dc.contributor Gomila Grau, Maria Antonia\ndc.contributor.author De la Rocha Jiménez, Pablo César\ndc.description.abstract Aquest estudi pretén constatar que en la conceptualització de l’alumnat amb necessitat específica de suport educatiu (NESE) per condicions personals (CP) o d’història escolar (HE) que es fa en la normativa de les Illes Balears (IB), hi ha dificultats per incloure situacions sociofamiliars desfavorables. Des de la meva experiència com a Diplomat en Treball Social (DTS) amb funcions de Professor Tècnic de Serveis a la Comunitat (PTSC) en un Equip d’Orientació Educativa i Psicopedagògica (EOEP) de Palma, degut a aquesta manca de definició, constat que hi ha alumnat que no pot rebre els suports i l’atenció específica a les necessitats educatives que presenta. Per aquest motiu, considero la importància de fer una triple anàlisi: en primer lloc, una valoració de la normativa d’àmbit estatal i autonòmic per tal de veure com es conceptualitza l’alumnat amb NESE per CP i HE. La primera anàlisi ens indica que hi ha una certa necessitat d’impulsar la modificació de la normativa actual per adequar-la a la realitat social, cultural i econòmica que estam vivint i, en moltes situacions, patint. Per altra banda, aquest fet també posa de manifest la necessitat d’utilitzar uns procediments consensuats en el procés de detecció de les condicions personals de l’alumnat. En segon lloc en aquest treball es realitzauna anàlisi de la bibliografia especialitzada per tal de veure com el tema és abordat a nivell teòric. En tercer lloc, es realitza una anàlisi dels criteris i instruments de diagnòstic que s’utilitzen en la detecció d’aquestes condicions personals, i es recolça amb la valoració de casos pràctics. Finalment, aquest estudi proposa una nova redacció d’alguns apartats de la normativa actual que inclou les situacions de desavantatge sociofamiliar de l’alumnat com a criteris de detecció. Aquesta nova redacció permetria actualitzar la normativa de serveis socials i la del menor a l’hora que actualitzar els instruments de diagnòstic per a la detecció de situacions de vulnerabilitat social i educativa. ca\ndc.subject Alumnat amb necessitat específica de suport educatiu (NESE). ca\ndc.subject Condicions personals (CP). ca\ndc.subject Història escolar (HE). ca\ndc.subject Incorporació tardana (IT). ca\ndc.subject Criteris i instruments diagnòstics. ca\ndc.subject Matèries generals UIB::Educació ca\ndc.subject Pupils with specific educational support ca\ndc.subject Personal conditions ca\ndc.subject School history ca\ndc.subject Late inclusion ca\ndc.subject Criteria and diagnostic tools. ca\ndc.title L’alumnat amb necessitat específica de suport educatiu (NESE) per Condicions Personals (CP) i Història Escolar (HE): anàlisi de la situació a les IB per a la proposta de mecanismes de detecció més eficaços ca


Contacte - Cuina i Fusta\nDirecció:Zona Comercial La Rutlla s/n Nave 12, 17230 Palamós (Girona)\nTelèfon:972 31 51 04\nTelèfon:972 31 50 50\nDirecció:Av. 11 de Setembre 39, 17230 Palamós (Girona)\nTelèfon:972 31 96 12\nDirecció:Av. General Leclerc 65, 66000 Perpiñán\nTelèfon:+33 0468 34 21 91\nSi tens algun dubte o consulta, posa’t en contacte amb nosaltres. Estarem encantats d’ajudar-te!\nLa comunicació enviada quedarà incorporada a un fitxer del que és responsable CUINA I FUSTA, S.L.. Aquesta comunicació s’utilizarà exclusivament per tractar les seves dades per atendre la seva sol·licitud, sempre d’acord al Reglament (UE) 2016/679 (RGPD), la Llei Orgànica 15/1999 (LOPD) i el Real Decret 1720/2007 de desenvolupament de la LOPD), sobre la protecció de dades. Les seves dades no es comunicaran a tercers, excepte per obligació legal, i es mantindran mentre no es sol·liciti la seva cancel·lació.\nEn qualsevol moment vostè pot exercir els seus drets d’accés, rectificació, portabilitat i oposició, o si es procedeix, a la limitació i/o cancel·lació del tractament, comunicant-lo per escrit, indicant les seves dades personals a Zona Comercial La Rutlla s/n Nave 12, 17230 Palamós (Girona) o mitjançant un email a info@cuinaifusta.com.


La crisi del coronavirus dispara les peticions d’ajuda a Càritas - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLa crisi del coronavirus dispara les peticions d’ajuda a Càritas\nEl president de l’entitat, Amareu Rocamora, explica que en les darreres setmanes han atès entre 25 i 30 casos nous mentre que el Rebost Solidari de Sant Julià ha duplicat els usuaris\n03/04/2020 (12:15 CET)\nL’esclat de la crisi del coronavirus ha fet incrementar la feina d’entitats socials que atenen les necessitats de les persones o famílies vulnerables. Un clar exemple és el de Càritas. Tant el Rebost Solidari que gestiona la branca laurediana de l’ONG com la resta de serveis a tot el país han rebut més demandes d’ajuda i entenen que, de fet, l’evolució les setmanes vinents també anirà a l’alça, per exemple, amb els problemes que pateixin els temporers que han quedat atrapats al Principat i no poden tornar al seu lloc d’origen un cop finalitzada de forma abrupta la campanya d’hivern.\nAixí ho ha explicat a Altaveu el president de Càritas, Amadeu Rocamora. “En aquests quinze dies”, apunta, “hem rebut 25 o 30 casos nous i, això, en assistència social, és un increment molt fort”. I això ha coincidit també amb la impossibilitat que serveis com el banc d’aliment o el rober funcionin amb normalitat per fer front a l’ordre de confinament decretada pel Govern.\nEl banc d'aliments ha quedat tancat i es dona a les famílies vals per proveir-se als centres comercials, però ara es planteja buscar la fórmula per reobrir\nAixí, aquestes dues instal·lacions estan tancades. Pel que fa al repartiment d’aliments, Càritas ha optat per atendre les famílies usuàries amb vals perquè puguin anar a proveir-se als centres comercials. Tot i això, ja es comença a plantejar la possibilitat de trobar una alternativa per donar sortida al material que hi ha al magatzem. “Volem reobrir però hem de veure com ho fem. Estem en contacte amb Govern i hem de buscar la forma perquè la gent no hagi d’anar directament al local”, indica Rocamora.\nPel que fa al rober, també està tancat, tot i que, en cas de necessitat, “anem i obrim”, sempre amb “les degudes precaucions”. Un exemple és el subministrament de material que s’ha fet als 39 sanitaris que han vingut des de Cuba. A banda, des de l’entitat es recorda que també es fa altres tipus d’intervenció, com ara temes d’acompanyament a gent que se sent sola. El que també es té clar és que aquesta evolució a l’alça de les demandes d’ajut continuarà: “sabem que vindrà gent que tindrà necessitats. Per exemple, algú ha d’ajudar els temporers que s’han quedat a Andorra”.\nUna situació similar s’ha detectat al Rebost Solidari de la branca laurediana de Càritas, com apunta mossèn Pepe Chisvert. “Estem atenent més famílies aquests dies, tot i que el tema per ara és assumible. La sort que tenim és que de seguida podem controlar els casos”, apunta, tot remarcant que la mitjana d’usuaris era d’uns 15 i ara han passat a ser uns 30. “Són situacions que estan controlades i podem actuar ràpidament”, comenta, a la vegada que agraeix les donacions rebudes els darrers dies, com ara d’establiments que es van veure obligats a tancar o de centres comercials.


06 | Mai | 2011 | Les Barraques Digitals\nÈxit d’inscripcions al Marta Mata\nPosted on Mai 6, 2011 by taniasanchez\nEl passat mes de febrer es van fer les preinscripcions per poder estudiar al nostre institut l’any vinent. Hi han hagut 92 inscripcions la majoria per cursar 1r d’ESO (86), per cursar 2n n’hi ha hagut quatre i per 3r d’ESO només dues.\nD’aquestes 92 sol·licituds només se n’han inscrit amb èxit setanta; trenta-vuit d’ordinàries i dotze amb necessitats especials a 1r d’ESO, tres d’ordinàries a 2n i una a 3r d’ESO.\nHem entrevistat al director del nostre centre, Ramon Coma, per conèixer la seva opinió. Us deixem amb l’entrevista realitzada.\n-Què en penses sobre la quantitat d’alumnes que s’han volgut inscriure?\nEm sembla una bona notícia, estic content perqùe les famílies del nostre municipi confien en el centre. També estic trist per no poder acollir a tothom.\n-Què opines sobre els alumnes que no han pogut entrar al centre?\nEm sap greu, però no puc fer-hi res. És el departament d’educació qui decideix el nombre de places. De tota manera, les famílies que desgraciadament es trobin en aquesta situació tenen dret a fer una reclamació exposant les seves raons.\n-Per què creus que tanta gent volia com a primera opció venir al Marta Mata?\nHome, espero que sigui perquè és un bon centre, almenys com a director és el que vull, que sigui considerat un bon institut.\n-Esperes que durant els pròxims anys, ja potser amb edifici, es continuï inscrivint tanta gent i fins i tot s’incrementi el nombre de nens i nenes?\nTinc moltes ganes que es faci el nou edifici. Espero que aleshores ens deixin tenir les places necessàries, el Batxillerat i Formació Professional.\n-Penses que les retallades, que s’estan produint a l’educació, afectarn molt al nostre centre?\nEspero que no. Crec que tots els polítics de Montornès tenen clar que s’ha de fer l’institut. Portem cinc anys, si hi hagi algun projecte per davant de nosaltres no ho entendria.\n-Moltes gràcies per les respostes.\nDe res, gràcies a vosaltres.\nSara Rivera i Tania Sánchez\nBildu entra a les Eleccions\nPosted on Mai 6, 2011 by estefaniamartin\nAquesta mitjanit, el Ple del Tribunal Constitucional, ha permès que Bildu estigués en les eleccions d’aquest any. S’afirmava que Bildu és un projecte del complex ETA / Batasuna per tornar a les institucions, i per una estreta majoria de sis vots contra cinc.\nLes 254 candidatures de la coalició liderada per EA i plena d’independents podran concórrer l’22-M.\nLa xerrada va ser rebutjada poc abans, va declinar la redacció de la resolució favorable a Bildu, va afirmar el president del Tribunal , Pascual Sala, i els magistrats Eugeni Gay, Elisa Pérez Vera, Pablo Pérez Tremps, Luis Ortega i Adela Asúa.\nFinalment la decisió sobre Bildu va haver de ser elevada al Ple de l’Alt Tribunal en constatar una situació d’empat a la Sala Segona, on hi ha un equilibri entre els anomenats magistrats progressistes i conservadors. En el Ple, aquest es trenca a favor dels progressistes per set a quatre.\nEn la reunió mantinguda al matí per Sala Segona, s’havia constatat que la ponència inicial que confirmava la sentència del Suprem, només tenia el suport dels seus companys , mentre que els altres tres, es mantenien ferms en la seva defensa del dret de Bildu a la participació política.\nDesprés de les deliberacions van fer una pausa per menjar, els sis magistrats tornaven a trobar-se a les set de la tarda i, en mantenir les seves diferències, decidien lliurar l’assumpte al Ple, que va resoldre finalment poc abans de la mitjanit.\nPosted on Mai 6, 2011 by alejandroduran15\nAquesta setmana us recomanem aquest grup de música: Red Hot Chili Peppers!\nDaniel Rama i Alejandro Durán\nPosted on Mai 6, 2011 by carlafernandez8\nMoltes persones, en situació d’ angoixa o estrès fumen cigarrets per tal de “tranquil·litzar-se”, però això només els destrossa més per dins. Per això mateix es va fer un estudi a Madrid que va demostrar que utilitzant xiclets o caramels també es pot reduir l’ansietat i l’estrès.\nExpliquen, que això és possible a causa que aquests activen en el teu cos una mena de procés d’atenció i per aquest motiu et centres més en el que portes a la boca.\nPerò això no és una solució gaire fiable, ja que es pot controlar si el grau d’ansietat o d’estrès és baix, sinó sempre s’haurà de recórrer al metge!\nPosted on Mai 6, 2011 by lidiabarracas\nAvui comença el torneig que decidirà quin és el millor equip d’Europa. Els equips que seran a la Final Four són : Reial Madid , Maccabi Electra , Panathinaikos i el Montephaski de Siena.\nAvui es juga el primer partit de la sèrie entre el Reial Madrid vs Maccabi Electra i, més tard, el Panathinaikos vs Montephaski de Siena.\nEl quadre d’emparellaments és el següent :\nPel que fa l’esport a l’institut l’Atlètic del Vallès va perdre davant els campions de la NIKE premier Cup, l’escola de Futbol Gironès Sabat 3-2 i el Mollet va perdre 1-0 davant el Martorelles.\nPel que fa al bàsquet el Vila de Montornès li tocava jornada de descans.\nRubén Rodríguez i Lidia Palacio\nPosted on Mai 6, 2011 by pablodelafuente810\nEl 6 de maig de 1889 es va acabar la costrucció de la Torre Eiffel.\nSergio Ruiz i Pablo Fernandez\nLínia de pàgines web modernes!!\nPosted on Mai 6, 2011 by sandramercado\nAquesta setmana hem decidit fer un reportatge sobre les pàgines següents:\n-”Asco de vida”\n-”Tenía que decirlo”\n-”Visto en facebook”\n-”No tengo tele”\nTot va començar amb “Asco de vida” que va sorgir fa 3 anys(2008) quan dos catalans; Álex Tomás i Rubén Lotina es van conèixer a Nova York. Amb el temps va sorgir una gran amistat entre ells i van fer diversos projectes junts, però cap va sortir tan bé com “Asco de vida”(pàgina copiada de vie de merde a França). Aquesta pàgina que ja porta funcionant des del 23 d’abril de 2009, comparteix experiències comprometedores que la gent explica per compartir amb els internauts per la seva diversió.\nAmb l’èxit que van tenir amb l’anterior pàgina van crear més pàgines com per exemple:\n-”Cuánta razón”, on pots enviar els millors cartells que hi ha a la xarxa, aquí trobareu des de cartells mítics fins als més nous.\n-“Vaya Gif”, on pots penjar imatges amb moviments graciosos.\n-“Tenía que decirlo”, on pots enviar queixes que has d’escriure-les perquè si no, no t’aguantes.\n-“Visto en facebook”, on pots compartir coses gracioses que et trobes per facebook,tuenti,twitter, etc\n-“Cuánto cabrón”, recull les millors ximpleries que hi ha a la xarxa, actualitzant-se diàriament gràcies a les aportacions dels nostres lectors. Aquí trobareu; fffuuuus, forever alone, fuck yeah i més cares mítiques.\n-“No tengo tele”, recull els millors vídeos de la xarxa,com vídeos d’humor, fins a vídeos d’última hora, passant per vídeos curiosos, esports, etc.\nTambé hem fet una enquesta als alumnes de la classe de web i revista preguntant quines d’aquestes 7 pàgines visiten més.\n-”Asco de vida”: 11 alumnes\n-”Cuanta razón”: 14 alumnes\n-”Vaya gif”: 5 alumnes\n-”Tenía que decirlo”: 4 alumnes\n-”Visto en facebook”: 8 alumnes\n-”Cuánto cabrón”: 8 alumnes\n-”No tengo tele”: 1 alumne\nEsperem que visiteu les pàgines i que us agradin,també podeu fer un comentari en aquesta entrada posant la vostra opinió o la pàgina que més visiteu!!\nLoubna Daih i Sandra Mercado\nDes de l’equip redactor de la secció passatemps, us portem un clàssic; les il·lusions òptiques. N’hem posat només dues perquè sinó després avorreix.\nLa primera il·lusió és d’un triangle. Aveure si ets capaç de trobar-hi la lógica d’aquest triangle…\nI l’última, és sobre unes rodones que segons com les mires fa la impressió que es mouen, però no ho fan… Quina tècnica fan servir?\nEL dimarts el F.C.Barcelona va aconseguir el pas a la final de la Champions que es disputarà a l’estadi mític per tots els culés: Wembley!\nVa ser un partit molt disputat que va finalitzar 1-1 amb gols de Pedro i Marcelo respectivament segons el Reial Madrid el partit i l’eliminatòria en sí va estar dagnificada pel col·legiat del partit, el senyor De Bleker, que segons el Reial Madrid va estar totalment a favor de l’equip de Pep Guardiola i molts jugadors de l’equip visitant van fer gestos de robatori amb les mans o tocant-se amb les mans a la cara això fa que la UEFA prengui mesures legals contra l’entrenador del Reial Madrid, el senyor Jose Mourinho i els jugadors Iker Casillas i Cristiano Ronaldo per altra banda el Reial Madrid també ha posat una denúncia davant la el comitè de la UEFA per conducta antiesportiva de l’àrbitre. Però el costat positiu de tot això va ser sense cap dubte que el jugador Eric Abidal va tornar a jugar després de superar un tumor al fetge que el va tenir apartat del terrenys de joc un mes i mig.\nLa final de la Champions d’aquest any serà F.C.BARCELONA vs MANCHESTER UNITED a l’estadi mític de WEMBLEY.\nAquesta setmana recomanem el diari la Vanguardia en català.\nLa Vanguardia és un diari matinal d’informació general editat a Barcelona per tota Espanya redactat inicialment en castellà, i des del 3 de maig de 2011 també amb una versió en català.\nDani Rama i Alejandro Durán\nXerrada literària en la biblioteca\nPosted on Mai 6, 2011 by veronicabasquens\nAquest dimecres passat la biblioteca de Montornès va acollir a Andrea Camilleri, perquè comentés el seu llibre: “El gos de la terracota”.\nAndrea, director teatral, guionista, i novel·lista italià. A partir del 1994 amb una sèrie policíaca es va convertir en un dels novel·listes amb més d’èxit del seu país.\nAquesta novel·la és policíaca, i d’aquesta van fer una sèrie al seu país, que el van empènyer a Camilleri a la fama.\nVerónica I. Basquens i Daniel Mora\nTallers de pintura a Can Xerrancan\nA partir d’aquest dimecres, de 18-20h, es fara un taller sobre l’art.\nEl taller es dividirà en dues parts: la primera és una explicació sobre un tipus de pintura, i la segona part tracta de posar en pràctica la xerrada. Aquest dimecres tractaran l’expressionisme.\nAquests tallers són gratuïts, i oberts a la participació de tothom.\nL’ensenyament de dansa a Montornès fa 30 anys!\nAquest diumenge 8 de maig a les 19.00h actuaran al teatre municipal, l’escola de Dansa de Montornès i Santa Perpètua de Mogoda, amb l’actuació professional de la CIA de Dansa Mizar Martínez.\nEstà publicitada per l’escola de Municipal de Dansa, escola Municipal de Música, pel Taller del Teatre i l’Ajuntament de Montornès.\nEsperem que el poble hi vagi per guadir d’una bona estona al teatre.\nDaniel Mora i Verónica Basquens


Amb pell de xa(v)i | Hospitabulis\n« Sortida nul·la\nAmb pell de xa(v)i\nJuliol 31, 2015 per hospitabulis\nQue sí, que és més entranyable que la seva antecessora. Que sí, que pot anar més de víctima, -a la vista de la pèrdua de l’alcaldia-, que no pas la qui va explicant que és amiga de fiscals i de gravadores. Que sí, que ha trepitjat més carrer que no pas l’altra. Que sí, que ha picat pedra des de fa 24 anys per arribar on és quan l’altra va caure amb paracaigudes. Que sí, que farà frases curtes i mirarà a càmara i somriurà i que té més clara la tècnica electoral que la qui l’ha precedit. Que sí, tot això d’acord.\nPerò que no. Que no té cap idea propia que el faci diferent al producte ja conegut. Que no, que mai ha criticat qualsevol dels centenars d’atacs a la llengua, qualsevol dels centenars de retallades competencials, qualsevol dels centenars de menysteniments que el país ha rebut de tota la patuleia popular. Que no, que els seus no li han fet cap cas especial quan ha governat Badalona, més enllà d’haver pagat un deute antic amb una posada en escena pròpia de qualsevol estat colonial. Que no, que no es posa vermell en atacar la base de la cohesió social mentre explica sopars de duro sobre la crispació que es viu en el sí de les famílies catalanes per culpa del President Mas.\nDe petit, fa molts anys, quan encara existien els tambors de detergent, vaig aprendre què era el marketing el dia que la gent de Camp,S.A. va canviar el Colón pel Nuevo Colón. El sabó era el mateix però l’envàs induïa a creure que un seguit de miracles es produïrien gràcies a l’aparent novetat, que no deixava de ser estètica.\nAquest és el truc. Canvies l’envàs i encolomes amb més facilitat un producte essencialment idèntic al que comença a anar de baixa. Els de Norit, per exemple, també ho han fet algun cop. Un packaging nou, un pantone diferent i vinga, a l’aparador. Això sí, han mantingut el borreguito, el xaiet, un animal que per pura convenció associem a tendresa i innocència.\nAi els xais.


Les mascotes a la Tercera Edat - Palau de Can Sunyer\n06 Nov Les mascotes a la Tercera Edat\nPosted at 12:36h in Geriatria general\tby\tLaura\nÉs bastant comú comptar amb mascotes a casa. El que potser no se sap tant és que tenen una aplicació terapèutica, especialment per als més grans. En aquest article oferim més detalls.\nAvantatges de tractar amb mascotes\nMolta gent té un gos, gat o un altre animal com a mascota a casa. Tractar amb una mascota és bo per a persones deprimides perquè ens fa estar actius i assumir responsabilitats. Ara bé, també hi ha una altra aplicació igualment interessant que de vegades no es té en compte. La teràpia amb animals és avui una realitat en diverses residències. Si es realitza amb la necessària regulació i seguiment, és francament positiva.\nLa freqüència dependrà del que es determini en cada cas. Darrerament, es ve utilitzant un cop al mes, però dependrà de les circumstàncies de cada cas. Encara que el millor és realitzar la teràpia de forma col·lectiva, també es fa individualment. En el cas de les residències de la Tercera Edat, es tracta de millorar la salut. Tot i que es poden utilitzar diverses mascotes, l’habitual és que siguin gossos o gats. No en va, cal tenir en compte que alguns dels residents són persones impedides.\nPer exemple, els gossos s’utilitzen amb finalitats terapèutiques. Això succeeix perquè ens recorden la importància que tenen per a nosaltres. Aquesta és la raó per la qual és habitual que els animadors a les residències de la Tercera Edat els utilitzin. El vincle que es genera entre mascotes i residents és molt positiu, tant per a les persones que estan en perfecte estat com per a qui pateix d’una demència. Sobretot, ajudarà a augmentar l’autoestima i a ser conscients de l’important que som.\nTambé hi ha la teràpia amb gats. A diferència de la teràpia canina, aquesta és bona per activar. Els gats, per definició, són més independents. Si del que es tracta és d’activar-se, aquesta és una forma interessant d’aconseguir-ho. Per tant, un bon animador sabrà quin és el context adequat de cada cas.\nA les residències de la Tercera Edat, l’objectiu és millorar la qualitat de vida de la gent gran. Tot i que és evident que cada cas és un món, els nostres animadors i terapeutes ocupacionals dissenyen el pla terapèutic per a cada persona o grup. La teràpia de mascotes entraria dins d’aquesta categoria. En els últims anys, diferents estudis han validat l’efectivitat d’un mètode que, intuïtivament, s’utilitzava des de feia segles. Utilitzar aquest reforç positiu de forma sistemàtica en determinats casos pot ajudar, i molt.\nPalau Can Sunyer és un centre residencial per a les persones de la Tercera Edat. Comptem amb la infraestructura de centre de día i de residència permanent. Si busques un lloc tranquil però amb totes les comoditats per a tu o per a un ésser estimat, aquesta és una bona opció. Podràs adaptar l’estada en funció del que necessitis o prefereixis. T’animem a que visiteu la millor per conèixer tot el que tenim a la teva disposició.\nanimació, mascotes, terapia, tercera edat


ERC manté el no a Sánchez perquè el PSOE "no abandona la via repressiva" - CATzona\nERC manté el no a Sánchez perquè el PSOE “no abandona la via repressiva”\nEsquerra Republicana continua en el no a la investidura de Pedro Sánchez. Així ho ha traslladat el portaveu dels republicans al Congrés, Gabriel Rufián, després de reunir-se aquest dijous durant 50 minuts amb la seva homòloga socialista, Adriana Lastra. "La posició del Grup Republicà continua sent no a una eventual investidura de Pedro Sánchez, ja que durant la conversa no hi ha hagut cap indici que el Partit Socialista abandonarà la via repressiva per enfrontar el conflicte polític existent entre Catalunya i l'Estat", assegura ERC en un comunicat. Continuen posant sobre la taula una mesa de negociació i esperen que els contactes es mantinguin.\nEn el comunicat emès després de la reunió, el grup d'ERC al Congrés dels Diputats adverteixen que "sense aquestes garanties, no podrà haver-hi en cap cas un replantejament de la postura" en la investidura de Sánchez, malgrat el preacord de coalició entre el PSOE i Unidas Podemos. Malgrat tot, totes dues parts "han coincidit en la necessitat de continuar mantenint contactes". Els republicans esperen que aquesta primera trobada "sigui l'avantsala d'altres que hauran d'acabar succeint".\n"L'aposta d'Esquerra Republicana és la resolució política del conflicte a través d'una mesa de negociació. I avançar en matèries socials urgents bloquejades al Congrés i al Parlament de Catalunya", conclou el comunicat, que subratlla el "clima d'absoluta cordialitat" entre els dos portaveus.\nSánchez no volia dependre dels independentistes, però els números són els que són: en depèn encara més que abans. Ni tan sols amb el suport de tots els grups que no són PP, Cs i Vox —és a dir Unidas Podemos, el PNB, Més País, Coalició Canària, el BNG, el PRC i Teruel Existe—, no en tindria prou. Aquesta fórmula suma 169 escons a favor i 181 en contra. Caldria la participació de l’independentisme català i basc. Amb ERC (13) en tindria prou. Caldria un vot a favor en primera votació o una abstenció en segona votació. També en tindria prou amb els deu sís de Ciutadans, però aquests se n’han desentès.\nLa UE deixa en evidència Espanya: “No han demanat ajudes per al turisme”\nL’infern d’un famosíssim presentador de T5: depressió i intent de suïcidi


Fòrum 1 de la Setmana Mundial 2018: Vida i Estalvi\nEl futur del sistema de pensions, en el punt de mira del ram.\n"Podem contribuir a donar una resposta als jubilats del futur?" El fòrum va analitzar la situació i la projecció futura del sistema de pensions a Espanya.\nIdentificar les principals amenaces del sistema públic de pensions i abordar aspectes en els que incidir per fer-los front va ser l'objectiu del fòrum de diàleg dedicat als rams de Vida i Estalvi. El punt de partida va ser la ponència de Xavier Varea, director de la càtedra ICEA-UB d'assegurances i Fons de Pensions.\nEn la seva intervenció, el professor va determinar l'evolució demogràfica - amb una tendència progressiva a la piràmide invertida - i el gap generacional dels nivells salarials com principals causants de la situació de tensió que viuen les pensions en la majoria de països del nostre entorn. "És evident que s'ha anat produint una disminució de la renda disponible dels treballadors, que es tradueix immediatament en una disminució de les cotitzacions a la seguretat social", va constatar Xavier Varea. "Però a més, si aquesta dada la desglossem per edats, queda clar que hi ha una disminució del sou mig dels que cotitzaran d'aquí uns anys".\nSegons el catedràtic aquests problemes cal abordar-los des de tres perspectives. En primer lloc, la conscienciació sobre les limitacions del sistema actual; en segon lloc, la revisió del model públic i, en tercer lloc, la incidència en la pensió social compensatòria.\nTEORIA DE L'EMPENTA\nA més, el catedràtic va assenyalar altres dos factors a tenir en compte: la escassa diversificació de les fonts de finançament per el futur i la conducta d'estalvi dels individus en l'etapa d'acumulació. "Respecte al primer dels dos factors cal destacar que l'estructura d'estalvi que tenim en l'etapa laboral està focalitzada en el sector immobiliari. Només el 25% dels estalvis es destinen a actius financers i amb prou feines un 3% el tenim en estalvi a llarga durada".\nPel que fa al segon factor, per Varea, es fonamental dissenyar polítiques que ajudin a canviar el comportament estalviador prenent decisions desitjables però sense obligar. Seguint la Nudge Theory, (teoria de l'empenta) formulada per el Nobel d'Economia, Richard H. Thaler, l'important és oferir sempre la millor opció però respectant la llibertat de les eleccions dels individus.\n"En el cas de l'estalvi per la jubilació, les empentes tenen que veure en primer lloc amb l'estímul a la contractació de productes d'estalvi a llarg termini; en segon lloc, amb ajudar a determinar quin percentatge de la renda disponible hem de dedicar a l'estalvi a llarg termini; i, per últim, amb ajudar a determinar en quins actius hem d'invertir dir estalvi", va apuntar Varea.\nSOLVÈNCIA DEL SECTOR ASSEGURADOR\nDesprés de la ponència, varen participar en el debat de José Luís Ferré, conseller delegat de Allianz Seguros; Francesc Rabassa, director general de Ca Life Insurance; i José Luís Calderón, director general de Santalucía. Els ponents van coincidir en que el sector es troba preparat i disposa dels recursos suficients per afrontar aquest repte, i a més ha demostrat àmpliament la seva solvència. "El mercat assegurador ofereix clares alternatives de previsió social", va afirmar Ferré. "La qüestió principal està en l'empenta. Crec que des del punt de vista fiscal s'hauria d'ajudar més i guiar a l'individu per a que prengui les decisions adequades. Actualment, la fiscalitat és un element molt important i justament s'estan prenent decisions en sentit contrari".\nTambé es va demanar més col·laboració, tant per part de l'Administració com dels diferents actors socials, per afavorir la conscienciació ciutadana. "Des del sector s'està incidint en universitats i col·legis sobre la necessitat d'un estalvi planificat a llarg termini, però també ha d'ajudar l'estat", va assenyalar Francesc Rabassa. "Altres països han involucrat a tots els agents socials. Si no es parla clarament a la gent, difícilment es prendrà consciencia".\nTambé, es va posar èmfasi en els avantatges dels productes dels productes asseguradors davant als que ofereixen les entitats financeres, però també va haver-hi esper per l'autocrítica. "No hem sabut capitalitzar les nostres grans bondats, hem viscut una crisi del sector financer amb un problema reputacional molt gran i nosaltres no hem presentat problemes. No obstant, seguim tenint por a treure'ns la careta i a sortir a vendre les nostres bondats. Això s'ha de canviar", reconeixia José Luís Calderón.


Absolen una menor perquè els Mossos d'Esquadra la van pressionar per confessar - El Gerió Digital\nEls agents la van interrogar sense informar-la dels seus drets i sense advocat\nAbsolta una menor perquè els seus pares i els Mossos d'Esquadra la van pressionar perquè confessés que havia robat una bossa en uns vestuaris d'un centre esportiu de Girona i havia utilitzar una targeta furtada en un establiment. El cas va arribar a judici al jutjat de menors de Girona. La defensa de la menor va sol·licitar com a qüestió prèvia la nul·litat de les actuacions perquè sostenia que s'havien vulnerat els drets de la menor investigada.\nEn concret, argumentava que els Mossos d'Esquadra l'havien interrogat sense informar-la sobre els seus drets i sense presència d'advocat, aconseguint que la noia reconegués els fets i retornés la bossa que s'havia endut. El jutjat ha donat la raó a la defensa i ha anul·lat la prova. Els fets que van arribar a judici al jutjat de menors de Girona es remunten al 12 d'agost passat. La sentència conclou que ha quedat provat que la víctima tenia una bossa amb objectes personals a interior als vestuaris d'un centre esportiu del barri de Santa Eugènia i, cap a dos quarts d'una de al tarda, "va se sostreta per persona desconeguda".\nA l'inici del judici, la defensa encapçalada per l'advocat Jordi Colomer, va sol·licitar la nul·litat de les actuacions perquè entenia que s'havien vulnerat els seus drets. Segons argumentava la defensar, en el curs de la investigació, els Mossos d'Esquadra van anar a casa de la menor "per interrogar-la sobre els fets" i "per obtenir la motxilla que havia estat sostreta". Unes diligències que van fer "sense fer-li informació de drets i sense presència lletrada".\nEl jutjat dona la raó a la defensa. La magistrada recorda que la jurisprudència "ha declarat sempre nul·les" les manifestacions extraprocessals i autoinculpatòries "que no són espontànies, sinó conseqüència d'un interrogatori preliminar, més o menys formal, de la força policial".\nEn aquest cas concret, la sentència conclou que la confessió de la menor "no es poden entendre" com declaracions espontànies perquè es fa "sota un interrogatori i un el curs d'una investigació": "Va ser una declaració provocada pels agents amb un excés de zel".\nLa sentència conclou que després d'escoltar els mossos i la menor "és evident" i "no hi ha dubte" que la confessió la "provoquen els agents". "En un primer moment la noia nega els fets, i no és fins després d'insistir que, amb la pressió d'aquests i dels pares, manifesta que va agafar la bossa i va utilitzar la targeta en un establiment", apunta el jutjat que també detalla que la menor va reconèixer els fets en veure's acorralada perquè els agents li van dir que "estava gravada".\nEl jutjat estima l'al·legació de la defensa d'anul·lar la prova: "Haurem de prescindir d'aquesta declaració i de l'entrega de la bossa per part de la menor".\nCom que les imatges de les càmeres de videovigilància o el registre d'entrades i sortides del centre esportiu no es van aportar a la causa, el jutjat sosté que no hi ha proves que fonamentin una sentència condemnatòria "per molt que es pugui tenir per part de la jutjadora un convenciment personal de la implicació de la menor en els fets enjudiciats". "No hi ha bagatge probatori suficient", conclou el jutjat.\nPer això, absol la menor del delicte lleu de furt i del delicte lleu d'estafa dels quals l'acusava la fiscalia. Colomer subratlla que aquesta sentència ajuda a apuntalar la jurisprudència que fixa límits en l'actuació de la policia per "fer front a declaracions provocades pels agents de l'autoritat amb aparença de declaracions espontànies".


Amb els barris a l'objectiu\nAmb els barris a l'objectiu\nPublicat per Comunicauta el dia d’octubre 04, 2010\nCom ja sabeu s'està elaborant la segona part del documental Històries dels Barris, sorgit de les taules de participació en les que els veïns d'ambdós barris es reuneixen i comparteixen entre ells les seves vivències, per tal d'agafar idees per fer el documental. A més d'aportar documents dels barris d'anys enrera, (fotos, vídeos...), també n'hi qui s'atreveix a explicar les seves vivències als barris a les càmeres.\nL'Anna i la Maria de Setzenou són les encarregades de realitzar el documental, i al llarg d'aquests dies estan realitzant tota mena d'entrevistes a aquells protagonistes dels barris recomenats pels integrants de la taula de participació. Si us les trobeu càmera en mà, i teniu quelcom a aportar a la història viva dels nostres barris, no dubteu de dir-li.\nPrecissament avui les hem enxampat en plena acció als carrers de Can Calders, i no ens hem pogut estar de compartir amb tots vosaltres el moment en que entrevistaven la Bruna Guisado, membre de l'Espai de dones i veïna del barri de Can Calders.\nTres decades, dos barris, un documental: comença la teva participació!\nEls barris i les seves històries Gent del barri Participació ciutadana


the lost art of keeping a secret: aquesta boqueta\nma mare era carnissera, tenia una carnisseria. no és un ofici massa prestigiat ara per ara. hi ha ajudat força aquesta dèria de periodistes i locutors per abusar de les metàfores explicant algunes atrocitats humanes amb aquell estil instal•lat al groguenc (“... tras la explosión, el lugar se convirtió en una auténtica carnicería ...”, “ ... el carnicero de milwaukee se cobró una nueva víctima ...”) o des d’un repetitiu allioliero (“... pepe, el rudo central blanco, volvió a ejercer, por enésima vez, sus dotes de carnicero sobre el césped ...”). a ma mare li agrada molt l’allioli, això és cert, però mai a la vida ha fet esclatar explosius, anat a milwaukee ni repartit llenya dins o fora d’un camp de futbol. us ho juro.\nal•lucino petits cogombres quan llegeixo o escolto les metàfores càrniques perquè jo, d’aquella carnisseria del poble sec a la que anava tot sovint a fer un cop de mà, només en vaig treure coses bones. algunes de divertidament xorres com que es podia saludar dient a maria o déu vos guard enlloc de utilitzant el bon dia de tota la vida, que hi havia senyores que demanaven la carn picada (en un primer moment vaig pensar que amb l’objectiu de tocar-me els nassos) en onzes, lliures i mitges lliures passant olímpicament de grams i quilos que eren, al menys per mi, de més bon entendre o que existien peces amb noms tan catxondos com filet de pobre, crostó, ós del vano, gerret o costelletes del coll.\na banda d’anar construint un diccionari (carnisseria–òscar, òscar-carnisseria) de paraules i expressions, allà vaig aprendre a mirar de ser simpàtic i educat amb les persones que hi compraven (val també el genèric parroquianes), escoltar el parer de la gent ni que fora l’oposat al meu, pujar la comanda (i la del forn, i la del verdulaire i la de sa tia maria) a un cinquè sense ascensor a les àvies que poc es podien moure o apreciar que menjar, vestir-se, visitar països i anar a una escola amb piscina coberta i un grapat de pistes esportives era possible, també, per l’existència d’aquella botiga.\ngràcies a que ma mare era carnissera, jo tinc un paperot (val també el concret títol) que diu que estic capacitat per escollir paraules que expliquin que el de periodista no és un ofici massa prestigiat ara per ara. instal•lar-me en un estil groc xinès escrivint que “... el comerç diari de les misèries humanes posa el plat a la taula d’alguns periodistes ...” o en el repetitiu allioliero que afirma allò del “ ... hi ha periodistes que no són altra cosa que fel•ladors del poder ... “.\nsi ma mare llegís aquesta darrera frase em diria, segur, “nen, per acabar escrivint grolleries, més valia que haguessis estudiat per carnisser”. no cal que us ho juri.\nI no és bonic donar les gràcies als orígens?\nTinc una tia que també era carnissera quan jo era molt petita. Recordo especialment el marbre blanquíssim del mostrador, el gust inigualable del pernil dolç ( d´aquell ja no se´n fa) i de les parroquianes amb el seu cabàs i el el seu argot..."el tall que es pela", per exemple...\n28 de novembre de 2011 a les 13:00\nMare meva, si se n'aprenen de coses en una botiga, ja sigui carnisseria o no! És tota una escola!\nDe tota manera crec que el sentit de l'humor, ja el devies portar posat des de sempre. M'ha agradat això del diccionari...\n28 de novembre de 2011 a les 13:18\nSi et serveix de consol, hi ha periodistes que també són autèntics carnissers. O això no es pot dir? No voldria ofendre la teva santa mare, tan carnívor com sóc jo!\n28 de novembre de 2011 a les 13:36\nEl meu pare és pintor, de brocha gorda. I ma mare, mestressa de casa, em va apuntar a un curs d'anglès un estiu. Gràcies a ells, ara sóc traductora.\nI la meva iaia deia ben cofoia que su nieta hablaba en castellano, en catalán, y hasta en extranjero.\nOn seríem sense ells...\n28 de novembre de 2011 a les 14:01\nAquests oficis de cara a la gent, són els que més coses ensenyen, al meu parer. I el contacte diari i quotidià amb les persones, si és que t'agrada, és una cosa que ha d'omplir força.\n28 de novembre de 2011 a les 14:35\nSegur que gràcies a la forçada comunicació que establies cada cop amb més gràcia a la carnisseria, que vas acabar escollint periodisme. I qui ho diria, però aquests origens són els que ens fan per dins i per fóra, oi?\nQue seria de nosaltres sense aquestes experiències! ;)\n28 de novembre de 2011 a les 15:09\nM'agrada viatjar al passat.\nHo expliques molt bé.\nM'has fer recordar carnisseries i dependentes.\n28 de novembre de 2011 a les 15:11\nMa mare no era carnissera, però la última frase, també és força habitual en ella.\nOstres, si! Les carnisseries d'abans i en general totes les botigues, quan anava i em deien allò de nena que et poso? i mentre esperaves sabies tot el que passava al carrer. Queda alguna, però poques!\n28 de novembre de 2011 a les 15:45\nSí que és un viatge al passat molt ben descrit, encara que al meu poble en trobes avui en dia de carnisseries i carnissers/-eres que guarden un cert parer a l`abans i mantenen l`encant.\nAixí estàs tu de bo i florit amb el bé que t`alimentàres.\n28 de novembre de 2011 a les 15:51\nI ta mare tindria raó, fel·ladors sona molt malament. Fel·ladores, ja és una altra cosa.\nAssumisc la que em pot caure, però no he pogut evitar-ho.\nP.D. Paraula de comprovació "palvater". No sé qué vol dir això ara.;-)\n28 de novembre de 2011 a les 15:53\nCarnisser es un ofici de molta honra, un jefe meu tenia un concessionari d'audi i deia que eren els seus millor clients...\nEl periodisme també pot ser molt honrat, però de quan en quan et topes amb algun que millor no parlar-ne\n28 de novembre de 2011 a les 16:17\nGran article -si no ets vegetarià-.\n28 de novembre de 2011 a les 16:37\nLa teva mare estaria orgullosa del que escriu el seu fill. Totes les professión son dignes de la meva admiració ,sigui la que sigui,\nUn fort petò guapo de una mare també orgullosa del seu fill.\n28 de novembre de 2011 a les 16:51\nJo ja notava que tenies moltes taules! Tot té una explicació. M'ha agradat molt llegir-te.\n28 de novembre de 2011 a les 17:28\nDéu n'hi dó. Ma mare també s'ha passat la vida a mercat tallant carn, i mira, una carnissera encara té un prestigi. Penso en les verduleres, o les peixateres i les planyo, pobretes.\n28 de novembre de 2011 a les 17:34\nHas fet un tall al passat, digne d'un bon periodista.\n28 de novembre de 2011 a les 18:48\nOstres Òscar! Jo tinc la meitat dels meus orígens barcelonins al Poble Sec. M'has de dir (si no és molta molèstia) on teníes la carnisseria, potser la meva àvia havia anat a comprar. Abans, la gent DOC del Poble Sec es coneixía fins que van anar desapareixent del barri. Quina llàstima, al barri més anarquista de la ciutat ja no li deuen quedar residents dels de sempre. Visca el Poble Sec i la teva mare carnissera!\n28 de novembre de 2011 a les 20:37\net veig molt acarnissat.....\n28 de novembre de 2011 a les 20:46\nel que no conec és l'ós del vano! xò segur que la teva mare cuinava la carn de primera! de la mateixa manera que escrius de primera!!!\nen totes les professions n'hi ha de bons i de dolents, i en totes les professions son criticades!!! xq mira que tothom ens té mania als advocats!!!\nps. m'ha quedat un comentari una mica pilota!\n28 de novembre de 2011 a les 21:17\nMalgrat la meua formació d'anatomia algunes d'eixes parts que nomenes les desconec xDDDDDD\nPer cert, rits, i als professionals de la salut no ens tenen mania????\n28 de novembre de 2011 a les 21:57\nOrgull. Qui perd les arrels perd la identitat!\n28 de novembre de 2011 a les 23:32\nTots els oficis tenen el seu què....bon ofici ser carnisser o carnissera...la de lèxic i metàfores que ens ha donat!mai trobaràs que diguin s'ha quedat peix... allò va ser una gran peixateria! això és aleta i brànquies!\n29 de novembre de 2011 a les 1:17\nAra entenc que als periodistes us agradi tant la carnada. Com als taurons :-) Un post molt tendre, com aquella carn que devia vendre la teva mare.\n29 de novembre de 2011 a les 1:20\nel marbre també hi era al poble sec, PAÍS SECRET. i les parroquianes carregant cabassos, cistells de roba i una cosa que n’hi deien mocadors de fer farcells. també dites que relacionaven els dies de pluja amb la recaptació, fulls de la vanguardia protegint el terra recent fregat, sant cucufatos i sant pancraçs donant sort i una rebotiga (amb 3 habitacions: tela!) en la que seien a fer tertúlia. tot plegat impensable ara, la veritat, però uns orígens preciosos i que van marcar moltíssim el com jo he acabat sent. segur. i espero que :) per bé.\nel sentit del humor és potser més herència de mon pare CARME. el posat seriós i el bigotet li servien com a màscara per encetar conyes des d’aquella confosa frontera del no-sé-si-parla-de- veritat o està-de-xufla. a mi, com ni tinc posat seriós ni (per sort) bigotet, se’m veu venir d’una hora lluny i no puc utilitzar massa aquest registre. no, :) no penso deixar-me bigotet per a tenir-lo.\na ma mare li són del tot indiferents, ni en rajava ni en raja, d’aquesta mena de metàfores amic XEXU que, a més a més, són totalment certes. al gremi periodístic hi ha cada element que “loflipas” però és que, ben mirat, a tots els gremis de la vida existeixen individus que un s’acaba dient allò de “quemalestálaespeciehumana”, oi?\nsuposo que sense ells també estaríem en algun bon lloc, TU, JO i L’OTIS. esbombant altres anècdotes, mirant de defensar-nos a la vida i mostrant orgulls diferents, però orgulls al cap i a la fi, per les suors que d’altres pintors (de brocha gorda), mestresses de casa, carnisseres o corredors de marató van fer per nosaltres i per ells. les suors d’un familiar corredor de marató semblen, així a priori, massa suor i tot :)\nt’obre la porta a conèixer, potser més ràpidament, moltes realitats personals YAIZA. en aquesta mena de botigues la parròquia no es limitava a venir, demanar i pagar estil súper, no. allà les persones un de cada dos cops (per dir algo) agafava la cadira i xerrava, et preguntaven, reien, ploraven, ... la carn no era lo de menys però gairebé.\nla carnisseria, penso ACABATDEFER, em va ajudar a trencar més ràpidament la barrera de la por o vergonya de xerrar amb persones de tota mena (grans, joves, feliços, farcits de mal de caps, etc) i fer-ho aprenent a escoltar (no creguis que, a vegades, calia força paciència) i a parlar quan pertocava. crec que m’ha deixat un pòsit més en la manera de fer (en el com sóc i em moc) que no pas en el què fer. de fet, de periodista n’he acabat exercint o n’exerceixo més aviat poc.\ntambé hi havien dependentes a la carnisseria TORO. fa no res vaig estar xerrant per telèfon amb una d’elles que m’explicava de fills i netes (és molt gran ja) com si no haguessin passat el anys, va ser molt tendre. com eren “les de casa” no me les mirava massa. altra cosa eren algunes filles de clientes (ojupeligru el nivell que hi havia) i les d’altres botigues del voltant (ojupeligru amb el nivellasso de les botigues del voltant) : )\nsí que eren una mica el sálvame diario :) del barri, JOANA. a la botiga només hi havia una mena de màxima que es mirava de respectar: no xerrar de coses (importants s’entén) que t’hagués confiat algú amb una tercera persona/clienta. evitaves equívocs ja que ... la pela era la pela!!!\n29 de novembre de 2011 a les 7:42\nsuposo que aquesta mena d’establiments són cada cops més difícils de trobar AINA. els hàbits de feina i estils de vida fan que necessitem tenir-ho tot (roba, menjar, cafeteries, llibres, cedès, ...) en una sola gran superfície. oju amb el que em dius (ho dic pel florit, clar) que jo ara de freelikeabird –ala, ja ho he explicat ni que sigui dissimuladament!- torno a tenir molt (o algo) de perill :)\nara no sé que respondre’t JPMERCH: més que rés per si ma mare, en un estrany atac de curiositat, decideix no només llegir el que escric sinó, també, el que em comenteu i us comento. segur que em diria, com qui no vol la cosa, “nen, tu m’has sortit una mica cotxino” :)\nno eren de grans cotxes a casa, ARIS. ara, d’hotels apostoflants per estar-hi a cos de rei, restaurants amb totes les estrelles michelin i més i viatgets força txulos sí que en fèiem sovint. això de ser honrat (o no) crec que poc té a veure amb l’ofici que un fa.\nbueno ... d’herbes (ni que fossin pel caldo) també se’n venien RICARD.\nma mare i els que m’envolten, siguin o no família, crec que estan força contents de la meva manera de mirar d’anar fent PAKIBA. altra cosa és que no pensin que, a vegades, escric des d’un estil força “raru” :) totes les mames sou la txitxa en vinagre!\nperò són unes taules poc exercitades MAIJO. faig poquet (gairebé gens) de periodista però sí que escric força en altres registres, diguem-ne, més publicitaris. porta menys feina i jo sóc : ) ... de natura tirant a mandrosa.\nostra sí; això de les fames associades a determinades professions té tela JOAN. ara m’ha vingut al cap aquella de porteres i conserges i, la veritat, oju amb la feixuga etiqueta que els hi toca carregar. quina fama carreguem els blocaires?\njo tallava pèssimament, MONTSE, i encara sort que hi havia la màquina de serra que, per algunes peces concretes, ajudava força. la clientela, com ja des de ben petit que em veien voltar per enllà fent el tontu, era molt condescendent amb mi. :) per sort meva i de la botiga!\n29 de novembre de 2011 a les 7:43\ncap molèstia ANNA. la carnisseria estava al carrer radas 49; a tocar d’una botiga en la que venien esquers i estris de pesca (l’encarnita), un quiosc/llibreria a la cantonada (l’aurora i la mayte –molt guapa-) i davant d’un verdurer molt catxondu (el paco). fa moltíssims anys que no m’hi acosto i no et sé dir què en deu quedar de tot aquell mini-univers. si la teva àvia comprava a la pepita (qui vindria a ser :) ma mare) diguem el nom o cognom per mail perquè jo, segur, que un cop o altre vaig anar a portar-li el paquetet. era el que millor sabia fer.\ncada vegada menys JOAN. deu ser que me’n vaig tal afartada i a diari que ara, amb els anys, m’he anat tornant més plurialimentari :)\nno era de molt cuinar ma mare, RITS. les hores de llevar-se entre setmana (molt d’hora) condicionaven a fer gairebé tot passat per la planxa. això sí, els diumenges que no fotíem el camp de restaurant, el fricandó, l’estofat, l’ossobuco, etc estaven per llepar-s’hi els dits. més de la meitat dels meus amics són advocats :) però, per sort, fins ara no m’han hagut mai de representar en res.\njajajaja .... sí, tothom té DISSORTAT, la seva quota de rebre segons la professió que faci. és la loteria de les feines. no m’estranya que no les coneguis. jo, ara mateix, no sabria dir on coi s’ubicaven la majoria de les coses.\nles arrels, ALYEBARD, mai les tenim que perdre malgrat que de la carnisseria i de la parròquia que la visitava massa cosa no en deu quedar. tinc la impressió que en el poble sec d’ara ben poca cosa en deu quedar del d’abans (un dia d’aquests m’hi acostaré per veure-ho) però era un barri de gent dignament pencaire i honesta. un barri de bona gent.\njajajaja ... ets una crack ELVIRA! la botiga tenia un argot, un seguit de costums i tradicions que, ja en el seu moment, a mi em feien flipar. potser, vés a saber, si la curiositat pel llenguatge sí que el vaig acabar agafant a la botiga.\npotser per això :) PASEANTE no hi (quasi) exerceixo; això d’anar pegant mossegades, a banda de fer força mandra, no fa massa per mi. i no és enyor maquillador ni que em miri lo de casa amb més simpatia que lo de fora però ... com aquella carn no n’he tornat a tastar mai. segur.\n29 de novembre de 2011 a les 7:44\nMa mare treballava a casa, però en vaig aprendre força coses (entre d'altres a contar peces), i el pare a una botiga tèxtil (de la qual ell era un treballador). Ja fa molt, ell es van inventar una cosa que seria com els outlets d'ara, però que llavors es deia SALDOS. Ho feien un cap de setmana a l'any al magatzem de la fàbrica que produïa part de les coses que es venien a la botiga. I en aquell cap de setmana em deixaven estar darrera el taulell venent. Com disfrutava!!! Xerrant amb les senyores. Mostrant el "gènero". Crec que d'aquí vaig adquirir un cert entusiasme per comunicar-me.\n29 de novembre de 2011 a les 10:04\nA qui li has vingut a dir, Òscar, això dels periodistes: al periodista més crític amb la professió que hagi parit mare! (la meva, esclar). Sí noi, el periodisme és tot un món (com tots els móns, de fet, oi?), i molts periodistes haurien de ser... carn de carnisseria! Grrr...\n29 de novembre de 2011 a les 12:30\nper això sempre diuen "doncs a mi aquell assassí sempre em saludava" es clar, com que era un carnisser havia de ser ben educat\n29 de novembre de 2011 a les 15:05\nLa carne de antes siempre era mejor que la de ahora, la pongo en la plancha y empieza a salir agua.\n29 de novembre de 2011 a les 16:47\nUna escola de vida paral.lela a l'escola d'aprendre continguts. Una sense l'altre no serveix gaire de res per sortir-se'n una mica airós.\nSegur que et guanyarioes bé la vida al darrere un taulell.\nVa... mitja terça de carn picada minyó jejeje\nFa dies que no passava. Mea culpa Òscar, espero que tot vagi bé :)\n29 de novembre de 2011 a les 23:37\nestar darrere un taulell és un màster que no hi ha diners del món que paguin la matrícula MPG. cal, és cert, tenir una certa predisposició inicial, perdre la vergonya, saber equilibrar la balança del xerrar i el vendre i cultivar paciència. a la majoria dels qui hi hem passat (els que en gaudíem) ens implanta una mena de xip raticulinià que ens empeny a comunicar-nos pel damunt de la mitjana. un exemple: cal, és necessari que t’expliqui que en llegir la paraula saldo he recordat que ma mare els hi posava aquest nom a les noies que no li feien el pes amb diàlegs de l’estil “hosti mama, no està mal la obregón (quan era jove) aquesta” / “on vas a parar nen –indignada-, això és un saldo!!!” cal? no, no cal però a mi em ve de gust recordar que ma mare, fins i tot detectant que la obregón era un saldo :) era una crack.\njo buscaria el consens, amic FERRAN, amb un genèric “el món està força farcit de personajus que haurien de ser carn de carnisseria” ja que en tots els sectors en trobem de personajus. ara, això sí, no sé qui seria el valent/a que es menjaria les hamburgueses que en sortissin, la veritat? jo no, ni patrás :) abans menjo coliflor; que no la suporto.\ncert PONS: una de les característiques dels monstres humans és que són veïns exemplars, ajuden les àvies a creuar el semàfors i et cedeixen el pas en anar a passar una porta. hosti ... jo això en alguna mesura ho faig encara! merda, el meu passat carnisser em delata :)\nno soy un gran defensor de la generalización del “todo lo de antes era mejor que ahora”, RICARDO. la carne, no obstante, me parece claro que poco tiene que ver con la que yo comía de la carnicería de mi madre. pero por equilibrar argumentos :) también diré que el barça de ahora es infinitamente mejor que el de antes. ¡palabra de culer!\nja només per dir-me minyó, JOANA, t’acabes de guanyar una terça sencera de picada (de la bona, eh! no de retalls) de gratis i dos petonassos sonors, d’aquells que acaben deixant mig sord qui els rep. buffff ... si tu no passaves, no et dic jo res de la meu missing catosfèric de les darreres setmanes. l’anar fent, si no és pansit i resignat, és una manera d’estar força bé, oi? :)\n30 de novembre de 2011 a les 8:48\nCom sempre em fas riure :)\nL'altre dia al poble de ma mare encara vaig sentir un "déu vos guard" :)\n30 de novembre de 2011 a les 11:00\nBé, aquestes expressions per saludar són ben pròpies dels pobles i ocm que jo vinc d'un de ben petit on anàvem a comprar a la típica petita botiga de queviures, en vaig aprendre de bones expressions i un català autèntic.\nI és cert que els mateixos periodistes han portat males connotacions a l'ofici. Som una mica creadors de tòpics poc afortunats, ben sovint.\nSalut! (I si és alimentant-nos d'un bon tall de proteïna càrnica, millor que millor!)\n30 de novembre de 2011 a les 11:43\nLa meva sogra també és carnissera i encara ven pernil "com el d'abans"! Que bo... :9\nPel que fa als periodistes, i per evitar ofendre ningú, només diré que en Ferran té tota la raó del món!! Hi ha dies que més val apagar la tele abans que sentir les bajanades que diuen... o no comprar el diari per no llegir-los! ains...\n30 de novembre de 2011 a les 18:59\nÒscar, subscric gairebé tot el que dius, ma mare encara és carnissera i he après moltes coses ajudant-la a la botiga, però la segona part la que ataques els periodistes hi poso un apunt, el meu company és periodista (esportiu, però periodista) i jo hi vaig exercir durant una temporada (això sí els dos en premsa escrita) i et puc assegurar que tots els companys amb els que he compartit i comparteixo són igual de normals i innocents que ma mare o qualsevol dels que han posat els seus comentaris als blocs. Una altra cosa són les línies editorials que pren un mitjà de comunicació determinat, però posar en un sac tothom no s'hi val. Estarà poc prestigiat ser periodista però gràcies a ells, molts cops, hem pogut tenir una visió objectiva d'allò que passa al nostre voltant. Són treballadors que els paga una empresa i intenten fer bé la seva feina, com tots nosaltres suposo, com ta mare i la meva. M'he posat massa seriosa? Ups, estic rient, ara. Una abraçada.\n30 de novembre de 2011 a les 21:25\nJa tens raó, ja. Jo tampoc no me les menjaria; ¡anda ya! Abans la coliflor... que m'encanta; nyam! :)\n30 de novembre de 2011 a les 21:40\nel “déu vos guard”, BAJOQUETA, potser sí que encara s’escolta en algun lloc de barcelona però la delícia aquella del “a maria” (què coi vol dir? quina maria, si no hi ha cap maria a la botiga?) crec que s’ha perdut del tot. entre això i la mania aquella de posar una branqueta de julivert a un sant, anar a la botiga era entrar en una mena de dimensió desconeguda.\nles botigues de queviures LÍDIA (bé, jo les anomenava “colmadus”) eren un goig de varietat, olors i colors amb el clàssic “colmaderu” que portava el llapis enganxat a l’orella :) vaja crack! els periodistes soleu/en/em utilitzar els tòpics del carrer però, fet i fet, és el mateix carrer que els crea. jo mateix, en realitat, sóc un veritable col•leccionista de tòpics quan m’empesco texts publicitaris :)\ntot i que pugui aparentar per l’apunt, NÚR, que sóc més aviat “rajon” amb la feina dels periodistes, en general no ho sóc tant. com en tots els gremis, n’hi de dolents i bons, d’escrupolosos i de vivaslapepa. potser la diferència és que és una feina molt més exposada al públic que d’altres i, per tant, més senzill caure en el tòpic d’acabar dient animalades de l’estil que són feladors del poder. he matisat amb l“alguns” just per mirar de ser just.\nara mateix, responent a la núr CARINA, he explicat més o menys el que volia dir a l’apunt respecte a una massa periodística de la que, de veritat, ben poques coses dolentes en puc dir. són gent pencaire, que molts cops ha de treballar a una velocitat insanament estressant i amollant-se a espais (tallant per aquí, afegint per enllà) que qui no ho ha fet no sap el neguit que pot arribar a generar. estic amb tu :) les línies editorials i els productes basats en el totvalpervendre són els que mereixen crítica ferotge, no pas uns treballadors que, al cap i a la fi, fan el que els hi manen de la manera més digna i lluïda possible. eiii .... me’n he sortit mitjanament bé, oi? : )\nsi es pot escollir, FERRAN, em faria un digestiu menú sense cap de les dues coses. no tinc almax ni sal de frutas eno a mà avui :)\n1 de desembre de 2011 a les 9:07\nAquesta no me l'esperava, ÒSCAR! Segur que tallaves la carn d'una manera ben original. Crec que mai he fet servir paraules com "carnicero" parlant d'esports, però t'asseguro que si algun dia em vingués la idea pensaria en tu. Una abraçada, crac.\n1 de desembre de 2011 a les 9:39\nÒscar, això és una bona notícia! Que no et pensis deixar bigoti, vull dir! :D\n1 de desembre de 2011 a les 22:55\nsi per tallar original entenem, amic JORDI, :) tallar malament, doncs sí; jo tallava la carn d’un original que bona part del poble sec ho flipava en colors. em sembla (dic em sembla perquè fots uns horaris pèl difícils per l’òscar espectador de tele) que ets un periodista d’esports de discurs poc farcit d’adjectius i llocs comuns. que no se’t escapi un carnicero mai. posat a fer peticions a la carta :) comença la secció un matí dient allò de “mooolt bon dia i salutacions cordiaaaaals” amb aquell tonet butanero que m’acompanyava cada nit per anar a sobar.\njo acabo fent coses molt i molt estranyes, i molt poc conseqüents, CARME. per tant, que no m’acabi llevant un dia disposat a lluir un bigoti zapatesc a la cara. mira, “hasta” per tocar-me els nassos a mi mateix :)\n3 de desembre de 2011 a les 6:58\nEl "Déu vos guard" no m'ha entusiasmat pas mai, però el "A Maria" el trobo simpàtic :)\n3 de desembre de 2011 a les 9:36\nEl filet de pobre és molt noble. Jo, a alguns els filetejo amb metàfores en els meus poemes, i en queden satisfets. ;D\nNo dubto gens ni mica del que vas aprendre de la teva mare, estar "darrere de" és molt instructiu, i parlo dels toros braus de més de 12 anys ;) Alguns que m'estimen em recomposen dins de budells perquè semblo carn picada.\nUna abraçada, Óscar!\n7 de desembre de 2011 a les 0:17\nel "a maria" és molt graciós, MARTA. especialment quan no hi ha ningú que se'n digui :)\nvaja crack de les paraules que estàs feta, CANTIRETA. el comentari mereixeria un filet ... :) ... si ma mare encara tingués la carnisseria.\n7 de desembre de 2011 a les 10:56


Noticies | Teatre Núria Espert - Temporada d'arts escèniques setembre - desembre 2021 - Sant Andreu de la Barca\nTemporada d'arts escèniques setembre - desembre 2021\nLa temporada setembre - desembre 2021 arrencarà durant la festa major de Sant Andreu de la Barca amb tres propostes musicals: la santandreuenca Anna Guerrero, Ruth Lorenzo (compositora i cantant que va representar Espanya a Eurovisió) i la Suu (icona de l'escena musical actual sempre acompanyada del seu ukelele).\nDe fet, la música tindrà un gran protagonisme durant tota la temporada amb espectacles com Tramuntana (de Blua Maro, duo format per Anna Tobella i Eugeni Muriel), DESCONCERTO (amb una fusió de comèdia i música clàssica), o el concert de tancament de temporada Dia d'hivern (amb Ferran Mitjans i Marc Díaz).\nLa resta de la cartellera estarà formada per espectacles de disciplines com el circ, la dansa, el teatre de text i la poesia.\nLa multipremiada Rhum&Cia ens presentaran Gran Reserva, un espectacle gamberro que contagiarà el seu bon rotllo a tots els assistents. Mare Coratge, de la companyia Atalaya Teatro, arrossegarà el seu carro amb la reinterpretació del clàssic de Grimmelhausen ( "Història de la vida de l'estafadora i aventurera Coratge").\nEls Brugarol, comèdia escrita i dirigida per Ramon Madaula, obrirà la programació especial de la Festa de Sant Andreu. Una festa on també participarà Emilio Gutiérrez Caba, que recuperarà clàssics de la literatura espanyola dels últims cinc segles en un recital de música i poesia. I el colofó el posarà '¡SILENCIO!’, l'espectacle creat per Sergio Barroso i Coco García de la companyia Barcelona Ballet Flamenco.\nLa temporada familiar comptarà amb tres espectacles de primer nivell que faran gaudir al públic de totes les edats: Italino Grand Hotel (una comèdia de la Cia. La Tal), Quan les nenes volen alt (un musical de El Replà) i L'aventura d'avorrir-se (de la històrica companyia de titelles l'Estaquirot).\nEl 19 de juliol surten a la venda els abonaments de la temporada i el 21 de juliol la venda d'entrades general.\nEs mantindran mesures de seguretat i higiene per poder gaudir dels espectacles en un entorn segur: aforament limitat, ús obligatori de mascaretes, gel desinfectant, sortida i entrada organitzada i desinfecció abans i després de cada espectacle.


Les malalties que tornen pel canvi climàtic - Món Sostenible\nAquest ha estat un dels temes de debat a la Cimera del Clima de Bonn, ja que els científics determinen que seran els mosquits els precursors de l'arribada de malalties provinents d'altres indrets i latituds. A causa de la gran mobilitat de persones i, especialment, de mercaderies arreu del món, es facilita l'arribada d'espècies de mosquits que fins ara no existien aquí.\nLa majoria d'aquests mosquits problemàtics provenen de zones tropicals, però el canvi de temperatura a causa de l'escalfament global del planeta fa que es puguin sentir còmodes en altres climes, com el nostre. Frederic Bartumeus, professor d'Investigació ICREA i director Moskito Alert explica aquest fenomen: "És molt probable que el mosquit de la febre groga, que pot transmetre dengue sobretot i també febre groga, s'hi trobi còmode, perquè té uns hàbits molt semblants als del mosquit tigre. I poden tornar a fer aparèixer aquestes malalties de forma autòctona. El que passa és que, de moment, els virus no estan a Europa."\nUn altre dels fets que preocupa a la comunitat científica i que hauria de preocupar a la societat, és el de l'increment de la mortalitat pel canvi climàtic actual. Darrerament, els hiverns han estat més suaus i les onades de calor s'han intensificat durant l'estiu. Tanmateix, aquesta situació podria invertir-se. De moment, Xavier Rodó, professors d'ICREA, cap del programa Clima ISGlobal, és un fet que no descarta:


Plain of Flowers B&B Tuineje Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 7 allotjaments a Tuineje.\nLlano Florido 4, Tuineje, Tuineje, Espanya, 35629 - Veure al mapa\nMés informació sobre Plain of Flowers B&B\nDissenyat tant per oci com per negoci, Plain of Flowers B&B està situat idealment a Tuineje; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Plain of Flowers B&B és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha caixa forta.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb piscina privada, aire condicionat, calefacció, despertador, ventilador a cada habitació. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com piscina exterior, jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Plain of Flowers B&B.


La incidència de coronavirus puja i tornem a risc baix amb 27 casos per cada 100.000 habitants | ARA Multimèdia\nSegons l'actualització de xifres oficials feta per Sanitat aquest 8 de juny, el departament de Salut d'Alcoi compta amb 13.503 casos detectats des de l'inici de la pandèmia, 38 de l'última quinzena. Hem perdut 416 persones.\nLa incidència puja a quasi tots els departaments valencians, i tan sols hi ha tres que es mantenen per sota dels 25 casos per cada 100.000 habitants. A les nostres comarques hem sumat 17 nous casos en el cap de setmana.\nLa incidència torna a pujar lleugerament i dins del monitoratge que fa la Generalitat Valenciana ja no apareixem en verd, com a 'nova normalitat', sinó que tornem a estar en risc mínim. No som els únics, quasi tots els departaments valencians han incrementat la incidència. Al voltant nostre, tots estan en baix risc excepte la Marina Baixa i Oriola; i la incidència més alta la trobem al departament d'Elx, on superen els 100 casos per cada 100.000 habitants.\nEl nostre departament ha sumat en el cap de setmana 17 nous casos. La visió positiva és que són menys casos que en la passada actualització de divendres, quan en vam sumar 29. La negativa és que són més que els que estàvem habituats en maig, i la incidència continua pujant.\nPer municipis, Alcoi ha sumat 7 nous positius, Ibi 4, Castalla 2, i els altres quatre estan repartits entre Cocentaina, Muro, Beniarrés i Millena. Banyeres no suma cap cas nou, i manté la baixa incidència que tenia divendres. Aquest són els 8 municipis, dels 32 del departament de Salut, que presenten algun cas en els últims 14 dies. La resta continuen nets.\nCal recordar que aquest 8 de juny han desaparegut algunes de les mesures que estaven actives des de fa més d'un any, com el toc de queda, les reunions en domicilis privats i el màxim de 10 persones per grup. També s'ha obert la Comunitat Valenciana al turisme i residents d'altres autonomies. La vacunació continua i aquesta setmana a les comarques ja han rebut la primera dosi els nascuts en 1970. Són una barreja de moltes circumstàncies a les quals cal afegir el temps per a saber com evolucionen, així que tot i la millora palpable de la situació respecte a fa un any, encara no podem oblidar algunes precaucions a títol individual com higiene, distància, evitar aglomeracions i, sobretot, cuidar-se molt.


ADIF INVERTIRÀ 2,3 M€ EN LA URBANITZACIÓ DE LA LLOSA DE COBERTURA A MONTMELÓ\nVista aèria de la zona d'urbanització de la llosa\nAdif Alta Velocitat invertirà més de 2,3 milions d'euros (IVA inclòs) en les obres de la primera fase d'urbanització de la llosa de cobertura de la infraestructura ferroviària d'alta velocitat i ample convencional al seu pas per Montmeló (Barcelona).\nLa propera licitació d'aquestes obres, que ha estat anunciada avui per Adif Alta Velocitat a l'Ajuntament de Montmeló, respon al compromís d'aquesta entitat pública d'escometre la integració de la infraestructura ferroviària en el municipi, amb la finalitat d'oferir als veïns un nou espai de convivència i de connexió entre els dos sectors situats a ambdues bandes del soterrament.\nL'anunci de la licitació arriba després de la reunió que va mantenir l'alcalde, Antoni Guil, el passat dia 20 d'abril a Madrid, amb la directora general d'explotació i construcció d'Adif, Isabel Pardo, i de la seva posterior visita a Montmeló, el dia 24 del mateix mes.\nAquesta actuació, ha estat definida i consensuada en tot moment amb l'Ajuntament i d'acord amb la planificació urbanística vigent, es durà a terme en una superfície de 12.982 m2, en l'espai comprès entre els carrers de Lluís Companys i de Pompeu Fabra (inclòs), en el centre del nucli urbà d'aquest municipi.\nEl projecte preveu un conjunt integrat en l'entorn, amb la creació d'una zona de jocs infantils, espais amb graderies i terres, dues pèrgoles d'acer galvanitzat (que es creuaran entre sí amb la graderia) i una zona de calçada pavimentada a l'avinguda de Pompeu Fabra.\nPer dur-ho a terme s'executarà, prèviament, sobre la llosa una capa d'impermeabilització addicional a la ja existent per tal d'augmentar l'estanqueïtat del calaix ferroviari, treballs de pavimentació, jardineria, instal·lacions d'il·luminació i drenatge, col·locació de pilones de separació entre les calçades i les zones de vianants i el cobriment del forat de ventilació de les vies amb una reixa tipus tramex. També s'ha tingut en compte la disposició de les sortides d'emergència i pous de ventilació per a la seva integració en la urbanització de l'entorn.\nA més, sobre la vora de la llosa i davant de l'antiga estació ferroviària es realitzarà una petita rampa i una escala pel futur accés a la segona planta d'aquest edifici.\nFinalment, també es duran a terme actuacions fora de la llosa, a la part inicial del carrer de Miquel Biada i a l'entorn del carrer del Primer de Maig.\nData de modificació: 11/05/2017 18:00:05


El Fòrum Universitat Empresa posa en valor el Pla de Doctorats Industrials - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Fòrum Universitat Empresa posa en valor el Pla de Doctorats Industrials\nLa trobada, que enguany ha hagut de ser virtual, apropa un centenar d'estudiants i 44 empreses\nredacció. manresa 22.04.2021 | 21:11\nPere Palà, director de l'EPSEM, durant la jornada upc\nPere Palà, director de l'EPSEM, durant la jornada\nNoranta-cinc estudiants i quaranta-quatre empreses van participar dimecres en la inauguració de la quarta edició del Fòrum Universitat Empresa de la UPC Manresa, que va arrancar el 2016 amb l'objectiu de posar en contacte la universitat i el seu estudiantat amb el món empresarial.\nPere Palà, director de l'EPSEM, i Bàrbara Minoves, directora dels Serveis Territorials d'Empresa i Coneixement a la Catalunya Central, van inaugurar el fòrum per via telemàtica. Ainhoa Gaudes, responsable de projectes del Pla de Doctorats Industrials, va intervernir a continuació amb una xerrada titulada «Talent, recerca i competitivitat: la fórmula dels Doctorats Industrial». A més, la doctorant Sasha Cegarra, estudiant del programa de Doctorat de Recursos Naturals i Medi Ambient, va explicar la seva experiència. La inauguració virtual, que va cloure la regidora Cristina Cruz, va donar pas a les videoconferències programades entre professionals i empreses, unes trobades que enguany no han pogut celebrar-se presencialment com era habitual.\nEl Fòrum Universitat Empresa 2021 de la UPC Manresa arrenca avui en format virtual.\nAquesta edició de la fira ha comptat amb la participació del Col·legi d'Enginyers Tècnics Industrials i Graduats de Manresa i d'empreses del territori com Airtificial, Ames, Arimany–Vilar Riba, Ausa, Avinent, Cargill, Maxion Wheels, Mevil, Oliva Torras, Reverté i Veserkal. Prèviament a la jornada, es van dur a terme activitats adreçades a l'estudiantat, com els tallers ´Prepara't per el Fòrum (posa a punt el teu CV)' i ´A liderar persones i projectes', programats i impartits per UPCAlumni els dos dijous anteriors a la celebració del fòrum.


Taller d'Escriptura Creativa: El curiós cas del mitjó gris (Antònia García)\nLa Maria li va dir que en Manel tenia un mitjó desaparellat.\nLa Teresa va tancar el foc. Ho feia sempre, quan algú la distreia a la cuina. L'experiència li havia ensenyat que quan et distreus, el menjar de la cassola té tendència a enganxar-se i a cremar-se. Després va agafar la llibreta de notes i va començar a fer preguntes: quan i com s'havia adonat que faltava un mitjó?\nLa Maria li va explicar que la nit abans havia fet una rentadora i havia estès la bugada, i que a mig matí havia recollit la roba, que ja estava eixuta, l'havia plegada i resulta que entre els mitjons d'en Manel només hi havia un sol mitjó gris amb dues ratlletes grogues a la part del turmell. «I què fas, amb un sol mitjó? No te'n posaràs un de cada color, oi?».\nMentre anava apuntant tots els detalls, la Teresa li va recomanar que mirés a dins del tambor de la rentadora i per darrere de la goma del voltant de l'obertura. I també per terra, des de la rentadora fins a l'estenedor. Però res. El mitjó no era enlloc.\nAleshores la Teresa va anar al despatx, va agafar la carpeta de “Desapareguts” i va obrir un expedient: Referència 14/2016 – Desaparició mitjó gris amb dues ratlles grogues. Talla, 42. Propietari, Manel Camps. Hi va fer constar el dia i l'hora i hi va arxivar la pàgina de la llibreta de notes.\nL'endemà, aprofitant que tenia temps, va anar al pis dels baixos de l'escala, amb el mitjó desaparellat, i va preguntar si per casualitat l'altre mitjó havia caigut al pati del celobert. Ho van mirar, però no hi era.\nVa deduir que era poc probable, però no impossible, que el mitjó se n'hagués anat pel desguàs de la màquina, en buidar i centrifugar. Podria ser, doncs, que el mitjó estigués viatjant per les clavegueres. Va telefonar al Servei d'Atenció al Client, de l'Ajuntament. Li van indicar que es posés en contacte amb Aigües de Barcelona, Departament de Clavegueram de l'Àrea Metropolitana. Així ho va fer. Allí li van indicar l'oficina on s'havia de personar i li van donar dia i hora.\nLa Teresa era tossuda. Un cop agafava un cas, no el deixava fins que no el resolia. Havia treballat molts anys en una empresa de detectius privats i actuava aixi per deformació professional. Per si de cas, va preparar uns cartells de paper de mida DIN A4, amb la fotografia del mitjó, el tipus de fibra, la mida i el fabricant, Punto Blanco. Va sortir al carrer i va enganxar els cartells en llocs diferents als voltants de casa. S'havien d'esgotar totes les possibilitats, per remotes que fossin. Si algú trobava aquell mitjó, rebria una petita recompensa.\nPassats uns dies, va anar a l'oficina que li havien indicat, amb l'expedient 14/2016, on havia apuntat rigorosament tot el que feia referència al mitjó gris. La van fer passar d'una finestreta a una altra, i després al tercer pis. Finalment, un xicot jove la va atendre. En veure de què es tractava, el noi es va haver de tapar la boca amb la mà per amagar les rialles. Fent un esforç per contenir-se, li va preguntar si el mitjó era tan valuós com per dedicar-hi tantes hores i també diners –els viatges en metro, si més no–. Ella, molt enfadada, va exigir parlar amb el cap d'aquell xicot impertinent. Es va haver d'esperar una hora llarga i l'home que la va fer passar al seu despatx, després d'escoltar-la amb atenció, li va presentar disculpes i va intentar fer-li veure com era de difícil trobar aquell mitjó gris per tot el sistema de clavegueres de la ciutat. I a més, potser havia anat a parar a la depuradora i d'allí a la incineradora de residus.\nDavant de tants impediments, la Teresa va haver de renunciar a solucionar el cas del mitjó gris amb dues ratlles grogues. Va apuntar “Cas no resolt” a l'expedient 14/2016, i va grapar el mitjó desaparellat d'en Manel en una pàgina, junt amb tota la documentació. “Cas no resolt”, però no “Cas tancat”. Perquè aquell mitjó gris havia anat a parar en algun lloc...\nLa Teresa, amb el seu instint detectivesc, no s'equivocava. Perquè encara que ella no s'ho pogués ni imaginar, aquell mitjó d'en Manel que la Maria havia trobat a faltar s'havia quedat a sota el llit de la Cristina, l'amant d'en Manel, una tarda de passió esbojarrada. En Manel s'havia vestit i havia sortit amb tanta precipitació de casa de la seva amant, que s'havia oblidat de posar-se un dels mitjons. I a la Cristina, més tard, quan el va trobar, no se li va acudir altra cosa que llençar-lo a les escombraries.\n“Cas no resolt”, havia apuntat la Teresa. I amb raó. Però si per un atzar hagués pogut seguir la pista del mitjó i hagués arribat a saber què havia passat, el desaparellat no hauria estat només el mitjó gris sinó també el seu propietari.\nEtiquetes: 087. El mitjó desaparegut, 87. El mitjó desaparegut, Antònia García, Curs 2015-2016


Nom: ANTIGA CASA DEL POBLE\nAdreça: c/ Gran, 2\nSituada a l'inici del nucli urbà de la població de Garriguella, molt propera a l'església parroquial de Santa Eulàlia i formant cantonada amb els carrers Gran i de Llançà.\nEs tracta d'un edifici de planta rectangular, amb un jardí força gran situat al sud, ambdós amb accés des del carrer Gran. La casa està formada per tres crugies adossades, la central amb coberta a dues aigües i les dues laterals a un sol vessant de teula. Al sud se li adossa un cos rectangular corresponent al garatge, cobert per una terrassa al nivell del primer pis. Consta de planta baixa, pis i golfes. La façana principal presenta un gran portal d'accés a l'interior. Presenta els brancals emmarcats amb carreus de pedra ben escairats i la llinda plana, amb la clau central destacada. A banda i banda, dues petites finestres rectangulars. Al pis hi ha tres balcons exempts amb els finestrals de sortida rectangulars. El balcó central és més gran que la resta, amb els muntants i la llinda plana de pedra i la llosana motllurada. Els laterals presenten l'emmarcament arrebossat i pintat. A les golfes hi ha un altre balcó exempt de les mateixes característiques que els dos laterals. Entre el pis i les golfes s'observen les restes pintades del nom de CASA DEL POBLE. La façana es troba arrebossada i presenta un ampli sòcol a la part inferior.\nLa façana lateral no presenta cap revestiment arrebossat i manté la pedra vista, amb la cantonada nord-oest amb carreus treballats. La majoria d'obertures han estat modificades, tot i que en origen moltes d'elles eren bastides amb maons disposats a sardinell.\nLa construcció està bastida amb pedra de diverses mides sense treballar i fragments de material constructiu, lligat amb morter de calç. Situada a l'inici del nucli urbà de la població de Garriguella, molt propera a l'església parroquial de Santa Eulàlia i formant cantonada amb els carrers Gran i de Llançà.\nEs tracta d'un edifici de planta rectangular, amb un jardí força gran situat al sud, ambdós amb accés des del carrer Gran. La casa està formada per tres crugies adossades, la central amb coberta a dues aigües i les dues laterals a un sol vessant de teula. Al sud se li adossa un cos rectangular corresponent al garatge, cobert per una terrassa al nivell del primer pis. Consta de planta baixa, pis i golfes. La façana princip...


Manuel Cuyàs presenta una selecció dels seus articles\nLa tria d''Enamorats de l'Audrey Hepburn' ha estat feta per Joan Safont i Plumed i defuig l'actualitat\nL'editorial Proa ha recopilat a 'Enamorats de l'Audrey Hepburn' una part dels articles publicats en premsa per Manuel Cuyàs, la selecció i compilació dels quals ha anat a càrrec de Joan Safont a través de fils temàtics que componen un "relat vital" del periodista. En roda de premsa, Cuyàs ha remarcat que es tracta d'"un llibre de lector" i no d'autor, ja que Safont ha estat l'encarregat de seleccionar entre els seus articles publicats a 'El Punt Avui' entre 2011 i 2015 i teixir un discurs temàtic a cadascun dels capítols.\nDividit en quinze capítols, el llibre busseja en articles de temàtica autobiogràfica, cinèfila, gastronòmica, lingüística i en alguns viatges de Cuyàs, dels quals Safont ha eliminat referències al context del moment i canviat temps verbals, a més d'en alguns casos fusionar articles per dotar de més continuïtat el relat.\n"La imatge d'un discjòquei em sembla molt bona", ha remarcat Safont, que considera que el lector habitual dels articles de Cuyàs trobarà una cosa nova en el llibre però li sonarà la música que transmet. Ha explicat que del més de miler d'articles que ha escrit Cuyàs en aquests quatre anys han entrat en el llibre més d'un centenar, defugint aquells més marcats per l'actualitat: "El millor Cuyàs és el que no està marcat per l'actualitat", ha dit Safont.\nEnamorar-se d'una actriu\nCuyàs ha dit que tenia confiança plena en la selecció que podia fer Safont –"llegir-se a un mateix no serveix per a res", ha fet broma– i que els articles prenen en el volum una dimensió nova. Ha assegurat que el títol del llibre, 'Enamorats de l'Audrey Hepburn', dóna el to del llibre malgrat que la intèrpret només apareix breument, i ha recordat que es va enamorar de l'actriu després de veure tres vegades seguides en el cinema 'My fair lady'.


Com es configura la vida de les dones dins la relació migració i desenvolupament | cooperaccio\nEstàs aquí: Home › Comunicació › Com es configura la vida de les dones dins la relació migració i desenvolupament\nCom es configura la vida de les dones dins la relació migració i desenvolupament\nNoticies / 7 octubre, 2011\nAquest projecte té com a objectiu específic obrir un espai d’anàlisi i debat amb les i els actors de la cooperació i les persones que treballen temes de migració. L’intenció és facilitar la construcció de capacitats relacionades amb la comprensió del vincle migració-desenvolupament i com els seus mecanismes impacten en la vida de les dones, transformant els seus rols en les societats d’origen i de destí.\nS´ha construït una acció comunicativa entorn als processos de migració i desenvolupament associats al treball de la cura al país d’origen i de destí, produint una eina que contribueix al qüestionament dels imaginaris dominants sobre la migració de les dones i la transformació de les percepcions que hi ha en la societat respecte al treball de cura i a l’aportació de les dones a l’estat de benestar general.\nLa eina que us presentem és Poció per a dones invisibles: un conte i la seva animació. El conte parla de la invisibilitat de les dones migrades en el desenvolupament tant al país d’origen com de destí. L’animació del conte presenta de manera narrada com es configura la migració i el seu impacte cap a les persones migrades, especialment cap a les dones. A més a mes s’ha elaborat una guia didàctica per facilitar la seva implementació com a material de sensibilització amb suport metodològic, especialment realitzada per a escoles i instituts.\nLa FCONGD fa una crida a la mobilització social el 15-O


Hi ha una diferència fonamental entre parlar de sala d’estar o de planetes. Els planetes i les galàxies són objectes de l’astronomia i la física, el que no és el cas de les sales d’estar. La diferència entre unes i altres és que moblem la sala d’estar, mengem, o planxem o veiem la televisió allà, mentre que observem els planetes, analitzem la seva composició química mitjançant costosos experiments, mesurem la seva distància a altres cossos celestes i moltes altres coses. En física mai no s’estudia la sala d’estar, però sí la majoria dels objectes que allà es troben si estan afectats per les lleis de la naturalesa. Les sales d’estar no apareixen en la física, mentre que els planetes sí.\nSales d’estar i planetes no pertanyen, per tant, al mateix àmbit objectual. Un ÀMBIT OBJECTUAL és una àrea que conté un determinat tipus d’objectes i en la que es compleixen regles que connecten aquests objectes entre sí. Així succeeix per exemple en l’àmbit objectual de la política, que inclou els votants, les mítings, els militants dels partits, els impostos i moltes més coses. També existeix l’àmbit dels nombres naturals al que pertanyen per exemple el 7 i el 5 i en el que es compleixen certes lleis aritmètiques bàsiques. Tanmateix, els àmbits objectuals no estan delimitats espacialment. (...)\nEn primer lloc, tots els objectes pertanyen a algun àmbit objectual, i en segon lloc, hi ha molts àmbits objectuals. Les sales d’estar, les galàxies i els municipis són àmbits objectuals diferents. En les galàxies no trobem làmpades per a la lectura o taques de cafè, o cues on s’alineen una certa quantitat de ciutadans que esperen davant d’una finestreta, però sí estrelles, planetes, matèria fosca, forats negres i altres coses que no trobem en una sala d’estar o en una oficina municipal.\nPer tant, hi ha molts àmbits objectuals i en condicions normals som molt capaços de distingir-los. Sabem què podem esperar quan seiem en el sofà de la nostra sala d’estar o quan entrem en una oficina municipal: en aquests àmbits no apareixen objectes físics en sentit estricte; no és qüestió d’electrons ni de compostos químics.\nTotes les tauletes de cafè normals en totes les sales d’estar corrents consisteixen en una cosa material. Com la majoria dels objectes de la sala, o de l’oficina municipal, tots estan fets de matèria, que és el que estudia la física.\nQuan localitzem la nostra sala d’estar o l’oficina municipal en l’univers, passem d’un àmbit objectual a un altre sense adonar-nos-en.\nconeixement filosofia metafísica realitat


Cinc esportistes representaran el país als Jocs de Pyeongchang 2018 | BonDia Diari digital d'Andorra.\nLa delegació andorrana als Jocs de Sochi 2014.\nDv., 26/01/2018 - 03:30\nCinc esportistes representaran el país als Jocs de Pyeongchang 2018\nDesprés que la Federació Internacional d’Esquí comuniqués la distribució definitiva de places, el Comitè Olímpic Andorrà, d’acord amb la Federació Andorrana d’Esquí (FAE), va anunciar ahir la delegació que representarà el Principat en els Jocs Olímpics d’hivern de Pyeongchang (Corea del Sud), que tindran lloc del 9 al 25 de febrer vinent.\nAixí, segons va fer públic el COA, la delegació andorrana als Jocs estarà conformada per cinc esportistes. Concretament, en esquí alpí, han estat seleccionats Mireia Gutiérrez, Joan Verdú i Marc Oliveras, mentre que Lluís Marín competirà en surf de neu i Irineu Esteve, en esquí de fons.\nEs tracta d’una delegació que aposta per la veterania i l’experiència i de la qual queden fora, doncs, esquiadors com Àxel Esteve i Carmina Pallàs, que aspiraven a poder ocupar una plaça per a la cita olímpica.\nI és que per a Gutiérrez i Marín, els de Pyeongchang seran els tercers Jocs Olímpics després de la seva participació a les cites de Sochi 2014 i de Vancouver el 2010. Oliveras i Verdú van ser presents també a Sochi fa quatre anys i, per tant, han viscut també ja l’experiència olímpica, una sensació que coneixerà per primera vegada el jove Irineu Esteve, que a Corea del Sud debutarà en uns Jocs d’hivern.\nMés enllà dels esportistes, els grans protagonistes, la delegació andorrana la completaran Josep Antoni Guerra, com a cap de missió, Jordi Orteu, cap de missió adjunt, Carles Visa, com a oficial, Roger Vidosa, Max Tissot i Joan Erola, com a entrenadors de dones, homes i de fons, respectivament i Pol Ferrer com a fisioterapeuta. Així mateix, Marc Gutiérrez i Antonio Góngora exercitaran com a skiman de dones i homes, respectivament, i Guillem Cairat, també fisioterapeuta, com a skiman de fons.\nUn cop definida la delegació, quedarà per veure qui és l’encarregat de portar la bandera d’Andorra en la cerimònia d’obertura dels Jocs i qui ho és en la de clausura. A Vancouver 2010 Marín va ser el banderer en la inauguració dels Jocs, mentre que Gutiérrez va ser qui va portar la bandera en la clausura. A Sochi, fa quatre anys, Gutiérrez va tenir el privilegi de dur la bandera en la cerimònia inaugural, mentre que en la clausura l’encarregada va ser Laura Soulié.


Festecletes in Entradium\nFòrum de la colònia. C/ Lleida s/n. Karte ansehen\nL'organtizació de la festa va estar molt bé. La idea de les taules i el material per jugar amb els nens va ser tot un encert. El conte en canvi no el vaig trobar gaire encertat... la idea que proposa Mehr lesen en els dos contacontes va ser molt bona però la meva filla de 3 anys es perdia entre tantes paraules i comentaris. El concert ESTUPENDÍSSIM!!\nCom era d’esperar de la mà de Tecletes! Ambient familiar, agradable, creatiu, bonic, cuidant tots els detalls, vetllant pel benestar de tots i cadascun dels assistents,... i enguany, a més a més, segu Mehr lesen nt amb rigurositat màxima el protocol establert per la Covid-19, sentint-nos protegits i segurs en tot moment. Només puc que felicitar-les un any més i donar-los les gràcies per seguir regalant-nos cultura i donar suport a tots els professionals de l’àmbit cultural i dels espectacles. Desitjo que seguiu sumant 10 anys més i més!!!


Belén Esteban, preocupada per Miguel Marcos: «Un assassinat»\nLa col·laboradora està preocupada pel seu marit | GTRES\nBelén Esteban té por perquè algú proper podria trair Miguel Marcos\nper Daniel H. Marín 18/10/2021 11:20h\nBelén Esteban es troba immersa una batalla que l'ha deixat sense alè, ja que s'enfronta a una persona a qui estima molt. Un dels seus millors amics, Miguel Frigenti, ha parlat malament d'ella a l'esquena i «molt disgustada».\nLa princesa del poble té clar que és un personatge públic, així que entén que els espectadors o la premsa critiquin cada moviment que fa. El problema és que no sabia que Frigenti formava part del seu exèrcit de detractors, ja que aquest li havia promès fidelitat eterna.\nEl col·laborador s'ha burlat del casament de la seva amiga, però el pitjor de tot és que també ha criticat Miguel Marcos. L'ex de Jesulín no consent que atempti contra el seu marit, ja que és un personatge anònim que «treballa dotze hores al dia» i no vol ser famós.\nBelén ha entrat al plató de Telecinco acompanyada de Carlota Corredera, que no sabia res d'aquesta nova enemistat. Els redactors del programa han posat en pantalla dos ninots perseguint-se amb un ganivet: «Això què és?», ha preguntat la presentadora.\nBelén, fent gala de la simpatia que la caracteritza, ha respost d'una manera prou eloqüent: «Un assassinat» La tertuliana ha explicat que el pitjor d'aquest conflicte és la mentida, ja que Miguel Frigenti l'ha estat enganyant durant més de dos anys.\nBelén Esteban protegeix Miguel Marcos: «No ha sortit!»\nAlba Carrillo assegura que Frigenti va criticar el casament i que fins i tot va parlar de Miguel Marcos en to despectiu. Quan ha escoltat aquestes paraules, la tertuliana ha esclatat: «El nuvi no ha sortit enlloc!».\nEsteban no consent que ningú qüestioni el seu marit perquè és una persona que mai s'ha pronunciat sobre cap escàndol. Ha sigut amiga íntima del comentarista i és conscient que aquest sap molts detalls de la vida privada del conductor d'ambulàncies.\nLa col·laboradora té por que Miguel parli més del compte i situï el seu marit al punt de mira. L'equip de 'Sálvame' ha desemmascarat el nou enemic de Belén i li ha recordat que hauria de ser més fidel amb les seves amistats.\nLa mare d'Andreíta ha advertit als seus companys que vagin extremadament amb compte a l'hora de parlar sobre la seva parella. Miguel Marcos no ha tingut cap problema amb la premsa, motiu pel qual Belén no entén per què Frigenti s'ha ficat amb ell.\nMiguel Frigenti reconeix que s'ha equivocat: «Hi ha coses que no s'han de dir»\nBelén Esteban ha confirmat que està molt molesta amb el seu amic, i tothom pensava que la relació tenia els dies comptats. No obstant això, Miguel ha reconegut que s'ha equivocat i la col·laboradora l'ha perdonat per a poder començar de zero.\nFrigenti reconeix ques sí que va criticar el casament, però assegura que mai ha atemptat contra Marcos perquè el respecta al màxim. Ningú s'ha cregut el que ha dit, així que no ha tingut més remei que acotar el cap i assumir la decisió.\n«He après que hi ha coses que no s'han de dir per respecte i que he de ser més prudent», ha reconegut en to de disculpa. En escoltar aquestes paraules, Carmen Alcayde l'ha corregit: "No només no ho has de dir, no ho has ni de pensar».\nEstaven ha volgut tancar el conflicte el més aviat possible perquè s'ha adonat que el seu company estava patint. A més, estaven a punt de parlar del seu marit i volia evitar per tots els mitjans que el convertissin en el protagonista de la tarda.\nEls espectadors han aplaudit el comportament de la mare d'Andreíta, ja que pensen que ha triat el camí correcte. Ha estat força generosa amb el seu suposat amic i ha aconseguit el que ella volia: protegir Miguel Marcos.\nÚltima hora Última hora Televisió Última hora Feina Última hora Casament Última hora Sálvame Última hora Carlota Corredera Última hora Belén Esteban Última hora Matrimoni Última hora Parella Última hora Amistat\nLa tercera dona de Telecinco que es posa enmig de Nagore Robles i Sandra Barneda


Mor Bonós Llensa, fundador de Barceloneta de Puerto Rico\n7 de febrer de 1891\nBarcelona. Diumenge, 7 de febrer de 2021. 00:00\nTal dia com avui de l’any 1891, fa 130 anys, moria a Barceloneta (llavors possessió espanyola de Puerto Rico) Bonós Llensa i Feliu, comerciant i navilier i fundador i primer alcalde de la ciutat de Barceloneta, situada a la costa central nord de l’illa de Puerto Rico. Llensa era nascut a Blanes (la Selva), l’any 1821, i era fill de la parella formada per Bonós Llensa i Collell i Caterina Feliu i Vilaseca. L’any 1840, amb dinou anys d’edat, va arribar a Puerto Rico i va fundar una companyia de transport de passatgers i de mercaderies que, inicialment, operaria des del port de Manatí (a 2 quilòmetres a l’est de la futura Barceloneta).\nDurant la dècada de 1860 va desplaçar la seva activitat cap al port natural format per la desembocadura del riu Grande, que, progressivament, es va poblar d’agricultors i comerciants catalans dedicats a la producció i exportació de sucre. En el decurs de les dues dècades següents, aquell assentament adquiriria la dimensió d’una petita ciutat, i l’1 de juliol de 1881 es constituïa com a municipi. Segons les fonts documentals, els seus residents la volien anomenar Barcelona, però el capità general espanyol Eulogio Despujol (la màxima autoritat colonial a l’illa) s’hi va negar i, després d’un estira-i-arronsa, acabaria autoritzant el nom actual.\nLlensa va ser el primer alcalde de Barceloneta i una de les principals fortunes patrimonials de la ciutat. Durant l’etapa de plenitud del seu negoci, va tenir quatre bergantins (anomenats Pinta, Niña, Santa María i Joaquina) que, des de Barceloneta de Puerto Rico, feien viatges regulars de persones i mercaderies a Nova York i a Barcelona. En l’actualitat, Barceloneta de Puerto Rico és un municipi de 25.000 habitants, acull el complex farmacèutic més gran del món (amb més de catorze indústries farmacèutiques) i, fent honor al seu origen, el seu escut municipal està format per la creu de Sant Jordi i les quatre barres catalanes.\nHistòria Quan a Gibraltar es parlava català Marc Pons


Corbins va començar aquest dilluns les obres de renovació de l’enllumenat als carrers del municipi. Aquesta important intervenció es fa gràcies a la subvenció de la Generalitat de Catalunya, mitjançant el PUOSC i també amb fons propis de l’ajuntament. Tot plegat amb un cost de 119.164€.\nEl treballs de millora dels quasi 500 punts de llum, estan duts a terme per l’empresa Citelum Ibérica i està previst que finalitzin abans d’acabar l’any. L’alcalde de Corbins, Jordi Verdú, ha destacat la importància d’aquesta renovació, ja que “disposarem d’una xarxa d’enllumenat públic de més qualitat, energèticament més eficient gràcies a la tecnologia LED, que millorarà la uniformitat i nivells lumínics”. Tot plegat, continua Verdú “revertirà en un important estalvi de la factura de la llum, tan en entredit les darreres setmanes, gràcies a la regulació nocturna de les lluminàries”.