El bloc de les activitats de l'IPHES | Homenatge a Jordi Sabater Pi amb motiu dels seus 40 anys com a veí del barri de La Sagrera i inuguració d'una exposició sobre la seva trajectòria científica\nHomenatge a Jordi Sabater Pi amb motiu dels seus 40 anys com a veí del barri de La Sagrera i inuguració d'una exposició sobre la seva trajectòria científica\nL’acte serà diumenge dia 15 de febrer, a les 11 h, a la Nau Ivanow, que obre nous espais dedicats a la cultura, la creació i la ciència, i s’inaugura aquesta mostra prodüida per l’IPHES\nVideo exposició a l'Evoluciona TV\nSabater Pi atendrà els mitjans de comunicació en finalitzar l'acte\nDesprés de molts anys al continent africà fent treball de camp, el març de 1969 el primatòleg Jordi Sabater Pi, descobridor de Floquet de Neu, torna a la ciutat on l’havia vist néixer, Barcelona, i comença a viure a La Sagrera, on encara hi resideix. Allí, la família s’havia comprat un pis, anys enrere, quan van necessitar un espai per passar les vacances, al carrer de Concepció Arenal.\n“Aleshores, cap al final de la dècada dels cinquanta, el nostre edifici era únic en aquella zona. Però quan ens hi vam instal·lar, les dues voreres del carrer ja estaven atapeïdes de cases. La immigració arribava a riuades, i Barcelona vivia un gran creixement urbanístic”, relata en el seu llibre biogràfic Okorobikó.\nJordi Sabater Pi, a la seu de la col.lecció que porta el seu nom, a la Universitat de Barcelona - Parc Científic de Barcelona - Crèdit: Xavier Basiana\nDeixava doncs l’ambient plàcid de l’Àfrica tropical per començar una nova etapa enmig de la massificació d’un barri obrer travessat per La Meridiana. No serà fàcil habituar-s’hi a aquesta selva sorollosa, però la vida continua i comença a treballar al zoo i aprofita per obrir-se camí a la Universitat. De tota manera, de tant en tant farà més escapades a l’Àfrica per dur a terme el treball de camp.\nAra, 40 anys després, coincidint amb la posada en marxa de nous espais de la Nau Ivanow, ubicada molt a prop del lloc de residència de Sabater Pi, l’Associació de Veïns de la Sagrera, el Consell d’Entitats de la Sagrera, la Comissió de Festes de la Sagrera, la Nau Ivanow & Fundació Sagrera, amb la col·laboració especial de l’IPHES (Institut Català de Paleoecologia Humana i Evolució Social) li reten un homenatge que inclou la inauguració de l’exposició “Jordi Sabater Pi. Una vida dedicada a la ciència”, que per primer cop es pot veure a Barcelona i que estat produïda per aquest centre de recerca a partir del material dipositat a la Col·lecció Sabater Pi a la Universitat de Barcelona – Parc Científic de Barcelona.Serà diumenge 15 de febrer a les 11 h.\nUn dels nombrosos dibuixos de sabater Pi que efectuava durant el treball de camp a l'Àfrica\nLa recerca de l'IPHES sobre ximpanzés\nAquesta mostra inclou magnífics dibuixos de Sabater i Pi i pals fabricats per ximpanzés, que ell ha estudiat, i posa de manifest la ingent tasca de recerca realitzada per aquest científic. Amb les seves investigacions va constatar la intel·ligència dels primats no humans, una vessant que actualment l’IPHES complementa, en col·laboració amb la Fundació Mona, investigant el seu comportament cognitiu en general que inclou aspectes que van des de la lateralitat manual (per què fem servir més la mà dreta que l'esquerra) fins a la seva capacitat tecnològica..\nSobre el contingut de la mostra teniu àmplia informació en aquest mateix bloc i al vídeo que podeu veure clicant aquí.\nMOMENTS CLAUS DE LA SEVA CARRERA\nEl 1966 el nom de Jordi Sabater Pi va donar la volta al món gràcies al descobriment de Floquet de Neu. Però això només és un episodi dins de la vida fascinant d’aquest científic català que es va guanyar el prestigi internacional gràcies sobretot a les investigacions que va fer durant els 30 anys que va viure a Guinea Equatorial, on va poder fer realitat la seva passió per l’Àfrica.\nSabater Pi va arribar a aquest continent el 1939, quan ell teia 16 anys i la seva família es trasllada a viure a Fernando Poo, una illa que actualment s’anomena Bioko.\nAlguns moments claus de la seva carrera són, per exemple, quan comença a dibuixar els fang, el 1941, una tribu amb la qual estableix una veritable amistat i d’aquesta manera es dedica a preservar el seu llegat.\nEl seu art, però, donarà un salt el 1946, quan agafa volada i la seva obra es reconeguda gràcies a un encàrrec que rep de James Chapin, conservador d’aus de l’American National Museum de Nova York, que queda impressionat per la qualitat dels dibuixos que li envia sobre un petit ocell. Serà així com el mateix Chapin li proposarà du a terme un estudi de goril·les i ximpanzés, la qual cosa li va propiciar treballar per a la National Geographic Society.Society.\nLes aus han estat un altre grups d'animals dibuixats per Sabater Pi\ntechnorati tags: primats , IPHES , Sabater Pi , La Sagrera , cultura , bastons , goril.les , Floquet de Neu , Zoo de Barcelona , Nau Ivanow


España y Francia: intereses dinásticos e intereses nacionales (1701-1733) - Projectes de recerca vigents - Unitat de Coordinació Acadèmica d'Humanitats (UPF)\nEspaña y Francia: intereses dinásticos e intereses nacionales (1701-1733)\nEspaña y Francia: intereses dinásticos e intereses nacionales (1701-1733) - Projectes de recerca vigents\nEl projecte, en la senda de l'anterior (La política exterior de Felipe V), pretén analitzar des de diversos angles la complexa relació entre les dues monarquies borbòniques entre 1701 i 1733 més enllà de la interpretació en clau de relacions diplomàtiques que ha predominat fins als nostres dies. Si bé és cert que compartien interessos dinàstics aviat van sorgir les tensions en relació amb el sistema de govern de la monarquia hispànica, amb la política internacional i amb el comerç, especialment l'americà. En efecte, les reformes introduïdes per l'equip francès (J. Orry, M. Amelot, la princesa dels Ursinos) van suscitar importants reaccions contràries i van alimentar el sorgiment d'un partit espanyol que va cobrar força en determinats moments crítics. De forma significativa la supeditació a França en les negociacions de pau (1709-1710) va generar descontent en la cort espanyola (entre els reis Felipe V i Maria Luisa de Savoia així com entre diversos ministres i destacats membres de la noblesa). Per descomptat, la defensa dels interessos comercials espanyols enfront dels comerciants francesos va constituir un altre factor clau en aquell escenari no exempt de tensions, del que adonen tant els ambaixadors i cònsols francesos com la publicística.\nCertament els interessos dels respectius monarques (Luis XIV, el regenti duc de Orléans i Luis XV per part francesa i Felipe V, per part espanyola) així com dels seus respectius governs van acabar col·lisionant fins a donar lloc a la ruptura en la guerra de la Cuádruple Aliança i, de nou, arran de la pau de Viena (1725) para, posteriorment, rehabilitar l'aliança en els dos pactes de família (1733, 1743).\nL'objectiu del present projecte és analitzar l'evolució de les relacions entre ambdues monarquies en el període decisiu de consolidació dels Borbons a Espanya i de l'equilibri europeu (entre 1701 i 1733), centrant l'atenció tant en els moments crítics com en els retrobaments facilitats mitjançant noves aliances. En suma, pretenem definir amb precisió la relació política canviant entre ambdues monarquies en funció dels interessos nacionals, enfront dels dinàstics, al llarg del període estudiat i tenint en compte l'evolució de l'opinió pública a Espanya en relació amb l'aliança dinàstica.\nPlantegem un programa ambiciós d'investigació per part del grup que comptarà amb el suport en matèries específiques de diversos col·laboradors tant espanyols com a francesos, l'aportació dels quals es detalla en el pla de treball. El projecte reuneix a joves historiadors i a investigadors que compten amb un volum rellevant de publicacions que acredita el seu domini sobre el tema.\nALCOBERRO PERICAY, AGUSTÍ (Universitat de Barcelona)


La remodelació de l'interior del palau municipal s'iniciarà a principis d'abril\nAquest estiu van resoldre els problemes d'humitats al Saló de Plens i es van detectar tèrmits.\nReubicaran els despatxos dels grups polítics a la primera planta i s’arranjarà l’ala dreta de l’edifici\nActualitzada 22/03/2016 a les 21:17\nL’Ajuntament de Tarragona té previst iniciar les obres de remodelació de l’interior del Palau Municipal a principis d’abril. Aquesta fase està pressupostada en poc més de 2 milions d’euros i ha de permetre desencallar un projecte que va quedar aturat per problemes econòmics, l’any 2010, i per discrepàncies sobre el pla funcional d’aquests treballs. El regidor d’Urbanisme, Josep Maria Milà, explica que «les obres començaran a principis d’abril i podrien allargar-se fins a finals d’any».\nL’objectiu del consistori és reformar l’ala est de l’edifici i optimitzar l’ús dels espais per tal que s’hi pugui concentrar el major nombre de treballadors municipals i, per tant, propiciar un estalvi econòmic. «Calculo que, amb les obres, es podrà disposar d’un espai per a 170 treballadors», detalla Milà. Cal recordar que el projecte inicial de la remodelació s’ha modificat també arran del trasllat de l’Arxiu Municipal a l’edifici de la Tabacalera i amb el creixement del nombre de grups polítics. A més, les obres han de servir per finalitzar la coberta i els tancaments de les obertures de façana que deixen l’edifici desprotegir, així com per aturar filtracions d’aigua –procedents d’elements meteorològics– que fa temps malmeten l’ala dreta.\nEls treballs de la segona fase estan pressupostats en poc més de 2 milions d’euros\nEls treballs suposaran un reforç estructural de tota l’àrea est –la zona del Pati Jaume I–, una obra adjacent als carrers Salines i Rera Sant Domènech. A la plata baixa hi aniran serveis WC públics, una sala de formació i altres instal·lacions encara per concretar-ne l’ús. A l’entresòl hi aniran oficines i serveis d’WC per treballadors, i a la primera planta és on hi haurà els despatxos pels grups polítics amb els respectius lavabos. Finalment, a la segona planta s’hi ubicaran més oficines i més lavabos. Les plantes estaran connectades per un ascensor. En aquest sentit, s’aconseguirà millorar l’accés per a les persones amb mobilitat reduïa. El regidor reconeix que «actualment, només hi ha un ascensor disponible i l’usuari necessita que alguna persona l’acompanyi, perquè queda molt amagat dins de l’edifici». Els treballs també requeriran l’enderroc d’una escala de l’ala dreta que no compleix la normativa vigent.\nD’altra banda, Milà va destacar que, una vegada enllestida aquesta rehabilitació, «haurem d’afrontar la millora de la reforma de la façana del palau. Sobretot caldrà començar per la del carrer Rera Sant Domènech, que és la que està més perjudicada pel pas del temps».


Iberostar Group es compromet amb els oceans - RSC Gremi d'Hotels de BarcelonaRSC Gremi d'Hotels de Barcelona\nIberostar Group es compromet amb els oceans\nPosted on\t18 d'Octubre de 2018\nFoto: Iberostar Group\nAmb l’objectiu de preservar i tenir cura dels oceans, la companyia Iberostar Group ha engegat el nou projecte “Ola de Cambio”, el qual consta de tres línies d’actuació:\n1.La pesca sostenible.\nEls equips de compres i assessors de cuina treballen conjuntament per garantir que el peix que compra la cadena ha estat capturat de forma responsable. Per això, tot aquell producte capturat de forma sostenible, té un certificat MSC que significa que la seva pesca compleix amb les millors pràctiques, ja que és un programa capdavanter mundial de certificació per a la pesca sostenible.\nGràcies a aquesta etiqueta, el grup hoteler és capaç de conèixer tot el recorregut del peix fins al plat: d’on ve, com ha arribat al distribuïdor, com ha arribat a la nostra cuina, com ha estat capturat i manipulat. Això no significa que la resta de producte de la carta no siguin “sostenibles”, únicament significa que d’aquells que podem oferir-li certificats si podem garantir que el siguin.\nMSC garanteix que:\nNo s’han usat tècniques de pesca indiscriminada.\nNo captura espècies protegides i en perill ni en períodes de veda.\nCaptura en les proximitats de la costa.\nNo s’abandona en el mar els aparells de pesca.\nI d’aquesta manera les poblacions de peixos es mantenen en un estat saludable.\nMés enllà del seu ferm compromís amb la pesca sostenible, i amb la finalitat de conscienciar més si cap sobre la importància d’un consum responsable, també han certificat alguns dels seus hotels amb cadena de custòdia MSC, convertint-se en la primera cadena hotelera a Espanya, i quarta d’Europa, a obtenir aquest certificat.\n2.L’eliminació dels plàstics d’un sol ús.\nLa primera mesura del grup ha estat l’eliminació de tots els plàstics d’un sol ús de les habitacions de tots els seus hotels a Espanya l’any 2018, estenent aquest compromís als més de 120 hotels de la companyia pel 2019. D’aquesta manera, la cadena s’ha convertit en la primera d’Espanya a comprometre’s amb aquest canvi. No obstant això, des del juliol de l’any 2017, la cadena va eliminar totes les palletes de plàstic d’un sol ús dels hotels, i les va substituir per palletes biodegradables.\nMitjançant acords amb Universitats i Centres de Recerca treballen amb equips de científics experts a l’àrea de la cura i protecció dels litorals costaners en els quals tenen presència els seus hotels. Aquesta tercera línia d’actuació engloba la recerca, protecció i preservació de: esculls de coralls, ecosistemes manglars i impuls d’estudis per al coneixement i cura de la posidònia.


Sarment: Espectaculars Traginers\nFrancesc Maya, traginer d'honor\nPere Villagrasa, banderer\nLa setmana dels Traginers va venir precedida d’una bona promoció televisiva: el programa Divendres, de TV3, es va emetre amb connexions des de Balsareny de dilluns a dijous, i el divendres hi havia gent del poble al plató. Durant la setmana, el verbívor Màrius Serra va donar a conèixer algunes peculiaritats lèxiques de Balsareny i el nom de diversos guarniments dels animals de càrrega. Espartac Peran va entrevistar Laura Casaldàliga i Fina Farrés, presidenta de l’agrupació Araguaia, en un bon reportatge sobre Pere Casaldàliga. Maria Àngels Serra i Ramon Cabra van parlar de la qualitat de la col i altres productes hortícoles bagencs amb la doctora Montse Folch; Oriol Serra va recomanar els llocs a visitar: el Castell, la Síquia i el nucli antic del poble; Jacint Orriols, amb l'historiador Josep M. Solé i Sabaté, va fer una magnífica explicació de la Festa dels Traginers; Enric Bruch va ver una exhibició de gossos de rescat de la Creu Roja; Ramon Magem, amb el científic Marc Boada, va fer una presentació molt interessant d’algunes de les seves maquetes sobre els grans invents històrics de la ciència; i el doctor Jaume Torner, als seus 91 anys, va fer una lúcida i amena evocació de la seva actuació al front del Casal Verge de Montserrat als anys 50.\nEls actes de divendres i dissabte van ser lluïts; hi destaquem el correfoc infantil, el ball amb els Tinajas i Arradio Rosita; el joc de les anelles i la cavalcada dels Traginers petits, el concert ‘Traginers Música Exprés’ de l’Escola Municipal de Música; el Correfoc, l’espectacle pirotècnic ‘Una nit de sant Nicasi’ i la Ruta del Traginer, amb el ball amb Buhos i DJ; i amb les inauguracions de la Taverna, el Rebost, la Botiga de Ceràmica i l’exposició de fotografies.\nEl diumenge, 3 de febrer, va començar ventós però assolellat, i una gran gentada va omplir els carrers del poble amb la Torrada, la demostració de l’elaboració artesana del porc, la ferrada i esquilada d’un animal, i l’acte central de la diada: la gran Cavalcada dels Traginers, aquest any especialment lluïda amb gran quantitat de cavalls, mules, ases i carros. Presidida pel traginer d’honor, Francesc Maya, i pel banderer, Pere Villagrasa, amb la núvia, la mare de la núvia i la caixa de núvia, acompanyats dels hereus i pubilles de la Catalunya central, els Trabucaires i Morterets de Rajadell, els Geganters de Balsareny, el Grallers de Balsareny, els K+Sonen, els Bastoners, la Cobla Ciutat de Manresa i la banda Bout du Pont de Saint Girons, a l'Arieja francesa. Seguien una llarga fila de traginers amb albardes, sàrries i bastos diversos (per a oli, aviram, fems, garbes, sorra, llenya, gerres, pedres, ruscos d’abelles, portadores de raïm, bots de vi, carbó, llet...). A continuació venien una llarga corrua de carros, una nombrosa colla de gents a cavall, participants a les curses de la tarda, i els espontanis.\nSota la sempre excel·lent locució de Jacint Orriols, la cavalcada va desfilar pels carrers del poble, va ser beneïda pel rector davant l’església i va lliurar l'estendard al banderer de l’any que ve, Joan Vila Marsinyach. A la tarda, la festa es tancava amb èxit amb es tradicionals curses d’ases, ponis, mules i cavalls al circuit del Castell.\nFelicitem l’organització per la bona feina de dur a terme un acte de tanta complexitat i que atreu tanta gent a Balsareny. Per molts anys.\nPublicat per CCB-Sarment a 6:34\nEtiquetes de comentaris: 2013-02, Societat\nBalsareny acull el 'Divendres' de TV3\nEls Pastorets reforcen la continuïtat del planter\nAndrea Pérez: servei al bar del Casal de la Gent G...\nIsaac Villagrasa, campió de Catalunya\nNous vells oficis (quasi) desapareguts


Un tren a pagès | Jaume Campàs - Nova Conca\nUn tren a pagès\nDiumenge, 24 de març de 2019 a les 07:57h\nMai te n’aniràs a dormir que no hagis descobert alguna cosa nova. Anant d’excursió, més per exploració que per altra cosa, seguírem una carretera de bosc per la vall i riera de Marfà, amb un quatre per quatre, per tal d’arribar a Monistrol de Calders (Bages).\nLa riera de Marfà té una particularitat, compartida amb altres rieres que perden o guanyen nom segons el lloc per on passen. Podem dir que des del seu naixement rep el nom de Fontscalents, que més endavant es dirà torrent de Fàbrega; ambdós pertanyen al terme de Castellterçol. Després es converteix en riera de Marfà, municipi de Castellcir. Aquests dos trams primers i aquest tercer, pertanyents a la comarca del Moianès. I per últim, se’n diu de la Golarda a prop de Monistrol de Calders.\nEra més aviat cap a la tardor quan hi anàrem. Havia plogut no feia gaire i el camí estava empantanegat de fang, fet que dificultava la ruta. Per dir-ho d’alguna manera, tant com avançàvem, difícilment podíem tornar enrere. Entre les masies que trobàrem, n’hi hagué una que ens va cridar l’atenció. Era una construcció de planta quadrada fortificada, ja que a la part alta, en els angles, hi havia garites. Al portal, a la dovella, podíem llegir “1590, Bartomeu Coma”. Al darrere de la masia hi havia una ermita. En un costat i entremig de camps hi havia uns grans hivernacles de jardineria abandonats, però farcits de vegetació variada, que sobresortia sense ordre ni concert per alguns finestrals. Si la sorpresa ja era gran pel que vèiem, va augmentar quan descobrírem, al terra, rails de tren amb les travesses i una post per posar benzina...\nMés endavant ens informàrem de la troballa i, al preguntar a algú que coneixia el lloc, ens va assabentar que aquest casal havia estat de la família Coma, molt arrelada a Monistrol de Calders. Alguns membres d’aquesta casa, en temps passats, havien sigut batlles del terme en els segles xvi, xvii, i xviii. Cap a l’any 1900 havia sofert un incendi, però més endavant la mansió fou restaurada. Els hivernacles eren fruit d’un jardiner de Barcelona que a mitjan segle XX va comprar la finca, perquè hi hauria volgut construir un complex de jardineria i, per això, va voler posar-hi un tren, per cobrir la separació dels tres quilòmetres entre el mas i el poble.\nUn tren les màquines i vagons del qual procedien del desaparegut ferrocarril, que anava de Girona a Sant Feliu de Guíxols. Després de fer l’estació i altres construccions, sorgiren les dificultats que el portaren a la ruïna i el projecte restà abandonat. Més endavant, pels mitjans de comunicació comarcals, sabérem que s’havien desmantellat els hivernacles, però que la casa restava en peu, així com l’ermita dedicada a la Mare de Déu del Consol. Després de la visita improvisada de temps passats, arran de la nostra excursió a la contrada, no hi hem tornat més.


delta_edit_des082222 - periodicdelta\nTORNAR A EDICIÓ DE JUNY 2009\nTerratrèmol a La Seda\nEn un any ple de crisis laborals a les empreses ubicades al Prat, ara és Artenius, la planta del Grup Seda, la que es troba al punt de mira. La Seda de Barcelona, que venia arrossegant importants pèrdues en borsa des de fa més d’un any, va arribar a una situació límit a principis de juny, quan la seva falta de liquiditat va obligar a interrompre la producció a Artenius, on es fabrica el polímer PET. Aquesta planta ha passat recentment per un ERO que ha deixat al carrer 84 treballadors, que també es veuen amb dificultats per cobrar les indemnitzacions pactades.\nParal·lelament, l’accionariat del Grup Seda també ha sofert una forta sotragada. Una massa crítica d'accionistes va tombar l’exercici de comptes presentat pel president, Rafael Español, que es va veure forçat a dimitir. Després de l’enrenou, la Comissió del Mercat de Valors va suspendre l’activitat en borsa de La Seda i, conseqüentment, el neguit de la plantilla d'Artenius anava augmentant.\nRafael Español va agafar les regnes de La Seda a principis dels 90 -després d’una fugida massiva d’accionistes- i ho va fer rodejat de personalitats amb pes específic al llavors omnipotent entorn de Convergència i Unió (els cognoms Pujol-Ferrussola van arribar a figurar al Consell d’administració). Però tampoc no va despreciar les amistats dels socialistes Narcís Serra (recol·locat a la presidència de Caixa Catalunya) o José Luis Morlanes, que després de presidir el Consell Comarcal del Baix Llobregat es va dedicar al lucratiu món del futbol ficant-se a la directiva de l'Espanyol (ara amb terrenys propis a la comarca). En tot cas, han passat 20 anys i res no queda d’aquella hegemonia.\nÉs llavors quan ens preguntem si l’entramat del Grup Seda ha estat rendible tots aquests anys. No seria el primer cas en què una empresa rep més o menys suport en funció de les influències de qui està al capdavant. Ara han agafat la vara els portuguesos de Caixa Geral. No sabem l’entorn en el que es mouen , però de moment han posat sobre la taula 25 milions d’euros imprescindibles per tal que les fàbriques del Grup Seda segueixin comprant matèria prima per a la seva producció.\nEn el moment de tancar l’edició, ens queda l'incertesa de quines plantes europees rebran l’aposta forta dels nous accionistes de pes i ens queda esperar que Artenius Prat en sigui una. La debilitat de La Seda pels negocis immobiliaris i el fet que el polígon Enkalene, on es troba Artenius, estigui afectat per un pla de reforma urbanística ens obliga, com a mínim, a romandre ben pendents de la qüestió.


excursió a la platja | Xanascat, la xarxa jove d'albergs de Catalunya\nBona tarda famílies!! Avui ha sigut el vuitè dia d'estada i hem anat d'excursió a Badalona a fer activitats aquàtiques. La canalla ha estat super motivada i amb moltes ganes de fer les diferents activitats.\nPel matí hem anat al club nàutic de Badalona amb autobús a fer vela. D'entrada, hem passejat pel mar fent vela. Ens han explicat les diferents parts que composen vela. Així doncs, hem après els conceptes bàsics. Ens hem divertit molt gaudint de les onades i de les vistes de la costa.\nDesprés de la vela hem fet un picnic a la mateixa platja de Badalona. Per la tarda hem fet diferents estacions: rugby flag, volley, big sup i body board. Les activitats d'aigua han funcionat molt bé i han gaudit plenament.\nEl joc de nit d'avui ha sigut una super discoteca. Diferents balls i ritmes han estat present a la pista de ball de l'alberg de Cabrera Mar :)


L'hospital de Blanes recupera les operacions suspeses per la Covid | Nova Ràdio Lloret\nL'hospital comarcal de la Selva, a Blanes.\nAra, davant de la disminució del nombre de pacients ingressats al centre, s’ha decidit reactivar l'activitat quirúrgica prevista.\nDes d’aquest dilluns, l’Hospital de Blanes recupera l’activitat quirúrgica programada, que havia quedat suspesa a causa dels alts índexs d’hospitalitzacions per la cinquena onada de la Covid-19. Ara, davant de la disminució del nombre de pacients ingressats al centre, s’ha decidit reactivar-la.\nRecordem que tota l’activitat quirúrgica programada que requeria ingrés va quedar suspesa des del passat 2 d’agost, amb l’objectiu d’alliberar llits pels malalts de Covid. Sí que es va mantenir, però, la cirurgia sense ingrés, així com totes aquelles operacions no ajornables, considerades urgents.\nPel que fa a l’Hospital de Calella, tal com va informar fa unes setmanes la Corporació de Salut del Maresme i La Selva, des del passat 19 de juliol es manté suspesa l’activitat quirúrgica programada no urgent i que requereix ingrés. Això sí, es dona prioritat als processos oncològics i en general a tota l’activitat no demorable, a més de la cirurgia sense ingrés. Són unes mesures que es revisen de manera periòdica i que es van adaptant segons l’evolució de les dades i la situació de cada centre.\nLes últimes dades que tenim són del passat 5 d’agost. El nombre total de pacients positius per coronavirus ingressats als centres de la Corporació és de 53 persones, 12 menys que el dia 2 d’agost. Actualment hi ha 30 persones a l’Hospital de Calella i 23 a l’Hospital de Blanes.\nEl Departament de Salut ha declarat 16 ingressats menys a les Unitats de Cures Intensives (UCI) en les darreres 24 hores, baixant el total a 582, mentre que els hospitalitzats per covid s’incrementen i ara són 1.972 (+34) a Catalunya.\nArticle anteriorL’aposta per la cuina saludable del restaurant La Rambla\nArticle següentLloret recorda les víctimes de l’incendi de Los Pinares amb un format reduït per la Covid-19


Neix el Julivia Boat, el company marítim del bus turístic.\nEl Julivia Boat, amb una capacitat de fins a 28 places, farà 6 sortides diàries, 3 sortides des de la platja del Port Peregrí de Calella i 3 més sortint des de Tamariu.\nFinalitza el gruix del programa Treball i Formació.\nEl gruix del programa de Treball i Formació, els 14 contractats per a un període de 6 mesos, han clos la seva experiència treballant a diverses àrees municipals. Resten les dues persones majors de 55 anys contractades per un període d’un any.\nSubvencions per a empreses de comerç, serveis, artesania i moda.\nAprovades les bases reguladores per a la concessió de subvencions a les empreses del comerç, dels serveis, l'artesania i la moda.\nConverses amb dones emprenedores: Rita Ferrer\nDes d'IPEP Empresa volem compartir una sèrie de converses amb dones emprenedores de Palafrugell i rodalies per tal que ens expliquin la seva experiència. En aquesta segona entrega parlem amb Rita Ferrer, directora de l'Escola de Música de Palafrugell.\nLa ceràmica de La Bisbal es promociona al Mercat de Palafrugell.\nEls dimarts d’estiu a la tarda, el mercat de Palafrugell acull un taller de ceràmica mòbil on s’hi fan demostracions de torn per a promocionar la Ceràmica de La Bisbal.\nEs busca personal per sala i cuina.\nDiverses empreses de restauració del Baix Empordà necessiten personal per sala i cuina.\nConeixes l'Espai Empresa i Emprenedoria de l'IPEP?\nL’objectiu principal és impulsar i promoure actuacions de valor per a les persones emprenedores, així com el creixement i l’èxit de les noves empreses.\nL’estiu a Palafrugell arranca el cap de setmana de la Cantada.\nL’estiu arranca a la platja del Port Bo. Joan Manel Serrat i Sílvia Pérez Cruz el divendres 30 de juny, la 51a Cantada d’Havaneres de Calella el dissabte 1 de juliol i Mishima el diumenge 2, abans de l’arrencada del festival de Cap Roig, en donaran el tret de sortida.\nLes Havaneres de Calella es presenten a Madrid.\nDins el marc de les commemoracions del 50è aniversari, la Cantada d’Havaneres de Calella va traslladar-se a Madrid per presentar-se en societat.\nComprometre’s amb la Responsabilitat Social té bonificació per a la seva empresa.\nConeix els beneficis de la contractació de persones amb discapacitat? Al Baix Empordà hi ha 25 persones preparades per entrar a treballar que poden ser contractades amb modalitats de contractes bonificats.\nOfertes de feina del SOMI\nEl Servei d’Ocupació Municipal de Palafrugell disposa d’un llistat d’ofertes de feina a la seva pàgina web. I hi ha vacants que t’esperen. Encara no les coneixes?\nFinalitza el projecte Joves Titulats.\nDurant 6 mesos, 10 joves amb titulació universitària o de grau superior han estat treballant en diferents àrees de l’Ajuntament de Palafrugell relacionades amb els seus estudis. Alguns dels participants en fan una valoració.\nLes bosses de plàstic s'han de pagar per llei.\nEl 28 de maig va entrar en vigor la llei que prohibeix el lliurament gratuït de bosses de plàstic de caixa o d'entrega a domicili.\nAprovades les Subvencions per Activitats Econòmiques Locals 2017.\nLes inversions subvencionables cobreixen les actuacions dutes a terme entre l’1 de setembre del 2016 i el 31 d’agost del 2017. Les sol·licituds per a les subvencions poden presentar-se des d’ara i fins el 29 de setembre del 2017 a les 13:30h.\nSi arriba la primavera, arriba el Flors i Violes!\nLa 8ª edició del festival, que se celebrarà del 28 d’abril a l’1 de maig, tornarà a omplir els carrers i patis de Palafrugell de flors, música i aquella atmosfera tan màgica.\nCursos online i gratuïts del SOC per a treballadors i persones sense feina.\nEs tracta de 16 cursos online amb més de 100 places disponibles, de curta durada i diferents temàtiques.\nEl racó de pensar: Repensant el Mercat Setmanal.\nNous regidors al capdavant de l’àrea de Promoció Econòmica.\nEls darrers canvis en l’equip de Govern Municipal de Palafrugell han situat a la sra. Margarita Mauri i al sr. Guillem Genover al capdavant de l’àrea de Promoció Econòmica, en substitució del sr. Albert Gómez.\nSubvencions per a la realització de consultories per a empreses o entitats culturals.\nEl Departament de Cultura ha aprovat una línia de subvencions per a la realització de consultories per a empreses, tant persones físiques com jurídiques, i entitats dels àmbits de la cultura.


L'Ajuntament prioritzarà les condicions de renda, habitatges més antics i a residents amb mobilitat reduïda\nLa Regidoria d'Habitatge de l'Ajuntament de Castelló ha publicat aquest dijous en el Butlletí Oficial de la Província les bases de la nova convocatòria d'ajudes municipals que finançaran reformes d'interior d'habitatge i l'obtenció del certificat d'eficiència energètica. L'Ajuntament destaca que les subvencions abastaran actuacions iniciades des de setembre de 2019 i prioritzaran condicions de renda, habitatges més antics i a residents amb mobilitat reduïda. Són complementàries amb les ajudes de rehabilitació que impulsa la Generalitat (Pla Renhata).\nEls interessats podran sol·licitar les ajudes durant un mes des de la publicació en el BOP de l'extracte d'aquesta convocatòria, que es materialitzarà el dissabte o dimarts en el Registre General (Palau de la Festa) i en els registres de les Juntes de Districte i en la seu electrònica (sede.castello.es).\n“Llancem una nova convocatòria per a afavorir la rehabilitació del parc immobiliari més antic i als residents amb més dificultats econòmiques. El pressupost de 60.000 euros és una xicoteta assignació però es complementa amb ajudes d'altres Administracions i és un pas per a millorar l'accessibilitat i les condicions d'habitabilitat d'algunes dels habitatges més antics”, explica la regidora d'Habitatge, María Jesús Garrido.\nLes reformes d'interior tenen una dotació pressupostària de 57.000 euros, que finançara fins al 50% de l'obra amb un màxim de 2.000 euros. Després, hi ha una segona línia de 3.000 euros per a costejar el certificat d'eficiència energètica per a donar cobertura legal en el cas de compravendes. Aquesta segona mesura finançarà el 100% del document fins a un màxim de 100 euros.\nPot ser beneficiari qualsevol persona propietària, usufructuària o arrendatària d'un habitatge situat a Castelló i que haja presentat la declaració responsable per a l'autorització de les obres amb posterioritat a l'11 de setembre de 2019.\nEn els criteris de concessió per a les reformes es tindrà en compte la renda econòmica, l'antiguitat de l'habitatge i el grau de diversitat funcional dels residents.\nLes actuacions contemplaran reformes de cuines i banys i en accessibilitat.


La família Ramos dóna a la Universitat d%u2019Alacant dos documents de Pedro Ibarra y Ruiz de 1890 i 1897. Actualitat Universitària\nLa família Ramos dóna a la Universi.. Pedro Ibarra y Ruiz de 1890 i 1897\nLa família Ramos dóna a la Universitat d%u2019Alacant dos documents de Pedro Ibarra y Ruiz de 1890 i 1897\nEs tracta del plànol general de l’Alcúdia de 1890, i de la dedicatòria epigràfica d’Emil Hübner el 1897\nAlacant. 19 juliol de 2016\nLa família Ramos ha donat a la Universitat d’Alacant dues peces que passaran a engrossir el fons històric de la Fundació Universitària L’Alcúdia. Es tracta del plànol a la tinta de 134 x 194 cm, muntat sobre un bastidor de tela i retolat plànol general de l’Alcúdia (solar de l’antiga Ilici), fet per Pedro Ibarra y Ruiz l’any 1890 i la dedicatòria epigràfica d’Emil Hübner a Pedro Ibarra. El plànol general de l’Alcúdia té les indicacions dels vestigis trobats, entre aquests la famosa Dama, i diverses excavacions històriques del mateix Ibarra i Albertini entre 1890 i 1905, com per exemple la famosa basílica o les termes occidentals; la dedicatòria epigràfica d’Emil Hübner a Pedro Ibarra té forma d’inscripció llatina en paper emmarcat, i fa al·lusió al descobriment de la Dama d’Elx i el trasllat d’aquesta al Louvre amb data de 1897. La donació es va formalitzar en el marc de la reunió executiva de la fundació de L’Alcúdia el passat 30 de juny.\nAquestes obres tenen un alt valor historicoartístic per tractar-se de dos documents singulars vinculats al descobriment de la Dama d’Elx i a dues personalitats històriques de primer ordre com són Emil Hübner, el famós epigrafista alemany (1834 -1902) i catedràtic de Filologia Clàssica a la Universitat Humbold de Berlín, molt vinculat a la Real Acadèmia de la Història, i Pedro Ibarra Ruiz (1838-1934) historiador i erudit il·licità lligat al jaciment de l’Alcúdia, solar de la colònia Iulia Ilici Augusta. El seu valor i singularitat els converteixen en un testimoniatge documental de primer ordre que passa des d’ara a pertànyer a la comunitat universitària. Els dos plànols es troben en l’actualitat en el Departament d’Expressió Gràfica i Cartogràfica de la UA a l’espera de completar el seu escanejat abans de ser dipositats en l’Arxiu General de la Universitat.\nEl passat dia 6 de juny els tècnics de l’Institut Valencià de conservació i Restauració IVC+R de la Generalitat Valenciana van estar a la UA estudiant els plànols per a fer un informe sobre la restauració d’aquests i van destacar l’interès de les dues peces, úniques en el seu gènere, com a testimoniatges historiogràfics de la investigació en l’Alcúdia. La Universitat agraeix la generositat de la família Ramos i vol contribuir a la preservació d’aquest important llegat del patrimoni cultural valencià.


DES DEL MEU MAR: de maig 2022\nDimecres, 25 de maig. Sortim de Lyon a les 8 del matí, com sempre, després de treure la Taca i esmorzar. Travessem Lyon a poc a poc expressament, perquè la trobem una ciutat preciosa, que es fa admirar. A les 9,25 arribem a Couzan, la primera resclosa de la Saône.\nLes poques rescloses de la Saône són molt grosses, però molt més baixes que les del Rhône. De tota manera, si hi ha un vaixell de mercaderies o de passatgers, cal esperar-se igualment. Així doncs, pots "perdre" temps de la mateixa manera que el perds amb les del Rhône. Per amarrar-te, no tens norais flotants, que, d'alguna manera, donen seguretat, ja que el vaixell puja amb ells. En aquest cas, hi ha norais a les parets, i t'has de fixar amb dos caps diferents en un norai, que, a mesura que vagi pujant l'aigua, hauràs de canviar pel norai immediatament superior (com una mena d'escala).\nEn aquesta primera resclosa no ens hem entès amb la resclosera (ella sí que ens ha entès a nosaltres: volíem passar. Però no hem entès que ens poséssim darrere del vaixell de passatgers i, quan hem arribat al davant de la porta oberta i amb el semàfor verd, ens ha tancat la porta davant del nas). Hem tirat enrere i li hem preguntat què passava. Ens ha dit que, si preferíem pujar sols, que ens esperéssim. Ens hem esperat, doncs, i a fe de Déu que millor que ho haguem fet, perquè després hem vist la mida desproporcionada del vaixell, que, segurament, ens hauria deixat l'última escala de norais, la del costat de la porta, on s'hi fan unes onades que sembla que siguis a la centrifugadora. Hem esperat, com deia, i hem entrat sols. Sort! La centrifugadora ha actuat, també, al mig de la resclosa, tot i no tenir els motors del vaixell de passatgers davant nostre... Sí que se'ns ha afegit un altre plaisancier, un veler que hi havia al port de Lyon, al nostre costat.\nContinuem navegant per la Saône, que és un plaer, i a les 14,40 arribem a Trevoux. Hem anat a passejar una estona i hem aprofitat per comprar algunes "gourmandises" (llaminadures). no són "xuxes", no. Hem comprat aquell tipus de galetes que els francesos en diuen "maquerons", que consisteix en una mena d'entrepà de pasta, recoberta de "color" i farcida d'algun producte del mateix color. Per exemple: les de fruita de la passió, són de color taronja. Les de llimona, grogues. Les de pistatxo, verdes... fan patxoca i són... hmmmmm!\nDinem tranquil·lament a bord i a mitja tarda caminem per la vora del riu, per un passeig magnífic i que, si tens ganes de caminar, no te l'acabes!\nEl 26 de maig, dijous, sortim amb direcció Montmerlé. No tenim cap resclosa. A les 10,30 ja hi som, i a més, és dia de mercat (dijous). El mercat són tres parades de fruita i verdura. Comprem, doncs, fruita i verdura. Fem un tomb pel poble, que és molt petit i hi ha molt poca cosa oberta. Tres perruqueries quasi seguides, que no sé pas de què viuen... si no és dels turistes que baixen dels vaixells de passatgers... o de gent com jo, que, amb la calor de la setmana passada, vaig tenir al cap tallar-me els cabells com si hagués d'anar a fer la mili... cosa que no he fet (encara).\nEn Joan Salvador fa unes reparacions petites que calia fer (no tenim pas pensat fondejar, però el molinet d'ancles no funcionava). Quan s'ha posat a fer la reparació, ha descobert que hi havia un cable desconnectat, així que ha estat poca cosa. Dinem (verdura de la que hem comprat al mercat) i descansem una mica, llegint i fent el gos. A mitja tarda jo he fet una sessió de ioga, per moure'm una mica i perquè ja feia massa dies que no en feia. Surto a caminar i en Joan Salvador pinta els dibuixos que va fent al quadern de bitàcola.\nMentre camino, recordo que, avui fa 45 anys, jo era a la clínica, amb el meu primer nadó als braços: en Ferran. Qui m'havia de dir, a mi, que quaranta-cinc anys després, estaria vivint una aventura de rius, canals, vaixells i rescloses?!\n27 de maig, divendres. A les 8,15 sortim de Montmerlé. A les 9,05 entrem a la resclosa de Dracé, de la qual en sortim a les 9,18. Ha anat ràpid perquè estava preparada, quan hem arribat. A les 10,45 arribem a Mâcon i dubtem si posar-nos al pantalan flotant de Saint Laurent, que és el poble que és a l'altra banda del riu, però no ens hi quedem i acabem de tirar fins al port de plaisance de Mâcon.\nAquest port ha canviat molt des de la darrera vegada que hi vam ser. Hi ha molts més pantalans, bar, guinguette, restaurant, botiga de recanvis nàutics, etc. A la tarda ens arribem fins a l'Auchan, que és a un quilòmetre, més o menys. La fórmula sempre és la mateixa: un de nosaltres entra, i l'altre es queda a fora amb la Taca. després, es canvia el torn, a no ser que tinguem claríssim el que volem, que llavors amb que hi entri un, ja n'hi ha prou. Tres perruqueries més em criden, des de dintre de l'Auchan. Resisteixo a la temptació, perquè ja m'han crescut prou els cabells, com per agafar-me'ls amb una cua, però la temptació continua viva...\nEns aventurem i ens fem una pizza amb la barbacoa. Divertit. Es crema una mica (no gaire) de sota, però de sobre queda la pasta una mica crua (crua del tot, no. És comestible!). Hem de fer noves provatures, segur que ho aconseguirem! Només era la primera vegada que ho provàvem.\nDesprés de sopar sortim a treure la Taca i descobrim aue, a prop de la botiga nàutica, hi viu una família de conills. Semblàven gats, però no hi ha gats amb orelles de conill!\nDissabte, 28 de maig, anem caminant (2 quilòmetres) fins a Mâcon-centre. Jo tinc una petita/gran decepció, perquè una llibreria enorme i preciosa que hi havia... ja no hi és! L'últim cop que hi vam ser, era el 2012. Al seu lloc, em sembla que hi ha una parafarmàcia, si no vaig errada. També podria ser que l'edifici on era situada, fos un que ara és a terra, per fer pisos nous... no sé per què, però em ve una certa tristesa...\nDeixo la foto d'una de les pintures del capità. I AQUÍ les fotos de Lyon a Macôn (Saône)\nPosted by Montse at 28.5.22 2 comentaris:\nLabels: Joan Salvador i Montse, la Nura a la Saône, La Nura als Canals de França, Montse i Joan Salvador, Viatge-2022\n24 de maig, 2022\nDe Valence vam anar cap a Les Roches de Condrieu. Continuava l'onada de calor, que ens feia estar neguitosos, perquè va ser força espectacular, amb temperatures no habituals al mes de maig. Com que sembla que això va ser a tot arreu, el consol era un pobre consol, però acceptat amb paciència i resignació cristianes.\nCom a mínim, el vent ja no hi era, hi havia una calma absoluta, que feia, de la navegació, un plaer. La primera resclosa que vam fer estava tota plena de troncs que porta el riu arrossegant, i perquè no s'enganxin a l'hèlix, cal anar amb molt de compte. A la segona resclosa, la de Gervans, ens va caldre esperar un vaixell de passatgers. Nosatres hi vam entrar al darrere, no sense haver d'esperar, també, un veler que teníem al costat, a L'Epervier, Valence. Aquesta maniobra (esperar, entrar darrere, esperar el veler, pujar i sortir de la resclosa) ens va retardar una hora. És el que hi ha, a les rescloses del Rhône i ja ens ho sabem. Més paciència i resignació. Acabes agafant-t'ho amb calma i aprofites per fer un cafè (per això portem un termos, ja que, sense corrent, no podem pas fer anar la cafetera). Entre "pitos i flautes", vam arribar a Les Roches de Condrieu a les 15,20, amb una calor de mil redimonis. És un port que té de tot, però no resulta confortable (Bé, si no hi ha res més...) tot i l'amabilitat del capità de port. Té un gran espai de "loisirs" nàutics. Hi ha una part del Rhòne on han fet una zona per practicar l'esquí aquàtic, molt concorregut. També hi ha una part de platja, que a la gent d'allà li va de primera. Nosaltres, dutxa i tancadets a la Nura, intentant fugir del sol!\n22 de maig, diumenge.\nLes Roches de Condrieu - Lyon. Després dels rituals de sempre (treure la Taca, esmorzar i omplir el termos de cafè), a les 7,40, sortíem de l'amarre. Vam fer la primera resclosa a les 8,15. Tot i que ja estava preparada, ens vàrem haver d'esperar que arribés un mercant i entrar-hi al darrere. Després, 30 km fins a la propera resclosa, la de Pierre Benite, que ja seria l'última del Rhône.\nA les 12,30 arribàvem al Port de plaisance de Lyon. Tot ho vam trobar igual que la darrera vegada que hi havíem estat, el 2012, excepte l'edifici de la Capitanerie, que abans era un contenidor adaptat i ara és un edifici, que no té res per envejar als edificis moderns que conformen el que en podríem dir "barri"de la Confluence, que és el punt on es troben els dos rius: el Rhône i la Saône.\nPerò ara ja som a la Saône.\nAl vespre va fer un ruixat que va permetre que les temperatures baixessin una mica i ens deixessin respirar.\n23 de maig, dilluns: Lyon. Al matí, aprofitant que no feia tantíssima calor, vam sortir a passejar per la zona de la Confluence. Per anar al centre de Lyon, hi ha autobusos, tramvies i fins i tot un vaporetto (com els de Venècia, però lyonesos). No volen gossos en cap dels llocs, a no ser que siguin gossos pigall. Com que no és el cas de la Taca, vam passar d'anar caminant fins al centre. És lluny. La Taca ja el va fer, el trajecte, a peu, però era molt jove. Ara tots tres ja ens hem fet grans, per no dir vells, que queda fatal... i que és la realitat. A més, com que ja ho coneixem, doncs no hi havia dubte: No gos, tampoc nosaltres. Vam fer un café olé (café au lait) bonísssssim, en un local que recordaré, perquè crec que és una cadena: Étienne. A mig matí jo me'n vaig anar al Centre Comercial (enorme, amb un Carrefour, també enorme, a dintre) i vaig aprofitar per comprar verduretes i fruita, que ja ens ho havíem ventilat tot. Al migdia, una tempesta amb pedra i tot, va durar poc, però va refrescar l'ambient de manera que es podia viure perfectament, ja no calia fer invents tancant-se a la Nura i fugir del sol. Una delícia. A la tarda, vaig tornar al centre comercial, aquest cop, per passar-hi l'estona i visitar una llibreria molt gran, on em van cridar un parell de llibres (m'agrada molt, quan soc a França, llegir en francès). Me'n vaig comprar un de Mahir Guven, "Les innocents", i un altre de Maud Ventura, "Mon mari", del qual, Amélie Nothombe diu "Un délice irréssistible!".\n24 de maig, dimarts: Ara que estic escrivint tot això, anuncio que avui en cauran un parell més,de llibres... ahir em vaig quedar amb les ganes...\nUna cosa que no té massa a veure amb navegació ni literatura. Ens hem emportat moltes pelis (som dels friquis que encara tenim lector de dvd's)... Dissabte vam reveure "Carrie", la primera que van fer als anys 70, la que tots coneixem (o quasi tots, els avis, almenys). I ahir, dilluns, ens vàrem passa "Blade runner". Brutal! (de tant en tant cal veure cine clàssic!)...\nAquest matí hem anat a fer un altre café olé a l'Etienne. Que bons, mare meva!\nDemà, cap a Trevoux (ai, ara no tinc la guia a mà, però juraria que es diu i s'escriu així) Si no és així, quan torni a posar el blog al dia, ho rectificaré.\nI ja som a la Saône! Ja s'han acabat les altíssssssimes rescloses del Rhône. El que ve ara és molt més —com dir-ho?— "humà".\nSi voleu veure una altra tanda de fotos, cliqueu AQUÍ.\nI ara us deixo una foto que vaig fer ahir, des del pont que cal travessar per anar al centre comercial de la Confluence.\nAprofito per comentar que, tal com en Joan Salvador va dir que obria un compte a Instagram, de la mateixa manera, després que (jo) li pengés dues fotos, ha decidit tancar-lo, congelar-lo. No li agraden les xarxes socials. Així que podeu seguir el meu Instagram (mmontsem1), on, tot i que no tot és nàutic o literari, podeu veure-hi més fotos que al d'ell. Moltes més!\nPort de plaisance de Lyon- Confluence\nLa Nura és al mig de tot, es veu petita, al costat de vaixells tan grans.\nPosted by Montse at 24.5.22 3 comentaris:\nLabels: Canals de França, la Nura a la Saône, la Nura pels canals, Montse i Joan Salvador, Viatge-2022\n20 de maig, 2022\nEspero que ho pugueu veure aquí.\nContinuem a Valence, perquè hi ha molt de vent. Demà sortirem cap a les Roches de Condrieu.\nPosted by Montse at 20.5.22 2 comentaris:\nLabels: Canals de França, Joan Salvador i Montse, La Nura pel Rhône, Montse i Joan Salvador, Viatge-2022\n19 de maig, 2022\nAvui dijous, 19 de maig, som a Valence, al Port de l'Épervier. Tenim records, d'aquest port, perquè la darrera vegada que hi vam ser, el 2012, baixant d'Estrasbourg, hi vam haver de deixar el Blauet, per una avaria de motor. Recordo que ens van venir a buscar l'Aleix i en Gerard (dos dels fills) i quan el mecànic de Valence va haver arreglat el motor, l'Aleix i en Joan Salvador van venir en tren i van tornar el Blauet cap a casa. Una aventura que va acabar bé, però no tant com ens hauria agradat. Amb la Nura és la primera vegada que venim.\nExplicaré que d'Avignon vam anar a passar dues nits a Viviers.\nViviers compta amb un port arreglat des de fa quatre anys, amb unes dutxes noves, instal·lacions modernitzades, i una guinguette (xiringuito) que obre a les set del vespre i posa uns llumets de colors que et fan pensar en les nits d'estiu pre pandèmia. Un luxe de poble, acurat, endreçat i preciós. El dia que vam passar allà vam anar "a plaça", vam comprar verduretes i fruita, i a la tarda, lectura i fer el gos.\nFoto: la Guinguette de Viviers\nPer arribar des d'Avignon a Viviers s'han de passar ters rescloses, crec que ja hem dit que les rescloses del Rhône són enormes, però vam fer la més grossa de les que farem en tot el viatge, perquè nosaltres deixarem el Rhône a Lyon, i seguirem per la Saônne. Les dues primeres rescloses les vàrem fer relativament bé, tot i que ens vam haver d'esperar una estona, res comparat amb l'hora i mitja llarga que vam esperar davant la resclosa de La Bolenne, de 23 metres d'alçada. Imposa. Imposa molt, però com que ja l'hem feta amb el Blauet (tres vegades de puajada i tres vegades de baixada), doncs ja sabem el pa que s'hi dóna.\nEn Joan Salvador diu, al quadern de bitàcola, que vam fer aquell tram, rescloses incloses, amb bona marxa i els motors a 2400 rpm.\nDesprés del dia i mig a Viviers, el dimecres,18 de maig (ahir) vam fer el tram Viviers-Valence (L'Épervier). Ens vam llevar a les 7,30h, vam treure la taca, esmorzar, i posar-nos en marxa. Vam haver d'esperar perquè a la resclosa, de Chateauneuf, que és a mig km, hi havia un vaixell que transporta gas, que ocupa gairebé tota la resclosa, a part que els petrolers i els que transporten gas, tenen preferència absoluta, i entren sols, per temes de protocol de seguretat. Vam sortir de la resclosa a les 8,55, així que potser podríem haver dormit mitja horeta més i no hauria passat res!\nEl Rhône, per la part que vam fer anant cap a Valence, té unes zones canalitzades, que fan que hi hagi més corrent. Com que anem de pujada, el corrent ens va en contra i ens frena.\nArribats a Valence, ens acomoden en un pantalà carregat de vaixells que nosaltres diem (asseguro que ho diem amb tota la simpatia, i que no s'ofengui ningú) "de penjats". De gent com nosaltres, és clar, però que encara passen més temps als vaixells, perquè hi viuen. Hi ha una família de pare, mare i quatre fills tots molt petits, que viuen entre un catamarà mig "no-sé-com", no trobo l'adjectiu, i una furgoneta on hi viuen dos gossos (suposem que tots no hi caben, al catamarà). També hi ha un avi (en un altre vaixell) que es passeja pantalà amunt i avall, amb les seves crosses. Saluda i es posa a la punta, a observar els vaixells que passen de llarg i els que entren (des que vam arribar, no se n'ha quedat cap). Davant per davant, tenim un magnífic vaixell "de mar", habitat per un home sol, que deu tenir més o menys la nostra edat. Aquest no saluda, però s'hi fixa. Al nostre babord, un altre vaixell (de canal) amb un altre home sol, però que al matí desapareix (deu anar a treballar). Observar tots aquests veïns dóna per escriure una novel·la, cosa que no faré ara mateix, tothom tranquil!\nA tot això, fa una calor de mil dimonis! Aquest matí (matí de dijous) ens hem llevat d'horeta i hem fet un viatge fins al Géant-Casino (No, no ens hem anat a jugar el patrimoni: és un súper!) hem entrat per torns, ja que la Taca no pot entrar... en Joan Salvador ha comprat coses "de navegant" que sempre es necessiten en un vaixell, encara que tinguis mil caixes d'eines plenes a vessar de tota mena de "gadgets"... i després he entrat jo, per allò de la intendència. Que bé s'hi estava, a dins del súper... amb l'aire condicionat posat... En sortir, m'ha caigut el sol al damunt. Val a dir que ara no es fa tan llarg com es feia el 2012, que anaves, quasi jugant-te el físic, al costat de la carrertera. Actualment hi ha un pas per les bicicletes i pels vianants, amb la qual cosa, el quilòmetre i poc que hi ha des del port fins al Géant, és molt més amable de fer.\nArribant a la Nura, el capità m'ha fet saber que demà encara farà més vent que avui (vents del sud, però que per fer les rescloses ens poden molestar) i ha decidit que ens quedarem aquí, perquè dissabte ja no hi haurà ni gota de vent i anirem més còmodes. Doncs bé: el capità sempre és qui té l'última paraula!\nPer veure les fotos de Sète al Rhône, cliqueu aquí\nTambé ens podeu seguir al meu Instagram (mmontsem1), i al meu facebook (Montse Medalla), només que al meu fb també hi trobareu altres coses.\nDir-vos que en Joan Salvador ha obert, també, un compte d'Instagram, que es diu Nura_Canals_ Fancesos, on, fins ara, només hi ha penjat una o dues fotos, veurem quant de temps li dura l'afició, perquè és anti-xarxes socials (qui avisa no és traïdor)\nPosted by Montse at 19.5.22 3 comentaris:\nLabels: Canals de França, D'Avignon a Viviers, La Nura pel Rhône, Montse i Joan Salvador, viatge 2022\n14 de maig, 2022\nNosaltres som "sous le pont d'Avignon" i no dansem, encara que la ballem una mica.\nHem estat aquí un munt de vegades, abans, i sempre hi havia un lloc per als "plaisanciers", o sigui, per als vaixells com el nostre, que no estan sotmesos a cap multinacional i que no són "grands bateaux" per portar moltíssima gent i fer negoci.\nReivindico unes quantes places per als viatgers petits, aquells que "fem gasto" comprant a les botigues, igual que els que venen amb els grans vaixells, i potser encara més, perquè comprem també per menjar i beure, no només souvenirs! I dit això, passo al que ha escrit en Joan Salvador, que és molt més interessant per als navegants, però ja sabeu que no faig "copy-paste", sinó que jo també hi fico cullerada.\nEl 12 de maig, sortim a les 8,30 del matí i, saltant saltant, durant mitja hora, l'estona que hi ha des de Sète fins a l'entrada del Canal du Rhône a Sète, aconseguim arribar-hi. La "mer peu agitée" no era tal. Era "mer agitée". Entrant al canal, calma total.\nObservem més trànsit de vaixells de comerç. De fet, estan arreglant el canal. Hi ha alguns llocs on s'hi pot fer nit, tot i que no tens ni aigua ni llum. T'hi pots estar 24 hores, si tens la sort de trobar lloc. Ara és fàcil, temporada baixa. No sabem com estarà a l'estiu. La contrapartida és que ja s'hi han instal·lat llocs de lloguer d'embarcacions cosa molt lloable, però que també juga desfavorablement als petits com nosaltres.\nA les 13,30 arribem a Aigues Mortes, on per poc que no xoquem amb un altre barco que venia a tota castanya i sense respectar les preferències... hi ha gent per tot, a pertot. Al vespre fem una volta i sopem en una pizzeria, on la Taca no para de tocar allò que no sona. Una iaieta que ja se'n vol anar a dormir i no respecta les ganes de "jolgorio" dels seus humans.\nFoto: passejant pels afores immediats d'Aigues Mortes.\nEl 13 de maig sortim a esmorzar, pensant que ens quedarem un dia més, però a mig esmorzar decidim que no volem fer les 10 o 12 hores que ens separen d'Avignon. Hi ha un port a Saint Gilles, a prop de la primera resclosa abans d'entrar al Rhône, i allà anirem i hi passarem la nit. Mentre fem aquestes elucubracions, veiem el seguici d'un casament, amb la núvia pelant-se de fred i quatre noies que li porten un llamp de cua. M'agradaria quedar-m'hi per veure tot el que es pogués veure, però en Joan Salvador i la Taca decideixen que no som reporters de l'Hola sinó viatgers... Baixo a la terra de nou.\nFins a Saint Gilles hi ha tres hores. Les tres hores que estalviarem demà (avui, en realitat, quan ho escric).\nA la tarda no fem res. Llegim, fem el gos, ens dutxem, omplim d'aigua... jo veig "Encadenados", d'Alfred Hitchcock, que me l'havia emportat... tarda de relax.\nI avui hem sortit cap a Avignon. El capità encaraa no ha escrit res, del dia d'avui, així que ja quedarà per una altra entrada.\nAh! Podeu anar mirant unes quantes fotos, aquí\nPosted by Montse at 14.5.22 2 comentaris:\nLabels: França, Joan Salvador i Montse, La Nura als Canals de França, La Nura pel Rhône, Montse i J.S., viatge 2022\nSeguim endavant, després de la tramuntana\nLa nit del 3 al 4 de maig vam dormir fatal. Amb la tramuntana, les amarres tiraven molt, feia fred, la Nura grinyolava amb les ratxes... La nit del 4 al 5 va ser més tranquil·la, en Joan Salvador havia organitzat les amarres —no em pregunteu com— i la cosa va funcionar, perquè el vent potser era més fort, però no grinyolava gaire. Una mica, sí, però no era tan escandalós com la nit anterior.\nA mig matí jo em vaig quedar escrivint i ell se'n va anar a caminar fins a la Selva de Mar, a uns 4 km. És un poble molt bonic, que em va recomanar tant, que el dia 6 hi vam anar tots tres, Taca inclosa. Vam anar a fer un cafè en un bar on vam conèixer dues noies que havien arribat escapant de la guerra d'Ucraïna. Molt amables. Tant, com per ser capaces d'estar-se fent un vocabulari castellà-català-ucraïnès i, tot i fer només dues setmanes que havien arribat, dir-nos bona tarda, què desitgen i saber-se el nom de la gran varietat de maneres de dir "canya" de cervesa, en català i en castellà. Té mèrit!\nDissabte hi vam tornar, aquesta vegada, amb en Jordi i la Maria Teresa, que ens van venir a veure.\nDiumenge, 8, vam fer una caminada des de la Nura fins a un far que hi ha al camí de ronda que va a Llançà. Crec que es diu "Punta de S'Arenella".\nDilluns, per fi, vam sortir de Port de la Selva i vam arribar fins a Gruissan. Vam sortir a les 7,55, amb mar plana, que semblava mentida que el dia abans encara hi hagués aquell vent, i a les 14,15 entràvem per la bocana de Gruissan. Va ser bo, perquè ens van donar el mateix lloc on havíem estat l'altra vegada (abans de la pandèmia), quan havíem anat al Canal du Midi.\nGruissan és un lloc turístic, amb botigues per guiris (com nosaltres), i ni un sol súper en condicions per comprar vianda "de veritat". Ens va fer gràcia (o no tanta) l'edat mitjana de la gent que s'hi passejava, comprant o no comprant: la nostra.\nCom que no agafem cap cadena catalana (només per internet, amb la consegüent baixada de dades al telèfon), ens estem passant cada nit un capítol de "Sí, ministre" (en el seu dia ens vam comprar la sèrie en dvd). No ha passat el temps, per aquesta sèrie!\nPer no allargar-me tant, només dir que avui, 10 de maig, hem vingut fins a Sète. No hem dinat, perquè aquesta gent fa uns horaris que distorsionen, si tu no t'acomodes amb ells. A partir d'ara ho farem: dinar a les 12 i a les 14h, tornar "a la feina". Ja ens ho sabem d'altres vegades! A mitja tarda hem anat a fer una volta i ara ens farem el sopar (ja ens comencem a acostumar, com veieu).\nDemà ens quedarem a Sète. Ja falta menys per deixar el mar...\nUs poso una foto d'un dibuix que ha fet en Joan Salvador, de La Selva de Mar\nEn breu (no sé si molt breu o poc breu), en Joan Salvador intentarà fer recopilació de fotografies que compartirem a través d'un link. Ja us el direm!\nPosted by Montse at 10.5.22 5 comentaris:\nLabels: Canals de França, França, Joan Salvador i Montse, viatge 2022\n04 de maig, 2022\nJa hem sortit!\nDiari del capità:\n03/maig/2022 Sortim de port a les 07,15. Mar plana i sortida de sol. Hem dormit malament. Fred, nervis i matalassos nous. 1655.3 hores de motor.\nHem dormit fatal, hem passat fred, tot i les mantetes que, teòricament, ens havien d'abrigar. No us cregueu mai més que les mantes finetes abriguen. T'abriguen a casa, mentre mires la tele, com a les pel·lícules. Al vaixell, pel mes de maig, un bon nòrdic o un sac de dormir, com Déu mana.\nNo marejarem gaire. Només tres fotos: una, de la Nura a Port de la Selva, on s'hi està de meravella, sense gent, amb tot el paisatge (i el port) per nosaltres! Aquí ens hi estarem fins que passi la tramuntana que encara no ha entrat. S'espera que entri aquesta nit, però val més prevenir que curar. Un dia, en Joan Salvador em va dir que un bon capità, les tempestes les passa a la cantina del port. O potser no va ser ell, devia ser algun altre dels bons navegants que conec!\nDe moment ja hem fet la primera desconnexió... i seguim!\nL'altra foto, la Taca, prenent posicions.\nI una tercera, d'ahir, passant el Cap de Creus.\nPosted by Montse at 4.5.22 9 comentaris:\nLabels: La Nura als Canals de França, Montse i Joan Salvador, viatge 2022\n01 de maig, 2022\nPerdoneu, fa quinze dies que no diem res. Han estat quinze dies molt intensos, de fer moltes coses que calia fer.\nSi no passa res estrany, dimarts, dia 3 de maig, la Nura sortirà de port rumb —de moment— a Roses o a Port de la Selva. Tot dependrà del temps. Si fa bo, la segona opció és la més probable, voldrà dir que ens haurà permès passar el Cap de Creus. Esperem que sigui així.\nBé, doncs, aquí us deixem unes fotos, on continuem donant fe d'aquell caos aparent que es dona en un vaixell poc abans d'iniciar un viatge més o menys llarg (o més o menys curt: el caos sempre és semblant). En JS ha muntat una placa solar que ens anirà molt bé per quan haguem d'atracar enmig d'algun canal, el dia que no trobem lloc a cap alta nàutica (pot passar i passa). Si no depens del tot de poder-te endollar a port, com a mínim t'assegures de poder mantenir la nevera endollada, sense risc de quedar-te sense bateries.\nTot i que a les fotos encara hi ha un merder considerable, a hores d'ara ja us asseguro que està tot net i polit (i que duri).\nNomés ens falta portar la roba a bord. Els llibres ja hi són. les begudes, també. Els aliments que es podrien fer malbé, han d'anar de nevera a nevera, així que seran l'última cosa que farem.\nCostarà que la Taca es torni a fer seu l'espai... tot i que navega des del 2008, ella a casa hi està molt bé!\nSense més dilació, testimoni gràfic:\nDurant la instal·lació de la placa solar\nLa placa instal·lada. A baix, últims tocs de neteja (netejar vidres en un vaixell és com qui té tos i es grata la panxa, però si no es fa, no queda lleig: queda brut)\nEsperem que la pròxima comunicació al blog ja sigui amb el viatge començat!\nPosted by Montse at 1.5.22 5 comentaris:\nLabels: Canals de França, La Nura preparada, Montse i Joan Salvador, viatge 2022


Metròpolis Barcelona: una exposició per saber d'on ve, on és i cap a on va l'Àrea Metropolitana\nLa mostra, que s'inaugura el dijous 29 de gener al Museu del Disseny de Barcelona (DHUB), s'emmarca en el procés d'elaboració del Pla Director Urbanístic Metropolità (PDU)\nTrànsit a la Ronda Litoral de Barcelona/Xavier Bertral\nBarcelona"Aquesta és una exposició per saber d'on venim, on som i on anem". Així s'ha expressat aquest dimarts el gerent de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, Ramon Torra, a la presentació de la mostra Metròpolis Barcelona, que s'inaugurarà el dijous 29 de gener al Museu del Disseny de Barcelona (DHUB). L'exposició, d'entrada gratuïta, s'emmarca en el procés d'elaboració del nou Pla Director Urbanístic Metropolità (PDU) -l'aprovació final del qual encara no té data- i parteix de dos objectius: radiografiar les transformacions que l'AMB ha registrat des de l'entrada en vigor del Pla General Metropolità, el 1976, i "construir una base per al debat públic i ciutadà".\nEl comissari de Metròpolis Barcelona, Joan Busquets, ha fet un petit resum de l'objectiu de la cinquantena de mapes i 18 maquetes que conformen l'exposició, separada en tres blocs: la relació de la Barcelona metropolitana amb el sistema europeu de ciutats tot analitzant l'evolució urbanística d'altres metròpolis com Boston, Singapur o San Francisco; la realitat i característiques de l'ÀMB -des d'estudis i valoracions sobre els espais verds fins a la distribució de l'activitat econòmica o els equipaments i la varietat de modalitats residencials-; i les oportunitats i els reptes que ha d'assolir el nou PDU. Pel que fa a aquest darrer punt, Busquets ha destacat la necessitat de "millorar els lligams entre zones verdes, així com el diàleg entre les 36 ciutats de l'AMB" i facilitar la mobilitat entre equipaments.\nTorra ha deixat clar que l'exposició, juntament amb els 5 'workshops' especialitzats que ja han tingut lloc de la mà d'experts i representants dels municipis metropolitans, han de configurar el "llibre blanc" del futur PDU.\nMuseu del Disseny de Barcelona AMB (Àrea Metropolitana de Barcelona)


Avions turcs i russos bombardegen objectius d’Estat Islàmic a Síria\nTurquia i Rússia han prosseguit aquest dilluns les seves operacions militars contra el grup terrorista Estat Islàmic i han llançat sengles bombardejos sobre objectius de l’esmentada organització en la part nord de Síria.\nEn el cas de les operacions turques, aquestes s’han saldat amb la mort d’un mínim de 22 gihadistes, segons ha informat l’Exèrcit aquest dilluns.\nEn les últimes setmanes, les forces turques i les milícies aliades han intentat estrènyer el setge sobre Al Bab. A la zona de Dayr Kak, uns vuit quilòmetres al sud-oest, l’aviació militar russa ha aconseguit destruir diversos objectius d’Estat Islàmic, segons el balanç oficial.\nTurquia i Rússia van impulsar l’alto el foc que va entrar en vigor la setmana passada i que teòricament és un primer pas perquè el règim de Bashar al-Assad i els rebels seguin negociar. L’acord deixa fora organitzacions com Estat Islàmic.


‘High life’: una odissea de l'espai filosòfica i sexual\nHi ha una evident delectança en la mirada que ressegueix el personatge de Monte (Robert Pattinson) mentre té cura d'un nadó alhora que du a terme tasques de manteniment de la nau espacial on estan embarcats a l'inici de High life. Ningú filma els cossos com ho fa Claire Denis, habitualment amb la complicitat de la directora de fotografia Agnès Godard, però en aquest cas amb Yorick Le Saux rere la càmera.\nL'obra de Claire Denis s'ambienta des de la seva opera prima Chocolat (1988) en escenaris perifèrics per on es mouen uns personatges marcats pel sentiment d'estranyesa. High life, la seva primera pel·lícula en anglès, representa un pas més enllà en aquesta tendència. Desclassats extrems, els protagonistes són una colla de criminals que foragiten de la Terra cap a l'espai exterior en un projecte que a priori té a veure amb la recerca de fonts alternatives d'energia i forats negres. Malgrat que a la nau hi ha un capità Chandra (Lars Eidinger), el comandament el porta la doctora Dibs, una Juliette Binoche que repeteix amb Denis després de l'anticomèdia romàntica Un sol interior. Dibs es desvela com una versió femenina de la figura del mad doctor, també com l'antítesi de la idea tradicional de dona-mare-reproductora. Científica amb l'aparença d'una madona-bruixa d'Edvard Munch, treballa de manera obsessiva en la recol·lecció i manipulació del semen dels tripulants, mentre que Monte es resisteix als desitjos de Dibs des d'una castedat pròpia d'un monjo.\nA través d'un dels escassos flash-backs que ens retornen a la vida dels personatges a la Terra, High life entronca de manera explícita amb la tradició de la ciència-ficció soviètica en la línia d'Andrei Tarkovski. No és l'única referència d'un film que recull molts dels codis del gènere on se situa, al mateix temps que es distancia de les seves rutines més habituals. Com altres obres de Denis, High life flota sobre un pòsit de pensament filosòfic que esquiva, tanmateix, tota lectura unívoca. I alhora és un film tremendament físic que té com a centre de gravetat una fuckbox, una cambra d'autoestimulació sexual de contorns tenebristes on Dibs entra en èxtasi. Denis ens submergeix en aquesta atmosfera tan fascinant com asfixiant a través del molt eficaç disseny artístic d'Olafur Eliasson i la banda sonora minimalista de l'habitual Stuart Staples, de Tindersticks. En la part central, el film avança a través de la tensió sostinguda i els esclats de violència i desig d'uns personatges sempre al caire d'explosionar.\nL'últim acte de la pel·lícula recupera la parella inicial, Monte i la seva filla Willow, uns anys després, quan el forat negre s'albira com un destí ja proper. Com havia apuntat en títols anteriors, Denis considera la relació pare-filla com l'únic vincle d'amor per dipositar l'esperança d'un futur possible més enllà de la foscor infinita.


L'LNFS nomina Adolfo, Lozano i Juanjo\nAdolfo aspira a MVP i millor ala, Lozano a millor tanca i Juanjo a millor porter en els premis als millors de la temporada 2019-20 que organitza l'LNFS\nL'LNFS ha nominat Adolfo (MVP i millor ala), Lozano (millor tanca) i Juanjo Angosto (millor porter) entre els millors de la temporada 2019-20. Les nominacions s’han portat a terme gràcies al vot popular a través del web de l'LNFS. Ara seran els entrenadors i capitans de tots els equips de Primera i de Segona els que escolliran els guanyadors amb les seves votacions.\nEn la categoria de millor jugador (MVP), Adolfo competeix amb Chino (Valdepeñas) i Pito (Movistar Inter). El guanyador agafarà el relleu de Ferrao, MVP de la temporada 2018-19. El colomenc també aspira a millor ala juntament amb Chino (Valdepeñas) i Adri (O Parrulo).\nEn la categoria de millor porter, Juanjo tindrà com a rivals Jesús Herrero (Movistar Inter) i Edu Sousa (Valdepeñas). I Sergio Lozano està nominat a millor tanca, igual que Rafael Rato (Valdepeñas) i Tomaz (Palma Futsal). Finalment, els tres nominats a millor pivot són Pito (Movistar Inter), Solano (Jimbee Cartagena) i Paradynski (ElPozo).\nEl Barça també ha guanyat el premi del Fair Play per ser l’equip que menys targetes ha vist durant el campionat de Lliga, mentre que Adolfo va ser el màxim golejador del campionat, empatat amb Chino (Valdepeñas), els dos amb 26 gols.


Abarth 500X, una realitat al 2018\nAbarth comercialitzarà una versió preparada del 500X, el petit totcamí de Fiat que comparteix plataforma amb el Jeep Renegade\nAbarth està tancant un any d'ensomni. A les excel·lents xifres de vendes (un creixement de les vendes constant i significatiu durant els darrers cinc anys) cal sumar-hi el ja confirmat nou model que prepararà la marca de l'escorpí. L'Abarth 124 és ja una realitat, i des de Torí s'espera que es consagri com un vehicle de culte, divertit, passional i exclusiu.\nNo debades, un de cada cinc 500 que FCA ven als Estats Units són Abarth. Conscients d'aquest èxit, FCA s'ha plantejat la possibilitat de crear una versió més radical del seu 500X, el SUV amb tracció integral que comparteix plataforma i molts elements amb el Jeep Renegade, un altre dels grans encerts del grup italoamericà els darrers mesos. Segons el CEO d'Abarth, Paolo Gagliardo, la marca està estudiant molt seriosament la possibilitat d'adaptar el 500X per fer-ne una versió més picant.\nSegons hem pogut saber a l’Ara Motor, el nou 500X preparat per Abarth serà una realitat, però no arribarà en cap cas abans de l’any 2018, quan l’actual generació (que va veure la llum l’any passat) arribi a la meitat de la seva vida comercial.\nDe fet, el motor Multiair II que equipen el models més prestacional de la marca, un 1.4 de benzina, eroga actualment 170cv de potència, però és pot potenciar fins els gairebé 200 cavalls sense cap problema de fiabilitat o durabilitat. Aquesta motorització més potent aniria associada a un canvi manual de sis velocitats (o un d'automàtic també de sis marxes) i un sistema de tracció total.\nL'Abarth 500X disposarà de tracció total, motors de 170 o 200 cavalls i canvi manual o automàtic\nAmb tot, el 500X Abarth encara restarà una mica lluny (en termes de potència) dels dos galls del segment, el MINI Countryman JCW i el Nissan Juke NISMO RS, ambdós dotats amb motors 1.6 de cilindrada i potències al voltant dels 230 cavalls.\nPresentació Abarth124 Spider a Barcelona


Montserrat Abelló: la poeta rebel. Olga Xirinacs (Tarragona, 3 de febrer de 2003)\nHe tingut la satisfacció de presentar tres vegades obres de Montserrat Abelló. La primera el 1981, amb el llibre que recollia Vida diària (1963) / Paraules no dites. Per a ella eren dies il·lusionats, d'aparicions públiques, de reconeixements, de continuar treballs pacients de creació i de traducció que han culminat en una obra copiosa i sòlida; i de col·laborar amb notables institucions literàries on la seva presència avui és ben activa, i on és acollida amb gratitud.\nHan passat els anys i veiem com la vida enllaça les paraules, i les paraules els títols, com en un joc; com la sang que flueix sempre pels mateixos circuits; com l'univers per les mateixes òrbites. Ara cal parlar del volum antològic Al cor de les paraules. Obra poètica 1963-2002 (Proa 2002), perquè Tarragona i els Escriptors del Camp homenatgen l'autora aquesta primavera del 2003.\nEn Al cor de les paraules hi llegim tota una vida, la vida de la poeta i traductora Montserrat Abelló. Ella, ho veiem, reitera sovint amb gust els mots paraula i vida, i és que al principi de la vida va ser la paraula, segons l'evangelista més inquietant i misteriós. L'autora és fidel a aquest símbol espiritual, i fa de la paraula un rebel·lió viva: l'oposició a la decadència i a la mort.\nAls seus primers poemes, els de Vida diària, podem veure una llavor que s'obre amb força i lluita contra els empresonaments quotidians. Fa una avaluació primària de la vida, se sent terra fonda, diu; llença paraules que es perdran, esperances mortes. Ella estima la vida i els colors d'estiu; els contempla i els vol escriure, però de seguida es troba frenada pel sentit d'obligació: "Però caldrà que em posi, / com cada tarda, / a repassar la roba, / ficar les mans a l'aigua bruta, / i destriar entranyes innocents. / Cosir botons, / empènyer la planxa. / Només de tard en tard, / puc agafar la ploma." No obstant, tindrà el coratge de buscar la paraula a través d'unes tardes que, per fi, arribarà a dominar.\nEntre Vida diària i Paraules no dites han passat anys. A la recerca de la paraula escrita segueix el neguit de la paraula no dita, potser ja perduda, que trobem elidida, que ens hem d'imaginar. En l'interval, les actituds s'han fet greus, fondes, serioses. Hi ha un punt de solitud que fereix: "De nostàlgies i crits vivim per no morir […]. Al llarg del camí ja no retrobaré la veu, l'amic […]. Em puny la soledat […]. La nit dorm amb mi […]." Més que cap altra trobo enigmàtica aquesta afirmació, i commovedora: la nit, tan fosca, dorm amb ella sota el coixí perquè d'aquesta manera es detura? O bé Montserrat s'adona que porta la nit dins i dorm amb ella, com acceptació? Llavors ens explica que un dia troben un blanc i espès llençol de lli, l'estenen sobre el llit i allà revé tot un passat blanc, ple de vides antigues que s'hi van pressentint. Aquesta consideració recorda un passatge de Rilke (Quaderns de Malte), on el nen acompanya la mare i es meravellen davant dels paisatges que els suggereix el descabdellar un rodet de puntes.\nEn aquesta segona obra trobo una Montserrat Abelló que descobreix la solitud i busca senyals que contradiguin aquesta certesa, però tots s'han perdut, com les paraules. Sent el crit, l'agressió, la grisor de la vida externa i s'hi torna a rebel·lar. La poètica de l'autora s'ha fet profunda. L'ofici de bon poeta requereix mestratge, perquè és energia concentrada que cal comunicar, i sovint sol ser expressada amb poques paraules. L'art de la poesia consisteix a fer-se entendre sols amb una insinuació, amb una paraula justa. A tot allò que ha estat dit amb precisió, el lector hi afegeix el valor de les interpretacions personals. Els poemes de Montserrat Abelló són, en general, d'expressió breu, concisa, amb densitats variables i a vegades inquietant. Ella exerceix amb autoritat aquest ofici, i el domini del viure a través de la paraula.\nPer entrar a la segona meitat del llibre Al cor de les paraules i als anys en què aquestes han estat presentades, ens servirem del mateix fil conductor, una de les constants en l'obra de Montserrat Abelló: la nit. Si en poemes anteriors ens confiava que la nit dormia amb ella, ara la nit es fa viva i introdueix el temor, l'insomni, la rigidesa, el dolor, el cansament. "On buscar la llum?", es pregunta i ens pregunta. Perquè la poesia exterioritza, però també interpel·la. La nit exterior i la nit interior, on apareix el "somni de la mort" emmarcat en la "fonda tristesa […], ja sense flames […]", oprimeixen la poeta, com s'havia sentit condicionada en els inicis per les feines obligades. Però vet aquí que aquella rebel·lia expressada ja a Vida diària la trobem encara ben viva en la poesia recent, i aquesta és la valuosa ensenyança que Montserrat Abelló pot llegar als seus lectors. La poeta es fa resistent i planta cara a la cruesa del pas del temps.\nEl lector sensible trobarà que la resistència pren cos de bellesa i coratge en alguns poemes de les últimes etapes. Aflora l'amor. Amor undique floret és la llegenda que corona un preciós tapís de la Catedral de Tarragona, la ciutat on va néixer Montserrat Abelló. En alguns llibres m'agrada esmentar aquesta cita: l'amor floreix arreu; i ara ve al cas perquè la rebel·lió de Montserrat porta paraules d'amor. "Aquesta set de tu […] el plaer de sentir-te dins meu / en cada mot que escric […]. Aquest teu aire suau / i el desig que m'embolcalla / m'omple els ulls/ i em vertebra paraules. / Encara que no ho vulgui, / en cada mot que dic / hi ha un bri de tu. / Ja no puc parlar / sense que hi siguis." Veiem com es manifesta un amor potser difícil, que implora amarg, que demana passió; "però hi serà present / l'amor que m'encercla / i em torba. Mentre / fidel teixeixo / amb els meus mots / una fina xarxa / al voltant teu". Amb la confidència, amb la proclama d'aquestes paraules, Montserrat Abelló ens convida als seus textos, ens obre les portes del seu interior i ens fa veure que sempre, sempre és temps per a la "recerca de la tendresa". Podríem concloure que l'única rebel·lió vàlida és la d'estimar contra tota adversitat. Ella ho ha fet, ella ho fa, i així queda escrit.\nNo podem desoir els seus temors, presents en l'última part del llibre i en els inèdits finals. La tremenda lucidesa de reconèixer i confessar que "mai més no sabré / com n'és de tendra la nit. I de saber que ja no hi ha ulls / que vulguin endinsar-se / dins el teu esguard. / Que ja no hi ha / ningú que t'esperi / a cap cantonada". La recurrència a la nit es fa més insistent, més insidiosa i angoixosa a mesura que el temps passa. Però, de qui serà la victòria, si la poeta s'aferra a la llum, diu, "com si m'hi anés la vida"?\nUn poeta ha de ser cronista del seu temps exterior i interior. Montserrat Abelló viu el temps, el llenguatge d'ara, depurat en l'expressió justa. S'ha endinsat en altres poesies pels importants treballs de traducció que ha fet al llarg de la seva vida. N'hi ha una mostra a Al cor de les paraules. Però veiem que la seva personalitat, el seu caràcter i el seu estil s'han mantingut ferms, i han evolucionat de tal manera que a les generacions presents, i a les que vinguin, la seva literatura no els serà estranya sinó propera. Com una obra d'art que és, la vertadera poesia resisteix el pas dels temps perquè el travessa en la seva totalitat i es fa present a qui s'hi acosta.


El PSIB fa una passa enrere amb l'ecotaxa\nHa passat de proposar fa uns mesos aquest impost a Bauzá a no comprometre's clarament a aplicar-lo en els seus documents programàtics\nPalmaEl PSIB fa una passa enrere amb l'ecotaxa. Ha passat de proposar l'aplicació d'aquest impost fa pocs mesos al Parlament a evitar un compromís ferm per aplicar-lo si governa després de les eleccions de maig. Els socialistes donen així la raó a tots aquells que diuen que no és el mateix receptar que prendre. Una cosa és exigir des de l'oposició i l'altra és aplicar des del Govern, sembla haver assumit el PSIB. Si el que ocorre és que els socialistes no es volen engrunar els dits prometent allò que no podran complir, ho haurien d'haver pensat abans i haurien d'haver evitat reclamar al Govern del PP l'aplicació d'aquest tribut.\n"Li propòs un impost turístic que paguin els turistes per contribuir a la recuperació econòmica i a la redistribució de la riquesa a Balears", va dir la portaveu dels socialistes, Francina Armengol, al president José Ramón Bauzá en un ple del Parlament del maig passat. "Valoració d'un impost sobre les estades turístiques en cas que en les negociacions amb el govern d'Espanya no s'arribàs a un acord netament favorable per a Balears en matèria de Règim Especial i finançament autonòmic", diu ara el document marc d'hisenda que el PSIB discutirà en la conferència política dels propers 7 i 8 de febrer, d'on han de sortir els eixos del seu programa electoral.\nEntre una manifestació i l'altra només han transcorregut uns mesos. Al maig, Armengol proposava a Bauzá una ecotaxa. Al gener, el PSIB no es compromet a aplicar-la si governa, només valorarà l'oportunitat de fer-ho si abans fracassa en l'objectiu d'aprovar un nou REB i un nou sistema de finançament autonòmic, dues qüestions que depenen en part del govern de l'Estat, que canviarà a finals d'any o principis del vinent perquè es convocaran les eleccions generals.\nNomés la proximitat de les eleccions explica el canvi de posicionament. Però tal com es planteja l'escenari electoral, si els socialistes tenen alguna oportunitat de governar a Balears, aquesta implica la consecució de pactes. I ja se sap que amb els pactes els programes dels diferents socis només poden ser orientatius. No dependrà només del PSIB que es recuperi o no l'ecotaxa. Caldrà conèixer els programes de la resta de formacions progressistes per fer-se una idea més aproximada de que pot succeir.\nTeories de la conspiració, canvi de model i depurar responsabilitats: els candidats es posicionen sobre el Barçagate\nEl premi Formentor deixa Mallorca i es trasllada a Tunísia


Sabadell s'acosta ja al miler de denúncies per incomplir l'estat d'alarma\nDes de l’inici del confinament, el passat diumenge 15 de març fins aquest dimarts 7 d’abril la Policia Municipal ha interposat 906 denúncies per desobediència als agents o per no respectar les restriccions de l’estat d’alarma.\nDe les 906 denúncies interposades per la Policia Municipal, 160 es van interposar el passat cap de setmana, 22 el dilluns 6 d’abril i 29 aquest dimarts 7 d’abril. La majoria de denúncies són per incomplir les restriccions de moviments i en alguns casos també per desobediència. A aquestes dades cal sumar les denúncies que puguin tramitar altres cossos de seguretat, bàsicament els Mossos d’Esquadra. Però el cos no dona les dades de denúncies separades per municipi.\nLa Policia Municipal vol reconèixer el comportament exemplar de la gran majoria de la població, que està mantenint el confinament i també la distància social quan s’ha de desplaçar, per exemple, per anar a comprar. Tot i així, l’Ajuntament recorda als ciutadans la necessitat que tothom respecti les mesures decretades i fa una crida perquè la ciutadania resti a casa seva.


Detingut en circular contra direcció per Hostalric i voler envestir un cotxe de la Policia Local - El Gerió Digital\nDetingut en circular contra direcció per Hostalric i voler envestir un cotxe de la Policia Local\nL'altre ocupant del vehicle va fugir i està en cerca i captura\nDilluns, 25 de febrer de 2019 10:45h\nLa Policia Local d'Hostalric durant la detenció d'un dels ocupants del cotxe\nACN / La Selva / Hostalric\nLa Policia Local d'Hostalric (Selva) va detenir aquest diumenge un dels ocupants d'un vehicle que va escapar d'un control policial, va circular en contra direcció per diversos carrers i va intentar envestir un cotxe de la policia.\nEls fets van passar al migdia quan els agents estaven fent un control de seguretat i van veure que un vehicle feia un canvi de sentit en contra direcció. La policia va iniciar una persecució durant la qual el cotxe va anar pel sentit contrari per la C-35 amb l'objectiu, segons el cos, d'envestir-los. Els agents van haver de fer maniobres de risc per evitar la col·lisió. L'altre vehicle va acabar perdent el control i els dos ocupants van fugir a peu per una zona boscosa. Els agents, en col·laboració amb la Guàrdia Urbana de Fogars de la Selva, van aconseguir arrestar un dels ocupants del cotxe. L'altre va aconseguir escapar i està en cerca i captura.\nEl detingut ha passat a disposició dels Mossos d'Esquadra de Santa Coloma de Farners i se li atribueix un delicte de conducció temerària, un d'atemptat a agents de l'autoritat i un altre de resistència i desobediència greu a agents de l'autoritat.\nD'altra banda, dissabte la Policia Local d'Hostalric va detenir una altra persona per un presumpte delicte de furt i un de danys en una zona comercial del municipi. Els agents van rebre l'avís dels responsables d'un establiment que els van explicar que hi havia entrat una persona que havien reconegut com l'autora de diversos robatoris i furts al local la setmana anterior.\nLa policia s'hi va desplaçar i durant l'escorcoll li van trobar diverses proves relacionades amb els robatoris.


Llucià Oslé i Sáenz de Medrano (Barcelona, 1880 - ídem, 1951) fou un escultor català. Treballà en col·laboració amb el seu germà Miquel.\nRebé nombroses distincions per la seva obra: a l'Exposició de Belles Arts de Barcelona de 1896 obtingué menció honorífica; el 1907, rebé la primera medalla a Barcelona amb La Pobladora; el 1908, primera medalla a Madrid amb Presos. Entre la seva obra conjunta destaquen:\nISNI: 0000 0000 7024 7974\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Llucià_Oslé_i_Sáenz_de_Medrano&oldid=22065765»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 oct 2019 a les 15:14.


Vídeo. Baldoví: “Cal posar en un paper el que volem. El finançament primer objectiu…” | ANNA notícies\nVídeo. Baldoví: “Cal posar en un paper el que volem. El finançament primer objectiu…”\n23/01/2016 ANNA\t2 comentaris\nEntrada anteriorEls grups, fins ara, al parlament espanyolSegüent entradaLa Dación en pago el gran negoci dels bancs\t2 pensaments a “Vídeo. Baldoví: “Cal posar en un paper el que volem. El finançament primer objectiu…””\tSal·lus ha dit:\t24/01/2016 a les 11:22\tS’hauria d’anar pensant (i fent!) en la possibilitat que els mitjans de comunicació espanyols respecten la llibertat d’expressió en la nostra llengua pròpia, si els que diuen que ens ‘representen’, a la valenciana gent, s’expressen sempre o quasi sempre en castellà, el valencià o català de València, resta en l’extrema marginació, com els negres que acataven la submissió d’alçar-se de l’autobus perquè els blancs s’assegueren als seus seients, abans de la insubmissió de Rosa Parquer negant-se a ésser discriminada… Hi haurà entre els polítics ‘valencians’ gent, política, que exercisca la insubmissió lingüística, o potser es pensen que si parlen en valencià-català, no s’aconseguirà un finançament just per al País Valencià? Si la valenciana gent que pot deixa d’expressar-se en valencià i accepta la submissió de parlar sempre en castellà, qui el parlarà? Com es transmetrà el valencià a les noves generacions? Com s’aconseguirà que recupere el prestigi perdut? Com es capgirarà un model estatal on el valencià-català, gallec i èuscara són condemnades a l’extrema marginalitat i a l’anorreament? No ho entenc i estic en contra d’aquesta submissió lingüística indigna i inconvenient!\nRespon\tVBS ha dit:\t24/01/2016 a les 12:12\tTe contestaré breument.\nLa llengua que correspon a la teua identitat valenciana/catalana sols té una possibilitat de supervivència, i encara no garantida, si té darrera un Estat valencià lliure i independent, que la protegisca. Dins de l’Estat espanyol, malgrat els cants de sirena de certa esquerra espanyola de que “una altra Espanya és possible” on els Països Catalans tindrien un lloc existencial, no me la crec en absolut i està dirigida a impedir un moviment sobiranista valencià emparant-se en una promesa de la defensa de la teua identitat valenciana/catalana.\nLa teua identitat valenciana/catalana a l’actual Comunitat Valenciana, independent de la consciència de pertinença i/o d’assumpció de la seua catalanitat, per part dels seus components, segons he demostrat en el meu llibre ‘Per la República Valenciana d’Oriola a Vinaròs’ ha passat del 75/80% dels residents en 1960 al 43% en el 2008.\nReivindicar l’Estat valencià lligat a aquesta identitat és apostar per la derrota. És més, és restar en la marginalitat com ja s’ha demostrat; mai s’ha superat el 5% per entrar en les Corts valencianes.\nSols quan el BLOC ha aconseguit de la mà de Mónica Oltra, amagar o no posar en primer pla la identitat a la que està adscrita la majoria de la seua afiliació, ha a aconseguit eixir d’aquesta marginalitat política i amb el poder polític en les seues mans possibilitar el conreu de la teua identitat.\nSense poder polític valencià (no espanyol) la teua identitat no té salvació.\nAmb poder polític valencià, tal vegada (els irlandesos crec que no els ha estat suficient) es puguen “salvar els mots”.\nBaldoví ha de fer política per assolir aquest poder valencià que ens ha de portar a l’Estat valencià, amb el suport de la gran majoria dels residents d’Oriola a Vinaròs, siguen quines siguen les seues identitats.\nBaldoví és un polític i no un promotor cultural o un agitador identitari.\nL’agitació cultural, com la religiosa o la identitària ha de tenir un altre àmbit d’actuació.\nLes opcions religioses o les identitats, quan més lluny del projecte sobiranista/ independentista valencià millor.\nSi els catalans en el seu ‘procés’ són estrictament polítics i no identitaris, perquè collons els valencians ho hem de ser!!!\nAmb tot sempre se és lliure de promoure una proposta política lligada a una opció religiosa o identitària. Però com a votant seria totalment contrari a una República Valenciana Islàmica, posem per cas.


Detingudes 37 persones d'una organització criminal que introduïa bitllets falsos de 500 euros a Espanya\nActualitzat 23/03/2021 11:47 CET\nLes províncies amb més bitllets interceptats són Alacant, Almeria, Barcelona, Granada, Sevilla i València\nMADRID, 23 mar? (EUROPA PRESS) -\nUna operació conjunta de la Guàrdia Civil, la Policia Nacional i l'Europol ha portat a arrestar 37 persones i a desarticular una organització criminal dedicada presumptament a introduir bitllets falsos de 500 euros a diverses províncies espanyoles.\nSegons han informat els agents, els detinguts estan acusats de cometre delictes d'organització criminal, falsedat documental, falsificació de moneda, estafa, blanqueig de capitals i delicte contra la salut pública. A més, a hores d'ara l'operació continua oberta i no es descarten més detencions.\nLes investigacions van començar l'octubre del 2019, quan els agents van detectar uns bitllets falsos de 500 euros a diferents localitats de la Província de Granada. Posteriorment, van detectar altres exemplars de la mateixa falsificació a la resta d'Andalusia.\nLes investigacions van revelar que un dels sospitosos s'havia desplaçat des de la localitat alacantina de Santa Pola fins a Sevilla per vendre prop més de 170 bitllets. Dies més tard van començar a aparèixer aquests bitllets falsos en el circuit financer, introduïts a través del sistema de degoteig.\nMÉS DE 200.000 EUROS EN 16 ESCORCOLLS\nDesprés d'un any d'investigació conjunta, els agents van intervenir un total de 402 bitllets de 500 euros falsos --un total de 201.000 euros-- durant els 16 escorcolls que van dur a terme.\nTambé van intervenir diferents anabolitzants, 12.000 euros en bitcoins, 32.000 euros en diners legítims, dues armes simulades i diverses armes prohibides. Les províncies on més bitllets s'han interceptat són Alacant, Almeria, Barcelona, Granada, Sevilla i València.\nA Barcelona van identificar unes quantes persones de nacionalitat romanesa quan miraven d'introduir aquests bitllets a caixers automàtics d'entitats bancàries utilitzant mules, persones que obren els comptes a canvi d'una recompensa econòmica. Per aquest motiu, s'han vist afectades diverses entitats bancàries d'Espanya.


ESCULTURA: JOSEP LLIMONA. L’ENTERRAMENT DE CRIST | La Bellesa Blog Cultural ESCULTURA: JOSEP LLIMONA. L’ENTERRAMENT DE CRIST – La Bellesa Blog Cultural\nESCULTURA: JOSEP LLIMONA. L’ENTERRAMENT DE CRIST\nPrimer pla de la Verge Maria.\nVista general del grup escultòric L’enterrament de Crist.\nPrimer pla de Joan Evangelista i Jesús.\nEl desconsol de Maria Magdalena.\nUn dels grans escultors catalans (possiblement el millor) del Modernisme va ser el barceloní Josep Llimona i Bruguera.\nDins d’un estil idealitzant pròxim al realisme i al naturalisme, va realitzar preferentment retrats i figures de tot tipus: mitològiques, religioses, nus, etc.\nLa idea que ell tenia era fer peces amb bon gust, és a dir, eliminant tots els aspectes que per diverses causes poguessin molestar al potencial espectador: la cruesa de la realitat, les baixes passions, escenes desagradables… El que fa és depurar-la i ennoblir-la. Aquesta noblesa apareix en Llimona per tot arreu: en el tractament dels materials, en la disposició i composició de la figura i en el plantejament del tema.\nJosep Llimona va fundar amb el seu germà Joan, que era pintor, el Cercle Artístic de Sant Lluc, entitat que va reunir artistes de profundes conviccions conservadores i catòliques (els Llimona estaven vinculats a l’alta burgesia barcelonina) com, per exemple, Antoni Gaudí. Aquest grup s’oposava a les idees renovadores del primer modernisme amb normes tant estrictes com prohibir el nu, encara que finalment els membres del Cercle van modificar aquesta norma.\nAixí que encara que va fer nus, no es d’estranya que dins de la línia conservadora, Llimona encaixés en obres de caràcter plenament religiós. D’aquí que puguem trobar treballs d’ell a la catedral de Barcelona.\nLa Catedral de la Santa Creu i Santa Eulàlia està dedicada a a la Santa Creu des de l’any 599 i es va afegir a partir del 877 a Santa Eulàlia, patrona de la ciutat, una jove de Sarrià que d’acord amb la tradició va patir martiri durant l’època romana.\nDins del recinte de la Catedral hi ha un claustre gòtic en el que viuen tretze oques en record de Santa Eulàlia perquè es diu que pasturava oques i tenia tretze anys quan va ser executada. En tres de les galeries del claustre hi ha capelles i en algunes d’elles podem trobar panteons d’alguna família important de la ciutat com és el cas de la que té la família Sanllehy. Doncs bé, en el d’aquesta família va treballar Llimona per realitzar el grup L’enterrament de Crist.\nL’obra, a la que pertanyen les imatges de l’encapçalament, denota les característiques de l’estil de Josep Llimona: un acurat tractament dels materials i un ennobliment del tema tractat doncs com podem veure, no hi ha pràcticament rastre de violència en la representació, encara que sí es representa el desconsol de Maria Magdalena que plora, sense que se li vegi la cara, als peus de Jesús.\nPer contra, destaca el tarannà sòbriament seré que expressen els rostres de la Verge Maria i de Joan Evangelista mentre que els efectes de la violència que ha patit Jesús es nota que s’ha fet un esforç per part de l’artista per intentar no fer-los excessivament evidents per estalviar cruesa, encara que no tristor, a l’escena. Es tractava de reflectir la gravetat de l’instant però sense convertir-lo en una imatge desagradable per l’espectador.\nLlimona va realitzar aquest conjunt escultòric el 1920, quan comptava amb cinquanta-sis anys i es trobava en conseqüència en plena maduresa creativa.\nSi voleu veure l’obra a pantalla completa, ho podeu fer clicant aquí.\nMembre de la burgesia catalana, l’escultor Josep Llimona, era tot un “dandi”.


TRIBUNA DEL BERGUEDÀ: ESCOLA JOSEP PALLACH CAROLÀ. FIGUERES. L’EMPORDÀ SOBIRÀ. GIRONA\nESCOLA JOSEP PALLACH CAROLÀ. FIGUERES. L’EMPORDÀ SOBIRÀ. GIRONA\nJosep Roca i Bros (Abrera, 1815 - Figueres, 1877) va ser l’autor l’any 1855 de l’edifici de la fàbrica d'adobs Pujol, cap a finals del Segle XIX, les Dominiques de la presentació es van instal•lar a a Figueres , per encarregar-se de l'educació de les noies de classe acomodada, per aquest fi i per establir el convent compraven la fàbrica Pujol adaptant l'edifici a les seves necessitats – no consta cap dada de l’arquitecte autor de la reforma, sou pregats de fer-nos-ho saber a l’email coneixercatalunya@gmail.com - les monges deixaven l’escola l’any 1983.\nManllevava una fotografià de l'Enric Fontvila, de l’actual escola Josep Pallach i Carolà (Figueres, 10 de febrer de 1920 - Esclanyà, 11 de gener de 1977) de la que la descripció de patrimoni Gencat ens diu; edifici cantoner amb dues façanes senzilles i idèntiques amb planta, pis i altell. S'ordenen en base a un cos central i dos laterals suaument sortints, creant una variació visual. Aquest model és pres per l'autor dels seus projectes per a presons, així com la gran austeritat compositiva sense elements ornamentals. Cal destacar l'ordenació horitzontal en base a dues motllures (separant els pisos) i una cornisa que ajuda a definir els cossos sortints abans esmentats. Al primer pis, hi ha alternança de finestres amb arc de mig punt i rectangulars. A l'altell, petites finestres cegues. A la planta baixa, trobem nou grans obertures en arc escarsers actualment cegades. Una d'elles és l'entrada principal a l'edifici. A l'interior, pati central rectangular amb estructura de dobles arcs de mig punt inicialment oberts per a l'ús industrial i després tancats per convent, escola i església


Enviar aquesta notícia per e-mail Imprimir aquesta notícia entitats 15. 03. 2013 Compartir a Twitter Compartir a Facebook\nCentre d'estudis de L'Hospitalet, Pilar Massana Hospitalet, trabajo social, premio\nPilar Massana, medalla d'or al Treball Social de Catalunya\n"Ha estat un regal inesperat"\nLa treballadora social de l’Ajuntament de L’Hospitalet, Pilar Massana, ha estat guardonada amb la medalla d’or del Col•legi Oficial de Treball Social de Catalunya. Es reconeix una trajectòria de 40 anysen defensa dels drets socials. L'Hdigital ha parlat amb Massana.\nPilar Massana ha explicat que “aquesta medalla ha estat un reconeixement que no esperava per res. Ha estat un regal de la vida totalment inesperat. Crec que molta gent s’hi ha sentit identificada perquè es tracta del treball social de base. Està molt bé que el col•legi posi en valor la feina què fem cada dia moltes persones a tot arreu per ajudar a la població”\nDe fet, l’Ateneu Barcelonès es va quedar petit per acollir a totes les persones que es van voler apropar a l’acte d’entrega de la medalla d’or.\n40 anys defensant drets socials\nLa trajectòria professional de Massana va començar a l’Hospital de la Vall d’Hebrón, a la clínica infantil. Un any més tard va arribar a L’Hospitalet de la mà de la Parròquia de Can Serra i després amb Càritas per seguir treballant pel mateix barri.\nMassana segueix explicant que “amb l’arribada, l’any 1979, dels ajuntaments democràtics es van obrir les places de treballadors socials i vaig ser la primera treballadora social del districte cinquè, llavors de Can Serra, Pubilla Cases, i Sanfeliu”\nDesprés de 40 anys, “els problemes d’ara i els d’abans són similars. La diferència amb la crisi actual és la seva crueltat i la manca de perspectives de futur, ja que abans veníem d’una manca de drets i benestar social i ara en canvi els estem perdent. Necessitem que les politiques publiques ens ajudin, estem retrocedint gairebé 30 anys”.\nPilar Massana és un membre molt actiu de la societat civil de L’Hospitalet. Ha estat, entre d’altres, presidenta del Centre d’Estudis de L’Hospitalet, fundadora de la Plataforma Aturem la Guerra i també regidora a l’Ajuntament en el període 1995-1999 per ICV-EUiA.\n"Una feina maca, però dura"\nLi preguntem a Pilar Massana sobre el sentit de la seva feina. "És una feina molt maca però, com totes les feines, s’ha de fer amb ganes. Atendre a persones vol dir que la gent t’ha d’agradar, t’has de poder posar en el lloc de l’altre persona. Estic molt agraïda de poder fer aquesta feina. M’ha permès conèixer una part de la societat que a primer cop d’ull no es veu”.