Notícia històrica - PREMSA - Cada dia hi ha 6 accidents de trànsit provocats per animals - Federació Catalana de Caça\nEl nombre de sinistres ha crescut un 27% en tres anys segons dades de Trànsit, la majoria per la irrupció de senglars\n"El nombre de vehicles que anem a buscar en algunes carreteres pel xoc amb senglars, sobretot entre Santa Coloma de Farners i Anglès, és bestial", diu Jordi Puig, un dels propietaris d'una empresa de grues de Llagostera (Gironès). Durant aquest hivern, algunes setmanes han arribat a recollir un o dos cotxes. Puig certifica en pròpia pell les dades recollides pels Mossos a peu de carretera. L'estadística del Servei Català de Trànsit revela que durant el 2015 hi va haver 6 xocs cada dia per la irrupció d'animals a la via.\nEn total, van comptabilitzar 2.356 sinistres l'any passat, 1.873 el 2014 i 1.855 l'any 2013. Els ferits greus també es van multiplicar passant de 6 a 17 i els ferits lleus han augmentat de 124 a 176 entre el 2013 i el 2015.\nLa majoria de xocs els provoquen senglars però també cabirols, daines i gossos abandonats. Prevenir aquests sinistres és complicat perquè els animals surten de cop del voral i deixen al conductor poc marge de reacció i maniobra. "Molts dels serveis que fem, no saben ni què als ha passat. Fins que veig que tenen el morro del cotxe aixafat amb restes de fang, sang i pèl de senglar. De vegades, els animals queden malferits i van a morir més avall en un voral de la carretera. De vegades aixafen famílies senceres perquè travessen la mare i 4 o 5 porquets tot darrera", explica un dels responsables de grues Joan Puig i fills.\nEls Mossos estan amoïnats per aquest increment d'accidents provocats per animals. El cap de l'Àrea Regional de Trànsit de Ponent, Jordi Batista és conscient que "no es poden posar portes al camp perquè a més en algunes autovies que hi ha tanques, els animals també hi entren". Admet que no hi ha una solució clara més enllà de fer cas als senyals de perill i de demanar precaució als conductors. "Cal estar alerta els senglars o els cabirols fan irrupcions sobtades a la via, travessen de forma ràpida i evitar l'accident en molts casos és complicat. A més solen transitar de nit i més difícil veure'ls", afegeix Batista.\nFins fa dos anys, els vedats de caça havien d'assumir el cost de tots els accidents. Però ara és responsabilitat del conductor. "Molts queden ben fotuts quan ho saben", explica Puig. Algunes asseguradores han començat a oferir la cobertura d'aquests sinistres entre les seves clàusules.\nEls caçadors s'han de fer càrrec del cost del sinistre si els porcs envaeixen la carretera fugint d'una batuda i fins a 12 hores després. I els titulars de la via, quan un jutge considera que no han posat les mesures necessàries per evitar que entrin a la via, com en autovies o autopistes, on hi ha tanques. "Ens han arribat peticions judicials perquè els informem de com ha anat el sinistre perquè el conductor deu reclamar el cost de la reparació", explica el cap de Trànsit de Mossos a Ponent. En aquesta zona, els sinistres amb animals representen ja el 20% de tots els accidents que hi ha.\nLA DENSITAT MÉS ALTA DE SENGLARS EN 25 ANYS\nEls registres que la Generalitat elabora des de la temporada 1998-1999 revelen que el nombre de senglars s'ha disparat molt en algunes zones, arribant fins i tot a xifres rècord. És el cas de la Garrotxa han detectat 19 senglars per quilòmetre quadrat. Els caçadors han augmentat les batudes excepcionals. Però tot i així reconeixen que la densitat de senglar és espectacular.\nPaco Piera és el president dels caçadors a Catalunya. Descriu com els animals tenen les condicions òptimes per procrear: "Viuen en una mena d'SPA al costat dels camps de blat de moro, on troben menjar abundant, beure, ombra i tranquil·litat. En aquestes condicions fan l'amor més sovint i per tant tenen més porquets", explica amb ironia. A l’Alt Empordà, Guilleries, Montseny i Montnegre i el Corredor les densitats es situen entre els 10 i els 14 senglars/km2.\nEn general la densitat augmenta als espais del nord-est de Catalunya, amb increments que van des del 25% enregistrat a Guilleries al 5% de l’Alt Empordà. També als Ports de Tortosa i Beseit s’observa un augment de densitat, del 7%. Per contra, la densitat disminueix a les comarques de Tarragona i sud de la Catalunya Central, amb reduccions que van del 7% de Sant Llorenç al 32% de les Muntanyes de Prades. A Garraf-Olèrdola i la ZCC de Collserola les densitats es mantenen estables.\n"L’alt nombre de senglars comporta que hi pugui haver un agreujament exponencial del problema, si aquest any hi ha una alta productivitat. Per això es fa necessari reduir la població als espais en què hi un clar excés de població", conclou l'informe del departament de Medi Ambient elaborat per l'empresa Minuartia.


Han jugat: Isaac, Joan C., Ivan, Marc, Èric, Guillem, Leo, Pol, Jan, Joan G., Haitam\nAquest dissabte ens jugàvem la primera posició contra l’únic equip contra el que havíem perdut en aquesta segona fase. Després del partit del partit de la primera volta semblava que no tindríem res a fer, però en cap moment ha estat així.\nFem una molt bona primera part tant en atac com en defensa i som capaços d’arribar a la mitja part igualats.\nA la segona part ells es tanquen i cada cop que volem penetrar ens trobem un jugador dins la zona. Aquesta situació fa que ens col·lapsem en atac i comencem a prendre decisions precipitades. Un bon encert des de fora i una excel·lent de defensa fa que aconseguim lluitar fins el final.\nPersonalment considero que partits amb aquesta exigència son on ens posem a prova i aquest cap de setmana la vam superar amb èxit. A més a més, son partits que com a jugador és quan realment gaudeixes d’aquest esport.\nPer acabar us vull felicitar per aquest final de temporada, en els últims partits hem aconseguit jugar cada un millor que l’anterior. I donar-vos gràcies pel dinar, m’ho vaig passar molt bé, llàstima que hagués de marxar tant aviat.\n2018-2019 mini masculí taronja resultats


PP i PSOE rebutgen que l'ordre d'ingrés a la presó sigui política i diuen que la respecten\nActualitzada 03/11/2017 a les 09:53\nMaza justifica la petició de privació de llibertat: “Bastanta paciència ha tingut l’Estat de Dret”\n© Imatges d'arxiu delfiscal general de l'Estat, José Manuel Maza, i del portaveu de l'executiva federal del PSOE, Óscar Puente.\nEl PP va mostrar ahir el seu respecte per la decisió de l’Audiència Nacional de decretar presó incondicional sense fiança per a Oriol Junqueras i set dels consellers cessats i va recordar que qualsevol ciutadà està obligat a donar explicacions a la justícia i acatar les decisions judicials, van explicar fonts del PP.\nPer la seua part, el fiscal general de l’Estat, José Manuel Maza, va justificar, a la cadena SER, la petició de presó per als exconsellers pel risc que continuessin delinquint i va assegurar que si haguessin declarat que acceptaven la Constitució i el 155, “potser alguna cosa hauria canviat”. “Bastanta paciència ha tingut l’Estat de Dret”, va etzibar, per afegir tot seguit que la presó incondicional “se sustenta” en l’“evidència” que continuarien “creant la hipòtesi o suggestió que existeix la República independent de Catalunya”.\nD’altra banda, el portaveu de l’executiva federal del PSOE, Óscar Puente, va expressar que el seu partit “no entra a valorar la decisió judicial” de la jutge Carmen Lamela. “La política a la política, i els jutges a la justícia”, va resumir.\nEl líder del Partit Popular català, Xavier García Albiol, va mostrar també el seu respecte per les decisions judicials.\nRivera recorda que ja va avisar sobre què passaria “si s’incompleix la llei”\nEl president de Ciutadans (Cs), Albert Rivera, va assegurar que “si desobeeixes permanentment la llei i els tribunals has d’entendre” que un jutge “pot imputar-te, cridar-te a capítol i decidir que no pots estar en llibertat”.\n“S’han estat saltant la llei cada minut i els ho vam advertir des de la tribuna del Parlament: això és il·legal. Ho van advertir els lletrats del Parlament i van passar per sobre; ho va advertir el Consell de Garanties Estatutàries del Parlament i van passar per sobre i han ignorat diverses sentències del Tribunal Constitucional. Això és el que passa quan no respectes les lleis del teu propi país”, va dir. Rivera va traslladar “com a demòcrata” el seu respecte al treball del poder judicial i a la presumpció d’innocència i va criticar els “polítics que diuen als jutges si s’ha o no d’aplicar la llei”.


Ja s’han sortejat els membres de les meses electorals de les Eleccions generals del 28 d’abril - RàdioCunit\nJa s’han sortejat els membres de les meses electorals de les Eleccions generals del 28 d’abril\nPost published:2 d'abril de 2019\nEn sessió extraordinària, aquest 2 d’abril, el Ple Municipal ha realitzat el sorteig per designar les persones que formaran part de les meses electorals de les Eleccions generals de 2019, convocades pel 28 d’abril. El sorteig s’ha fet de forma electrònica, mitjançant el programa ELECTOR.\nPer aquestes Eleccions generals, el cens electoral és de 9.092 cunitenques i cunitencs. Al municipi hi haurà 14 meses en total, repartides entre el CEIP Pompeu Fabra, l’Espai Jove, el Casal de la Gent Gran i la Masia Cal Cego. Per a cada taula s’han designat un president/a i dos vocals titulars, a més de tres suplents per cada càrrec.\nEls càrrecs designats seran notificats per la Policia Local de Cunit en els propers tres dies. El llistat no es farà públic, per protecció de dades. En cas de ser nomenat/a càrrec d’una mesa, tant si és de titular com de suplent, caldrà presentar-se el dia de les eleccions a la mesa assignada. Per excusar-se d’anar-hi, caldrà fer-ho davant la Junta Electoral de Zona del Vendrell (C/Francesc Riera, 13, 43700, el Vendrell, en horari de 12 h a 17 h. En aquest enllaç hi trobareu més informació sobre les meses electorals.\nL’entrada Ja s’han sortejat els membres de les meses electorals de les Eleccions generals del 28 d’abril ha aparegut primer a Ajuntament de Cunit.


Vestir la plaça\nPlaça de Sant Miquel. Olot\nSoy & Soy pintors\nJordi Moret (arquitecte) | Jordi Collell i Ramon Heras (estudiants d'arquitectura)\nLa Comarca / Roger Serra-Calvó\nDomesticar l'estança comunitària\nEl caràcter de l’espai públic condiciona l’apropiació que en fem els ciutadans. Lluint un nou vestit, la plaça adopta un tint domèstic i indueix a percebre-la com l'estança comunitària del barri. Amb el mínim cost, s'estableixen les bases perquè esdevingui de nou el centre de la vida social, un espai de relació inclusiu per a tots els veïns.\nAplicant una capa selectiva de pintura, la intervenció llegeix i destaca la qualitat espacial, la geometria i els sistemes constructius de l'arquitectura de la plaça. Coronaments, estampats i catifes atorguen lleugeresa, lluminositat i color a les parets de bloc de morter, partint de la mateixa modulació i reforçant la naturalesa tèxtil del suport.\nEls motius geomètrics evoquen el camp domèstic i també aquells actes que identifiquen el barri. L’actuació reforça la singularitat de cada àmbit, però, per sobre de tot, propicia un teló de fons capaç d'acollir amb confort un ventall més variat d’activitats i d’usuaris, inclòs el joc.


El 36% dels ocupats pot teletreballar, però només el 0,3% de les ofertes ho contempla - Regió7\nA països com Alemanya, França o Holanda el 12% dels contractes disponibles inclouen la possibilitat d’operar en remot\nBarcelona | 10·08·21 | 18:01\nUna persona fent teletreball Miguel Lorenzo\n«Es busca teleoperador comercial. Salari competitiu i comissions sense límit. Opció de teletreball», afirma una oferta d’ocupació al portal d’Infojobs. «Tècnic superior de prevenció de riscos laborals. Contracte indefinit, jornada completa. Altres beneficis: teletreball», diu una altra a Feina Activa, del SOC. Les ofertes de treball que inclouen l’opció d’operar en remot s’han triplicat des que va irrompre la pandèmia. No obstant això, el seu pes dins del flux de contractes que circulen per portals i agències d’ocupació encara és absolutament residual i només representa el 0,3% dels llocs oferts; malgrat que fins al 36% dels ocupats a Espanya tindria capacitat tècnica per exercir a distància; tal com assenyala un informe publicat aquest dimarts per la consultora i empresa de treball temporal Adecco.\nLa publicitat del teletreball en les ofertes que circulen pel mercat laboral espanyol es troba a anys llum de les grans potències econòmiques europees. L’informe d’Adecco, titulat ‘Remote Work in Western Europe’, analitza els casos d’Alemanya, els Països Baixos, França, el Regne Unit, Espanya i Itàlia, i estableix que entre aquests el 12% dels llocs oferts explicita l’opció de treballar a distància com a part de les condicions. És a dir, a Espanya hi ha 40 vegades menys ofertes amb teletreball que a la resta de l’Europa occidental analitzada per Adecco.\nL’escassetat de publicitat d’aquest element contrasta amb les potencialitats del teletreball a Espanya, que si bé, per estructura econòmica, no és dels països amb més marge per a l’exercici en remot, té molt més camp per recórrer en aquest sentit. L’informe xifra en el 36% (més d’un de cada tres) els llocs de treball que es poden exercir en remot a Espanya.\nI si bé no ofereix el percentatge de quants treballadors operen actualment a distància, altres indicadors, com els de l’INE, apunten que aquesta xifra estaria en el 9,4%, cosa que equival a uns 1,8 milions de persones que treballen més de la meitat dels dies de la setmana des de casa seva. Una proporció que ha anat disminuint en els últims mesos, contra l’11,2% observat en el primer trimestre del 2021 o el 16,2% del segon trimestre del 2020. Tot i que continua sent significativament superior als nivells de teletreball previs a la Covid, quan només el 4,8% dels ocupats teletreballava habitualment.


SYM HD 300, un escúter amb caràcter\nLa marca taiwanesa presenta la nova HD 300, una escúter potent orientada a un ús interurbà\nDesprés de conquerir una part significativa del mercat d’escúters urbans amb un 21% de creixement de vendes durant el 2018 i una cinquena posició en el rànquing de marques a l’estat espanyol, la marca taiwanesa SYM presenta ara la nova HD 300, una moto que vol convertir-se en una alternativa als escúters de més de 125 cc.\nEstèticament la nova HD 300 és una moto atractiva, amb un maleter de 38 l de capacitat sota el seient, llums led i un port usb al quadre de comandaments, i una qualitat de materials que fa que l’escúter taiwanès sigui agradable a la vista i al tacte. A més a més està disponible en tres colors (blanc, gris i negre) i incorpora llandes de 16 polzades.\nDetall quadre comandaments SYM HD 300 / SYM\nMecànicament la nova HD 300 utilitza un motor amb una cilindrada de 300 cc (vet aquí la raó del seu nom) i una potència de 27 CV, suficients per poder-se moure amb comoditat per carreteres ràpides i autopistes.\nPer acabar, el nou escúter de SYM té un preu de 4.499 euros, i la marca regala un any d’assegurança i cinc anys de garantia.


CHRISTINA AGUILERA COMPARTEIX TRISTES NOTÍCIES FAMILIARS - CELEBRITAT\nChristina Aguilera ha viatjat a les xarxes socials per compartir la mort de la seva estimada mascota familiar.\nEl cantant de 37 anys va publicar divendres un emocionant muntatge d'homenatge a Instagram. A la llegenda es podia llegir: 'Vaig haver de prendre finalment la dura decisió d'enderrocar el meu estimat Stinky 🦊 ahir a la nit després de 17 anys increïbles junts'.\nxtina Veure el perfil 116,1 k m'agrada - Veure publicació a Instagram Finalment vaig haver de prendre la dura decisió de posar la meva estimada Stinky & # 129418 & # 128062 & # 128420 & # 128148 ahir a la nit després de 17 anys increïbles junts! Vas ser el meu roadie durant les gires ... trencaments ... molts alts i baixos de la vida ... el meu primer bebè abans que tingués algun bebè ... L'únic per sempre & # 128081☝ & # 127996 & # 128588 & # 127996 RIP , Stinky ... Córrer lliure i sense més misèria & # 128171 & # 128591 & # 127996 & # 128591 & # 127996\nElla va continuar: 'Vas ser el meu roadie durant les gires ... trencaments ... molts alts i baixos de la vida ... el meu primer bebè abans de tenir cap bebè ... L'únic per sempre ☝ RIP, Stinky ... Run lliure i sense més misèria '\nxtina Veure el perfil 305,1 k m'agrada - Veure publicació a Instagram #amas #whitneyxchristina\nAguilera és mare de dos fills, el fill Max Liron, de 9 anys, i la filla Summer Rain, de 3 anys.\nAbans es va obrir a Salut de les dones el 2016 sobre les lluites de la maternitat: ‘Tenir fills és l’alegria màxima i estimo els meus fills, però les dones han de trobar temps per alimentar-se. Si algú té un bebè, el primer que m’agrada és: ‘D’acord, estàs cuidant-te?’ ”.


Teatre en anglès: Billy Banjo | Escola BORA GRAN\nEls alumnes de Cicle Mitjà hem anat a veure una obra de teatre molt divertida en anglès titulada Billy Banjo. Recomanem l’obra a tothom, grans i petits! Hi ha escenes que fan molta gràcia i ens vam divertir molt cantant en anglès.\nEns va agradar que fessin sortir a nens i nenes a l’escenari a col·laborar amb els actors. Les nostres parts preferides van ser quan sortia el bandit, quan tocaven la guitarra i quan pintaven la casa de Mrs. Posh tot cantant.\nAl final ens vam quedar sols al teatre amb els actors. És molt xulo poder fer preguntes als actors, i en anglès!.Van ser molt amables perquè ens van signar autògrafs a tots i totes! Tenim ganes de tornar-hi!!\nAquest article s'ha publicat dins de English, Sortides per borabloc1. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Rocco Siffredi deixa el porno: "No vull perdre la meva dona"\nL'actor i director fa l'anunci des de 'L'illa dels famosos', la versió italiana de 'Supervivientes'\n2 min. Barcelona 17/03/2015 20:31\n260x366 L'actor i director de porno Rocco Siffredi, des de l'illa italiana dels famosos L'actor i director de porno Rocco Siffredi, des de l'illa italiana dels famosos\nSi Espanya ha estat distreta durant setmanes amb Belén Esteban i el 'Gran Hermano VIP', Itàlia es distreu aquests dies amb un altre clàssic de la televisió porqueria moderna: el 'Supervivientes'. La versió italiana del programa té com a estrella Rocco Siffredi, un dels noms mítics del cinema porno europeu de les últimes dècades. Siffredi només ha passat una setmana en l'illa, però ja tingut prou per fer un anunci que ha commocionat Itàlia i ha deixat consternada la seva legió de fans: deixa el porno. Per què? Perquè no vol, diu, perdre la seva dona.\nSiffredi està casat amb una actriu porno, l'hongaresa Rosa Caracciolo, i té dos fills adolescents. Però tot i que la seva dona comparteixi professió amb ell una setmana d'aïllament de la família en l'illa de 'Supervivents' ha estat suficient per fer que l'ídol del porno hagi anunciat que, a partir d'ara, començarà una vida nova, lluny de la carn i els orgasmes en vídeo. La seva única explicació, "no vull perdre la meva dona", resulta estranya si es té en compte que marit i muller han compartit platós. Podria ser, però, que ella estigués ja farta de la dedicació del seu marit a la indústria del porno.\nSiffredi, la primera feina del qual va ser a la marina mercant, va ser descobert per un productor de porno quan treballava en un restaurant a París. Tenia 20 anys. Però després de gravar una única pel·lícula va decidir abandonar la indústria. Ho va fer, justament, per amor, canviant la professió d'actor porno per la de model. Quan la seva relació sentimental va acabar, però, va tornar a la pornografia, iniciant una llarga i molt lucrativa carrera. Els últims anys, va deixar de protagonitzar pel·lícules per passar a produir-les i dirigir-les.\nEn conèixer les paraules del seu marit anunciant que deixa el porno Rosa Caracciolo s'ha limitat a dir: "El conec i l'estimo com és. Qui sap com serà el nou Rocco".\nA Espanya, Mediaset ha anunciat la seva intenció que l'actor porno català Nacho Vidal participi en la nova versió de 'Supervivientes'.


Cotes Baixes d'Alcoi crema terminis per a convertir-se en Área empresarial avançada | ARA Multimèdia\nL'Asemblea de Cotes Baixes\nFEDAC reivindica de nou la redona d'accés nord a Alcoi\nEl regidor Belda els respón que estan gestionant que l'obra la paguen altres administracions\nEscrit per ARA Multimèdia 1 febrer 2020\nEl Polígon de Cotes Baixes d'Alcoi ha aprovat en assemblea constituir-se com a Entitat Gestora de modernització. És un tràmit més per a convertir-se en Àrea industrial Avançada, i podria ser la primera de la Comunitat Valenciana. L'empresariat ha reclamat l'Ajuntament que construïsca ja la redona d'accés nord a Alcoi.\nL'Associació d'empresaris que conformen el Polígon industrial de Cotes Baixes d'Alcoi, integrada en la Federació d'empreses de les comarques de l'Alcoià i El Comtat –FEDAC- ha aprovat en assemblea ordinària i per unanimitat, constituir-se com a Entitat Gestora de Modernització (EGM).\nÉs un pas fonamental i ineludible per a convertir-se en una àrea industrial Avançada; una figura recollida en la nova Llei d'Àrees empresarials de la Generalitat i que li revertirà importants beneficis fiscals, accés a subvencions i a reconeixements de qualitat. En definitiva, millores substancials per a les empreses instal·lades i un reclam important per a convertir-se en un pol d'atracció industrial a les comarques centrals.\nPer a Ramón Juan Sanchis, president de l'Àrea empresarial Cotes Baixes,”suposa un gran pas avant en la conversió del polígon en àrea industrial avançada. Podem ser dels primers a la Comunitat Valenciana després de la recent aprovació de la Llei.” A més, sosté el president del polígon, “el fet d'estar regulats com a associació des de fa més de 40 anys ens ha facilitat molts tràmits i passos a seguir en aquest procés”.\nEls pròxims tràmits per a completar aquest procés passen per la signatura d'un conveni amb l'Ajuntament d'Alcoi, l'aprovació per part del ple municipal de la declaració de la *EGM i posteriorment, la remissió de l'expedient a la Conselleria d'Economia Sostenible.\nConverses per la redona d'accés nord\nA l'assemblea va assistir com a convidat el regidor d'Empresa d'Alcoi, Alberto Belda. Els responsables del polígon i de FEDAC van aprofitar l'ocasió per a reivindicar novament la construcció d'una rotonda en l'entrada nord d'Alcoi que redirigisca l'accés al polígon de Cotes Baixes i distribuïsca el trànsit no industrial cap a l'interior de la ciutat.\nSegons Ramón Juan, “teníem el compromís de l'alcalde abans de les eleccions que finançarien la rotonda, perquè la portem demanant fa 5 anys. Per a nosaltres i per a la *ciudanía és molt important, perquè el transport pesat ha de maniobrar en la denominada ‘redona de Porcelanosa’ amb moltes dificultats, i el trànsit que ve de València s'entremescla amb camions en una zona en la qual només hi ha un carril. Els cotxes es distribueixen per Tirant lo Blanc o Carretera de València, però la majoria opta per Tirant lo Blanc perquè hi ha menys semàfors. Just en aqueix lloc es produeix un gran bloqueig que es podria resoldre re-configurant els semàfors per Carretera de València, habitant un segon carril i sobretot, construint una rotonda que derivara el trànsit pesat al polígon”.\nNo obstant això, des de FEDAC s'agraeix l'interés i predisposició del consistori i en concret del regidor Belda, qui va explicar a l'empresariat del Polígon de Cotes Baixes que l'Ajuntament treballa amb dedicació en aquest assumpte i amb la intenció d'obtindre finançament per a construir la rotonda d'altres administracions que no siguen exclusivament la local (Generalitat, Estat o Europa).\nUna segona rotonda\nA més, des de l'Associació del Polígon de Cotes Baixes consideren molt interessant la construcció d'una segona rotonda a l'altura del Mc-Donald-Family Cash que aportaria una segona porta d'entrada al polígon i descongestionaria el trànsit.\nDes de l'Associació de Cotes Baixes i FEDAC van aprofitar la reunió amb Belda per a sol·licitar-li millores en l'àrea industrial quan opten a les noves ajudes que concedeix anualment IVACE per als polígons. És el cas de senyalitzar correctament el carril bici que transita per la zona per a evitar accidents, sobretot quan entren i ixen camions de les empreses. També l'asfaltat entre els carrers A i B.\nFinalment, li van sol·licitar major freqüència en la recollida de residus orgànics de les empreses que en l'actualitat és d'un dia a la setmana. Segons Ramón Juan, “ara cada empresa té el seu contenidor, però és necessari en empreses a moltes persones treballadores que recullen els residus orgànics més d'un dia, sobretot a l'estiu”.\nS'inverteixen 160.000 € en la millora del polígon Cotes Baixes\n120.000 € per a millorar el polígon Cotes Altes


Associació Europea d'Estudiants d'Aeronàutica - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAssociació Europea d'Estudiants d'Aeronàutica\nXarxa europea d'estudiants d'aeronàutica\nL'Associació Europea d'Estudiants d'Aeronàutica, EUROAVIA, és una iniciativa d'estudiants a escala europea que té com a base els estudis en el camp aeronàutic, aeroespacial i temes relacionats. EUROAVIA fou fundada l'any 1959 i actualment es regeix per la llei neerlandesa. Avui dia l'associació està formada per 33 grups locals a 17 estats europeus – amb un total de 1300 membres.\nEls objectius d'Euroavia radiquen en enfortir els llaços entre els estudiants i la indústria aeronàutica així com estimular lintercanvi entre les diferents cultures dels membres existents en l'associació. A més a més, l'associació vol crear una major consciència del potencial dels estudiants d'aeronàutica i la importància que representa aquesta societat a nivell internacional. Els membres de l'associació organitzen constantment reunions internacionals, workshops i simposis. Els membres d'EUROAVIA es reuneixen anualment en dues reunions generals i en un taller. Tanmateix l'esdeveniment més reconegut de l'associació és el "Design Workshop".\n2.1 Junta Internacional (IB)\n2.2 Associacions Afiliades\n2.3 Grups de Treball (WG)\n2.3.5 Relacions Públiques\n2.3.7 Central Archive (CA)\n2.3.8 Information Technology (IT)\n3.1 Congressos (EMEAC i AMEAC)\n3.2 Design Workshop (DeWo)\n3.3 Formation Workshop (FoWo)\n3.5 Air Cargo Challenge\n3.7 Intercanvi Cultural (CE)\n4 Organitzacions associades\nLogotip del 5oè aniversari d'EUROAVIA\nA la ciutat d'Aquisgrà, l'any 1956, un grup d'estudiants es van adonar de la inestable situació de la indústria aeronàutica i aeroespacial degut a la falta de cooperació amb altres grans sectors econòmics. La solució va ser trobada després de llargues discussions entre els estudiants procedents d'Alemanya, França i els Països Baixos i va ser declarada com "Una bona cooperació de la indústria aeronàutica i aeroespacial dels diferents països, que pot resultar en una indústria potent“. Llavors la intenció d'aquest grup estar determinada: “Unir tots els estudiants europeus d'aeronàutica pot ajudar a realitzar aquesta cooperació europea".\nVa començar un intercanvi fluid entre professors d'aeronàutica de Bèlgica, França i dels Països Baixos. Les següents frases van ser la introducció:\n“Els països sols no poden subministrar els recursos necessaris per desenvolupar la indústria aeronàutica i aeroespacial en un futur. Així doncs, és de vital importància solucionar tots junts els emocionants problemes i reptes a través de la cooperació entre les organitzacions civils i militars en política, investigació i forces armades així com en les universitats dels països europeus".\nNomés els estudiants de París i Delft van respondre tot i que s'havia demanat als professors d'informar als estudiants sobre les intencions d'establir una associació europea. Per tant, el primer pas es va donar creuant fronteres! En el primer semestre del 1958 el grup d'Aquisgrà havia reunit 14 estudiants actius i motivats en el projecte. Els contactes personals van començar amb la visita d'estudiants de França i dels Països Baixos. Nous contactes van ser establerts durant la visita a França, Itàlia i Països Baixos.\nDurant una d'aquestes trobades un "comitè provisional" fou fundat. El seu objectiu consistia a organitzar una assemblea constituent per a la fundació de la prevista associació anomenada "EUROAVIA". Entre el 22 i 28 de setembre del 1958, membres de les universitat d'Aquisgrà, Delft, París i Pisa van discutir sobre els objectius i l'organització d'EUROAVIA. El resultat d'aquesta trobada va ser la invocació de l'assemblea constituent d'EUROAVIA a Aquisgrà des del 9 fins al 17 de març del 1959.\nEls dies entre aquests dos esdeveniments van estar plens de feina, dificultats i esperances. No va resultar fàcil convèncer la gent que la seva ajuda seria important per ajudar dissenyar el futur de la indústria aerospacial.\nSuplents d'Aquisgrà, Berlín, Braunschweig, Delft, E.N.S.A. París, E.N.I.C.A. París, Milà, Pisa, Stuttgart i Torí van ser presentats a l'Assemblea Constituient. En total eren 30 estudiants procedents de 10 universitats de 4 països diferents. Els estatuts foren presentats i acceptats el dilluns 16 de marc de 1959. Oficialment, la constitució d'EUROAVIA va ser l'1 de maig del 1959.\nEl grup d'Aquisgrà va formar la Junta Internacional (International Board) d'EUROAVIA (comitè central) durant el primer any. Jean Roeder fou el 1r president d'EUROAVIA. El seu somni es va fer realitat, ja que EUROAVIA havia estat formada. Els objectius del comitè central van consistir a crear contactes amb la indústria i amb el públic en general, així com exportar els objectius d'EUROAVIA cap a altres països europeus.\nActualment, l'estructura d'EUROAVIA consta de tres pilars fonamentals: La Junta Internacional, Associacions Afiliades i Grups de Treball. La Junta Internacional (IB, segons les sigles en anglès) representa EUROAVIA a un nivell europeu. La IB és elegida durant l'anual EMEAC (Electoral Meeting of the EUROAVIA Congress), que normalment se celebra a l'abril o maig. Els elegets formen la Junta Designada Internacional (DIB, segons les sigles en anglès) preparant un pla de negocis i finances abans de subsitituir la feina dels seus predecessors a l'AMEAC (Annual Meeting of the EUROAVIA Congress) a l'octubre. Els estudiants dels grups locals participen formant aquests dos congressos. S'han establert alguns Grups de Treball (WG, segons les sigles en anglès) que serveixen per als projectes específics de llarga durada. Tenen autonomia de decisió, financera i han d'informar al congrés d'EUROAVIA. Alguns grups estan formats sobre una base permanent.\nJunta Internacional (IB)[modifica]\nLa Junta Internacional és el cap de l'associació en nivell europeu. Ella, supervisa les activitats internacionals de les associacions, coordina els Grups de Treball (WG), controla els pressupostos i és la responsable de totes les relacions externes de l'associació en terreny internacional. La Junta Internacional consisteix normalment en 5 membres. És liderada pel "President" amb suport del "Secretari", el "Tresorer" i dos "Membres Executius".\nPaïsos i ciutats amb grups locals d'EUROAVIA\nEls 33 grups locals en 17 països europeus actuen independentment en les seves activitats i normalment estan connectats amb la seva universitat.\nExisteixen grups locals a Aquisgrà, Ankara, Atenes, Belgrad, Braunschweig, Bremen, Bucarest, Budapest, Delft, Dresden, Hamburg, Helsinki, Istanbul, Kíev, Leuven, Lisboa, Milà, Munic, Nàpols, Palerm, París, Patras, Pisa, Rzeszów, Stuttgart, Terrassa, Tolosa, Torí i Zagreb.\nEls grups locals de Cluj-Napoca, Covilha, València i Cadis estan actualment amb el títol de Possible Associació Afiliada (PAS, segons les sigles en anglès), que indica que estan en procés d'unir-se a l'associació.\nAlemanya Universitat de Tecnologia RWTH d'Aachen, Universitat de Tecnologia de Braunschweig, Universitat de Ciències Aplicades de Bremen, Universitat de Tecnologia de Dresden, Universitat de Tecnologia d'Hamburg, Universitat Tècnica de Munic, Universitat de Stuttgart\nBèlgica Katholieke Universiteit Leuven\nCroàcia Universitat de Zagreb\nEspanya Universitat Politècnica de Catalunya, Escola Tècnica Superior d'Enginyeries Industrial i Aeronàutica de Terrassa, Universitat Politècnica de Madrid, Universitat de Sevilla\nFinlàndia Universitat de Tecnologia d'Helsinki\nFrança EPF - École d'ingénieurs, Institut Supérieur d'Aéronautique et de l'Espace\nGrècia Universitat Politècnica Nacional d'Atenes, Universitat de Patres\nHongria Universitat de Tecnologia de i Economia de Budapest\nItàlia Politecnico di Milano, Universitat de Nàpols Frederic II, Universitat de Palermo, Universitat de Pisa, Politecnico di Torino\nPaïsos Baixos Universitat Tècnica de Delft\nPolònia Universitat de Tecnologia de Rzeszów\nPortugal Universitat Tècnica de Lisboa, Universitat de Beira Interior\nRomania Universitat Politècnica de Bucarest, Universitat Tècnica de Cluj-Napoca\nSèrbia Universitat de Belgrad\nTurquia Universitat Tècnica d'Istanbul Technical University, Universitat Tècnica de l'Orient Mitjà,\nUcraïna Universitat Tècnica Nacional d'Ucraïna “Institut Politècnic de Kíev”\nAntics grups locals d'EUROAVIA ja desapareguts: Berlín, Londres, Southampton, Haarlem, Estocolm, Viena, Haifa i Varsòvia.\nGrups de Treball (WG)[modifica]\nPer assegurar les funcions dins d'aquesta associació tan gran els Grups de Treball d'EUROAVIA atenen diferents àrees.\nLa publicació quadrimestral de l'associació s'anomena EUROAVIA News. Un Grup de Treball permanent pertanyent al grup local de Delft s'encarrega de publicar-la. Conté els informes locals, notícies industrials i articles tècnics. S'ha de veure com el medi oficial de comunicació exterior així com un preciat recurs per a notícies tècniques i informes d'esdeveniments interns. Cada membre i les empreses patrocinadores reben la publicació.\nÉs un instrument de comunicació interna publicat mensualment i proporciona a tots els membres els temes interns en curs i les notícies sobre els grups locals, els Grups de Treball (WG) i de l'associació en general. Es distribueix digitalment i brinda l'oportunitat a cada membre d'expressar-se individualment.\nEUROAVIA Young Engineers (EYE)[modifica]\nL'EYE és un Grup de Treball de l'associació que recopila permanentment oportunitats de pràctiques i recursos educatius i els exposa en una base de dades, accessible per tots els visitants del web. A més a més, s'està ampliant per donar l'oportunitat de presentar el CV i sol·licituds per tal que les empreses ho vegin com un medi per contractar als usuaris en benefici per ambdues parts.- els usuaris tenen un lloc ple de possibilitats educacionals en el món aerospacial, així com possibilitats laborals i les companyies tenen un grup paritari d'enginyers ben qualificats.\nEUROAVIA Alumni Network (EAN)[modifica]\nAquesta xarxa, formada per antics membres proactius d'EUROAVIA, està en contacte amb l'associació mitjançant l'Alumni Working Group, que crea i manté contactes amb els antics membres ja graduats de l'associació. S'estan avaluant diferents conceptes sobre com els "Alumni" poden contribuir i l'associació pot oferir. Properament seran establerts per assegurar que la capacitat dels membres provinents dels 50 anys d'història creï una xarxa profitosa més enllà del tems estudiantil.\nEl Public Relations WG (PRWG segons les sigles en anglès) s'encarrega de mantenir una comunicació corporativa ens les associacions, així com amb les terceres parts, és a dir, empreses patrocinadores, institucions, universitats, altres ONG i amb els mitjans de comunicació. El PRWG és el Grup de Treball més jove d'EUROAVIA, ja que fou fundat durant l'EMEAC 2008 a Rzeszow.\nAl participar EUROAVIA tradicionalment en els festivals aeris més importants d'Europa, Paris Air Show a Le Bourget i ILA a Berlín, l'Air Show Working Groups s'encarrega d'organitzar la presència de l'organització en aquests esdeveniments, incloent els aspectes com l'estand i coordinació dels membres.\nL'any 2009, EUROAVIA va participar per primer cop a l'AERO a Friedrichshafen.\nCentral Archive (CA)[modifica]\nTotes les publicacions, tant digitals com impreses, de l'associació són arxivades pel Permanent Working Group en un arxiu digital, en un servidor allotjat a Delft, i en format imprès a Aquisgrà. L'accessibilitat de la versió digital de l'arxiu brinda la possibilitat a tots els membres d'intercanviar i utilitzar tots els arxius necessaris per la seva feina a nivell local, internacional o privat.\nInformation Technology (IT)[modifica]\nUn grup de membres experimentats i motivats asseguren que el web de l'associació estigui sempre actualitzat i que la comunicació digital (fòrums, correus electrònics...) funcionin sempre correctament.\nEls membres de l'organització organitzen constantment reunions internacionals, tallers i simposiums. A més a més, els membres d'EUROAVIA es reuneixen regularment als dos congressos generals i a un taller anual. L'esdeveniment més reconegut de l'associació és el Design Workshop.\nCongressos (EMEAC i AMEAC)[modifica]\nDos cops a l'any l'associació es reuneix en congressos interns. Normalment es desenvolupen dins una setmana de la qual 4 dies són de reunions.\nL'EMEAC (Electoral Meeting of the EUROAVIA Congress) és acollit durant la primavera per una Associació Afiliada. Juntament amb els temes actuals i decisions de l'associació el programa també conté discussions i l'elecció de la Junta Designada Internacional (DIB, en les sigles en anglès) que treballarà al capdavant de l'associació a partir de la tardor.\nL'AMEAC (Annual Meeting of the EUROAVIA Congress), en la tardor, es basa en la construcció de la Junta Internacional (IB) així com dóna l'oportunitat de discutir i votar totes les qüestions pendents de l'assocaició.\nEls dos congressos s'estableixen durant l'exercici econòmic d'EUROAVIA i és tasca de la Junta Internacional de trobar l'AS que allotgi l'esdeveniment així com preparar i dirigir totes les reunions i debats.\nDesign Workshop (DeWo)[modifica]\nAmb caràcter bianual un equip de membres de l'associació crea, juntament amb una companyia de suport i opcionalment un amfitrió universitari, un taller de tres setmanes basat en un disseny preliminar. Uns mesos abans de l'esdeveniment, que normalment té lloc durant l'estiu, s'obra un concurs de dissenys per tots els estudiants interessats, independentment siguin membres o no. En aquest concurs, s'ha d'entreegar un breu document sobre un determinat tema que serà avaluat per un jurat relacionat amb el temari del taller, ambdós professors d'universitat o professionals procedents de la companyia. Després que el concurs es tanqui, els membres són invitats a participar en el taller i ser guiats per professors experimentats de cara a estar preparats pel treball en el disseny pràctic del tema donat. Al final són presentats un o més dissenys preliminars i aquests formen la base per seguir endavant amb l'empresa d'acollida. A més a més de l'experiència tècnica, els participants es poden conèixer millor així com els voltants de la seva ciutat. Normalment aquest esdeveniment, que està organitzat per un Grup de Treball de l'associació, és capaç d'oferir, a part del taller i de les tres setmanes programades, cobertura econòmica per la majoria de les despeses (excepte el cost del viatge).\nFormation Workshop (FoWo)[modifica]\nEl Formation Workshop és un esdeveniment intern d'EUROAVIA encarat a millorar la qualitat de les operacions d'EUROAVIA. Ja sigui en l'organització d'esdeveniments internacionals, mantenint una junta local, o motivant als membres per ser més actius. El Formation Workshop és la prova que EUROAVIA és una associació sòlida amb tradició des del 1959 però decidida en no adormir-se.\nComparat amb un Fly-In, un simposium que dura una setmana amb 30 participants, se centra més en un tema tècnic. Es realitzen conferències i tallers pràctics sobre aquest topic que ajuden als estudiants a ampliar la seva experiència. També es realitzen viatges culturals i visites de camp durant l'esdeveniment.\nAir Cargo Challenge[modifica]\nL'Air Cargo Challenge és una competició dirigida a estudiants universitaris d'enginyeria o ciències i va ser creada per estimular l'interès en el camp aeronàutic així com un medi per posar a prova les seves habilitats. Per participar en l'Air Cargo Challenge Competition, s'ha de formar un equip de 3 a 6 membres, un pilot i un professor encarregat han de dissenyar, documentar, construir i fer volar un avió radiocontrolat amb la màxima càrrega possible. L'Air Cargo Challenge ofereix als estudiants universitaris una oportunitat única de desenvolupar un projecte ambiciós i multidisciplinari des del principi fins al final, per posar a prova el seu coneixement i al mateix temps, implica un gran ventall de desafiaments que els estudiants trobaran en la seva futura carrera professional: tècnics, interpersonals, econòmics i terminis estrictes.\nLes reunions de al voltant de 30 membres de l'associació en un grup local s'anomena Fly-In. Aquestes tenen lloc uns quants cops a l'any i normalment duren una setmana. L'Associació Afiliada (AS) responsable utilitza aquest esdeveniment per mostrar als participants el que la seva ciutat pot ofereir i els llocs d'interès industrial. A més a més de les visites de camp. També es dóna molta importància a l'intercanvi cultural entre els estudiants i al treball en equip.\nIntercanvi Cultural (CE)[modifica]\nUn Intercanvi Cultural (CE segons les sigles en anglès) brinda l'oportunitat a un grup reduït de membres (10 – 20) d'un grup local de visitar una altra Associació Afiliada que és propera. Normalment es basa en un programa cultural de no més de 4 dies.\nEn el marc de l'Informal Forum of International Student Organisations (IFISO), EUROAVIA coopera amb altres organitzacions d'estudians en diverses àrees relatives a la gestió i desenvolupament de les associacions d'estudiants.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Associació_Europea_d%27Estudiants_d%27Aeronàutica&oldid=21950390»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 set 2019 a les 12:30.


Hotel Pankow Berlín Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nPasewalker Str. 14-15, Pankow, Berlín, Alemanya 13127\nbasat en 15 comentaris Veure totes les 14 fotos\nSobre Hotel Pankow\nSituat en el cor de Pankow, Hotel Pankow és un lloc ideal des d'on descobrir Berlín. A només 7.0 Km del centre de la ciutat, la localització estratègica de l'hotel garanteix que els seus clients puguin accedir fàcil i ràpidament als punts d'interès locals. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Ambaixada de Geòrgia, Wohnstadt Carl Legien, Església Gethsemanekirche són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants. A Hotel Pankow, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi. L'hotel compta amb 43 precioses habitacions, i totes inclouen televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), calefacció, escriptori, telèfon. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Hotel Pankow no troba competidors en cap categoria.\nPlease kindly inform the hotel before arrival. Nens i llits supletoris\nPreu d'ús d'internet: 13 EUR\nEs war toll die Mitarbeiter waren sehr nett Comentat el 02 de novembre 2014\nAlles in allem nicht empfehlenswert Comentat el 08 de gener 2014


ANEM TANCANT… | Educació primària\n← MAQUINANT MAQUINANT VAM ARRIBAR AL FINAL\nPROYECTO ARTE: EL POST-IMPRESIONISMO DE RAMON CASAS →\nJa estem entrant al mes de juny i el curs està arribant a la seva fi. És per això que els infants dia a dia van tancant propostes d’aprenentatge que els han seguit al llarg del curs on han descobert, experimentat, manipulat i après.\nAquesta setmana toca tancar els AMBIENTS D’APRENENTATGE de primer i segon curs de primària. Al llarg d’aquests mesos han estat moltes les propostes que han realitzat sobre art, construccions, botigues, llum i dissenyadors. Han après molt, han parlat, han compartit però sobretot han gaudit de cada moment i de cada oportunitat que se’ls hi ha plantejat.\nPer fer un bon final d’ambients, l’equip de mestres va proposar realitzar una sessió d’ambients de lliure circulació per tal de que cada infant pugués anar al que volgués i en pogués fer un bon comiat fins al proper curs.\nUn altre espai d’aprenentatge que vam tancar ja fa un mes són els REPTES. Ha estat la novetat que aquest any els infants de 3r han pogut gaudir, posar en marxa la seva vessant investigadora, arribant a conclusions com a autèntics descobridors d’incògnites. Per temes organitzatius i de calendari vam haver de finalitzar aquesta activitat a finals d’abril, però amb les valoracions que els infants ens han fet, podran tornar a gaudir de reptes el proper curs.\nAquesta entrada ha esta publicada en 1A, 2A, 2B, 3A, 3B, Ambient, Curs 2015-2016, Primària. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


L'atur torna a baixar a la Garrotxa i es queda a la ratlla dels 3.000 inscrits - Ràdio Olot\namb Ràdio Olot 1:49\nL'atur torna a baixar a la Garrotxa i es queda a la ratlla dels 3.000 inscrits\nLes dades de l’atur a la Garrotxa d’aquest mes d’abril marquen una nova baixada que el deixa just per sobre de la frontera de les 3.0000 persones. D’aquestes, 2 de cada 3 són de la ciutat d’Olot que també ha baixat.\nSegons les dades del Departament d’Ocupació de la Generalitat, l’abril es va tancar amb 3.001 persones a l’atur a la Garrotxa. Això suposa que en els registres del Servei d’Ocupació hi ha 111 persones menys en un mes. Gran part de la caiguda ha estat a Olot on el mes s’ha tancat amb 2.048 aturats inscrits, una vuitantena menys de les que hi havia a finals del mes de març.\nAquesta reducció de més de 100 no s’ha d’entendre amb creació de llocs de treball: només es compta les persones que estan actives al Servei d’Ocupació. Això per tant inclou les persones amb feina, les que marxen a l’estranger o les que no troben feina i han tirat la tovallola.


En català Archivos - Página 2 de 5 - Neeo | Todo sobre medios de comunicación en España\nCelebrity school, el nou concurs familiar d’À Punt, es va convertir dissabte a la nit en la millor estrena d’un programa d’entreteniment de la televisió pública valenciana fins al moment. En la seua estrena, el...\nL’aplicació abasta tota l’oferta radiofònica de l’estat espanyol, inclosa la de les emissores que formen part de Forta. La ràdio d’À Punt Mèdia es pot escoltar a partir de hui a través de Radioplayer España....\n«Merlí», la sèrie original de Televisió de Catalunya produïda per Veranda TV, amb idea i guió d’Hèctor Lozano i direcció d’Eduard Cortés, serà una de les protagonistes de la nova graella de la temporada tardor-hivern...\nÀ Punt llança la pròxima setmana la nova programació de tardor i hivern. Programació generalista que per una banda manté l’aposta per les produccions fetes per empreses valencianes i per l’altra potencia el protagonisme dels...\nDivendres, 8 de juny, es presentava la graella de programes de la tele d’À Punt a Burjassot, davant de personalitats del món polític, la societat civil i la premsa.Vam poder veure fragments d’alguns programes que...\nLa televisió d’À Punt iniciarà les emissions el diumenge 10 de juny amb l’informatiu de les 14.30 h. Així ho ha explicat aquest matí la directora general d’À Punt, Empar Marco, durant la visita dels...\nLa televisió d’À Punt iniciarà les emissions regulars el 10 de juny després de sis setmanes de proves tècniques. L’espai públic de comunicació començarà les emissions televisives amb una graella completa. Al llarg de les...\nLa televisió d’À Punt inicia demà matí a les 8 hores les proves tècniques d’emissió. Tal com va dir la directora general d’À Punt Mèdia, Empar Marco, a les Corts Valencianes, les proves estan dirigides...\nEl canal TV3HD canvia de freqüència i caldrà resintonitzar-lo\nAquesta nit, el senyal del canal de TV3HD canviarà de freqüència i s’incorporarà al múltiplex de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, juntament amb els altres canals de la CCMA. Tot i que el canvi...\nCatalunya Ràdio fa història a l’EGM i «El matí» obté el seu millor resultat\n697.000 oients sintonitzen l’emissora diàriament. Uns números que representen un creixement del 10% en relació als aconseguits ara fa un any. Catalunya Ràdio encadena ja dues onades d’audiència que superen els seus millors resultats. «El...


La dinovena novel·la de la saga Discworld de Terry Pratchett. És recomanable haver llegit alguna novel·la anterior on hi surtin els personatges de la Guàrdia d’Ankh-Morpork, per poder gaudir del super heroic Comandant Vimes; de l’innocentíssim i eficacíssim sargent Carrot, i del desastrós Agent Nobbs. Lord Vetinari, el governant de la ciutat, també hi apareix, com a víctima d’un misteriós i lent enverinament. Junt amb uns misteriosos assassinats que semblen comesos per un golem, aquestes dues línies argumentals fan que sigui més una paròdia de novel·la policíaca que una novel·la fantàstica. O potser ja m’he acostumat al grau de frikisme de Pratchett.\nCom sempre, hi ha moments en que riureu en veu alta, moments en que somriureu, i algun moment en que us farà pensar, com amb les reflexions que es fa un golem sobre la llibertat.\n“You never ever volunteered. Not even if a sergant stood there and said, "We need someone to drink alcohol, bottles of, and make love, passionate, to women, for the use of." There wasalways a snag. If a choir of angels asked for volunteers for Paradise to step forward, Nobby knew enough to take one smart pace to the rear.”\nPublicat per minimontse a 13:32 Cap comentari:\nNo he pogut evitar il·lustrar aquest post amb la imatge d’un conegut restaurant, que sembla que es troba per terres de França. Res a veure, però, amb els que proposo, on et donen bé...de menjar.\nMei Hua, C/ Sant Elies a tocar de Balmes. La decoració no és gaire carregada, la cuina és més treballada que en els restaurants xinesos “del montón”, i hi ofereixen especialitats més selectes. Això fa que el preu acabi sent una mica més car que els seus col·legues ultra barats, però no és un restaurant car si ens atenim a la relació qualitat-preu.\nRecomanable el Ku Bak de llagostins, un plat d’arròs en que el cambrer porta per separat l’arròs i la salsa, els barreja davant del comensal, i el resultat és un arròs deliciós i al punt just de cocció.\nPato Pekín, C/ Marina 16 (Port Olímpic). La decoració també és moderada, però us cridaran l’atenció unes garlandes i uns arcs de flor artificial. Si comencen a entrar xinesos guarnits amb les seves millors gales, no se us acudeixi marxar. Assistireu a un casament xinès i el vostre àpat serà, a més, una experiència sociològica. En qualsevol cas, és un dels restaurants on els mateixos xinesos van a menjar, cosa que sempre és garantia. Tenen una carta amb especialitats xineses gens adulterades, per a esperits aventurers, i també tenen un “Menú pato lacado” on aquesta au emula al porc, per allò de que se’n aprofita tot. Primer us el filetejaran, desprès us faran les restes amb verdures o salsa agredolça, i finalment us serviran una sopa feta amb la carcassa. Preu prudent, també més car que un xinès a l’ús.\nRestaurante Río Dragón, C/ Oblit 3, a prop de Plaça Maragall. La família que regenta aquest restaurant fa molts anys que viu a Barcelona, però el pare continua passant-se hores a la cuina i no sembla tenir intenció de jubilar-se. El fill comença a rellevar-lo, però encara no ha assolit el seu nivell.\nHi trobareu plats de gastronomia mongol, a part dels plats xinesos de tota la vida, i precisament la pasta de Mongolia és la meva recomanació. A més, arribat un determinat moment de la vetllada, el fill fa jocs de mans i màgia de prop, cosa que el fa especialment recomanable per un sopar de grup.\nFa molts anys, una professora d’anglès d’origen nigerià em va passar la pel·lícula basada en aquesta novel·la. La història em va semblar tràgica tot i ser explicada en un to còmic, i em va costar horrors d’entendre, per l’anglès que parlaven la majoria de personatges. Anys més tard, el llibre m’ha causat la mateixa impressió.\nMister Johnson és un escrivent nigerià, que treballa pel govern colonial en una àrea, Fada, de la que no és originari. Allà se sent com un estrany, i en la seva feina, tot i l’orgull que li produeix treballar pel govern britànic, tampoc no acaba d’encaixar.\nJohnson ha estat comparat amb el Quixot pel seu tarannà, però a mi m’ha semblat més aviat el Lazarillo de Tormes, algú que per molt que faci no sortirà mai de la misèria, i al qui sempre li toca el rebre.\nEl seu cap anglès, Rudbeck, vol construir una carretera, i acaba acceptant l’oferiment de Johnson de maquillar els comptes per facilitar les coses. Seran descoberts, però el llibre no acaba aquí. Johnson, desprès d’alguns fracassos més, inclòs el del seu matrimoni, tornarà a treballar pel govern per un breu temps. Finalment acabarà a la presó, i no explico el final per no espatllar-lo si algú es vol llegir el llibre.\nGran part dels personatges, de fet, tots els africans, parlen en una mena de mal anglès que, pel que sembla, és una mena de llengua franca a Nigèria i altres parts d’Àfrica entre els mateixos nadius, de diverses ètnies i llengües. Això dificulta la lectura en el cas de la versió original. Ignoro com s’ha resolt en la traducció, tot i que opino que caldria reflectir aquesta manera de parlar.\nTanta desgràcia, tant d’optimisme injustificat i desmesurat per part de Johnson i tants de cops com rep es fan una mica pesats, he de confessar-ho, però el final redimeix el llibre sencer.\nRecomanable per descobrir un clàssic desconegut.\nPublicat per minimontse a 14:21 Cap comentari:\nVicenç Borràs signa aquest llibre, a no confondre amb l’homònim de Maria Mercè Roca. La idea del darrer tren, com la darrera oportunitat, ha estat sempre molt present en la literatura, i segur que trobem més llibres que hi facin referència.\nAquest llibre m’ha recordat una mica a les veus del Pamano. El narrador es troba amb una companya de trajecte en tren que, desprès d’unes quantes trobades deixa anar la seva verbositat i li explica la seva vida, molt lligada als orígens d’aquella mateixa línia de tren que recorren. La Ribera Alta del Xúquer hi surt retratada, en el segle passat, amb els personatges que la poblaven, i que poblaven qualsevol poble de l’època, si em permeteu la redundància.\nDe boca d’algun valencià (o valenciana, per ser exacta) he sentit el retret de que als catalans ens agrada Ferran Torrent perquè descriu el País Valencià que volem creure. No dic que no. En aquest cas no hi ha concessions lingüístiques (el llibre no ens estalvia valencianismes, com d’altra banda és natural donada la procedència de l’autor); ni sociològiques, i, paradoxalment, l’ambient, els esdeveniments i els personatges tenen un aire molt familiar.\nLectura tranquil·la, sense artificis, per assaborir.\nMITES GASTRONÒMICS MADRILENYS\nEl primer de tots, el Restaurante Marisquería La Sirena Verde, a la Gran Vía. La seva sopa de peix i marisc justifica per si sola, no una visita al restaurant, sinó a Madrid mateix. El restaurant, a la planta superior, és una mica car, però hi trobem aquells entranyables cambrers madrilenys que es jubilaran fent de cambrers, una espècie en extinció a Barcelona, que us recomanaran el peix del dia i us preguntaran, amb paternal preocupació, com és que no us heu pogut acabar el plat. També hi trobem un producte excel·lent, que fa honor a la xovinista afirmació madrilenya de que “Madrid es el mejor puerto de España”. També recomano les “puntillas”, els nostres xipirons. I les cloïsses son magnífiques. Al pis de baix, amb estovalles de paper, podeu degustar tapes i també la sopa de peix, a un preu més raonable.\nEl carro de postres té diverses especialitats de la pastisseria Mallorca, cosa que entronca amb el segon mite gastronòmic madrileny: el milfulls de crema i maduixetes de la pastisseria Mallorca. Un milfulls amb regust de caramel, una crema suau amb el punt just de dolçor, i unes maduixetes que hi donen el toc fresc i afruitat. Aquest negoci que va començar sent modest, ara té sucursals a tot Madrid, i fins i tot fa càterings.\nEl tercer mite són les rosquillas de Alcalá. No son fàcils de trobar, perquè si bé totes les pastisseries tenen rosquillas tontas (sense glassejat) i listas (amb glassejat), i rosquillas de Santa Clara (amb glassejat de clara i sucre), pocs llocs tenen les rosquilles de pasta de full amb glassejat de sucre i rovell, que son les d’Alcalá. Busqueu-les a les pastisseries Viena Capellanes.\nI el quart, per fer la típica broma de quin museu has visitat a Madrid, és el Museo del Jamón. Qualsevol d’ells té una selecció d’embotits, pernils i formatges magnífica, i algunes opcions calentes, de les que es poden recomanar les sopes d’all i la sopa castellana. Això sí, no us hi cabrà gaire pernil, desprès....\nQuan sigui rica, ja parlaré del Lhardy!\nPublicat per minimontse a 19:43 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: MENJAR FORA DE CATALUNYA, RESTAURANTS\nÉs un llibre que em van deixar, tot dient-me “Té, a tu que t’agrada la literatura fantàstica” . He de confessar que sempre he tingut prejudicis contra la literatura de gènere, i el fantàstic, a pesar de tot el que n’he llegit, no és una excepció. Vaig intentar que no es notés que arrufava el nas, i el vaig deixar a la prestatgeria de llibres pendents. I finalment, l’he llegit, i m’ha agradat.\nEn un planeta llunyà, els teixidors de cabells passen tota la seva vida teixint una sola catifa amb els cabells de les seves dones i filles, que servirà per adornar el palau de l’emperador. Però de tant en tant arriben notícies sobre el derrocament de l’emperador, sobre que no hi ha cap palau, i tot el sistema social trontolla. El llibre d’Andreas Eschbach pren com a fil conductor el misteri de les catifes, a on van a parar i per a què serveixen en realitat (ja podeu imaginar que al palau de l’emperador no n’hi ha ni una), i aquesta intriga es resol al final del llibre. Mentrestant, en capítols independents, se’ns composa una imatge de conjunt d’una societat canviant, i ens trobem davant d’una anàlisi del poder absolut, dels defectes de les revolucions, de les venjances polítiques....d’allò més interessant, i que alguns crítics han comparat amb l’Alemanya nazi.\nResumint, literatura fantàstica que pretén fer-nos pensar, més enllà de la construcció de móns paral·lels, i ho aconsegueix. Literatura, a més, molt ben escrita. Hi ha un capítol, “El palacio de las lágrimas” que justifica per si sol la lectura d’aquest llibre.\nPublicat per minimontse a 12:41 Cap comentari:\nFirmin és una rata que neix en una llibreria, i que devora llibres, primer literalment i desprès metafòricament. Els seus congèneres no l’entenen, i els humans veuen una rata fastigosa: Firmin està sol, i no es pot comunicar més que per llenguatge de signes, amb les limitacions que comporta la mà d’una rata per a fer els signes. El seu món és un barri afectat per un pla de remodelació; un barri marginal, brut, poc estètic, que sucumbirà davant la piqueta, un barri per al que no hi ha pietat, com no n’hi ha per a les rates.\nLa novel·la de Sam Savage està escrita en un to trist i melangiós, però no arriba mai al drama escabellat. Tot hi és contingut, pausat, inevitable, i ens porta cap a la fatalitat, però ho volem sentir, ho volem saber, i sentim una irresistible empatia cap a Firmin, aquest ésser atrapat entre dos móns i que no pertany a cap d’ells.\nA més de la història de Firmin, la seva família, el llibreter, l’escriptor fracassat que el recollirà, el barri a punt de destrucció amb els seu cinema i els locals de mala mort, hi trobem cites i referències als llibres que llegeix Firmin, però en cap moment no es cau en la pedanteria tan freqüent als llibres sobre lectors. Firmin ens provoca, sovint, un somriure trist als llavis.\nMolt recomanable, especialment per als qui estimen els llibres.\nPublicat per minimontse a 12:40 2 comentaris:\nRESTAURANT XARCUTERIA SANABRÉS\nÉs un lloc que havia visitat amb certa freqüència quan treballava a la Diagonal. Ara, que sóc cap de ratolí en comptes de cua de lleó, treballo en una altra zona de Barcelona, però he d’anar a les Corts quan tinc guàrdies, com ha succeït aquesta setmana.\nEl restaurant està situat al carrer Taquígraf Serra, 24 (entre Entença i Nicaragua), i afirma haver estat fundat l’any 1974. Des de llavors, no s’hi han gastat un duro en decoradors. Si el lloc on mengeu ha de ser “mono”, no cal que hi aneu, perquè de mono no en té res. És, això sí, pintoresc, amb les parets entapissades d’una col·lecció de pins i insígnies, miniatures i tota mena de merchandising de Coca-Cola. El menjar, en la línia de la decoració, és simple, contundent i no està subjecte a modes ni a tendències.\nEl menú diari, que costa uns deu euros al migdia, uns 11 a la nit i uns 12 els festius, té prou varietat, i no cal complicar-se la vida amb la carta. Són especialment recomanables les escudelles, sopes i el caldo gallego, juntament amb les truites, de quatre dits de gruix, i el lacón. Però els guisats tipus peus de porc, els canelons d’espinacs, i els plats de planxa també estan força bé. També els fan per emportar, i tenen una gran selecció d’embotits, pernils, vins i wiskies. Com a curiositat, també tenen cervesa Duff. De postres recomano la quallada amb mel, perquè la mel que hi posen és especialment bona.\nEl servei és amable en la mesura justa, i ràpid.\nRecomanable si us agrada el menjar de tota la vida, i contraindicat per a estómacs delicats. Per cert, s’hi pot fumar, cosa que per a mi és un desavantatge.\nPublicat per minimontse a 12:34 2 comentaris:\nTenia moltes ganes de llegir alguna cosa d’Orhan Pamuk, premi Nobel i escriptor turc de renom. Així que vaig comprar aquesta novel·la, de segona mà, pel mòdic preu de quatre euros, sense dubtar-ho.\nFinalment, li va arribar el torn, dins la meva “nevera” de llibres per llegir, i he necessitat un parell de dies per pensar-me bé el comentari. El protagonista, Osman, llegeix un llibre misteriós, que ha vist que duia una noia que li agrada, i aquest llibre li canvia la vida completament, o millor dit, la manera de veure la vida. Coneixerà a la noia, de nom Canan, i a Mehmet, el noi del qual la noia està enamorada. Amb la noia farà un viatge en autobús a través de Turquia seguint la petjada de Mehmet, i acabarà convertint-se en assassí.\nÉs un llibre que costa horrors de llegir: el to sovint oníric, la intriga mai no resolta de què diu el famós llibre, les dues morts de Mehmet, el retorn a la normalitat d’Osman, els accidents de tràfic, els àngels, els autobusos, la misteriosa organització que mata als que difonen el llibre, la recerca de qui és l’autor del llibre, la Turquia profunda, la televisió, els salts temporals, la manera caòtica de narrar...tot això fa que, a vegades, el lector es perdi, que el llibre exigeixi un alt grau de concentració i que no sigui, en absolut, una lectura lleugera per passar l’estona.\nPerò l’esforç val la pena. Fa temps vaig decidir que no havia d’acabar els llibres per militància cultural, i que si un llibre no m’atrapava en les primeres 50 pàgines, el tancaria i passaria a una altra cosa. I ho he fet, independentment del renom de l’autor: per exemple, no puc (oh, anatema!) amb Joseph Conrad. La nova vida és un llibre sobre el poder de la lectura, i potser per això hi he invertit l’energia i el temps necessaris.\nPublicat per minimontse a 19:01 Cap comentari:\nÉs un dels llocs del barri que no havíem descobert encara. L’entrada de marbre i l’aspecte elegant ens tirava una mica enrere. Els preus de la carta també “piquen” una mica, però vam veure que tenia un menú de migdia i nit per 20€(beguda i cafè inclòs), tots els dies de la setmana, així que ens vam atrevir a entrar-hi.\nEl restaurant forma part d’un complex d’aparthotel anomenat Hispanos7Suiza, perquè s’hi exposa una col·lecció de set cotxes d’aquesta marca. Això fa que no sigui gaire adequat per anar-hi amb criatures, a menys que tinguin un alt grau de contenció i una educació quasi militar, perquè els estareu baixant dels cotxes durant tot l’àpat. Caldria dir en el seu descàrrec que fins i tot els adults senten un desig irrefrenable de tocar o enfilar-se als magnífics vehicles d’època.\nCom ja haureu deduït, vam fer el menú, però també vam demanar uns bunyols de bacallà per picar. Força bons. Del menú vam tastar el blat saltejat amb verduretes, molt respectuós amb els gustos dels vegetals però potser massa, perquè li faltava un punt de gust; i els papardelle a la carbonara, boníssims. De segon, salmó a la mostassa suau, i hamburguesa amb salsa de Porto i ceba confitada. Dos plats que no tenen massa complicació, però molt ben servits i guarnits. De postres gelats, dues boles per cadascú. El pa era força bo, i com a copa de vi blanc van servir un Blanc Tranquille de Torelló.\nEl local és molt agradable, amb un aire de luxe retro, una sala de fumadors pintada amb un trompe l’oeil espectacular, i unes làmpares que son el logo d’Hispano Suiza ampliat. Potser la única pega és que a la nit resulta una mica fosc.\nEl servei era molt professional i obsequiós, i a més hi havia música en directe, a càrrec d’un pianista que tocava peces clàssiques de tots els temps.\nCom a curiositat, potser per deformació professional vam fixar-nos en que el NIF de la factura era d’una fundació. El misteri es va resoldre a la sortida, mirant tots els retalls de diari amb comentaris sobre el restaurant i l’aparthotel: és propietat d’una fundació que col·labora en la lluita contra el càncer. O sigui que a més, estareu fent la bona obra del dia.\nIdeal per a un sopar tranquil en parella sense arruinar-se, el trobareu al carrer Sicília 255 (entre Rosselló i Provença)\nPublicat per minimontse a 13:41 4 comentaris:\nÉs un restaurant que combina especialitats asturianes amb cuina italiana, catalana i internacional. La seva situació, en ple Passeig de Gràcia (nº78)i en un entresòl, fa que sigui un restaurant dels de vistes, i si no teniu vista al carrer, la tindreu a un pati interior ajardinat que també fa molt de goig. L’ambient és tranquil, i el servei molt ràpid i eficient. A més, s’hi menja bé per un preu raonable, i hi ha racons molt adients per a una celebració familiar o col·lectiva.\nNosaltres vàrem fer un pica-pica de primer, amb croquetes molt bones, encenalls de carxofa, i xoricets a la sidra. Aquests darrers eren una mica sosos, potser perquè estem acostumats a la contundència dels xoricets fregits. De segon, vam demanar una pizza Covadonga. Molt bona, mida raonable (no aquelles rodes de carro que no et pots acabar) i ingredients frescos. També vam tastar el timbal de llenguado amb tomàquet, una manera de presentar els filets de peix amb tomàquet molt original i treballada, i amb una salsa que no vam desxifrar però que era molt bona. Amb gelats i un cafè, i sense vins, va sortir per una mica menys de 30€ per persona.\nPublicat per minimontse a 17:54 Cap comentari:\nEs la dotzena novel·la del Discworld de Terry Pratchett. Darrerament acostumo a anar a parar a aquest autor quan busco literatura d’evasió, però que no s’entengui pejorativament aquest comentari. El món de Pratchett és perfectament rodó des del punt de vista de la literatura fantàstica, i prou bonyegut com per ser interessant des del punt de vista humorístic.\nCom que hi ha unes 32 novel·les, suposo que tinc evasió, encara, per molt de temps, tenint en compte que n’he llegit vuit amb aquesta (The colour of magic, Mort, Guards!Guards!, Witches abroad, Soul Music, Maskerade, Hogfather, i Making Money).\nEn aquest llibre les protagonistes son les bruixes de Lancre. Dues d’elles son dones grans, una més refinada i l’altra diguem més de poble, que sumen als seus poders un profund coneixement de la naturalesa humana i del poc que se’n pot esperar. La tercera, més jove, més innocent, i menys cínica, per tant, encara n’ha d’aprendre bastant. Amb la mort de Desiderata Hollow, bruixa i fada madrina, algú l’ha de succeir, i aquest algú és Margrat Garlick. Esmerelda “Granny” Weatherwax i Gytha “Nanny” Ogg l’ajudaran a impedir un final suposadament feliç: que la seva fillola Emberella (anomenada així perquè es passa el dia duent troncs al foc de la cuina) es casi amb el príncep, en realitat una granota convertida en príncep.\nLes bruixes viatjaran a la ciutat de Genua, a l’altra banda del Món Disc, una ciutat situada a la desembocadura d’un riu i que n’ha controlat el comerç durant anys: “Genua had once controlled the river mouth and taxed its traffic in a way that couldn't be called piracy because it was done by the city government”. Durant el viatge viuran diverses aventures que ens recorden vagament uns quants contes de fades, històries de por o de literatura fantàstica, a més de patir desencontres i confusions degudes a la mania dels estrangers de parlar estranger. Un cop allà, s’enfrontaran a la tirania d’una altra bruixa, la germana de Granny Weatherwax, que ha convertit Genua en un lloc perfecte per decret, i si cal, talla caps perquè la gent sigui feliç.\nM’he divertit molt, més que amb la trama en general, amb els petits moments paròdics i amb les confusions de les bruixes quan intenten parlar idiomes. També es pot llegir com una crítica als autoritarismes, que acaben fent infeliç a la gent per obligar-la a ser feliç.\nPublicat per minimontse a 17:43 Cap comentari:\nFa temps que volia fer un comentari sobre aquest restaurant, però, en la meva línia desmemoriada no recordava el que hi vam menjar. Fa uns dies va aparèixer un paper amb el menú degustació, i ara sí, puc parlar-ne amb més criteri.\nVagi per davant que el menjar ens va agradar, molt, i gairebé tot. Però que és un exemple de triomf de la tonteria del disseny davant el menjar. Per començar, la insistència del personal de sala en que féssim l’aperitiu asseguts al pedrís exterior, en una nit de finals de setembre a la Garrotxa. Senyors, fa fred i la pedra està freda, com a mínim per als nostres estàndards pixapins. Seguint per l’uniforme de ressonàncies hobbitianes dels cambrers, les cadires de tot punt absurdes del menjador, i fins i tot perilloses si un ja porta unes copetes de vi i es decanta; pel lavabo unisex que feia, inevitablement, pudor de pixum; per la “visita guiada” al restaurant, que va acabar amb una visita a la cuina...ja recollida i neta i per tant sense cap interès; la il·luminació insuficient fins que el cap de sala es va dignar apujar-la; i el servei, poc entregat i massa rígid, dues coses que no es poden permetre en un restaurant d’aquesta categoria. Dos exemples: el sumiller no et pot dir que tu mateix busquis un vi per al menú degustació, deixant-te damunt la taula una mena d’exemplar de l’Enciclopedia Espasa amb centenars de referències; el cambrer no et pot renyar quan, en to de broma, dius que vols tastar tots els formatges del carro de formatges.\nDit això, insisteixo, el menjar molt bo, però no pots evitar sortir-ne amb la impressió de que uns marcians van deixar un restaurant al mig d’Olot, i que els terrícoles d’aquella banda encara no se’l han fet seu del tot.\nDe la cuina, cal destacar l’esforç per crear alhora que es recuperen productes i procediments locals, tradicionals i gairebé oblidats. Per aquí és per on, al meu modest parer, ha d’anar la cuina creativa si no vol caure en una còpia barata del Bulli, i en el cas de Les Cols, l’encerten plenament.\nComençant per la crosta de fajol i els blinis de fajol amb fesols de Santa Pau, com a aperitius que surten d’allò que esperes, i que et fan recordar on ets. De la resta de plats del menú degustació, molt equilibrat i que finalment resultava abundant, eren el suc de mongeta perona, de l’hort que té el mateix restaurant, molt original i amb tot el gust del vegetal; les patates amb suc, en una curiosa versió; el biquini de farro, altre cop un producte local; l’amanida de vaquetes i tòfona, molt equilibrada i perfumada; la tomata de Montserrat, potser el que menys ens va agradar perquè era el que menys sorprenia; l’arròs de pagès amb calamars de llauna, molt bo; el bacallà al pil-pil també encertadíssim; l’espatlleta de conill, fantàstica; el carro de formatges catalans amb melmelades per a fer contrast, ple de formatges interessants de totes les procedències, matèries primeres i graus de maduresa que pot oferir el producte; les “variacions de móra”, que personalment em van agradar molt perquè sóc una gran fan d’aquesta fruita; el brownie de xocolata blanca i figues, un festival de sabors i textures; i per acabar, una rajola de xocolata i coca de pa ensucrada. Amb unes infusions de poniol, vam sortir més que satisfets, havent gaudit molt de la cuina....i havent rigut una mica a costa de les absurditats del disseny.\nPublicat per minimontse a 13:55 Cap comentari:\nMENJAR A SEVILLA\nHa estat la nostra destinació de pont. Els millors llocs, les dues recomanacions d’un local, i un “colmao” a Triana que coneixíem de l’altra vegada que hi vam ser.\nVeganitessen: Una paradeta de pastisseria vegana, amb una petita barra per a fer un café, al mercat del Arenal. Just darrere de la Maestranza. Tot tan deliciós com l’aspecte feia presagiar, sense cap producte d’origen animal. Ni falta que feia.\nLas golondrinas:C/ Antillano Campos 26 (Triana). Ens havien dit que estava bé de preu, però a la carta la mitja ració més barata sortia per uns 9€. Quan la vam veure arribar, els nostres dubtes van desaparèixer. Mitja ració de calamarsons son 15 calamars sobre un llit d’amanida; la mitja de puntes de rellomillo, sis talls de rellomillo, cadascun damunt d’una llesca de pa, amb patates fregides; en altres taules, descobrien que la mitja de salmó eren sis talls...en fi, potser surt més a compte si s’hi va en colla, perquè es poden tastar més coses pel mateix preu. A més de la quantitat i el preu, la qualitat també era molt bona. L’única pega, que deu sortir en alguna guia turística perquè estava ple d’estrangers.\nRestaurante las Piletas: C/ Marqués de Paradas 28. Entre la Maestranza i l’antiga estació de rodalies. No era barat, però era un restaurant, i per tant, assumírem que el preu havia de ser més elevat. El peix que vam menjar de segon era magnífic, tant el llobarro amb allada com el lluç a la vasca: fresquíssims tots dos, magníficament cuinats i vestits. De primer vam menjar amanida mixta, molt abundant i colorida, i sardinetes, ai las, que ens pensávem que serien fregides i eren de llauna. Les van servir amb uns tomàquets frescos i uns bitxos en vinagre, però no hi havíem anat a menjar de llauna, per molt bo que fos el que sortís de la llauna. De postres, tocinillo de cielo, molt bo, però prou suau com per poder-lo acabar desprès d’un àpat copiós. Si podeu superar menjar envoltats de caps de toro, divises, ferros, programes i cartells taurins de totes les époques, la camisa de Manolete i la Macarena, és un lloc molt recomanable.\nTaberna Miami, colmao trianero. San Jacinto 21 (Triana). El nom i la decoració no inspiren confiança, però si que la inspira el fet que la majoria de públic sigui local. No pot estar més ben situada, seguint el carrer que continua el pont de Triana. El preu és molt econòmic (una safata de peix fregit variat d’uns 50 cm de llarg, plena a vessar, costa 10€), el gènere és fresc i molt bo, i el personal és amable i atent. Aquest sí que no us el podeu perdre, si aneu a Sevilla.\nPublicat per minimontse a 18:45 2 comentaris:\nJaume Cabré és un autor que he llegit bastant. Em solen agradar els seus llibres, però em va apassionar Senyoria, potser pel protagonista (un jutge corrupte), potser per l’època (finals del 1700), potser pel lloc on transcorre l’acció (el barri de Ribera de Barcelona).\nLes Veus del Pamano m’ha agradat moltíssim. Tota la trama gira en torn d’uns fets succeïts en un poble del Pallars, acabada la guerra incivil. Hi surten maquis, feixistes, gent vençuda i gent que ha vençut sense convèncer, un marbrista que fa làpides i filosofia, una senyora de casa bona que tots hem conegut, i un mestre atrapat per les circumstàncies, i també una mestra que troba, en l’actualitat, uns quaderns amagats a la vella escola de Torena, que expliquen aquests fets.\nEls dos personatges principals, l’Elisenda Vilabrú (la senyora rica) i l’Oriol Fontelles (el mestre) son d’una complexitat extraordinària, sobretot el darrer, ple de llums i ombres i contrallums. Potser el personatge més pla és el falangista Valentí Targa, però un dolent de manual i sense fissures és un bon contrapunt a tants secrets com amaguen els altres personatges.\nL’única cosa que es fa feixuga és l’anar endavant i endarrera de l’acció, que, al principi, fa que ens perdem entre tants personatges. És aconsellable fer-se’n un petit esquema, i fins i tot s’agrairia que hi fos en futures edicions.\nPerò aquest moviment de l’acció fa que els punts d’intriga, com el destí de la filla de l’Oriol Fontelles, el del Ventureta, o com va morir l’Oriol Fontelles, es resolguin sempre ben amunt.\nEn resum, una bona història, ben narrada, ben vestida, i ben poblada. Literatura de la bona.\nPublicat per minimontse a 13:30 Cap comentari:\nEl lema d’aquest restaurant situat a l’Avinguda Gaudí número 12 (el primer tram venint de la Sagrada Família) és tota una declaració d’intencions: “Para comer como Dios manda”. Y la veritat és que reconforta trobar un lloc així. A pesar de que a l’entrada hi hagi un enorme mussol dissecat, de la decoració a base de plantes artificials i mobles rústics-rancis, de les rajoles setenteres, i del permís que figura a la barra (de quan el pare de l’actual propietari va fer la comunió), el menjar és molt bo.\nLa gent se sol decantar per les torrades i per la fusta catalana, un estri de fusta del que pengen diversos embotits, ideal per a compartir.\nTambé hi ha un menú de nits, abundant i molt ben cuinat. Podem destacar l’escalibada, les carns a la brasa i el conill amb farigola, tipus escabetxat.\nNo hi trobareu plats sofisticats, però la cuina és honesta, guarnida i be de preu. Ideal si esteu tips d’exotismes i pizzes revingudes.\nPublicat per minimontse a 11:57 Cap comentari:\nRestaurant DO VIC\nEs tracta d’un restaurant situat a Vic, al carrer Sant Miquel dels Sants, 16, just davant de la casa natal de Sant Miquel dels Sants, patró de la ciutat de Vic. Per situar-vos, és molt a prop de la plaça, al casc antic.\nHi vam tastar el menú del migdia, i ens hi van portar uns amics vigatans que van estudiar al “cole” amb el cuiner.\nEl local és agradable, amb les parets decorades amb pedra vista i mobiliari modern. Potser, tenint en compte que està en un carrer estret, li caldria una mica més de llum. El servei, eficient tot i l’hora, punta, del migdia.\nDe primer vam tastar una amanida amb taronja, pernil i espàrrecs verds, opció saludable i plena de color i gustos diversos, en quantitat més que raonable i en general molt bona, de les millors amanides “de fullaraca” que he menjat. Altres opcions van ser la fideuà, correcta, i els carbassons farcits de brandada, també molt bons, de gusts fi i subtil i molt ben equilibrat. Els plats es presenten de forma molt agradable a la vista.\nEls segons van ser salmó a la planxa amb salsa, que anava acompanyat d’un petit guarniment de verdures. Estava molt bo, sense l’excés de greix que sol desprendre aquest peix sempre que se’l demana en un menú. Jo em vaig desmarcar de la tònica assalmonada amb un melós de porc que feia honor al seu nom, perquè es desfeia a la boca, i que anava acompanyat d’una salsa agredolça tipus Pedro Ximenes molt bona.\nLes postres van ser més fluixes, potser perquè en un menú no es poden posar opcions gaire elaborades, però les podríem definir com a “voluntarioses”. Dos dels comensals vam demanar síndria amb sorbet de llimona, i la síndria, desgraciadament, no va sortir bona, potser perquè ja va de baixa. El sorbet, però, era bo. Un altre va demanar gelat de torró, que estava bé, i un altre pastís de mató casolà, que estava molt bé i de nou anava servit de forma molt agradable a la vista.\nLa cosa, cafès inclosos, va sortir per uns 12€ per cap, més car que un menú convencional però força prudent si tenim en compte que els plats tampoc no eren els d’un menú convencional. L’única cosa que grinyolava una mica era que el vi del menú fos un Carinyena.\nPublicat per minimontse a 19:28 Cap comentari:\nDe nou Daniel Pennac. En aquest cas, el cinquè volum de la saga Malaussène. Els Malaussène són una família estranya, el cap visible de la qual és en Benjamin, germà de família (perquè es qui se’n cuida de la nombrosa prole de la seva mare, que té un fill amb cada home que passa per la seva vida) i de professió, boc expiatori (és a dir, ase dels cops, primer en uns grans magatzems i desprès en una editorial). Tots plegats viuen a Belleville, un barri de Paris.\nEn aquest llibre, molt curtet, se’ns explica la història del Petit, germà petit dels Malaussène, que de sobte fa vaga de fam perquè vol conèixer al seu pare. Llavors en Benjamin, en forma de flash-back, recorda com la família va recollir un home greument ferit en una pallissa, inconscient, que només reaccionava quan li donaven menjar, demanant a crits “Cristianos y Moros” (és a dir, arròs amb fesols). La història és rocambolesca, com la mateixa família, que ho és fins al punt de fer-me dubtar de la salut del meu francès quan vaig començar a llegir sobre ells.\nDivertit, entretingut i amb un capítol molt recomanable, en el que Benjamin explica com el Petit està malalt de Bartlebisme, perquè respon a tot “M’estimaria més el meu papà”\nA Lleida, dir Nastasi és una aposta gairebé segura per menjar bé. I dic gairebé perquè recordo haver-hi menjat un fricandó bastant deficient, fa uns quants anys, però aquesta ha estat, per sort, l’excepció.\nEls locals que conec son la Fonda i el Nou Forn. El primer, més gran però amb un munt de salons i salonets que donen l’aparença de no massificat; el segon, amb una decoració afrancesada i més recollit.\nCuriosament per un restaurant de terra ferma, a cal Nastasi el peix s’hi toca molt bé, millor fins i tot que la carn. En la darrera visita, que va ser a la Fonda, tots els comensals ens vam decidir pel menú. Com a entrant es podia triar entre crema de nécores, vichissoise o gazpacho. Correctes tots ells, potser un pèl salada la vichissoise. Com a primer, duien el pica-pica del dia, que a més era misteriós perquè no t’explicaven en què consistia. Van portar pernil amb pa de coca, cargols (o millor dit “caragols”, que estàvem a Lleida) i un rissotto de bolets. Força bé, si no fos que de quatre comensals, a dos no ens agraden els cargols, i un de nosaltres havia demanat arròs de segon plat. Cal ser just, però, perquè ens van canviar immediatament el rissoto per un plat de peixet fregit, quan ens vam queixar.\nPel que fa als segons, tots vam demanar peix: bacallà de la casa, molt bo però potser una mica escarransit; clatell de lluç estil Orio, abundant, fresc i ben cuinat; llobarro amb salsa de figues i bolets, no apte si no us agrada la nata, però molt encertat en quant a combinació de sabors i molt ben equilibrat; i arròs de peix, força il·lustrat, gustós i fi alhora, i molt abundant.\nLes postres es van deixar inacabades per impossibilitat material: el brownie era excel·lent, el tiramisú era molt suau i gairebé sense café, i el pastís rus era bo, però massa espès i servit sense gairebé salsa que l’amorosís.\nLa broma, amb cafès, va sortir per uns 30€ per barba. Cal dir que és dels restaurants que, només arribar, et porten unes olives i un paté de pebrots per distreure’t, i ho acompanyen d’un còctel de benvinguda, en aquest cas un mojito.\nPotser no és un lloc per anar-hi cada dia, però per una excursió gastronòmica a LLeida, és molt recomanable.\nPublicat per minimontse a 14:11 Cap comentari:\nNovel·la de Hanif Kureishi, guionista de “Mi hermosa lavandería” i “Sammy y Rosie se lo montan” , que em venia molt de gust llegir.\nEn aquest cas, però, la realitat no ha acompanyat a les expectatives. La història de Karim, fill d’indi musulmà i anglesa, que no se sent gens connectat amb la cultura del pare, i que arran del divorci dels seus pares comença una recerca personal que el durà a fer d’actor, no m’ha arribat gaire, i no sé ben bé perquè.\nEl llibre tracta temes com el racisme, la “segona generació” d’inmigrants, la recerca de la pròpia identitat condicionada per la imatge que els altres en tenen, el papanatisme d’alguns occidentals cap a les espiritualitats exòtiques; tot això en una trama complexa, amb secundaris de luxe com la cosina Jamila i el seu no-marit, i en el marc històric de l’Anglaterra pre-Thatcher, amb el final del moviment hippie i els inicis del punk.\nPotser el to desmenjat del personatge principal, que a vegades deixa anar alguna punta d’ironia, potser l’abundància de personatges avorrits de tot, començant per ells mateixos; potser la intuïció de que es tracta d’una novel·la en realitat autobiogràfica, disfressada de retrat sociològic... el cas és que l’he acabada, i psché.\nEl primer que se'm acut dir és que un local així no hauria sobreviscut a Barcelona. No hi ha disseny. El que sí que hi ha és bon menjar, i un servei de sala excel.lent, un veritable luxe.\nLa cuina que s'hi fa es defineix com creativa-de mercat: cal dir que amb ells s'ha produït aquell fenómen tan rar en l'actualitat, de que un plat creat en un restaurant passa a la cuina popular. Aixó ha passat, que jo sàpiga, amb el pastís de kabrarroka de l'Arzak (pastís de peix), i amb el bacallà a la musselina d'alls i l'amanida de favetes de l'Empordà.\nPotser no esferifiquen, però saben perfectament que no és el que els hi toca fer, i fan el que saben fer. Ells cuiden el producte, fan una carta de mercat, creen nous plats a partir d'ingredients excel.lents, i aixó sí, innoven, sobretot perquè els gustos del comensal han canviat.\nAmb la seva carta passa que no saps qué demanar perquè ho demanaries tot; val la pena fer el menú degustació, i si és acompanyat d'una visita a la cuina, encara millor. Aneu-hi d'hora, abans que la voràgine impedeixi al cap de cuina de parlar amb vosaltres. Si us pot atendre, us explicarà com va entrar per la frontera la cuina que tènen, com funcionen sense vitro ni inducció, com creen, com compren...\nLa carta de vins està plena de referències interessants, i cuiden bastant la selecció de vins empordanesos. Podeu confiar en la elecció del sumiller amb els ulls clucs, si no sabeu què triar. Si us agrada el formatge, plorareu d'emoció davant del carro de formatges. I sobretot, sobretot, deixeu espai per al postre: arribarà un carro de postres amb més de vint pastissos i dolços, tots de la casa, i tots absolutament espectaculars. Els cambrers ho saben, i solen oferir raccions petites perquè es pugui tastar tot.\nEn resum, un lloc imprescindible per als amants de la bona taula, que justifica per si sol una visita a Figueres.\nPublicat per minimontse a 11:45 Cap comentari:\nPublicat per minimontse a 21:29 Cap comentari:\nEl dia 31 d'agost va morir Ramona Closa, l'ánima de Cal Jaumet de Torà. Als seus 89 anys encara trastejava per la cuina, probablement perquè formava part d'una generació que no concep viure sense treballar.\nCal Jaumet és un d'aquells llocs on et donen de menjar, sense literatura i sense tonteries. La Ramona es va passar la vida fent els plats tradicionals de la Segarra, recuperant-los i donant-los actualitat. La seva ha estat una feina callada, que tindrà, per sort, continuïtat en la següent generació. Descansi en pau una cuinera de raça.\nPublicat per minimontse a 12:55 Cap comentari:\nPublicat per minimontse a 0:01 Cap comentari:\nJavier Moro ha escrit un llibre que es "ven" com a dedicat a la figura de Sonia Gandhi, la italiana que es va casar amb el fill gran d'Indira Gandhi. En realitat, aquesta biografia explicada amb un punt novel.lesc ens passeja per tota la saga dels Nehru-Gandhi (Jawaharlal, Indira, Rajiv i la resta de la família).\nEl llibre és força benévol amb les ombres de la família, que imputa básicament a Sanjay, el fill petit d'Indira, i la ceguesa de la seva mare davant certs comportaments del fill. Ens mostra l'elevat sentit del deure de tots els membres d'aquesta família, des del primer patriarca fins a l'actualitat, i l'elevat preu que han hagut de pagar, en forma de morts violentes.\nCom és lógic, "vivim" més intensament els esdeveniments des de l'arribada de Sonia a la família, i el llibre ens acosta a la complexitat d'un país, la Índia, que fascina o repugna, i de vegades totes dues coses alhora.\nL'unica pega és un to sentimentaloide que a vegades cau en la cursileria. No se li pot negar, no obstant, que està molt ben documentat i que fa digeribles totes les complexitats de la política de la major democràcia del món.\nPublicat per minimontse a 16:21 Cap comentari:\nPublicat per minimontse a 21:37 Cap comentari:\nRoald Dahl, l'autor de Matilda i de les Històries Increïbles que TV3 va emetre en forma de sèrie en els seus primers temps, fa una mena de no-autobiografia.\nA travès d'episodis que recorda o que li van explicar ens porta pel seu naixement en el si d'un matrimoni d'emigrats noruecs a Gal.les, la mort prematura del seu pare, i les seves experiències de nen que va viure la Primera Guerra Mundial, en una escola-internat, les vacances a Noruega, els inacabables viatges, el College...\nEs tracta d'un llibre per llegir a estones, on un gran narrador ens relata la història de la seva família i la seva infantesa. Curiós, entretingut i molt ben escrit.\nA partir d'un partit de rugbi entre els Springboks sud-africans i els All Blacks neozelandesos, John Carlin ens narra els esforços de Nelson Mandela per fer una sola societat de la Sud-Àfrica post apartheid. Se'l endevina seduït pel personatge, cosa en la que tots els qui l'han tractat coincideixen. Nelson Mandela té un do de gents i una aureola encisadora, en part natural i en part cultivada.\nCom que l'esport no m'interessa gens, he de confessar que m'he saltat les parts estrictament esportives, però son molt poques. El llibre agafa el partit com a Macguffin, i ens porta pels darrers anys de captiveri de Mandela, per les negociacions per al seu alliberament, per les primeres eleccions democràtiques a Sud-Àfrica....per un camí que no va ser fàcil, però en el que la història semblava anar per on havia d'anar, per un cop.\nMolt interessant, si voleu aprofondir en l'épica d'un episodi de la història recent.\nPublicat per minimontse a 21:11 Cap comentari:\nPublicat per minimontse a 20:58 Cap comentari:\nEs tracta d'una novel.la d'Anna Gavalda, publicada en castellà amb el títol de "Juntos, nada más".\nQué tenen en comú un cuiner que només pensa en dones i en motos, una dibuixant amb transtorns de l'alimentació, un aristócrata que no s'entèn amb la seva família i una dona gran que amaga els signes del seu deteriorament? Tots aquests personatges ferits es troben, i ajunten les seves limitacions per ajudar-se a caminar. Una novel.la tendra, magníficament narrada i amb l'acció ben dosificada com succeeix sempre amb Anna Gavalda, que no podreu deixar fins al final. Un final, per cert, que no desvetllaré, i que és el que desitja el lector, encara que l'autora ens hi porta per camins que no esperem.\nRecomanada per als qui volgeu llegir sobre relacions familiars o relacions de parella, sobre el tracte a la gent gran, i sobre la capacitat de recuperació de l'esser humà. En aquest darrer cas, per cert, és molt més recomanable que qualsevol llibre d'autoajuda al ús. Tots els temes es tracten des d'una perspectiva molt actual, i tot i la tendresa no es cau mai en la cursileria.\nAneu corrents a buscar-la, si us agrada la bona literatura.\nPublicat per minimontse a 14:13 Cap comentari:\nDesprès d'una breu estada a Viena, on he pogut tastar el Wiener Schnitzel, se m'ha acudit aquesta entrada.\nEl Wiener Schnitzel és una simple escalopa arrebossada. Però la carn s'aplana fins que sigui ben prima, i es passa primer per farina, desprès per ou batut i finalment per pa ratllat, i llavors es fregeix en oli ben calent. Imprescindible desprès posar-lo uns segons damunt de paper absorbent; llavors se serveix, immediatament, i arriba calent a la taula, amb l'arrebossat cruixent i la carn de dins tendríssima.\nCom és que sempre que demanem alguna cosa arrebossada, a casa nostra, el que arriba a la taula és tou i oliós? Perquè s'ha perdut el costum de fer els arrebossats al moment.\nPublicat per minimontse a 11:28 Cap comentari:


L'Associació d'Hostaleria de l'Alt Urgell, Botiguers i empresaris acorden amb l'Ajuntament de la Seu modificar la normativa de rètols - horecalleida.es\nDes de fa prop de 2 anys l ‘Associació d’ Hosteleria juntament amb l’ UBSU i l’ AEAU s’ ha estat treballant en la modificació de l’ ordenança de rètols per la ciutat de la Seu d’ Urgell. Finalment, el dia 3 de febrer, en la taula intersectorial, les 3 associacions es van reunir amb el Consistori (Ajuntament de la Seu d’ Urgell) per debatre l’ ordenança. L’ acord assolit garanteix que la majoria de cartells no s’ hagin de canviar, tal i com obligava l’ ordenança anterior, ja que els canvis admesos permeten que pràcticament el 90% dels rètols s’ ajusten a la normativa. En els casos que calgui revisar-los, hi ha un termini de 10 anys, i no cinc, per fer el canvi.\n“Aquesta vegada, s’ ha consensuat la normativa i ens mostrem molt satisfets pel fet d’ haver arribat a un acord de forma conjunta. Tot i que l’ objectiu és protegir i fomentar el paisatge urbà per garantir a tots els urgellencs una qualitat de vida adient, també ha de donar resposta a la realitat del sector econòmic que lluita per mantenir els seus negocis en funcionament.”, així ho declara el president de l’ AHAU.\nEls canvis, han estat flexibilitat en les mides i orientacions dels rètols, materials i la seva il·luminació, també es podran conservar en cas d’ un canvi de nom del negoci, sempre que es mantingui l’ activitat econòmica.\nEn el ple del mes de març s’ aprovaran les modificacions en l’ ordenança acordades en la taula intersectorial.


Dotze entitats ecologistes demanen amb un funeral simbòlic pels plàstics que el Govern aprovi ja la Llei de Residus. Els manifestants han duït un taüt plè de plàstics fins Cort, el Consell i el Parlament - QuoArtis\nManel Ferrera- Ib3 N Notícies\nMés d’un centenar de persones han participat avui a un funeral simbòlic pel plàstic d’un sol ús. Demanen als governants que aprovin, com a tard al febrer, l’anunciada Llei de Residus.\nAmb un taüt dins un llaüt. Així ha començat l’actuació reivindicativa de fins a 12 entitats ecologistes de dins i fora de Balears, per tal de reclamar l’aprovació urgent de la Llei de Residus, que entre d’altres coses, acaba amb els plàstics d’un sol us.\nLa comitiva fúnebre ha estat encapçalada per un cotxe d’època amb un conductor també d’època.\nEls participants han anat a cercar els polítics a les institucions, per donar-los la corona fúnebre. La cita ha acabat davant el Parlament, on en teoria la Llei s’ha d’aprovar a principis de l’any que ve.\nEls assistents han tirat els plàstics damunt el taüt en la cloenda d’un funeral que també ha estat una festa per a grans i menuts.\nTags: Balearic Islands, plàstic, RIP plastic


Rajoy s'espolsa la responsabilitat sobre el referèndum de Catalunya - VilaWeb\nDimarts 23.10.2012 16:39\nTambé esquiva pronunciar-se sobre el d'Escòcia\n'Ningú no m'ha demanat cap referèndum, i jo no tinc capacitat de fer-ne ni puc autoritzar-ne', ha dit avui el president del govern espanyol, Mariano Rajoy. Així, i escudant-se en què la llei no ho contempla, Rajoy ha respost a la senadora de CiU Montserrat Candini, que li havia dit que Catalunya tenia 'una gran il·lusió col·lectiva', la de 'poder definir el seu futur', i que 'ni els polítics miops no ho impedirien'.\nRajoy s'ha espolsat la responsabilitat sobre una consulta insistint que aquesta requeia en les corts generals espanyoles i que ell estava obligat a complir la llei: 'No em demaneu que la incompleixi', ha dit a Candini, i ha explicat que per a fer un referèndum calia reformar la constitució espanyola, dissoldre les corts, convocar eleccions, ratificar la reforma constitucional i, finalment, fer la consulta.\nCandini ha posat com a exemple el cas escocès, on 'la llei és al servei de la democràcia i no la seva gàbia. 'De què teniu por, senyor Rajoy? De la voluntat popular, del diàleg, de la democràcia?'. Ha recordat que Catalunya se sent agreujada malgrat l'aportació feta durant tots aquests anys, i el suport als governs espanyols.\nRajoy també ha dit que en la reunió amb Artur Mas aquest li havia advertit que si no acceptava la proposta de pacte fiscal hauria d'assumir-ne les conseqüències. 'Després em vaig trobar que dissolia les corts i faria un referèndum, i a través d'un diari em vaig assabentar de la pregunta del referèndum. És molt difícil construir res', i ha considerat que la convocatòria d'eleccions del president Mas era 'una fugida endavant perquè no es parli del seu govern i es parli d'altres coses'.\nSobre el referèndum d'Escòcia, també ha esquivat la resposta i s'ha limitat a dir que no era la seva funció valorar les decisions adoptades per estats sobirans. Però ha afegit: 'El referèndum a Escòcia es farà d'acord amb la legalitat vigent al Regne Unit, que és com es fan les coses en els llocs sensats i en democràcia', en referència a la legalitat d'una consulta a Catalunya.