De moment s'han instal·lat 60 panells fotovoltaics i al llarg d'aquest any s'anirà completant la infraestructura\ndimarts, 12 de març 2019 - 10:23h | Actualitzat a 12/03/2019 10:47h\nFinalitza la primera fase del parc fotovoltaic de Rocafort de Queralt. | Cedida\nRocafort de Queralt ha finalitzat ja la primera fase per posar en marxa el seu parc fotovoltaic. Aquesta instal·lació està plantejada per alimentar de forma elèctrica tot el sistema de bombeig d’aigua al dipòsit principal.\nAmb aquesta instal·lació també s'ha previst l'abastament elèctric de la re-circulació per la cloració de l'aigua i la impulsió d'aigua de la xarxa en baixa, de la població.\nAl llarg de l’any es completarà la infraestructura\nAquesta primera fase consisteix en la instal·lació de 60 panells solars fotovoltaics de 270w. Tot i això, la previsió és que al llarg d'aquest any es completarà la infraestructura amb la instal·lació dels inversors, reguladors i les bateries de liti.\nRocafort de Queralt és un municipi que ha apostat en els darrers anys per l’ús d’energies renovables en altres àmbits, per tal d'assolir la sobirania energètica i posar el seu granet de sorra en la lluita contra el canvi climàtic. Fa uns quatre anys, es va implantar la il·luminació amb energia fotovoltaica del recinte del cementiri municipal i de la seva capella.\nEl municipi també disposa de fanals solars en zones fosques i de lleure del poble i d’una caldera de biomassa que serveix per escalfar les dependències de l'ajuntament.\nLa Conca de Barberà, territori de parcs eòlics\nLes energies renovables fa temps que són visibles a la Conca de Barberà. De fet, la comarca concentra un bon nombre de parcs eòlics, ja que és una zona on bufa el vent i, per tant, molt favorable per acollir aquesta mena d'instal·lacions. Els parcs eòlics que hi ha actualment són: Les Forques (Passanant i Belltall), Montargull (Llorac, Talavera i Santa Coloma), Conesa I, Conesa II (Conesa i Forès) i Savalla (Savalla del Comptat i Santa Coloma de Queralt).\nEls parcs eòlics, el paisatge del futur?\nRocafort de Queralt medi ambient


La gironina amb millor nota a la selectivitat: ''Sabia que m'havia anat bé, però no tant'' - El Gerió Digital\nJúlia Ibañez ha tret un 9,8 i vol estudiar enginyeria biomèdica\nDimecres, 26 de juny de 2019 20:15h\nJúlia Ibañez és la gironina amb millor nota de selectivitat a la demarcació © ACN\nLa Júlia Ibáñez, de 17 anys i estudiant de l'Institut Jaume Vicens Vives de Girona, és l'alumne que ha tret la millor nota de selectivitat a comarques gironines. S'ha quedat només a una dècima de la millor nota de Catalunya, que ha sigut un 9,9.\nAquesta tarda encara no s'ho acabava de creure. "Sabia que m'havia anat bé però no m'esperava una nota tan alta", admetia amb un somriure que no podia esborrar de la cara.\nExplica que per arribar fins aquí ha calgut ser molt constant amb els estudis. "Ho he sigut des de petita i a batxillerat igual, amb els deures i tota la feina", ha afegit. Aquests esforços li permetran cursar la carrera que volia, enginyeria biomèdica a la Universitat de Barcelona. I aquest estiu ho té clar. No tocarà un llibre i ho combinarà amb la seva primera feina.\nPer arribar fins aquí, han calgut mols esforços. Partia d'una mitjana de batxillerat de 9,81. "No diré que no he treballat; he sigut molt constant des de petita i a batxillerat igual; i pas a pas he arribat aquí", afegia amb un somriure que no se li ha esborrat durant tota l'entrevista.\nQuan se li pregunta per la feina que voldria fer en un futur, admet que no ho sap encara. El que sí que té clar és que li encanten els números i especialment la biologia. En aquest últim any, a més, ha descobert que també li atrauen molt les matemàtiques i la física i per això vol estudiar aquesta carrera que ho combina.\nFins al setembre, però, no pensa tocar ni un llibre. A banda d'estar amb els amics i de fer atletisme, aquest estiu també treballarà a l'Estartit (Baix Empordà) en una empresa de cara al públic en el que és la seva primera feina.\nAquest any, 33.944 estudiants es van presentar a les proves que es van fer del 12 al 14 de juny.


Reserveu les vostres vacances\nCercar i reservar\nA la pàgina d’inici, podeu confeccionar les vostres vacances utilitzant la ‘funció de recerca’. Els resultats apareixen immediatament a la pantalla. D’aquesta manera podeu veure els allotjaments disponibles per a reservar. Mitjançant el formulari de reserva de la nostra web, podeu efectuar la vostra reserva definitiva. En cas de problemes en relació a la vostra reserva, ens posarem en contacte amb vosaltres per telèfon per a proposar-vos eventuals alternatives.\nEn el cas d’una sol·licitud d’informació, d’un consell personal o si preferiu fer la reserva per telèfon, ens podeu contactar al número següent: 877 017 961. Els nostres agents estan a la vostra disposició per a respondre totes les vostres preguntes.\nSi desitgeu esperar una mica abans de fer la vostra reserva definitiva, teniu la possibilitat d’efectuar una opció. Realitzar una opció es possible únicament per telèfon, al número: 877 017 961. Una opció és vàlida durant 24 hores i serà automàticament anul·lada després d’aquest termini.\nJa podeu reservar les vostres vacances preferides per a 2014, amb l’excepció d’una modificació de preus o de programa. Les tarifes de 2013, del mateix període, seran aplicades fins el moment de la signatura dels nous contractes de 2014; després de la signatura dels nous contractes rebreu la confirmació definitiva de la vostra reserva. Per a les reserves anticipades cal efectuar un pagament a compte de 180,00 € .\nEl viatger principal ha de tenir una etat mínima de 18 anys, i és responsable de la resta de viatgers que l’acompanyen. Tota la correspondència serà tramesa a l’adreça del viatger principal.\nDesprés de la facturació, fins a 28 dies abans de l’estada, el viatger pot demanar una modificació del contracte de viatge, entenent que serà en la mesura del possible. Una modificació s’entén com un canvi que no afecta l’essència bàsica del contracte (destinació, allotjament, preu del període). El viatger s’haurà de fer càrrec de les despeses de modificació a raó de 28,00€ por cada reserva. El canvi d’una estada ja reservada per una altra destinació serà considerat com una anul·lació del viatge inicial i una nova reserva de viatge suposarà l’aplicació de les condicions previstes en el paràgraf 2.1. En cas de modificació el contractant principal haurà de comunicar la modificació per escrit o per telèfon a Selectcamp.\nEls vostres desigs particulars (per exemple un emplaçament prop de la piscina, a l’ombra...) han de ser necessàriament indicats en el moment de la reserva. Les preferències seran comunicades al representant de Selectcamp, i seran preses en consideració en la mesura del possible, però no les podrem garantir.\nL’especialista d’estades en càmpings des de 1992\nLíder en el mercat dels allotjaments Glàmping\nReservas i pagament:\nInformacio de viatges


A l’Eixample és l’hora del poble! | Arran Fort Pienc\nA l’Eixample és l’hora del poble!\nDes del Comitè de Campanya de la CUP-Alternativa d’Esquerres de l’Eixample Dreta us convidem a participar en l’acte d’inici de campanya al districte aquest proper dissabte 10 de novembre a l’Av. Gaudí.\nEn aquest tret d’inici de campanya comptarem a partir de les 11 del matí amb una fira d’entitats, activitats infantils i mostres de cultura popular (castellers i bastoners).\nA les 13:30h es durà a terme l’acte polític amb la participació de col·lectius de l’Esquerra Independentista i persones implicades en el teixit associatiu dels barris de l’Eixample que ens explicaran els motius pels quals donen suport a la nostra candidatura. L’acte serà presentat per Xavi Monge i el parlament de la CUP-AE el realitzarà la nostra companya de Sallent Anna Gabriel.\nUn cop acabat l’acte polític es realitzarà un dinar popular a la mateixa avinguda i tot seguit una exhibició de corrandes amb Cor de Carxofa. La jornada finalitzarà al Casal Independentista de l’Eixample ‘La Cruïlla‘ on es recolliran recursos per poder autogestionar la campanya.\n← Davant l’ofensiva ultraconservadora, fermes en defensa dels drets i llibertats sexuals!\nVideo #SomUnitatPopular →


“La demanda en format word, siusplau”: 9 curiositats del dia a dia en els jutjats | El Jurista\n“La demanda en format word, siusplau”: 9 curiositats del dia a dia en els jutjats\n05/09/2018 02/09/2018 0\nGràcies al cinema i a la televisió la societat ha pogut conèixer l’interior dels jutjats així com la peculiar frase “ordre a la sala” i el mall, com a eina per imposar autoritat dins dels tribunals de justícia. No obstant això, el dia a dia en els jutjats i administracions donen lloc a moltes més situacions (i algunes d’elles molt curioses) que la companyia reclamador.es ens ha relatat.\nDes de 2012, la companyia ha gestionat 180.000 reclamacions d’aerolínies, banca, impostos, accidents, negligències mèdiques, així com acomiadaments i reclamacions de quantitat laboral. No en va, únicament amb les demandes d’aerolínies, reclamador.es representa el 14% de tots els procediments mercantils que tenen lloc al nostre país. La companyia fundada per Pablo Rabanal ens ha donat a conèixer 9 de les històries més curioses a les quals s’ha enfrontat el seu equip durant aquest temps:\n1. Defunció del jutge abans de dictar sentència\nEs tracta d’una situació excepcional al que s’enfronta la justícia. Quan un jutge mor abans de dictar sentència, el judici ha de tornar a celebrar-se.\n2. Togues “calentes”\nLa toga és una vestimenta llarga, generalment de color negre, que s’utilitza en els jutjats pels magistrats i jutges, fiscals, secretaris judicials, advocats i procuradors, quan estan exercint la seva funció i també en alguns actes protocol·laris.\nDavant la falta de recursos i el ritme frenètic dels jutjats, i sobretot en províncies de dimensions reduïdes, és habitual contemplar com els professionals es van passant la toga d’un a l’altre ràpidament per poder comparèixer en el judici. Entren uns, surten uns altres, però la toga sempre és la mateixa.\n3. Demandes en word\nSón nombrosos els jutjats que demanen, fins i tot per escrit, que es presentin les demandes en format word en lloc de PDF. Això té un clar perill: que es modifiqui el contingut de la mateixa. Es tracta, per tant, d’una clara indefensió en la qual es troba la companyia davant les peticions dels jutges.\n4. El vol de ‘les pinyes’\nEl model d’avió de Pullmantur Boeing 747-400, el “jumbo”, té un defecte de fabricació (reconegut des de fa anys pel fabricant Boeing) pel qual salta l’alarma si hi ha molta humitat. En el trajecte Cancún-Madrid, amb més de 500 afectats, l’aerolínia va omplir de pinyes i alvocats el celler de l’avió (sense caure en el compte del defecte de l’aeronau), lo qual va generar molta humitat i va causar diverses hores de retard per als passatgers. En els jutjats, la companyia aèria va al·legar causa de força major per evitar indemnitzar als afectats. Els advocats de reclamador.es van aconseguir demostrar que no es tractava d’una situació de força major, doncs es tractava d’un tema tècnic que la companyia coneixia des de 2004.\nLa propera vegada… seria millor transportar fusta.\n5. Els procuradors juguen en diversos equips\nNo és tan estrany que els judicis s’allarguin i tant procuradors com advocats vegin com se’ls solapa un judici amb un altre. Això dóna lloc a que molts col·legues de professió demanin als procuradors que es troben pels passadissos que es personin en la vista, ja que el procurador titular no ha pogut arribar.\n6. Aerolínies i excuses escatológiques per no pagar\nQualsevol excusa és bona per intentar evitar el desemborsament de diners. Defensant els interessos dels seus representats, els professionals de reclamador.es s’han arribat a enfrontar a aerolínies que presenten com a proves del retard del vol imatges de bolquers usats que han embussat els banys de l’aeronau, al·legant una situació de força major per evitar pagar la indemnització. No obstant això, han hagut de compensar econòmicament als passatgers afectats per l’incident, ja que la justícia no els ha donat la raó en els seus arguments.\n7. Jutjats, un complement a la universitat\nAls judicis pot passar públic i això és aprofitat per molts futurs professionals del dret que ho aprofiten per aprendre amb casos reals. Malgrat trobar-se entre els assistents, molts jutges aprofiten la seva presència per impartir classes magistrals i compartir amb els estudiants els seus punts de vista sobre el cas.\n8. Plusvàlua municipal: sol·licituds de 10 en 10 a l’Ajuntament\nDesprés de la famosa sentència del Tribunal Constitucional sobre la plusvàlua municipal, els qui heretin o venguin un habitatge amb pèrdues poden recuperar el 100% del pagat al consistori per aquest tribut. També poden reclamar els qui van vendre o van heretar obtenint un guany. Això ha donat lloc al fet que els contribuents afectats es llancin a reclamar les quanties abonades per la plusvàlua municipal.\nEn alguns consistoris demanen als representants de reclamador.es que presentin únicament 10 sol·licituds de rectificació d’una mateixa vegada, quelcom que obliga a acudir a diversos professionals a un mateix consistori per començar la defensa dels drets dels contribuents, però de 10 d’en 10. Com menys, curiós.\n9. A despullar-se!\nPer celebrar les vistes els professionals de la justícia (jutges, advocats, fiscal) han de passar un protocol de vestimenta (tots han de portar vestit i toga). No obstant això, durant els mesos de molta calor hi ha hagut problemes en els aparells d’aire acondicionat per lo que els jutges han demanat als advocats -i amb idea de fer-ho ells mateixos- que es treguin la toga, la corbata i la jaqueta i s’afluixin els botons per no ofegar-se de calor. D’aquesta pinta s’han celebrat judicis que més aviat semblaven tertúlies de bar, segons explica reclamador.es.


El davanter de l'Espanyol, Sergio García, podria estar unes sis setmanes de baixa - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nEl davanter de l'Espanyol, Sergio García, podria estar unes sis setmanes de baixa\nSergio García, que va acabar l'entrenament de divendres amb molèsties al turmell dret després d'una acció fortuïta, no ha pogut participar en l'entrenament d'aquest dissabte\n16/02/2019 - 17.37 Actualitzat 16/02/2019 - 18.04\nL'RCD Espanyol ha fet un comunicat explicant que el seu davanter, Sergio García, podria estar sis setmanes de baixa. El jugador s'ha sotmès a unes proves mèdiques que han desvelat que té una "lesió intratendinosa al tendó d'Aquil·les de la cama dreta que podria tenir-lo de baixa al voltant de sis setmanes".\nSergio García, que va acabar l'entrenament de divendres amb molèsties al turmell dret després d'una acció fortuïta, no ha pogut participar en l'entrenament d'aquest dissabte. Després de les proves complementàries realitzades, i la confirmació de la lesió intratendinosa al peu dret, el jugador ha estat visitat pel doctor Ramon Cugat i ha iniciat un tractament conservador que es prolongarà durant els pròxims dies en què s'avaluarà novament la seva evolució.\nD'altra banda, Óscar Duarte ja ha començat a entrenar-se amb la resta dels seus companys. El defensa està completant la fase final de readaptació i la previsió és que la propera setmana vagi incrementant el ritme de treball de forma progressiva.\nFabio Quartararo vola en els segons entrenaments lliures del Gran Premi de la Gran Bretanya\nMarc Márquez ha fet la "pole" al GP de la Gran Bretanya (EFE)


Un xalet de Sant Narcís, sense ús pel desacord entre les institucions - Empordà\nUn xalet de Sant Narcís, sense ús pel desacord entre les institucions\nLa DGAIA hi volia fer un centre d'emergència però va topar amb tràmits municipals molt llargs i va desistir El consistori hi vol crear un centre obert, però la Generalitat només pot fer la cessió per un mes\ntapi carreras. girona 04.01.2021 | 06:30\nEl vianants que caminen per l'avinguda Sant Narcís de Girona, a tocar de la plaça Montserrat i el parc Central queden bocabadats amb el mural de vuit imatges de l'artista argentina Hyuro -morta fa un mes a causa d'una malaltia- i que va fer l'any 2018 fruit de la seva participació al festival Milestone. L'artista argentina va pintar l'obra des del pati d'un edifici que no passa desapercebut. Un xalet en desús, des de fa anys, de caràcter senyorial i que pertany a la Generalitat.\nL'Ajuntament fa temps que va darrere l'edifici. L'interès ve de lluny. Fa uns deu anys, amb el barri de Sant Narcís en obres, es va insinuar que la finca podria convertir-se en l'oficina d'informació per als afectats pel TAV. També es va especular en la possibilitat que esdevingués un centre d'art.\nLa Generalitat també hi ha estudiat possibles usos sense èxit. L'octubre de 2018 el Departament de Treball va demanar a Vicepresidència l'adscripció de l'edifici «com a possible emplaçament per a un centre d'emergència per a menors no acompanyats de la DGAIA.\nEl 28 de febrer de 2019 la finca es va lliurar a Treball. Quan, segons Treball, l'Ajuntament va informar al Departament que per adequar l'ús de l'espai al planejament vigent calia un any de tramitacions, va decaure l'interès de la DGAIA.\nQuan al desembre de l'any 2019 Guanyem va donar suport al pressupost de l'any 2020 a un JxCat que governava en solitari, un dels acords derivats era «reclamar l'ús del xalet de l'avinguda Sant Narcís» i que un cop assolit s'adeqüés com a centre obert. Des del Departament de Treball s'ha indicat que «el gener de 2020, l'Ajuntament va mostrar-se interessat a poder cedir a una entitat social l'edifici per dur-hi a terme un projecte d'acolliment», però d'acord amb la Llei de patrimoni de la Generalitat, «només es pot cedir la casa per un termini d'un mes».\nL'Ajuntament ha explicat que l'objectiu és crear un espai «d'atenció als joves sense llar, que surten de la xarxa de protecció o que arriben al territori, sense referents adults, ni família», segons fonts municipals. Hi ha hagut converses amb la Generalitat. Reconegudes, tot i ser discretes, per les dues parts. Però sense èxit. El servei que vol activar-hi l'Ajuntament s'està fent, actualment en altres punts de la ciutat i es volia traslladar en aquest xalet. Des de l'Ajuntament asseguren que «continuen les converses» amb la Generalitat per «buscar la fórmula per obtenir la cessió». El temps segueix corrent.


Malalties transmissibles A-Z - ASPB - Agència de Salut Pública de Barcelona\nAquest lloc web del servei d’Epidemiologia de l’Agència de Salut Pública de Barcelona (ASPB) té com a objectiu recopilar i fer accessible informació general de les malalties transmissibles més comunes en el nostre entorn. També trobareu informació d’aquelles malalties que necessiten una vigilància més estreta per part dels serveis de salut pública (les denominades malalties de declaració obligatòria).\nLa informació es presenta format de preguntes freqüents i en un llenguatge planer. A més, hi trobareu altres recursos per a la ciutadania i per als professionals sanitaris com ara dades de la ciutat de Barcelona, enquestes epidemiològiques, protocols, recerca i publicacions.\nAquest lloc web està en permanent construcció, la informació s’amplia i actualitza a mesura que el contingut es revisa pels professionals de l’equip.


Manacor reconeix la tasca de quatre autors literaris\nEl pati de la Institució Pública Antoni M. Alcover va acollir els premis Ciutat de Manacor 2017\n3 min. Palma 27/05/2017 23:20\n651x366 Maria Sevilla guanyà el Ciutat de Manacor de Poesia. / AJ. MANACOR Maria Sevilla guanyà el Ciutat de Manacor de Poesia. / AJ. MANACOR\nManacor lliurà ahir els premis Ciutat de Manacor 2017 en un acte al pati de la Institució Pública Antoni M. Alcover. Es va guardonar la tasca de Josep Masanés per l’obra Pluja de fang, que s’endugué el Ciutat de Manacor de Novel·la Maria Antònia Oliver. El jurat reconegué “la seva eficàcia narrativa, que garanteix una lectura fluida i propera, la qual cosa, combinada amb una acurada recreació històrica de la Menorca anglesa de mitjan segle XVIII, dota la novel·la d’un indubtable rigor artesà”. També va ser distingit Toni Lluís Reyes per l’obra Nandi, fou el vencedor del Ciutat de Manacor de Teatre Jaume Vidal Alcover per “un text teatral que planteja conflictes contemporanis sense caure en discursos maniqueistes”. Bàrbara Sagrera, per l’obra de llengua, frases fetes o refranys Corpus de fraseologia de les Illes Balears: classificació, descripció, contextualització, s’endugué el premi Ciutat de Manacor d’Assaig Antoni Maria Alcover i Maria Sevilla va guanyar el premi Ciutat de Manacor de Poesia Miquel Àngel Riera per l’obra Kalàixnikov, sobre la qual el jurat digué que “es tracta d’un poemari valent i alternatiu”.\nA l’acte, el públic va poder sentir algun fragment de les obres guanyadores recitades per l’actriu Francesca Vadell. A més, la cantant Joana Gomila, acompanyada al teclat per Laia Vallès, posà la banda sonora a la cerimònia, que va conduir l’actor Joan Miquel Artigues, d’uns premis que fan homenatge a diversos escriptors rellevants de Manacor: Maria Antònia Oliver, Miquel Àngel Riera, Jaume Vidal i Alcover i Antoni Maria Alcover.\nEls premis Ciutat de Manacor 2017 són impulsats per l’Ajuntament i condecoren i promocionen projectes acabats d’escriptors emergents o consolidats, d’assaig, teatre, poesia i novel·la. Tots els guardonats, a més de la dotació econòmica, varen rebre un plat de ceràmica fet en els tallers d’Aproscom. A més, els Ciutat de Manacor preveuen també l’edició de les obres literàries premiades.\nDurant el parlament el batle de Manacor, Pedro Rosselló, va destacar que els premis Ciutat de Manacor “demostren que des del Llevant de Mallorca, una zona que molts consideren perifèrica, s’alça Manacor amb la seva capitalitat cultural”.\nI és que, com va dir el batle, “la cultura a Manacor contagia tots els públics. Ho fa des d’aquesta mateixa institució, des del teatre i l’auditori, des del museu, des de les biblioteques i des de molts altres llocs que han sorgit per iniciativa dels ciutadans. Per això aquests premis també formen part de la imatge que volem projectar com a poble i com a capital cultural que som”.


U2 torna a Espanya al setembre\nHomeNotíciesU2 torna a Espanya al setembre\neXPERIENCE + iNNOCENCE Tour és el nom de la nova gira europea d'U2 que passarà per Madrid el pròxim 20 setembre, segons han informat les promotores del concert Doctor Music i Live Nation. La capital espanyola és l'única ciutat del país per la qual passarà la banda irlandesa en aquesta nova gira i ho fa després de 13 anys sense trepitjar-la. L'última vegada que la banda de Sting va trepitjar el nostre país va ser el passat mes de juliol a Barcelona, amb la seva gira The Joshua Tree Tour 2017.\nLa gira, per la qual pot ser que s'anunciïn més dates, començarà en Tulsa (Oklahoma) el 2 de maig i aterrarà a Europa el 31 d'agost. A més d'Espanya, passarà per altres països europeus (per ordre cronològic): Alemanya, França, Portugal, Itàlia, Dinamarca, Països Baixos, Regne Unit i Irlanda.\nLes entrades del concert a Madrid sortiran a la venda el 26 de gener a les 10:00h i es podran adquirir un màxim de quatre per persona.\nSegons Doctor Music, eXPERIENCE + iNNOCENCE Tour reprèn la gira Innocence Experience en el punt en el qual U2 la va deixar en 2015 i és la continuació del seu 14è àlbum, Songs of Experience, publicat el passat mes de desembre.


Les Homilies Paganes: 2009\nLligueta interna del grup fotogràfic Argent. Tema 'Moviment'. Blanc i Negre. Helicòpter bombarder sobre La casa de los pinos. Daroca, Saragossa. Agost del 2009\nPublicat per Xavier Traïd a 12:53 p. m. 1 comentaris\nUna BH 'de passeig' blava, com la que tenia els anys 70 per rodar el meu món\nEl Camí del Mig no era ben bé com és ara. Ningú no hi havia pensat encara a convertir-lo en una alternativa viària a la Nacional II o a l’autopista que li passa just per sobre, de manera que no estava cimentat, com està ara mateix. Potser era per això -perquè a penes hi tenia trànsit i perquè, oblidada la seva funció mil·lenària de ramal de la Via Augusta, només era una pista de sorra que unia les finques que conreaven flors al sud del Maresme-, que sovint les nostres bicicletes patrullaven el Camí del Mig, marcant territori.\nHi pensava l’altre dia, pedalant pel nostre Camí direcció nord per la pujada que porta a un local on d’uns anys ençà la gent s’hi aplega per ballar country. Era una patrulla dominical amb el meu soci d’aventures Marc Legolas. Havíem de tirar arrambats tots dos al mur de la dreta per deixar passar els cotxes que ens avançaven mentre els seus conductors ens miraven malcarats, com si els ofengués la nostra presència a la pista. Comprendran que poc es pot marcar territori d’aquesta manera, maleïts rosegadors! No és que sigui procliu a la nostàlgia però és que hi ha coses que ja estaven prou bé com estaven, què volen que es hi digui. I sí, tot i esbufegant, vaig enyorar els anys en què pedalar pel Camí del Mig volia dir tornar a casa amb un dit de pols a les cames, quan no directament de fang.\nÉs clar que les bicicletes tampoc no són les mateixes. No és que en Marc i jo tinguem màquines high luxury, precisament, però tres plats i vuit pinyons donen prou possibilitats. Quan el Camí del Mig era la nostra Mother Road les nostres cavalcadures per no tenir no tenien ni canvi de marxes. El meu germà i jo rodàvem el món amb sengles BH: ‘Beistegui Hermanos’, genuí ferro d’Àlava. Per qualificar-les d’alguna manera, els venedors les presentaven com a bicicletes ‘de passeig’, cosa que a tipus durs com nosaltres no ens feia massa gràcia. Amb aquest qualificatiu, pensava jo en la meva feliç infantesa, només faltava que la bici portés lligada al manillar una cistella de vímet amb un ram de lliris sortint del seu interior. Potser era per això que les tunejàvem, valgui l’expressió, desmuntant peces a priori inútils com ara els protectors de les cadenes, la qual cosa donava a les màquines un aire més agressiu i, de pas, també a nosaltres, que sempre portàvem les cames tacades de greix.\nLa BH de ‘passeig’ conformava juntament amb la Torrot i no sé si també amb alguna Peugeot, el best seller de les bicicletes de l’època. Després hi havia les de tota la vida, de barra fixa i manillar pla, i finalment les de ‘curses’. I després hi havia aquelles altres que ens provocaven somnis humits. Bàsicament recordo la ‘Bicicross’, també de la BH, i sobretot la Derbi Panther, amb una sort d’amortidors i cavi de marxes. A la colla hi havia un individu que en tenia una, i pedalava sobre ella pel Camí del Mig com si fos en Peter Fonda a ‘Easy rider’.\nSuperat el cau dels line dancers, vaig recordar aquella mateix pujada trenta i tants anys enrere amb les nostres BH i aquell tipus de la Panther, pedalant per baixar a l’hípica de Can Rosell, a Vilassar de Mar. L’hípica era un destí habitual quan havíem aconseguit recollir una mica de pasta per gastar-nos en una hora de passejada a cavall i, en aquells temps, la manera més adient d’arribar-s’hi era anant en bicicleta pel Camí del Mig. En tot cas, un altre dia parlaré de cavalls, però avui toca fer-ho de bicicletes... i de música.\nDe tornada a Premià, desfeta ja la partida ciclista, vam baixar a casa dels avis i allà va passar una d’aquelles coses aparentment sense importància però que per algun motiu no oblidem mai, i que atrapen al seu voltant activitats, gests, rostres i paisatges formant tot plegat un sol paquet. A la tele, un vell i enorme artefacte en blanc de negre que cobria la pantalla amb una persiana de fusta, feien un programa musical i allà vaig descobrir una de les peces que més he gaudit des d’aleshores: era ‘Music’ de John Miles, un cant d’amor a la música que Miles interpretava conjuntament amb Bob Marshall al baix i Barry Black a la bateria. ‘Music’ es va quedar des d’aleshores, parlo de l’any 1976, indivisiblement associat a aquelles BH i a la ruta del Camí del Mig per anar a Can Rosell.\nL’altre dia, 45 quilòmetres de bicicleta després i mentre buidàvem la primera cervesa del diumenge a casa d’en Marc a Vilassar de Dalt, li vaig explicar al company aquesta història. Aleshores ell, sempre murri, va treure un vell vinil i instants després ‘Music’ tronava pels bafles amb el beneït fregit del disc de fons. Llavors vaig fixar-me en la portada de l’LP i en el seu títol: ‘Rebel’. La paraula clau, vaig pensar, per definir el que érem el 1976 i el que, com bonament podem, intentem seguir sent.\nAquest vídeo de la BBC correspon a l’època en què ‘Music’ estava als Hit Parade, de manera que devia de ser molt similar al que vaig veure a casa dels meus avis el 1976.\nPublicat per Xavier Traïd a 12:16 p. m. 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Històries, Infantesa, Música, Premià\nLligueta interna del grup fotogràfic Argent. Tema 'Objecte il·luminat amb flaix'. Blanc i Negre. La màscara de l'Andrea. Premià de Mar, setembre del 2009\nPublicat per Xavier Traïd a 6:41 p. m. 1 comentaris\nLligueta interna del grup fotogràfic Argent. Tema 'Premianencs'. Color. L'alcalde Miquel Buch al seu despatx. Premià de Mar, juliol del 2009\nPublicat per Xavier Traïd a 6:29 p. m. 0 comentaris\nLa Madonna, amb el seu concert, m’ha donat el senyal de sortida per a les vacances. És una sensació peculiar: excitant i relaxant alhora. Agradable en tot cas.\nLligueta interna del grup fotogràfic Argent. Tema 'Gavines'. El Masnou, maig 2009\nPublicat per Xavier Traïd a 10:17 p. m. 1 comentaris\nPirates de Festa Major\nA Premià de Mar els veïns donen la benvinguda als Pirates per celebrar la seva arribada durant la Festa Major, encara que de vegades sigui amb símbols més caribenys que no pas berberiscs. A dalt, l'Ajuntament després de ser pres pels pirates.\nLa majoria dels habitants del petit barri de pescadors dormen en la calorosa nit mediterrània. En la seva majoria són pescadors que l’endemà, abans no hagi sortit el sol, hauran arrossegat a mar les petites barques des de les platges per anar a llençar les xarxes Mediterrani endins. La lluna ha sortit esplèndida aquesta nit i aquest fet omple amb un sentiment màgic els cors de la jove parella que corre amb sigil per la platja per anar a estimar-se entre les barques. Ella i ell s’han esmunyit de les seves llars de manera clandestina: encara no gosen confessar als pares la relació que mantenen des del Nadal. Ella té quinze anys; ell encara no disset.\nÉs just quan arriben al seu amagatall que un núvol sembla voler regalar-los un extra d’intimitat i es posa davant de la lluna enfosquint l’escena. Però quan tot just s’han fet uns petons, tímids encara, un soroll que arriba del mar els crida l’atenció. És un xipolleig rítmic i constant. Tots dos han nascut a tocar de platja i saben que cap peix no fa aquest soroll que comença a créixer per sobre del so de les onades, i cap barca de pesca del poble pot estar a mar a aquelles hores. Els dos adolescents escodrinyen la foscor a la recerca de l’origen d’aquell so quan el núvol que els havia emparat de les mirades de la lluna segueix el seu camí i permet que tota la llum de la dama de la nit caigui de nou sobre la platja. Aleshores, els veuen. Dos xabecs de tres pals es retallen sobre l’horitzó fosc amb les veles recollides. Des de les embarcacions, un grup d’esquifs plens d’homes silenciosos armats amb simitarres cavalca sobre les suaus onades en direcció a la platja. Els pirates els estan atacant!\nNomés es donen temps per una consulta mútua mirant-se els ulls per, de seguida, aprofitar que les barques de pesca els amaguen dels atacants per córrer cap a les primeres cases, les més properes a la platja, i picar la porta per despertar els veïns. Ja no es tracta de dissimular: cal fer tant de soroll com sigui possible per despertar tothom i organitzar alguna mena de defensa davant l’imminent atac. Com a mínim, que els berberiscs no trobin la gent dormint indefensa als seus llits. Els sorolls i els crits comencen a estendre’s de casa en casa i les espelmes il·luminen els interiors de les barraques dels pescadors. Les mateixes flames serveixen per encendre torxes i els homes surten de les cases amb pals, espases, ferros, forques i tota eina que pugui servir d’arma. No és la primera vegada que els pirates ataquen la petita comunitat, però sí la primera en què els agafen tan desprevinguts i tan desemparats. En altres ocasions la torre de Burriac havia advertit els vaixells berberiscs a temps i havia encès les fogueres d’alarma. Aleshores els pescadors havien preparat una defensa ferma amb l’ajut dels pagesos de dalt i d’alguns homes d’armes. Avui, però, els xabecs s’han pogut apropar inadvertits i ara el desembarcament és imminent. Tots saben que la lluita serà dura i cruenta. Viure a tocar del mar, lluny del refugi de les zones més altes, comporta aquests riscs. A més, aquesta vegada estan sols.\nEls homes avancen cap a la costa per fer allà mateix una primera línia de defensa. Si guanyen una mica de temps, potser les dones i els menuts tindran una oportunitat de pujar a buscar refugi al poble de dalt. Quan arriben a la platja coincideixen amb l’arribada dels primers esquifs i els més agosarats són els primers a saltar sobre els pirates fent grans crits i descarregant l’espasa a tort i a dret. També són els primers a morir.\nCinc segles després d’aquests fets, l’alcalde de la ciutat en què s’ha convertit aquell barri de pescadors ha declarat a l’emissora local que la nit anterior un escamot pirata, probablement un comando de reconeixement, havia desembarcat a la localitat a fer les primeres malifetes, demostrant la imminència d’un desembarcament a gran escala. L’alcalde ha demanat que tothom s’armi i que aquesta nit baixin a la platja a tractar de repel·lir l’atac.\nEn el moment d’escriure aquesta pàgina, centenars de ciutadans –aquesta vegada homes, dones i nens- han baixat a la platja seguint les ordres del primer edil a formar una línia de defensa que, tothom sap, serà superada per un enemic superior en número, armament i moral de combat. Venen a prendre la vila, com fan cada any per aquestes dates i inexorablement la prendran. Durant els propers dies seran els amos de la població i els ciutadans haurem de seguir la seva llei: diversió, disbauxa, concerts i balls, i fins i tot una bona colla correran despullats pels carrers en la seva activitat més transgressora.\nAquesta vegada, però, l’atac és incruent i a més tots, ells i nosaltres, sabem que diumenge els farem fora i recuperarem la ciutat, només per trobar-los a faltar fins l’any vinent, en una altra Festa Major de Premià de Mar.\nMalauradament no hi ha pel·lícules que parlin dels pirates berberiscs, o al menys no tantes ni de bon tros com les que s’han fet darrera dels bucaners de tot pelatge que feien vida per Tortuga o Maracaibo i tots aquells llocs. En el vídeo no he pogut defugir les imatges dels ‘Pirates del Carib’ d’en Gore Verbinski amb en Johny Depp, però al menys la cançó és la que cita Robert Louis Stevenson a ‘L’illa del tresor’. Ja saben: Quinze homes sobre el bagul del mort...\nPublicat per Xavier Traïd a 10:23 p. m. 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Ficció, Pirates, Premià\nMamatocúmuls sobre el cel de Premià de Mar\nPublicat per Xavier Traïd a 6:10 p. m. 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Fotos, Premià\nDeu d’haver alguna diabòlica disposició universal mitjançant la qual la gent més necessària en un moment determinat va i se’ns mor. Els pobres, com és evident, no ho escullen pas d’aquesta manera; simplement passa. Els camins del Senyor, i totes aquelles coses. Pensava en aquesta sensació fatalista, i en l’explicació resignada que els creients donen a tot allò que no entenen, quan el 19 de juny em vaig assabentar de la mort de Vicenç Ferrer, allà lluny, a Anantapur, a l'Índia. A casa seva.\nNo entraré aquí a glossar la figura de l’ex-jesuïta ni la seva tasca entre els més humils d’un país ja prou ple de pobresa com és l’Índia. Tothom n’ha parlat a bastament tots aquests dies, i no és aquesta la funció d’aquestes Homilies. Però sí que m’agradaria comentar que a en Vicenç se’l trobarà a faltar, i molt. Per suposat allà on feia la seva tasca -tot i que la seva dona, l’Anna, i el seu fill Moncho continuen amb la seva fundació-, però també a aquesta banda nostra del món. No és que aquí ens calgui suport econòmic ni tècnic per, per exemple, trobar aigua com Vicenç Ferrer va oferir a la seva arribada a l'Índia a principis dels cinquanta -ja saben, aquí tenim aquell invent tan reeixit que és l’aixeta, que no acostuma a fallar-, però sí que necessitem referents de conducta com era ell.\nA veure: no seré tan ingenu –ni tan hipòcrita- com per dir des d’aquí que tants de nosaltres com fos possible ens hauríem de convertir en abnegats treballadors de la pietat, la caritat i la solidaritat, i a dedicar la nostra existència a la millora de les condicions de vida dels més desvalguts. De fet n’hi hauria prou amb que cadascú fes les seves coses respectant els demés, fos a l’Índia, o a qualsevol dels nostres barris plens de necessitats, on més que un heroi el que cal és una bona gestió des de les administracions, però això ja seria tot un altre tema, i ja m’estic anant per les branques. Si considero que gent com en Vicenç Ferrer era un referent és perquè tot al nostre voltant ens empeny justament cap a la postura contraria. No em voldria posar ara amb un discurs amb tuf de moraleta, però és que la cosa és d’escàndol si s’hi aturen a pensar. Allà on se’ns empeny a treure el màxim possible de fama i diners -i una buidor interior més que absoluta- de la mà d’una llei del mínim esforç que sempre acabarà per resultar enganyosa i finalment falsa, el model que ens ensenya la vida de Vicenç Ferrer i de tants d’altres en la seva línia és el de l’èxit mitjançant la cultura de l’esforç i del sacrifici, sempre al darrera d’un objectiu definit. Conceptes, com poden apreciar, tan antics com la història i de música tan rància segons l’estilisme actual.\nAixí que sortir-se del main stream no acaba de resultar una postura atractiva en aquests temps nostres, i menys encara si per fer-ho un s’ha d’enfrontar a governs, empreses, buròcrates, jerarquies diverses i a la incomprensió general, i tot per tirar endavant un projecte que l’únic que busca és dignificar la vida de gent que només ha comès el delicte de néixer al lloc equivocat en el moment equivocat. A Vicenç Ferrer li van fer la vida impossible els mateixos jerarques de les zones on servia. El 1968 la pròpia primera ministra Indira Ghandi va haver d’intercedir per evitar la seva expulsió de l'Índia, tal com s’explica al web oficial de la seva fundació. Anar per lliure fent el que es cregui oportú en cada moment, sempre ha resultat una actitud incòmoda pels que governen els seus jardinets. I si els habitants d’aquests jardinets descobreixen a més que hi ha coses que es diuen dignitat i justícia, la tasca de qualsevol missioner arriba a ser veritablement perillosa.\nA tot això n’hi ha que s’estimem més fer veure que la cosa no va amb ells, com la Conferència Episcopal que no s’ha desesperat gaire per acomiadar Vicenç Ferrer. Algú li hauria d’explicar a en Rouco i la seva gent que són personatges com Vicenç Ferrer o Pere Casaldàliga els que portarien feligresos a les esglésies, i no la consagració del Sagrado Corazón, allà baix, a Getafe.\nS’ha anat un home bo i humil, que si alguna vegada va fer soroll va ser per clamar per la justícia i en tot cas, obtenir més recursos per seguir tirant endavant la seva missió. Aquests dies es demana la candidatura de la seva fundació pel premi Nobel de la Pau. No és que el premi en sí sigui cap prodigi d’honor si tenim present que l‘ostenten personatges tan sinistres com Henry Kissinger o Iasser Arafat, però com ha dit Moncho Ferrer, els premis són publicitat i amb ella arriben els recursos. Jo ja el vaig votar com a Català de l’Any, i ara demano també el Nobel. Tot sigui per la gent d’Anantapur.\nUn altre personatge molt influït per tot allò que va veure i aprendre a l’Índia, evidentment en un registre molt diferent al de Vicenç Ferrer. George Harrison amb una de les seves millors cançons en solitari: My sweet lord.\nPublicat per Xavier Traïd a 10:52 p. m. 1 comentaris\nFotografies de l'exposició 'Imatges de Premià' del grup fotogràfic Argent. Centre Cívic de Premià de Mar. Abril 2009.\ncruel winter at nova square\nnightmare at can manent\nnightmare at sant cristòfol belfry\nPublicat per Xavier Traïd a 11:07 p. m. 1 comentaris\nRadko Mladic, l’avi entendridor\nTV3 se'n va fer ressò de les imatges de Radko Mladic emeses per la televisió bosniana. Ja em sabreu disculpar l'anunci previ.\nNo em direu que l’escena que protagonitza el gran fill de la gran Sèrbia no és prou entendridora. És que encara em cauen llàgrimes galta avall de pura emoció davant les imatges que veia l’altre dia a la tele. Mireu-vos-el, aquest iaio tan trempat i simpàtic petonejant tendrament un nadó, qui sap si un net o potser un nebot tardà. Si una escena tan entranyable em remou el budellam és perquè el iaio en qüestió, ara ja retirat per les coses de la política, va ser en un altre temps el Cap d’Estat Major de l’Exèrcit de la República Srpska, el general Radko Mladic.\nNo sabem qui és el nadó, però el que està clar és que a aquestes alçades difícilment es tractarà d’un nen nascut d’alguna de les dones croates o bosnianes musulmanes violades pels gossos de la guerra a les ordres del cèlebre trident Mladic-Karadzic-Milosevic en la primera meitat dels anys 90. Aquests infeliços, els nens vull dir, fruit d’allò que es va anomenar ‘neteja ètnica’ durant la guerra de l’ex-Iugoslàvia, concebuts amb l’únic objectiu d’omplir de serbis els territoris conquerits pels soldadets d’en Mladic i els seus col·legues de les bandes paramilitars, han de ser ja adolescents; nois i noies ben plantats i ben carregats d’odi, com no podia ser d’una altra manera.\nPerò aquestes nimietats no li treuen la son al nostre general, i aquests dies la tele bosniana l’ha tret en una sèrie d’imatges en actitud familiar amb el nadó en qüestió, i participant en aquells balls tradicionals que tant els agrada de fer per aquelles latituds quan ja van ben carregats de pivo i/o de ràkia.\nEn la meva opinió no convé, ni que sigui per salut i higiene particular i col·lectiva, que ens oblidem de qui estem parlant. Ja se sap que les informacions avui en dia van que volen i el que avui ens escandalitza demà ja ho hem oblidat davant les evidències d’un nou escàndol, un mal costum del qual ens hauríem de començar a vacunar, i els periodistes els primers. Aquest individu, tipus, subjecte... genocida, va néixer el 1942 a Bozinovici, al sud-est de Sarajevo. La seva ascensió militar, ves per on, va començar a Pristina, a Kosovo, però de seguida va participar a la campanya de Croàcia i després al setge de Sarajevo ja amb el rang de Tinent Coronel General, fins que el maig del 1992 el van nomenar Comandant el cap de l’exèrcit de la República Srpska.\nVa ser exercint aquest càrrec que el juliol del 1995 l’exèrcit serbo-bosnià sota el comandament d’aquest perla va prendre Srebrenica, una ciutat que estava sota la protecció de les Nacions Unides que havia destacat una unitat militar holandesa amb la missió de defensar els seus habitants. Els holandesos, un centenar de tios acollonits comandats per un tal Robert Franken, que no sabien gaire bé què pintaven allà, es van quedar sols i sense reforços, ni aviació, ni artilleria pesant ni maleïda la cosa que els donés suport davant dels Chetniks. Es veu que a la ONU, la Unió Europea i l’OTAN –que en aquells anys es van cobrir de glòria- eren de l’opinió de que si els cascos blaus els ho demanaven amb prou educació, els serbis respectarien la ciutat i els seus habitants. Evidentment ningú no va respectar res. Amb els soldats regulars van entrar a Srebrenica els ‘Escorpins’ del Ministeri de l’Interior serbi, companys de farra d’altres angelets de la mateixa mena com els ‘Tigres’ d’Arkan o les ‘Àligues Blanques’ de Vojslav Seselj. En fi, ja saben vostès el que va passar després: una massacre brutal, freda i calculada, i davant dels nostres propis nassos. M’esgarrifo cada cop que hi penso. El problema és que molts dels nostres polítics, al menys els d’aquells anys, ni hi pensen i ni molt menys s’esgarrifen.\nA veure: no desesperem, si és que algú –cosa que dubto- encara desespera hores d’ara recordant les matances de l’ex-Iugoslàvia. Que ningú no dubti de que el general Mladic acabarà essent jutjat al TPI de la Haia, com ho va ser Slobodan Milosevic –que morint-se es va lliurar de la condemna, el molt murri-, i Radovan Karadzic. Malauradament, però, no ho serà per una qüestió de justícia ni d’ètica ni de la higiene de la qual en parlava abans, sinó per necessitats polítiques. Sèrbia està necessitada d’entrar a la Unió Europea i sap que una de les condicions sine qua non perquè els vint-i-set acceptin donar-li el carnet de soci és el lliurament de Radko Madic a la fiscalia.\nEm sembla un trist consol pensar que al tipus aquest li poden quedar poques festes familiars per gaudir en llibertat. La llista dels que haurien de passar pel TPI en relació a la guerra de l’ex-Iugoslàvia és extensíssima, i no només en criminals de sang. En ella també haurien de ser-hi els polítics europeus que, per interessos històrics o econòmics, o per simple covardia, van preferir mirar cap a una altra banda mentre Bòsnia es dessagnava.\nAvui per acabar una balada de Dino Merlin, segurament el cantautor més popular entre els bosnians. La cançó s’anomena ‘Nedostajes’ que vol dir ‘Et trobo a faltar’.\nPublicat per Xavier Traïd a 12:05 p. m. 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Actualitat, Bòsnia\nEspectacle de foc del Rebombori '09 amb la colla Simplement Diables i el Gafarró de Premià. Divendres 05 de Juny. Plaça dels Països Catalans de Premià de Mar\nPublicat per Xavier Traïd a 11:29 a. m. 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Fotos, Rebombori\nEls més foscos d’entre els endevinaires mediàtics ho havien anunciat del dret i del revés i, per tant, no ens hauria de sorprendre. Però servidor es volia aferrar a la il·lusió de que la gent s’agafés seriosament el que significava la data del 7 de juny i dediqués cinc miserables minuts d’un diumenge quasi estiuenc per anar a votar. Evidentment, per no perdre el costum, estava equivocat.\nPerquè el set de juny hi havia eleccions per escollir la gent que, se suposa, ens ha de representar durant els propers cinc anys a una entitat tan misteriosa i sobrenatural per a la majoria com és el Parlament Europeu, aquell edifici espectacular que van dissenyar la gent del gabinet francès Architecture Studio, que duu el nom de la Louise Weiss i que està allà dalt, a Estrasburg.\nDoncs res, que el personal –allò que els polítics anomenen eufemísticament ‘la ciutadania’- va passar de les urnes, d’Estrasburg, de la Unió Europea, de l’edifici del Parlament i de la pobra Louise Weiss que en cas de seguir viva no en tindria cap culpa, i se’n va anar a la platja o es va quedar a casa, o el que fos. Tan ricament.\nI el cas, fixin-se, és que molt probablement la munió de gent que no ha votat en les Europees no té ni idea de que les lleis que surten d’aquell edifici que hi ha a la riba del Rin afecten a la seva vida diària i a les de la seva comunitat més que moltes de les que surten del parc de la Ciutadella o de la Carrera de San Jerónimo. El que passa és que ningú no s’ha pres la humil molèstia d’explicar-los-ho. I els que menys, els nostres polítics.\nHem assistit atònits a una de les campanyes electorals més vergonyoses d‘entre les que recordo, i ja n’he viscut unes quantes. Només els partits més petits, i tampoc sempre, han explicat iniciatives a desenvolupar a Europa. La resta s’han comportat com si estiguéssim davant d’una segona volta de les eleccions generals del març del 2008 o, a casa nostra, com si el que s’anés a votar fos pels escons del Parlament de Catalunya. Ja que el tema no anava ni per una cosa ni per l’altra, no m’estranya que el personal decidís majoritàriament que ja s’ho farien. Qui gemega ja ha rebut, i tot això.\nDurant els propers cinc anys sortiran d’Estrasburg les lleis que ens mereixem, ni més ni menys. A cap i a la fi quan es va a votar és precisament per això, perquè decideixin els que hom considera que li són més propers políticament. Si no hi anem, no s’hi val a queixar-se. Dues pedres, com se sol dir. El Parlament que ha sortit és marcadament dretà –amb notable representació de la ultradreta, per cert- i, per tant, el que hem d’esperar són lleis dretanes. Tenint present que estem en època de crisi, ja poden fer-se una idea aproximada del que això significa.\nAviat farà sis mesos que a tots se’ns queia la baba de veure la pressa de possessió de Barack Obama com a 44è president dels Estats Units, amb el barret de l’Aretha Frankin i la bíblia d’Abraham Lincoln i totes aquestes coses, i els senyors aquests que saben de tot que ens solen treure per la tele en aquests casos s’omplien la boca de qualificatius pel nou president dels americans com si també fos el nostre. De fet una mica si que l'és, com és prou sabut, però aquest seria tot un altre tema. Aquells dies tot eren comparacions amb Europa i algun arrauxat va arribar a sentir una certa enveja d’aquells dies d’emoció pels americans. Doncs aquí estem: admirant el que hi ha a l’altra banda de l’Atlàntic amb un complex d’inferioritat de l’alçada d’un campanar mentre no li fem maleït el cas a les nostres pròpies institucions comunitàries, començant per la principal que és el Parlament d’Estrasburg.\nNo ens podem fixar en el model nord-americà per motius obvis ja que ells van crear una nació del no-res mentre que aquí estem intentant posar-nos d’acord entre vint-i-set, i tres més que tenim a les portes, i a més amb una història de veïnatge prou difícil. Precisament, la vigília de les eleccions es va commemorar el 65è aniversari del desembarcament aliat a Normandia, el principi de la fi del terror nazi, la pitjor tragèdia de la història d’Europa.\nDe manera que ens queden dos camins: o això acaba convertint-se en un simple mercat que ens aprofiti econòmicament i amaguem el cap sota l’ala davant els desafiaments geopolítics del futur, o treballem seriosament, des de l’últim ciutadà fins el President de la Comissió, per la construcció d’uns Estats Units d’Europa amb pes específic propi en la política, el model social, la defensa i la cultura. Un club de negocis o la personificació en forma de nació d’aquella princesa fenícia que va enamorar el mateix Zeus i de la qual aquest vell i meravellós continent n’ha pres el nom. Tenim cinc anys per pensar-hi.\nSí, és l’himne d’Europa. El que hauria de sonar a totes les escoles abans de començar les classes, el que hauria de ser dels esdeveniments polítics, esportius, culturals... el que ens hauria de fer aixecar de la cadira i posar orgullosos la mà al cor. La música que ens digués que som europeus, els guardians de les cultures més antigues i, havent entès la nostra pròpia història, també dels drets humans fonamentals. El va compondre Beethoven i el va versionar magistralment en Ritchie Blackmore amb aquest ‘Difficult to cure’. Que els déus beneeixin Europa!\nPublicat per Xavier Traïd a 10:58 p. m. 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Actualitat, Europa, Política\nUN ANY!!!!!!!!!!!!! O QUASI.................\nPotser ja és hora de tornar a començar. Com a aperitiu una banda japonesa d'Oshare Kei, una mena de punk-pop. Em semblen divertits, em fan pensar en els meus nebots i canten una cosa que es diu '365 days' que em ve perfecte.\nÉs a dir... fins ben aviat!!\nPublicat per Xavier Traïd a 9:50 p. m. 1 comentaris\nREBELUna BH 'de passeig' blava, com la que tenia e...\nLa Madonna, amb el seu concert, m’ha donat el seny...\nMamatocúmuls sobre el cel de Premià de Mar 25 de J...\nUn home bo Deu d’haver alguna diabòlica dispo...\nFotografies de l'exposició 'Imatges de Premià' del...\nRadko Mladic, l’avi entendridor TV3 se'n va fer r...


Consideracions per al Google+ – Parufito\nConsideracions per al Google+\nJa sabeu què és el Google+ no? espero que si, perquè no és la meva intenció explicar què és o com funciona. Si no que tenia la idea d’explicar coses que se’ns amaguen una mica.\nSou paranoics com jo? Vau intentar capar al màxim el Google Buzz? Seguiu sense fer públic el vostre perfil amb la novetat del “+1” doncs això s’acaba senyors, si voleu Google+ haureu de fer públic el vostre perfil:\nPerò això no és tot, si no ho feu, el vostre perfil serà borrat el 31 de Juliol:\nSuposo que si cometem l’error de crear un “profile” sempre el podrem eliminar completament i quedar nets i mantenir la privacitat.\nJo de moment he rebut 3 invitacions a Google+ i encara no se que fer, encara estic llegint el Help al respecte:\nAutor parufitoPublicat el 1 juliol 2011 11 agost 2011 Categories InternetEtiquetes google, profile\nUna resposta a «Consideracions per al Google+»\n15 juliol 2011 a les 5:48 am\nMolt interessant, sembla que Google comença a desemascarar-se\nAnterior Entrada anterior: Videojocs WANTED!\nSegüent Entrada següent: Començo el projecte “Xtreamer”


Ciència en un minut - Donacions - UPF (UPF)\nCiència en un minut/\nExisteix un distanciament entre la comunitat científica i la societat, una separació que repercuteix negativament sobre múltiples aspectes. Per una banda, la falta d’informació i l’escassa comprensió de la ciutadania respecte els nous avenços científics sovint causen rebuig, endarreriments o mal ús alhora d’incorporar les aplicacions derivades d’aquests avenços per part de la societat. Alhora, aquesta separació promou els falsos estereotips respecte el sistema de I+D+I (Investigación + Desarrollo + Inovación) i la carrera professional en ciència, que es reben per la societat com a quelcom llunyà i elitista, sovint amb marcada desigualtat de gènere.\nPer altra banda, aquesta separació també perjudica als propis investigadors, que perden la perspectiva de l’impacte real de la seva feina. La seva recerca és per a la societat i, per tant, és necessari que hi hagi mecanismes de comunicació que permetin als científics per una banda comunicar els resultats de la seva feina de manera clara i comprensible i per l’altre, rebre les contribucions de la societat; necessitats, valors, expectatives, en la línia del que actualment es coneix com a moviments de RRI (Responsible Research and Innovation).\nPer tant, reforçar els llaços entre científics/es i la societat civil tindria un impacte molt positiu per a ambdues parts.\nEstimular la relació entre ciència i societat mitjançant el disseny, elaboració i distribució de recursos audiovisuals didàctics que expliquin conceptes bàsics i avenços d’actualitat de l’àrea de les ciències de la salut i la vida.\nProduir una sèrie de 8 vídeos curts (màxim 5 minuts per vídeo) que reflecteixin la realitat de la ciència moderna, millorin els processos d’aprenentatge en els centres educatius, promoguin l’interès per la ciència – allunyant-la de falsos estereotips i, alhora, estimulin a la reflexió sobre les oportunitats i reptes de la ciència actual.\nAmb els vídeos es pretén explicar la ciència de manera veraç, propera i atractiva als estudiants. Per a això, les càpsules de vídeo seran presentades principalment per joves científics i/o estudiants de doctorat en ciències, que alhora podran potenciar les seves capacitats de comunicació al participar en aquest projecte.\nEl nostre objectiu últim consisteix en millorar els recursos físics dels quals disposen els docents, creant continguts de vídeo atractius i actuals. Amb aquest projecte podem crear una nova eina per al professorat que permeti ensenyar la ciència des de conceptes bàsics fins a els últims descobriments.\nEstimular la col·laboració entre els estudiants dels programes de doctorat del Departament de Ciències Experimentals i de la Salut (DCEXS) i els estudiants de l’especialitat en ciències naturals del màster de Formació del Professorat de Secundària Obligatòria i Batxillerat, Formació Professional i Ensenyament d'Idiomes, coordinats també des del DCEXS.\nIdentificar els conceptes clau de l’àmbit de les ciències de la salut i la vida que requereixin una major atenció i per als que, per tant, siguin necessaris millors recursos docents i pedagògics.\nEstimular la participació dels estudiants de doctorat de diversos àmbits de la biomedicina en l’elaboració dels diversos capítols/episodis/vídeos. Reforçar la seva habilitat comunicativa i de divulgació i així promoure la RRI.\nInvolucrar als estudiants de Formació del Professorat en la creació dels seus elements de suport didàctic. Promoure la reflexió conjunta de les seves necessitats alhora d’ensenyar les ciències de la salut i la vida.\nMillorar el coneixement de la biomedicina i promoure l’interès general per la ciència entre els estudiants de secundària, batxillerat i formació professional per a fer més atractives les carreres científiques.\nDotar a la societat en general però també als treballadors i estudiants de la UPF d’una eina de divulgació veraç i senzilla de la recerca que es realitza en aquest país, a les nostres universitats i, especialment, a la UPF.\nGarantir que el professorat de secundària, batxillerat i formació professional disposi de material docent modern, atractiu i actual en l’àmbit de la biomedicina.\nIncrement de la comprensió bàsica de la ciència i dels seus avenços en l’àmbit de la biomedicina per part dels estudiants de secundària, batxillerat i formació professional.\nActualització de la imatge oferta per part de la comunitat científica actual, allunyant-la d’estereotips falsos i arcaics.\nCreació del Comitè Científic i Assessor. Integrat per el director d’aquest projecte, els responsables dels programes formatius de doctorat i de Màster de la UPF, un estudiant representant de cada un d’aquests programes formatius, un representant de l’empresa col·laboradora (AVsynthesis) i un representant del Departament d’Ensenyament de la Generalitat.\nPreproducció, producció i postproducció de les càpsules. Selecció dels temes, elaboració dels guions tècnics, cerca de material gràfic i audiovisual, creació de recursos (animació 3D i altres recursos gràfics i audiovisuals), gravació de les intervencions, edició i muntatge i, finalment, distribució. La distribució es realitzaria mitjançant els canals propis del Departament d’Ensenyament de la Generalitat i de la UPF, especialment aquells dirigits a professorat i alumnat de secundària, batxillerat i formació professional. Alhora, es contempla la possibilitat de fer-ne difusió a través dels mitjans de comunicació convencionals i altres accions estratègiques dirigides a cadenes de televisió (TV3, Canal9, etc.).\nAvaluació de l’impacte en els centres educatius participants. Estudiants de doctorat i de formació del professorat; estudiants de secundària, batxillerat i formació professional; personal i altres estudiants de la UPF i població general.\nAquesta sèrie de 8 vídeos curts de divulgació científica proporcionarà material docent d’alta qualitat per a qualsevol divulgador/a o professor/a. La comunicació mitjançant vídeos té un impacte positiu en la capacitat de retenció del missatge i altres processos cognitius. A més, en molts casos, l’ús del vídeo com a mitjà de comunicació per un ús educatiu, fa més atractius els continguts que d’altre manera poden ser molt difícils d’entendre.\nEs preveu que l’any 2018, més del 70% dels continguts publicats a internet seran en format de vídeo, així doncs, crear una sèrie de divulgació científica en vídeo permetrà crear un històric (vídeo-galeria) de temàtica científica. Una eina que perdurarà en el temps per a futurs estudiants i diferents usos, ja siguin de divulgació o aprenentatge.\nAixí, l’impacte de la creació d’aquesta sèrie de divulgació científica serà:\nCreació de recursos didàctics que permetin millorar l’ensenyament de la ciència.\nMotivació de l’alumnat (a tots els nivells involucrats en el projecte) per a l’aprenentatge-ensenyament.\nIntegració d’una dinàmica activa, personalitzada i participativa (pedagogia activa).\nPossibilitat de catalogar, emmagatzemar, conservar i modificar la informació al llarg del temps.\nEstudiants de secundària, batxillerat i formació professional; juntament al seu professorat.\nEstudiants de doctorat del DCEXS i/o els investigadors que participin en el vídeo.\nLa UPF, per la possibilitat que aquest projecta li brinda de fer visible la seva recerca i alguns dels seus programes docents, així com les seves instal·lacions, treballadors i estudiants.\nLa societat en general (els materials seran de lliure accés), ja que s’enriquirà gràcies a la millora en l’ensenyament del seu col·lectiu més jove i futurs treballadors.


Campo Open Space Roma Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBen situat a la els paisatges, la cultura, els restaurants area de Roma ciutat, Campo Open Space us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nCampo Open Space ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que Campo Open Space sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, reproductor de DVD/CD a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Campo Open Space.\nEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Campo Open Space de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 150 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Sistema, agafa't un ERTO i queda't a casa - directa.cat\nSistema, agafa't un ERTO i queda't a casa\nL'autora reflexiona sobre l'aïllament arran d'aquesta crisi de la COVID-19. Arran d'un accident de trànsit té diversitat funcional i ha viscut els últims anys des de la disconformitat d'haver-se de quedar a casa, condicionada per una societat que considera inaccessible i capacitista\nElena Prous Tdebajodelagua\nActivista del Moviment de Vida Independent i articulista\nLa primera fal·làcia a desmuntar és la qüestió de la responsabilitat individual. La responsabilitat individual en clau de bé i mal és apel·lar a una flagel·lació social, al control veïnal i a donar curs al judici gratuït. Això es comença a notar en la tolerància a mostrar verbalment la desconfiança cap a l’altre. Seria més útil parlar de respecte a les necessitats individuals i col·lectives. No hi ha possibilitat real de fer-ho bé i deslliurar-se d’allò que no desitgem des de la responsabilitat. No donem cabuda a allò accidental per molt bé que ho fem, perquè suposa pèrdua de control i això no és el que ens han venut de l’ésser neoliberal, independent i autosuficient. Però, per molt responsables que siguem, ens poden passar coses accidentals o indesitjables. Quan vaig tenir l’accident de trànsit vaig conviure –també la meva família– amb el qüestionament al clatell sobre què havia fet malament per haver tingut un accident de trànsit. L’entorn llunyà inventava històries i el proper preguntava detalls tractant de dictar una sentència, un diagnòstic veraç, tancat i lògic.\nLa responsabilitat individual en clau de bé i mal és apel·lar a una flagel·lació social, al control veïnal i a donar curs al judici gratuït. Seria més útil parlar de respecte a les necessitats individuals i col·lectives\nAquesta necessitat meva i de la resta es va transformar en culpa fins que el temps em va permetre analitzar-ho de forma més estructural. Quin era l’estat de la carretera? Per què un cotxe segur depèn del seu cost econòmic? Per què teníem pressa? Per què m’alliberava del judici quan explicava que venia de treballar? I també quan no hi havia alcohol i drogues en el meu relat? La culpa i el seu pas devastador pels meus pensaments depenia del meu grau de responsabilitat, encara que mai vaig saber amb qui havia de ser responsable i qui havia estat responsable amb mi. Ho havia estat l’Estat i el sistema capitalista? A la fi, i encara que ho oblido massa vegades, no vaig poder evitar un accident que, per la seva naturalesa, no depenia únicament de la responsabilitat. Només podria haver-ho viscut sense culpa si hagués conclòs que tractava de resoldre les meves necessitats. Si hagués sentit el meu respecte i el respecte de qui em preguntava, m’hagués passat el mateix, però hauria patit menys. La responsabilitat i la culpa van ser més forts perquè buscava respostes tancades i coherents en un sistema voraç i individualista, que sempre busca culpables.\nAleshores, ningú és responsable de res? Ens dediquem a tossir en la secció de verdures? No, no intento destruir el judici i la moral, només modificar un llenguatge que és opressiu i culpabilitzador, que actua com a desviador de canvis estructurals profunds. Una solució harmònica amb les persones i el planeta depèn molt més dels que tenen més poder, que del veí tossint sobre el seu colze o baixant sis vegades el gos. En temps de coronavirus, profunditat d’anàlisi i respecte, i per què no, una miqueta de lloc per a l’autoregulació i l’autogestió, si el sistema ho permet.\nUna solució harmònica amb les persones i el planeta depèn molt més dels que tenen més poder, que del veí tossint sobre el seu colze o baixant sis vegades el gos\nUn altre assumpte que em porta de cap són les diferents vivències de l’aïllament, confinament o quarantena, cadascuna que es quedi amb el terme que més utilitzi. Les vivències són múltiples i no, no depenen de la nostra actitud, encara que això diguin els llibres d’autoajuda. Si s’alineen les teves llunes, el sol o el que et faci prendre-t’ho millor, això és un plus. Però la majoria de les coses que ens passaran estant aïllades, no podent estar-ho, gaudint o plorant per això, tindrà a veure amb factors que no podem controlar i que no triem, i també amb quins drets tenim reconeguts i gaudim. Jo, en onze anys, he passat per mil fases cícliques per intentar que la meva actitud evaporés totes les barreres arquitectòniques i simbòliques que em deixen a mi i la meva cadira davant d’escales i voreres. Que la meva actitud immolés la por de saber que esperaré al meu assistent personal per sortir del llit i que això dependrà de poder pagar-la o de la implementació de la figura per part de les institucions. Però la meva actitud no aconseguirà per si sola això.\nOcupem posicions socials que marquen què ens suposa aïllar-nos més enllà de tenir una bona o mala actitud. He estat bussejadora d’elit a trenta metres en un cenote mexicà i va ser una de les millors experiències de la meva vida portada amb una actitud molt valenta, però segueixo sabent que quan Pedro Sánchez diu que els discapacitats poden sortir acompanyats per anar al centre de salut, com si nosaltres no fuméssim ni necessitéssim paper del cul, jo i el meu certificat de gran dependent hem d’aixecar la mà i recordar que tenir assistència personal, no viure sola i tenir una bona pensió em permeten passar un aïllament digne. Dit d’una altra manera, la meva actitud no em neteja el cul. Per tant, de nou, no donem per fet que això de quedar-se a casa és una opció per a totes i que cal saber tenir una bona actitud. Aprofitem per adonar-nos de qui té casa i com és, qui treballa i qui no, qui sortirà al carrer per necessitats que l’estat d’alarma no contempla i que estaran més justificades que cap altra.\nSi fóssim capaços de mantenir fresc en algun lloc de la nostra psique com ens sentim quan, en un d’aquests girs cíclics d’aquesta crisi, ens envaeix la por, la sensació de dependència, la frustració i la vulneració dels nostres drets més bàsics, després d’aquest desgavell podríem connectar amb altres realitats. Com ho són les persones que viuen en una residència pel simple fet de tenir diversitat funcional i una situació econòmica que no els permet pagar-se una vida independent. Viure aïllada i amb restriccions no és una elecció ni es resol amb actitud. Moltes persones amb diversitat funcional viuen i seguiran vivint en residències perquè són una minoria i tenen menys possibilitats de demanar que “les cures” que necessiten es cobreixin amb mesures i eines més igualitàries amb la resta de la població, com ho és l’assistència personal. Aquest estat d’alarma està fent clarament visible el poder de les majories i de les experiències compartides.\nEstem veient el que costa i suposa la imposició d’una tancada i això ens ajudarà a defensar que la segregació en institucions residencials no és pel bé de la gent amb diversitat funcional, sinó que té a veure amb ser una minoria categoritzada d’improductiva\nPerquè ara que la majoria de la població, en comptes de pensar en produir i consumir, està pensant en com cuidar-se, cobrir necessitats bàsiques i mantenir un estat físic i mental adequat per sobreviure a la por i a la incertesa, s’estan generant solucions d’ajuda, co-dependència i se li està demanant a l’Estat que se’n faci càrrec. És possible imaginar un aïllament més digne de qui ja vivia aïllada, perquè estem veient el que costa i suposa la imposició d’una tancada. És possible i és lícit que ningú oblidi això, perquè ens ajudarà a defensar que la segregació en institucions residencials no és pel bé de la gent amb diversitat funcional i que té moltíssim més a veure amb ser una minoria categoritzada d’improductiva.\nEstimat govern d’Espanya, que vas ser capaç de pensar que sense perruqueries no ens rentaríem els cabells, no oblidis que per arribar a la perruqueria necessitem algú per aixecar-nos del llit, que ens ajudi a vestir-nos, a esmorzar i percebre pensions tan dignes com la que em permet a mi portar metxes californianes. Aprofito l’avinentesa per recordar-li que a part de voreres i escales, no hi ha un sol rentacaps que tingui un seient mòbil, de manera que rentar-se el cap a la perruqueria és força inaccessible. Això no impedeix que m’alegrés que es recordessin de nosaltres, encara que sigui per les mesures més estranyes.\nMoltes vegades dic, tractant d’entendre quant paradoxal és la meva vida des que vaig adquirir diversitat funcional, que cal tenir sort fins i tot per quedar-se tetraplègica, a la qual cosa afegiria: en una societat capitalista on les pensions depenen de la teva productivitat i les indemnitzacions del seient que ocupes al cotxe. Sort per a quedar-se tetraplègica en un sistema racista, com el que va portar de cap a la meva companya d’habitació a la Vall d’Hebron, una jove temporera romanesa amb una assegurança a terminis,¡ que no va deixar d’enfrontar-se, des de l’altura que li atorgava la seva cadira de rodes manual, amb els perits de l’assegurança que ens visitaven a les tardes. Benvolguts ciutadans i veïns, també s’ha de tenir sort per poder quedar-se a casa en una societat capitalista i racista on para de produir qui pot i no qui vol, on la tranquil·litat de llegir per la finestra dependrà de tenir finestra, un ERTO o un contracte, una nacionalitat o una altra.\nTinc la sort de poder quedar-me a casa en aquesta crisi. Encara que, en els últims anys, he habitat la disconformitat de quedar-me a casa per viure en una societat inaccessible i capacitista\nTinc la sort de poder quedar-me a casa en aquesta crisi. Encara que, en els últims anys, he habitat la disconformitat de quedar-me a casa per viure en una societat inaccessible i capacitista. Ara intento aprendre de la meva experiència i no tenir por a sentir-me aïllada, ni que el pes de sentir-me improductiva m’obligui a inventar rutines i escapatòries a un aïllament que em porta records amargs, a un diagnòstic que em bloqueja, a sentir culpa o excessiva responsabilitat de tenir cura de qui diàriament m’aixeca del llit o m’ajuda a dutxar-me, tractant de cuidar una família que es mossegarà les ungles per sobreprotegir-me i que aprèn a respectar-me.\nCal tenir sort per a tot i saber que res és només qüestió de sort. Així que tractem de substituir responsabilitat per respecte, recordem què suposa l’aïllament social i, quan ens sentim amb força, podríem demanar-li al sistema capitalista que ens ha portat fins aquí que no només ens faci callar amb por, restriccions de drets o subsidis i indemnitzacions a les més afortunades, sinó que es revisi i ens respecti perquè ens necessita i, si no té ganes de cedir, que agafi un ERTO d’aquests i es quedi a casa. Hi ha qui té alternatives per a una vida millor.\ncoronavirus COVID-19 diversitat funcional ERTO\n« Més de 50 entitats en defensa dels drets humans, grups de suport i famílies exigeixen al Ministeri de l’Interior mesures urgents a les presons\nEntitats de defensa del patrimoni lluiten per salvar una estació de tren històrica al Baix Llobregat »


Línia ICO Sector Turisme (COVID-19) - Banco Santander\nLínia ICO Sector Turisme (COVID-19)\nSabem com n'és d'important el turisme per al nostre país, i per això volem estar al teu costat, ajudar-te en la remuntada del teu negoci, perquè puguis seguir endavant. Per això, posem a la teva disposició el finançament que necessites amb les línies de garantia de l'ICO específiques del Sector Turisme perquè puguis cobrir les teves necessitats d’inversió i liquiditat.\nPer a autònoms i pimes (fins a 250 empleats i vendes inferiors a 50 milions d'euros o amb un total d'actiu inferior a 43 milions) i amb activitats relacionades amb el turisme i l'oci. Seguidament et presentem les solucions adaptades per a tu dins la línia anunciada per l'ICO per un import global de 2.500 milions d'euros:\nAutònoms, Microempreses i Pimes:\nPer a autònoms, microempreses i empreses de fins a 250 empleats i amb vendes inferiors a 50 milions d'euros o amb un total d'actiu inferior a 43 milions d'euros.\nExclusiva per a activitats relacionades amb el turisme i l'oci.\nFins a 1,5 milions d'euros per a noves inversions i necessitats de liquiditat enteses com:\nDespeses o inversions per a millora i adaptació d’instal·lacions, equips o serveis.\nFins a 5 anys amb 1 de carència.\nVolem ajudar-te perquè puguem continuar estant al teu costat. Acudeix a la teva oficina per sol·licitar més informació.\nConsulta més informació de la línia aquí.\nLínia ICO Avals COVID-19. Termini de vigència inicial fins al 30 de setembre del 2020, ampliable fins al 31 de desembre del 2020.\nOperació subjecta a la disponibilitat de límit a la Línia i a l'aprovació prèvia per part del Banc.


LA PANXA DEL BOU: DE CAN BLOGUER A CAN FEISBUC I CAN TUITER, PASSANT PEL MERCAT DE CALAF\nTot i que amb el pas dels anys els canvis ja no t'impressionen, de tant en tant recordo, amb una mica de nostàlgia, tot allò de la Catosfera literària, de ja fa més de deu anys. M'estranya encara com ha passat a la història el tema blogaire, dels antics quedem quatre gats i encara. Molts debats de l'època ara semblen exòtics i demodés. Alguns dels militants del tema s'han esvaït i d'altres han fet bitlles i avui són més famosos que aleshores. Potser pagaria la pena celebrar d'alguna manera la publicació, el 2008, d'aquella antologia irrepetible.\nAvui hi ha qui xala veient el gran nombre de seguidors que té a facebook o a twitter, això dels seguicis sempre té la seva gràcia i la vanitat és la vanitat i l'audiència es l'audiència. En aquell passat gloriós, el dels dips, les bitàcoles, els blocs i els apunts, hi havia qui assegurava que si tenies menys de cinquanta visites diàries ja podies tancar la paradeta.\nEls espais virtuals, més enllà de la broma que es pugui fer sobre el tema, poques vegades els precedim del Can i, com que les noves generacions saben molt d'anglès, la cosa ja s'escriu i llegeix de forma canònica.\nEl cas és que aquestes transcendentals meditacions no m'han vingut pas al cap a causa de cap revelació internàutica sinó en llegir, a Can Barcelofília, un indret blogaire feliçment resistent i especialitzat, una referència a la Sabateria Güell, que a casa meva, com tants altres establiments, es va dir sempre Can Güell, el mateix que Can Cadira o Can Sagarra. La gent barcelonina de la meva generació va tenir un disgust quan va desaparèixer Can Jorba per convertir-se en Preciados. Es van carregar el senyorívol interior original però, al menys, van deixar la façana. Recordo un article de Josep Maria Espinàs, d'aleshores, en el qual planyia el canvi però vaticinava que potser, al capdavall, la nova propietat acabaria per esdevenir Can Prasiados.\nAllò no va ser així. I dir Can Corteanglès resultava molt més difícil. Tampoc no va prosperar aquella broma sobre dir-ne El Tall Britànic, vaja. He de dir que faig grans esforços de proselitisme xaró intentant inserir el casolà Can davant del que sigui i parlant amb qui sigui, sense èxit, és clar. No hi ha Can Zara, ni Can Res. Encara algun restaurant conservador, amb vocació de fer pàtria, és Can Algunacosa. Pel que fa al món virtual, que, de fet, és part del món real, el tema s'ha diluït de forma anodina i progressiva.\nTot i que hi ha gent esforçada que fa piulades, això del feisbuc i el guatxap no han trobat equivalents adients, que jo sàpiga. Fa molts anys, en un vell poema, vaig escriure una cosa com ara:\nQue farà figa, el català\ni cantarem tots en anglès?\nO hi haurà un món sense diners\nOn dic llengua hauria d'haver escrit variant dialectal o algun terme inclusiu que no diferenciés entre bondats normatives i expressions espontànies i populars, sempre reprimides pels dogmàtics, que encara no han paït ni el llomillo, ni el recader, ni el sacatapus. Però això de cantar en anglès sí, que prospera.\nEtiquetes de comentaris: divagacions, evocacions, llenguatge popular\nTot passa i poc queda, i és que tot canvia molt de pressa. Feisbuc sembla que va de baixa, mentre instagram puja, i Twitter va resistint, però sortiran coses noves. el bloc, de fet, és la suma del tres però obliga a escriure bastant, tot i que té la mateixa immediatesa, si s'és capaç d'entendre el seu concepte. S'ha de defugir de la rigidesa, i entenc que si un dia s'han de publicar tres posts, doncs es publiquen. El bloc, quan més actiu més viu.\nÉs així, Francesc, pel meu gust encara és el mitjà que ofereix més possibilitats comunicatives i de debat, per això em preocupa la davallada. Galvana???\nNo ho crec, no és una questió de peresa, cert que un bloc porta més feina que twitter,feisbuc o instagram, però tampoc tant. En l'actualitat costa molt que aqlguna cosa perduri, ve a ser com els reptes, un en substitueix a l'altre, fixa't en el Pokemon, que segons Sala Martin s'havia d'estudiar a les Universitats, va durar quatre dies el boom.\nTot passa molt de pressa i les modes tenen un pes, he, he.\nDeu anys, ja! En quedem pocs, d'aquella època. I ningú per fer-nos homenatges! :) Els temps canvien, és clar...\nSalvador, algú hauria d'escriure la crònica dels anys gloriosos de la blogueria, he, he.


GEDIME - Departament de Sociologia - UAB Barcelona\nGRUP D'ESTUDIS D'IMMIGRACIÓ I MINORIES ÈTNIQUES (GEDIME)\nFacultat de Ciències Polítiques i de Sociologia.\nEdifici B. Campus UAB - (Despatx B3-117-B)\nTelèfon / fax: 93 581 24 06/ 93 581 28 27\ncorreu electrònic de contacte: gedime@uab.cat\nAdreça web pròpia: https://gedime.uab.cat/\nDirectora: Sònia Parella Rubio\nGEDIME (Grup d'Estudis d'Immigració i Minories Ètniques) és un grup consolidat de recerca, adscrit al Departament de Sociologia de la Universitat Autònoma de Barcelona.\nEl GEDIME fou fundat per la catedràtica del Departament de Sociologia, la Dra. Carlota Solé, l'any 1989 amb la finalitat de fer recerca sobre migracions interiors, fluxes migratoris, racisme i xenofòbia, situació laboral dels immigrants i polítiques d'integració a Espanya i a Catalunya. Actualment, el grup desenvolupa noves línees de recerca, de les quals destaquen principalment la inserció laboral de la immigració extrangera i el seu impacte en la societat receptora, la integració socio-cultural dels immigrants, les dones immigrants: immigració i relacions de gènere, immigració i polítiques socials (educació, sanitat, vivenda) i els negocis ètnics.\nEl grup ha estat membre de la xarxa Migcities, que aglutina sis ciutats europees i fou coordinada per Malcom Cross, des de 1996. Ha liderat des de l'any 2000 el grup de treball de migracions de la Federación Española de Sociología (FES). A més, és un dels centres de recerca que constitueix la xarxa d'excel·lència Managing Multi-Ethnic Diversity (MMED), liderada per Joachim Brüß.\nD´ençà la seva creació, l´historial científic del grup abasta un extens llistat de recerques acabades, moltes d'elles dirigides per la Dra. Carlota Solé i realitzades per equips de recerca integrats pels membres del grup.\nTasques que realitza el GEDIME:\nProporciona un marc d´investigació per a la formació de futur personal investigador.\nPromou l´obtenció de beques predoctorals i postdoctorals a nivell espanyol i europeu i impulsa l´elaboració de tesis doctorals sobre immigració.\nEstableix contactes amb universitats europees i nord-americanes que afavoreixin l´intercanvi de professorat i d´estudiants.\nOrganitza conferències i congressos que tracten sobre qüestions actuals relacionades amb el fenomen de la immigració.\nA més, el GEDIME ofereix serveis de recerca de dades, consultoria i recerca per a la intervenció social en l'àmbit de la immigració i la gestió de la diversitat ètnica per a entitats públiques i privades.\nImmigració i mercat de treball.\nL’empresariat d’origen immigrant.\nL’anàlisi del fet migratori des d’una perspectiva de gènere.\nLa perspectiva transnacional en l’estudi de les migracions.\nCiutadania i dinàmiques d’inclusió social.\nLa construcció social de les identitats/alteritats.\nLa gestió del fet migratori des de les polítiques públiques.\nFamílies migrades i polítiques socials.\nLes minories ètniques. El col.lectiu gitano.\nRetorn migratori i circularitat.\nBIBLIOTEQUES Servei de Biblioteques de la UAB\nCERCADOR D'AJUTS Beques i Ajuts\nSUMMA Accés a SUMMA per al PDI\nOBSERVATORI IGUALTAT Observatori per la Igualtat de la UAB\nEGRETA Entorn per a la Gestió de la Recerca i la Transferència\nCampus de la UAB · 08193 Bellaterra (Cerdanyola del Vallès) · Barcelona · Spain\nT + 34 93 581 11 52\nUs informem que degut a la pandemia, l'atenció personalitzada al departament de Sociologia serà de forma virtual. Per qualsevol tràmit o consulta podeu contactar amb el departament per email: d.sociologia@uab.cat


TownePlace Suites Rochester Rochester (MN) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nTownePlace Suites Rochester2829 43rd Street NW, West Frontage, Rochester (MN), Estats Units - Veure al mapaExcel·lent8,7Basada en17comentarisTownePlace Suites RochesterVeure més fotos"All the conveniences in one place, clean and very comfortabl..."EllenUnited StatesPiscinaVeure més fotosVeure totes les 29 fotosMolt bona ubicació 8,7Veure al mapa8,7UbicacióParticularitats que li encantaranaire condicionat\nSobre l'allotjamentDescripcióTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, TownePlace Suites Rochester és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Rochester (MN). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Clínica Mayo, Centre Històric Comtat d'Olmsted. A TownePlace Suites Rochester, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que TownePlace Suites Rochester sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, escriptori, despertador, telèfon a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. TownePlace Suites Rochester és una elecció inteligents per a viatgers a Rochester (MN), i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatdespertadorsala d'estararticles de tocadorempolles d'aigua de cortesiaservei de planxaassecador de cabellescriptoritelèfoncafetera/teteraestris de cuinatelevisió de pantalla planacalefaccióforn microonesTV satèl•lit/cablecuina americananevera Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal presentar un document d'identitat amb foto i una targeta de crèdit durant el registre d'entrada. Totes les peticions especials estan subjectes a la disponibilitat del dia del registre d'entrada. Aquestes peticions no es poden garantir i poden comportar suplements. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements.Mostrar més


Mesures de França i Itàlia per créixer el 2015\n05 Gener, 2015\nEstan adoptant les mesures adequades França i Itàlia per rellançar el seu creixement?\nL’anàlisi exhaustiva que ha realitzat la Comissió Europea dels pressupostos dels diferents països de l’eurozona ha acabat amb un toc d’atenció a França i Itàlia. El seu nivell de desviació dels objectius de dèficit els obliga a passar una segona avaluació el març. Aleshores, es podrien enfrontar a una possible sanció si no prenen accions concretes per accelerar l’ajust del dèficit.\nA l’article Focus dels mercats financers. Estan prenent les mesures adequades França i Itàlia?, publicat a l’últim informe de ”la Caixa” Research, es fa una anàlisi de l’actualitat econòmica de tots dos països, així com de les mesures previstes per redreçar les seves finances públiques.\nFrança, a la recerca de la contenció de la despesa pública\nLes mesures de control de la despesa pública incloses en els pressupostos de 2015 han estat estimades en 21.000 milions d’euros.\nEstà previst que la despesa pública augmenti un 0,2% en termes reals.\nEl Govern preveu que el creixement del PIB arribi a l’1% el 2015.\nA més, França va aprovar aquest any el pacte de responsabilitat i solidaritat, que redueix les cotitzacions socials i l’impost de societats.\nFinalment, aquest octubre es van anunciar mesures addicionals, com una reducció de les taxes en sectors regulats, més facilitat administrativa per a la creació d’empreses i una reducció del nombre de regions.\nItàlia, control de la despesa però poca concreció\nLes mesures de contenció de la despesa pública incloses en els pressupostos italians ascendeixen a 15.000 milions d’euros.\nEl nivell de concreció de com s’aconseguirà aquest estalvi és, de moment, molt inferior al del cas francès.\nLa reducció de la càrrega impositiva prevista suposarà un cost de 18.000 milions d’euros i les principals beneficiàries seran les llars més modestes, que pagaran 80 euros menys al mes d’impostos.\nTambé es preveu implementar el 2015 la simplificació del sistema impositiu i la reforma fiscal.\nFinalment, Matteo Renzi s’ha compromès a emprendre una ambiciosa reforma laboral i una reforma del sistema judicial.\nEn definitiva, sembla que França i Itàlia a poc a poc van canviant el rumb de la seva política econòmica, i comencen a prendre les mesures per rellançar el creixement de les seves economies. Tanmateix, moltes de les reformes anunciades encara han de ser aprovades i implementades. Estarem atents al que succeeix el 2015.\nSi vols conèixer amb més deteniment aquestes mesures altres temes econòmics i financers del moment, et convidem a llegir l’últim número de l’informe mensual de ”la Caixa” Research, de desembre de 2014.\nTambé pots seguir @laCaixaResearch per estar al dia de l’actualitat econòmica i financera.\nFinances sostenibles: la gran aposta de la Unió Europea\n"la Caixa" Research / Comissió Europea / creixement / desembre / despesa pública. / eurozona / França / Informe mensual / Itàlia / mesures / pressupostos


ILP: La recta final - Associació de Veïnes i Veïns Clot-Camp de l’Arpa ILP: La recta final - Associació de Veïnes i Veïns Clot-Camp de l’Arpa\n2012-09-24 - Events, ZZ_Pendent Classificació\nLa coordinació d’aquest procés de recollida de signatures no ha estat fàcil, ens hem trobat moltes traves burocràtiques (pregunteu al Domicino Sandoval de l’AVV del Clot o al Matias González de l’AVV de Sant Andreu Nord-Tramuntana –St. Andreu de Palomar) però malgrat tot, hem tirat endavant i hem fet entre tots, fins a data d’avui, una gran tasca de recollida de signatures.\nEns complau informar-vos que gràcies a la vostra col·laboració i participació hem aconseguit aproximadament 343.000 signatures a tot l’estat segons l’últim recompte fet a finals de juliol per les oficines del cens provincial per a la ILP (lloc on es dipositen i entreguen els plecs de signatures); d’aquestes 343.000 signatures, les diferents PAH de tot l’estat han recollit 213.976 signatures, CCOO ha recollit unes 100.000 i la Taula del Tercer Sector, unes 20.000. Encapçala, de moment, la recollida de signatures les PAH de la província de Barcelona, que amb el suport i la participació de tots vosaltres (Associacions de Veïnes i Veïns, entitats socials, particulars) ha recollit 65.459 signatures. És evident que la vostra implicació ha estat i és crucial.\nEspecial menció pel seu volum de plecs entregats mereixen les AVV de Prosperitat, Ciutat Meridiana, Clot-Camp de l’Arpa, Poble Sec i Gòtic i entitats com la Sagrera es mou, l’Ateneu Roig i moviments com el 15M Sarrià Sant Gervasi.\nCom veieu el balanç és molt positiu i és fruit de la unió de forces de tots els que creiem en el dret a l’habitatge i en la necessitat imperiosa de que aquest govern escolti les nostres necessitats bàsiques; però això no s’ha acabat encara, tenim fins el proper 31 d’octubre per recollir un mínim de 500.000 signatures per a que la nostra proposta de llei sigui debatuda al Congrés dels Diputats; per tant encara ens queda un mes per demostrar el que volem, per sortir al carrer i informar a tothom de la llei tan injusta que tenim i aconseguir que tothom signi per canviar aquesta llei que actualment està condemnant a l’exclusió social a milers de famílies que es queden al carrer amb un deute per la hipoteca de per vida. Aprofitem per informar-vos de que el proper 6 d’octubre celebrem el dia de la ILP a tot l’estat, on totes i tots sortirem al carrer ocupant totes les places i recollint signatures; convidem a totes les Associacions de Veïns de Barcelona, entitats socials, ciutadans a sortir al carrer i celebrar amb nosaltres el dia de la ILP.\nAixí doncs donem “el pistoletazo de salida” a la recta final de recollida de signatures on cal fer l’últim esforç per poder aconseguir superar les 500.000 signatures que ens demanen per estudiar la proposta de llei al Congrés i tenir quantes més millor per a que el Govern no tingui cap dubte sobre quina es la voluntat popular: la paralització immediata dels desnonaments, la regulació de la dació en pagament retroactiva, i la reconversió de la vivenda buida que acumula la banca en vivenda en règim de lloguer social realment assequible. Per demostrar que tenim no només dret a vot sinó també dret a la paraula, dret a fer-nos escoltar i dret a canviar les lleis actuals que no s’ajusten a la realitat del moment.\nSi encara no has signat, o vols col·laborar en la recta final de recollida de signatures, contacta amb la teva Associació de Veïnes i Veïns, o ve adreça’t a la nova seu de la PAH (c/ Enamorats 105 de Barcelona, metro Encants).\nRecordem que si disposes de DNI electrònic també pots signar on line (www.quenotehipotequenlavida.org)\nFINS EL DIA 6 D’OCTUBRE, DIA DE LA ILP! T’esperem recollint signatures!\nEtiquetas: Habitatge, ILP Habitatge


Política de Cookies | Parramon Exportap\nUna cookie o galeta és un arxiu que es descarrega al seu ordinador a l’hora d’ accedir a determinades pàgines web. Les cookies poden permetre a una pàgina web, entre altres coses, emmagatzemar i recuperar informació sobre els hàbits de navegació d'un usuari o del seu equip i, depenent de la informació que continguin i de la forma en què utilitzi el seu equip, es poden utilitzar per reconèixer a l'Usuari.\nUtilitzem cookies i altres mecanismes similars. Les cookies són fitxers enviats a un navegador per mitjà d’un servidor web per registrar les activitats de l’usuari en una web determinada, en tots els web, apps i/o serveis de PARRAMONEXPORTAP. La primera finalitat de les cookies és facilitar un accés més ràpid als serveis seleccionats per l’Usuari. Les cookies també personalitzen els serveis i la publicitat, facilitant i oferint a cada usuari informació més concreta que pugui ser del seu interès, en atenció a la navegació pel web i dels seus serveis.\nAquest pàgina web utilitza cookies per personalitzar i facilitar al màxim la navegació. Les cookies associen només de forma anònima i no proporcionen referències que permetin deduir dades personals. Cada Usuari pot configurar el navegador per conèixer i rebutjar les cookies d’ PARRAMON EXPORTAP, sense que això perjudiqui la possibilitat d’accedir als continguts. Tanmateix, volem advertir que la qualitat de la navegació pot reduir-se.\nCada vegada que un Usuari visita PARRAMON EXPORTAP, una eina externa (concretament de Google i similars) genera unes cookies analítiques a l’ordinador de l’Usuari. Aquesta cookie, que només es genera durant la visita, servirà a les pròximes visites del web per identificar, de forma anònima, el visitant. Els objectius principals que persegueix són:\nPermet identificar de forma anònima als Usuaris. Identifica navegador i dispositius (no a les persones) i, per tant, comptabilitza el número de visitants i el temps de visita.\nIdentificar de forma anònima els continguts més visitats i per tant més atractius per a l’Usuari.\nSaber si és un nou Usuari o repeteix la visita.\nImportant: La cookie mai anirà associada a dades personals que puguin identificar a l’Usuari. Les finalitats d’ús de les pròpies cookies són per a propòsits estadístics i així ajudar a l’optimització de l’experiència dels Usuaris al web.\nAquest tipus de cookies permeten ampliar la informació dels anuncis mostrats a cada Usuari anònim als serveis de la pàgina web. A més a més, s'emmagatzema la duració o la freqüència de visualització de posicions publicitàries, la interacció amb les mateixes, o els patrons de navegació i/o comportaments de l'Usuari, ja que ajuden a conformar un perfil d'interès publicitari. D'aquesta manera, permeten oferir publicitat semblants als interessos de l'Usuari.\nCom deshabilitar les cookies als principals navegadors?\nTots els navegadors moderns permeten canviar la configuració de cookies. Aquests ajustaments, normalment, es troben a 'Opcions' o 'Preferències' del menú del seu navegador. D’aquesta manera, pot configurar el seu navegador o el seu gestor de correu electrònic, així com també instal·lar complements gratuïts per evitar que es descarreguin els Web Bugs a l’hora d’obrir un email.\nT'oferim orientació sobre els passos per accedir al menú de configuració de les cookies i, en cas de necessitat, de la navegació privada en cadascun dels navegadors principals:\nQuè succeeix si es deshabiliten les cookies?\nAlgunes funcionalitats dels serveis quedaran deshabilitats com, per exemple, seguir identificat i rebre informació dirigida a la seva localització.\nText a la primera capa per la política de cookies\nUtilitzem cookies pròpies i de tercers per millorar el nostre servei i recopilar informació estadística.\nSi continua navegant, accepta el seu ús i instal·lació.


Frühstückshotel Fürstenwerth Wilhelmshaven Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMarktstr. 95, Bant, Wilhelmshaven, Alemanya, 26382 - Veure al mapa\nAl visitar Wilhelmshaven, vosté es sentirà com a casa a Frühstückshotel Fürstenwerth, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Aeroport de JadeWeser són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants.\nA Frühstückshotel Fürstenwerth, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Frühstückshotel Fürstenwerth és una elecció inteligents per a viatgers a Wilhelmshaven, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el Frühstückshotel Fürstenwerth de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (341) Parelles (161) Viatgers en solitari (126) Famílies amb infants petits (10) Famílies amb infants grans (5) Grups (32)