adult o major de 14 anys. Màxim un adult amb tres menors.\n- De 19 a 20 h: passejades i activitats esportives per a majors de 70 anys i persones dependents o amb discapacitats.\n- De 20 a 23 h: passejades i activitats esportives per a majors de 14 anys.\nEs manté la possibilitat de desplaçar-se a altres regions sanitàries per motius sanitaris, laborals, professionals o empresarials, de retorn al lloc de residència familiar, assistència i cura de persones grans, depenents o amb discapacitat o per força major.\nLa distància de seguretat ha de ser de dos metres com a mínim.\nReunions de fins a 10 persones:\nEs permeten les reunions de fins a un màxim de 10 persones i cal respectar la distància de seguretat de 2 metres o utilitzar mascareta, i altres mesures de protecció, com la higiene de mans.\nEl límit de persones no s’aplica a les persones que conviuen (poden ser més).\nLes reunions es poden fer als domicilis, a les zones comunes dels edificis, al carrer, etc.\nTerrasses a l’aire lliure:\nReobren al públic les terrasses a l’aire lliure dels establiments d’hostaleria i restauració amb una ocupació màxima de 10 persones per taula o agrupació de taules, i només estan permeses el 50% de les taules respecte a l’any anterior.\nS’eliminaran els productes d’autoservei que ofereixen tovallons, setrills, escuradents i altres utensilis.\nReobertura d’hotels i establiments turístics\nPoden obrir els d’hotels i establiments turístics amb serveis de restauració i cafeteria exclusivament per als clients. Les zones comunes continuen tancades.\nTambé han de tancar les piscines, spas, gimnasos, miniclubs, zones infantils, discoteques, salons d’esdeveniments i altres espais que no siguin imprescindibles per a l’allotjament de l’hotel o l’allotjament turístic.\nActivitats de turisme actiu i de natura:\nEs poden fer activitats de turisme actiu i de natura en grups de fins a 10 persones però cal contractar-ho amb cita prèvia.


FOTO Cordialitat dels Mossos amb els ultres en la concentració espanyolista de Barcelona | NacióDigital\nEls agents fan advertències amistoses als concentrats a la plaça d'Artós de Sarrià\nper NacióDigital, 17 d'octubre de 2019 a les 20:41 |\nConcentració feixista aquest vespre a la plaça Artós de Sarrià. Uns pocs centenars de persones s'han manifestat en aquest punt del barri barceloní contra els CDR, l'independentisme i Pedro Sánchez. S'han escoltat proclames feixistes i nazis de grups com Democracia Nacional. En un moment puntual els Mossos han hagut de carregar, però durant bona part de la manifestació la relació dels agents amb els ultres ha estat cordial, com en el moment que recull la fotografia que il·lustra aquesta informació.\nEN DIRECTE Els ultres canten el "Cara al sol" mentre fan salutacions feixistes davant dels Mossos a la plaça Artós de Sarrià; vídeo de @martiurgell https://t.co/8cMXpm78GN #SentènciaProcés pic.twitter.com/KJPL8y2Zwt\nLa concentració ha començat a les 19h, unes 300 persones han arribat a la plaça amb banderes d'Espanya, banderes franquistes i simbologia nazi. S'han vist salutacions feixistes i crits d'amenaça contra els CDR i l'independentisme. També insults contra Pedro Sánchez i s'ha entonat el Cara al sol. Durant la mobilització, alguns agents dels Mossos han interactuat amb ultres amb evident cordialitat i algun somriure. La contenció dels agents ha estat la tònica dominant.\nEN DIRECTE Els Mossos identifiquen un ultra a la plaça Artós; vídeo d'@andreumerino https://t.co/8cMXpm78GN #SentènciaProcés pic.twitter.com/TuazBYTu1y\nAl mateix punt s'han concentrat uns 250 antifeixistes. Els Mossos han impedit que les dues manifestacions confluïssin a la plaça Artós. Els ultres han fet crits amenaçant els antifeixistes i també s'han encarat als Mossos. Els antifeixistes, per la seva banda, han fet càntics contra el feixisme: "Contra el feixisme, acció directa".\nEN DIRECTE Crits de "contra el feixisme, acció directa" dels grups antifeixistes que també es manifesten aquest vespre a Sarrià. Vídeo de @gutcab https://t.co/Efw91uPqFl #SentènciaProcés pic.twitter.com/gz56xL5ybY\nParal·lelament, als Jardinets de Gràcia, milers de persones convocades pels CDR s'han concentrat també a les 19h. Moltes persones han fet cas de la crida dels comitès i han acudit a la manifestació amb una pilota. Durant les primeres hores, l'acció ha estat clarament festiva, sense incidents i amb proclames a favor de la llibertat dels presos i de la independència.\nBarcelona, Política, procés català, Sarrià, Democracia Nacional, Mossos, utlres\nTornat el franquisme que mai va marxar de veritat i l'espanya de la de democràcia orgànica de franco\nPer EugeniRM el 17 d'octubre de 2019 a les 21:03\nSón de la mateixa pasta si no és que amb uniforme de mosso hi ha de prestat un madero o un GC. Per cert no he sentit a cap polític defensor de la llei a ultrança que comenti aquesta diferencia de tracte....... Serà que haurem de tornar a parlar de 'grissos' i de la comissaria de la via layetana?????? Els que som una mica grans encara ens enrecordem d'aquells temps quan parlavem de grissos que matxacaven a la gent sense provocació


LA MÀ ESQUERRA: Ja tenim nom pel nou mitjà de comunicació de Sant Cugat\nJa tenim nom pel nou mitjà de comunicació de Sant Cugat\nPerò encara no us el podem dir... L. Us el direm quan finalitzem el concurs que convoquem amb aquest article per tal de dissenyar la capçalera del mitjà, el que serà la imatge en consonància amb el seu nom. Convoquem a totes aquelles persones del món del disseny gràfic, professionals o en vies de ser-ho, perquè es posin en contacte amb nosaltres (tornaremainformar@gmail.com) mostrant el seu interès en participar en aquest concurs. Serà en aquell moment quan els direm el nom de la capçalera en format TOP SECRET. Què hi guanyarà qui hi participi? A més a més del reconeixement per ser autor o autora de la nostra capçalera - que mai se sap a on arribarà... -, tindrà una subscripció anual gratuïta i serà el nostre proveïdor prioritari en aquest àmbit durant 1 any.\nEl Jordi Pascual, el Miquel Margalef i jo mateix\nPortem més d'un mes treballant en el concepte d'aquest nou mitjà, ja us vàrem avançar bona part de la informació el passat 2 de desembre en aquest article on teniu molts detalls de com serà. Ara ja tenim l'equip de treball gairebé tancat. Hem estudiat totes les propostes que hem rebut per la futura web i aquest cap de setmana hem fet un intensiu per triar-ne una. Ah! I, encara amb el perfil Tornarem a Informar, estem a Instagram i us convidem a entrar al de Twitter i a la plana de Facebook.\nEl millor de tot plegat ha estat però el procés de treball d'aquests dos mesos. Hem connectat i conegut a tanta gent!. Us explicàvem en aquell apunt que havíem rebut més de 30 noms. Més d'un centenar de persones van respondre l'enquesta en la que preguntàvem quin d'aquests creien que era el millor. I després hem fet una segona ronda més qualitativa, amb argumentacions, en la que hi ha participat una trentena de persones de Sant Cugat d'àmbits ben diferents. La meitat d'aquestes persones participen habitualment de moviments socials, polítics, veïnals, cooperatius, etc. Una tercera part pertanyen al món de la comunicació, 3 provenen del món de l'empresa i 3 de la creació audiovisual, per anomenar només alguns exemples. En aquesta consulta a més vam posar a consideració quin domini havien d'usar (.cat o .coop) i la validació del nostre sistema de finançament.\nTenim la certesa que ho estem fent bé, potser anem més a poc a poc del que volíem però perquè ens estem recolzant en molta gent. És el que té fer les coses de forma participada i escoltar les opinions, que alenteix les decisions però alhora les converteix en més fermes i col·lectives. Ara esperem que s'apunti força gent al concurs per dissenyar la capçalera. Abans de final de gener hauria d'estar tancat el tema. I és que ens estem escrivint a sobre!!!\nPublicat per Xavier Boix a les 20:41\nEtiquetes: concurs, disseny, feina, mitjans, sant cugat, Tornarem a Informar