Pinzell ergonòmic amb punta rodona, mànec de goma de color groc. És flexible i de tacte suau.\nEls petits poden agafar-los amb facilitat i pintar 'tant com vulguin!\nSi vols, pots veure altres pinzells aquí.\nPinzell Easy-Grip amb punta rodona. Juguem-hi!\nLa forma triangular i el tacte del seu mànec està especialment pensat per a les mans més petites. Amb ell és fàcil pintar, barrejar colors i requereixen poca pressió quan s'aplica el color sobre el paper.\nPinzell Easy-Grip amb punta rodona, Ens agrada perquè...\nés un material perfecte perquè els més petits puguin iniciar-se en el món de la pintura amb pinzell de manera còmoda, divertida i segura. A més són resistents i es poden rentar amb facilitat.\n15 cm de llarg


Francesc Amaro / Director de teatre: 2014\nEl llarg dinar de Nadal de Thornton Wilder és una peça breu de 1931. Un clàssic popular als EUA; aquí un gran desconegut. I si es fa bé, un gran (re)descobriment . Aquest és l'efecte assolit pels notables intèrprets de La Ruta 40. Una part del mèrit ja el té el mateix autor, Thorton Niven Wilder (Madison, Wisconsin, 1897 – Hamden, Connecticut, 1975), dramaturg i novel·lista guanyador de tres premis Pulitzer i del Premi Nacional del Llibre dels EUA. Però, malgrat aquest mèrit inicial, l’obra és una trampa de rellotgeria que cal controlar meticulosament perquè no s’escapi de les mans.L’adaptació de la jove companyia LaRuta 40 que lidera el director Alberto Díaz l’ha feta seva sense sofisticacions i amb un simbolisme i una poètica que reforcen el caràcter minimalista de l’autor. Al llarg dels noranta dinars de Nadal —¿de veritat en passen noranta sense que te n’adonis?—, van apareixent i desapareixent els diferents membres de la família: naixement, vida i mort.\nPel saló del Círcol Maldà, habilitat com a menjador de la família Bayard, s'allarga un interessat silenci. El públic reacciona amb rapidesa al pas del temps i els seus relats d'expectatives, rutines i pèrdues. Rabent perquè l'autor fa passar davant l'espectador les vides de tres generacions en menys d'una hora. Actors i actrius molt joves que prescindeixen de perruques i postissos per convèncer-nos que passen per totes les edats de l'ésser humà, fins al seu mutis final. Així ho va imaginar Wilder, que inclou en el seu drama una porta de la mort. La memòria acumulada en les parets del Maldà facilita encara més la immersió en aquesta màquina del temps.\nEl dinar de Nadal. Aquell moment que es repeteix una vegada i una altra en les nostres vides amb millor o pitjor fortuna. En qualsevol cas, tots tenim una imatge d’aquests moments i som conscients del rol de cadascun dels membres de la família en aquests dinars. De fet, vist en perspectiva tots els dinars de Nadal són més o menys el mateix, només canvien els personatges (n'hi ha que arriben de nou, n'hi ha que ens deixen) i alguns petits detalls. I aquesta és exactament la idea darrera de El llarg dinar de Nadal. De noranta dinars on no hi falta ni hi sobra res i on tot el que l'autor depura perquè no hi sigui s'omple amb les vivències o els records que els espectadors en puguin tenir. És per això que el director comenta que quan la funció té espectadors joves, és rebuda amb una actitud vital i moltes de les escenes provoquen somriures i tot. En canvi, quan els espectadors són de generacions més avançades, la tensió es manté en silenci i la lliçó de vida de l'obra és rebuda amb ulls d'experiència que hi detecten segurament un punt més d'amargor per la pèrdua inevitable del passat.\nUna família com tantes altres, amb els seus naixements i les seves morts, amb les tietes solteres i els fills rebels, amb les seves rutines i costums, amb tot el que es pot esperar en aquests casos. I tot això en només una hora. Com s’ho fan? us preguntareu. Doncs jo crec que fan màgia. Amb petits detalls, frases que es repeteixen, variacions de moviment gairebé imperceptibles i una quasi total absència d’elements els actors envelleixen literalment davant dels nostres ulls mentre passen els minuts i els anys a la família Bayard. Una feina actoral i de direcció totalment impressionants, plenes de matisos i executades amb precisió mil·limètrica, que et deixen bocabadat a la cadira. Però no us deixeu enganyar pel seu plantejament senzill i la seva aparent innocència.\nEl llarg dinar de Nadal és un text que, almenys a mi, em va commoure moltíssim. De fet, em va omplir d’un enorme sentiment de melangia i tristor que em va acompanyar tot el vespre. Perquè El llarg dinar de Nadal ens enfronta al pas del temps amb una cruesa implacable. Una hora per veure i entendre en la nostra carn el que vol dir créixer, envellir, casar-se i formar una família. El millor text que he trobat mai sobre la pèrdua. A partir del 22 de gener torna al Círcol Maldà. No us la perdeu!!!!!!\nLa companyia catalana Dei Furbi té al darrere una dilatada trajectòria de 12 anys que s'allarga encara més en el temps si jutgem l'experiència de la seva directora, Gemma Beltran, hereva d'algunes de les influències de teatre de gest més importants de la història moderna de l'escena del país, com els ensenyaments del mestre de pantomima polonès i professor de l'Institut del Teatre de Barcelona Pawel Rouba. Entre els seus espectacles anteriors cal destacar Asufre (2009/10/11), Homes de Shakespeare (2008), L'illa dels esclaus de Marivaux (2006/07). Després de l'èxit obtingut als Max amb La Flauta Màgica, que els ha donat “visibilitat” en el panorama del teatre espanyol, els revoltosos Dei Furbi estrenen el seu nou espectacle: Trilogia Mozart.\nDei Furbi s'enfronta ara a La Seca-Espai Brossa a la trilogia creada conjuntament per Mozart i el seu llibretista Da Ponte. De la mà de la seva directora, Gemma Beltran, la companyia aconsegueix edificar un espectacle que, en poc més d'una hora, fusiona Les noces de Fígaro, Don Giovanni i Così fan tutte. Una síntesi arriscada però resolta amb desbordant imaginació i un gran sentit líric, lúdic i visual posat al servei de la crítica a l'abús dels privilegis de l'aristocràcia, la submissió de la dona i la fragilitat de la condició humana que bateguen en el rerefons d'aquestes obres. Beltran va a l'essència del contingut de les peces i amb una hàbil relectura dramatúrgica aconsegueix entrellaçar-les per construir un espectacle que acaba captivant l'espectador. Per aconseguir el seu propòsit barreja teatre, dansa, cant a cappella, mim i l'esperit carnavalesc de la Commedia dell'arte. Amb aquests elements i un compenetrat equip d'intèrprets no només construeix un espectacle pletòric d'humor sinó que aconsegueix traslladar la cara amagada de la tragicomèdia mozartiana.\nLa clau d’aquest espectacle rau en la possibilitat de transcendir els arguments individuals de cada òpera per generar-ne un de nou que els unifica, tot donant sentit així a aquesta “trilogia Mozart” que és, de fet, una trilogia sobre el “llibertí”. Així, un pot anar descobrint a través de l’obra com, en clau d’humor i fins i tot de sàtira, els tòpics del llibertinatge més propi del segle XVIII són atacats per diversos flancs, fins a desmuntar el mite del llibertí, del Don Joan, Casanova o Da Ponte de torn, que descobreix com la seva virilitat és directament proporcional a la seva intel·ligència. I en aquesta línia argumental única, un pot veure-hi tres perfils del llibertí: el Don Alfonso de Così fan tutte –que ja en la seva decrepitud i en absència de l’exercici del llibertinatge gaudeix provocant enganys de faldilles entre els joves beneits–, el comte d’Almaviva de Le nozze di Figaro –un aristòcrata que ha perdut el “dret de cuixa” que la seva noblesa li concedia temps enrere i fracassa en l’intent d’aprofitar-se del seu estatus, essent burlat per tothom, fins i tot per la seva esposa– i, finalment, el Don Giovanni, prototipus exultant d’aquest mite del llibertinatge, que acaba transgredint les normes morals fins al punt de sucumbir-hi amb la seva vida.\nDavant aquesta lectura interessant, la proposta de Gemma Beltran demana dels actors/cantants un tour de force d’agilitats físiques per tal d’omplir un espai escènic només ocupat per una faldilla/gàbia/cambra/amagatall gegant, altrament molt polivalent. Musicalment, les exigències no són menors, si bé el tractament musical de les òperes queda reduït a la seva mínima essència, sobretot en el cas de Le nozze di Figaro. D’altra banda, una elecció en cap cas aleatòria, perquè un cop més es demostra que la proposta és més teatral que no pas musical. Robert González, Queralt Albinyana, Anna Herebia, David Marcé i Albert Mora, que s'alterna amb Marc Pujol, donen resposta a les exigències d'una producció que els obliga a un gran desplegament actoral i en el cant on, sense grans ostentacions líriques però amb acceptable afinació, compleixen de sobres. No us ho perdeu. Fins a la l´11 de gener a La Seca- Espai Brossa!!!!\nDes d'Alemanya —lloc de residència de l'autor Igor Bauersima (Praga, 1964), tot i que és va educar a Suïssa i és d'origen txec—, fins a Noruega, hi ha un bon tros. Però allà dalt, terra nòrdica i gèlida pròpia d'Strindbergs, Ibsens i Bergmans, àvids de drames i conflictes emocionals, també hi ha penya-segats que semblen fets a posta perquè adolescents disposats a no lluitar pel seu futur s'hi acabin suïcidant. L'obra de l'autor, arquitecte de professió però amb una flaca pel teatre i el cinema, escrita fa més de deu anys —potser en un moment d'incertesa pel canvi de segle—, traduïda a més de vint llengües i representada en més de quaranta països, és d'aquelles que no tenen fronteres perquè estan bastides sobre una corda fluixa que tensa els sentiments i furga en el subconscient traïdor de qualsevol ésser humà, sigui d'on sigui. El mite dels escarpats noruecs no és sinó un recurs per situar en un paratge desolat la desolació dels dos personatges de 'Norway.Today'.\nLa Julie i l’August, els protagonistes adolescents, no pateixen cap malaltia terminal, simplement estan cansats de tot i, això, segons ells, és motiu prou suficient per desaparèixer del mapa. Són europeus, blancs, estan sans, tenen una família que els estima i a la que estimen i, aparentment, la vida resolta. Julie, de vint anys, cansada del món que ha trobat en herència. És a través d'un xat que Internet li dóna l'oportunitat de trobar algú que, com ella, vulgui viure l'experiència del suïcidi. I apareix a l'altra costat de la pantalla ell, August, d'uns 19 anys, avorrit de no trobar tampoc el seu lloc enmig de l'univers. La cita de la parella és allà dalt, al capdamunt d’un penya-segat noruec des del qual pretenen llançar-se al buit agafats de la mà en una caiguda lliure de 600 metres.\nAlgú podria dir, de forma simplista, que són dos discapacitats emocionals inadaptats, criatures encara, que tan bon punt madurin abandonaran els deliris de flirtejar amb l’abisme davant d’una adversitat. Potser sí, qui sap, però seria el recurs fàcil: estigmatitzar-los com a ànimes desorientades que no saben el que es fan i que prefereixen abocar-se al precipici com a solució ràpida en lloc d’aprendre a gestionar el fracàs. I no es tracta d’això. Perquè sí que saben el que es fan. Massa, que ho saben! I posseir aquesta llibertat els encoratja encara més. Matar-se no ha de ser fàcil. I s’ha de ser molt valent per fer-ho.\nÉs un espectacle recomanat per a aquells que vulguin redescobrir com, en el llenguatge teatral, mínim recurs vol dir sovint màxima eficàcia. I si aquesta combinació fa conxorxa amb els espectadors, la vivesa de la trama va progressivament en augment. Julie i August (Mariona Tena i Joan Carles Suau) interpel·len els espectadors des del primer moment com si tots fossin hipotètics participants del xat en el qual els dos concerten la seva tràgica cita. Hi ha un to de nostàlgia clarament adolescent en l'obra perquè l'autor els situa en una fugida sense retorn, amb els mínims queviures per passar l'última nit, amb una tenda de campanya... i empeny els dos personatges a viure a l'extrem les que previsiblement poden ser les seves últimes hores, forçant el sentiment de l'amor ni que sigui en la imaginació com una fita de la qual no poden fugir.\nLa mort no ha de ser tan dolenta, si els que hi van no hi tornen. I això és el que es plantegen els dos nois, dirigits amb mà esquerra per Àlex Mañas, que els sap extreure tots els matisos: assaborir el moment de fer una cosa irrepetible. Aquesta independència, aquesta llibertat d’escollir quan ha de ser l’hora de la nostra fi, i anar-la a cercar de forma voluntària, és sobre la que pivota Norway.Today, estrenada al 2001 a Düsseldorf, i que invita, de forma incòmoda, a plantejar-nos qui som nosaltres per decidir el futur d’un individu. Què ens legitima a decidir, en nom d’un altre, una cosa tan íntima i personal.\nA tots el que em llegiu us desitjo un nou any ple de desitjos i noves experiències!!!!!! Moltes gràcies!!!!!\nDes que l'autor israelià d'origen polonès, Hanoch Levin (18 desembre 1943 - 18 agost 1999) va estrenar Krum —subtitulada aquí amb 'el Crosta'— han passat gairebé quaranta anys. ¿Per què fa la impressió, doncs, que hagin passat el temps? Perquè el mateix autor ja hi imprimeix en el seu origen un aire frívol, gairebé de cabaret —una de les seves flaques escèniques—, per amagar sota la invisible "crosta de la societat" les amargors, les migradeses, les misèries i les petites felicitats d'un grup de veïns d'un barri de tercer ordre on el protagonista (Krum, el Crosta ) torna després d'un viatge del qual admet que no n'ha tret ni aprofitat res sinó l'interès del moure's pel propi viatge i s'adona de la immobilitat del veïnat, de la seva continuïtat, com si no hagués passat res, de la passivitat de tots davant el frenesí que ell arrossega per assolir un horitzó diferent.\nEl retrat de la condició humana des del punt de vista de l'absurd és un bon material per tramar una història que basculi entre el drama i la comèdia. Des d'aquí, Hanoch Levin, nascut en el si d'una família polonesa supervivents de l'Holocaust, va crear el personatge del impassible Krum. El text, i la bona adaptació de Sergi Belbel i Roser Lluch que es representa al Lliure de Gràcia, traspua poesia amarga, dosifica píndoles de existencialisme i nihilisme i conté una profunda crítica a una societat immobilista, profundament estúpida. Carme Portacelli capta el missatge de Levin i ofereix una direcció fantàstica emfatitzant tots aquests aspectes a través de balls i altres trucs escénicos.Krum torna a barri amb les mans buides. Ha passat una temporada a l'estranger, però diu que no porta res, que no ha treballat, que no li ha servit de res anar-se'n. Aquesta entrada sintetitza bé l'esdevenir del personatge, un tipus que viu una vida monòtona, sense ambició, sense ànim de voler arribar en lloc. En el seu entorn, la mediocritat i la pobresa d'esperit de la majoria dels seus amics i coneguts és generalitzada.\nA Krum hi ha molta vida, però també hi ha mort. Hi ha amor, casaments, trencaments, naixements, malaltia i degradació. I tot com si realment no passés, en un registre a vegades una mica estrafolari —no gosaria dir esperpèntic perquè no hi arriba— ni diria tampoc absurd perquè toca sempre de peus a terra, però si hi ha una mena d'humor que el que pretén és precisament esgarrapar l'amargor.\nEl protagonista, Krum, és interpretat per un sòlid Pere Arquillué, que alterna el paper del personatge més despenjat i cínic, amb el del personatge més comprensiu i sentimental, des de la seva incompatibilitat per estimar l'autoestima i l'inevitable fugir de l'amor fins a l'acompanyament per veure l'última posta de sol del personatge de l'Afligit (un característic retro fet per Oriol Guinart), malalt de mena, a qui Krum és gairebé l'únic que ret homenatge en un funeral amb urna i cendres de paperets platejats inclosos com una alenada de fantasia màgica.\nKrum és una obra amb una forta presència de personatges femenins: la mare de Krum, la vídua Crosta (que interpreta Pepa López sense defugir en cap moment el seu paper de marassa impertinent); l'Ansiosa, l'amant de Krum, nascuda per a estimar, fins que el vestit blanc els separa (Gabriela Flores); la Felícia, la veïna de la vídua Crosta (que broda Carme González), mestressa de casa que amb el seu home (Albert Pérez) viuen només per beure i menjar en cadascuna de les celebracions a les quals són convidats; o la ja esmentada Xona (Lluïsa Castell) casada per no vestir sants amb el malaltís Afligit i protagonista d'algunes de les escenes més tendrament humorístiques; i per acabar, una mena de convidada especial, la Tuiti (Mónica López ), veïna que va abandonar el barri de petita i que viu en un món de coloraines i fantasia, acompanyada d'un italià amb els fogots a la bragueta i que, només perquè ella perd un botó, fa anar de quatre grapes per terra tant a Krum com l'Afligit.Una dotzena de personatges que ballen, canten, i es mouen a ritme de coreografia contemporània i que es deixen sempre un espai per respirar i no ofegar-se entre ells.\nGràcies a això, altres secundaris com el Silenciós, poques paraules (Jordi Brunet), el Metge i també l'italià dels fogots, Bertoldo (Jordi Collet), o el pretendent i finalment marit de l'Ansiosa, un enginyer que només és tècnic, de nom Takhtikh (Joan Negrié) juguen un paper important en el conjunt per elaborar un retrat col·lectiu. Però aquest retrat de la infelicitat i la misèria és aclaparador. Massa pròxim com perquè no se li glaci a un el somriure. Genial!!!!\nTeníem les estrelles, sempre les vam tenir. Però era tot tan bonic, tan aterridor, tan fascinant i incomprensible que vam haver de construir models a escala per explicar-nos la immensitat. Llavors evoquem els mites, els relats, la poesia. I a mesura que la nostra recerca de transcendència es va anar unint al nostre progrés intel·lectual, combinem aquestes tres instàncies en una sola: la ciència-ficció. Christopher Nolan no oblida que, abans de l´escapisme, el gènere va ser un instrument d'exploració i introspecció; un intent més de buscar respostes en el cel, però conscient que la clau sempre va estar en el nostre interior. Previsible (però desconcertant) per a alguns, imprevisible i també desconcertant per als qui reconeixen que és un dels cineastes més creatius dels últims temps, incloent-hi les seves incursions en la sèrie de Batman, el londinenc Christopher Nolan persisteix amb Interstellar en la seva condició de visionari.\nEra un vell projecte de Steven Spielberg que ell ha convertit en realitat després de batallar durant gairebé sis anys, amb el seu germà, un guió ple de dificultats sortejades amb l'habilitat que caracteritza l'autor d'una cult movie com Memento (2000), i sense oblidar Origen (2010). Interstellar s'obre amb un model de la nau Apollo sobre una prestatgeria plena de llibres polsosos. Hem oblidat les llegendes, la ficció, però també la ciència. Hem abandonat la NASA i ens hem deixat seduir per la start-up. Estem tan obsessionats mirant-nos als basals de fang que hem oblidat que, de vegades, les estrelles es reflecteixen en ells. Però aquesta immersió en dos universos paral·lels, espai i temps, és fascinant per les seves brillants imatges i les reflexions subjacents en elles. Com el mateix cineasta reconeix, tot procedeix de les teories del astrofísic Kip Thorne, a qui fins i tot li va oferir participar com a actor en un paper, el de mestre de la ciència, finalment interpretat per l'admirable Michael Caine, actor fetitxe de Christopher Nolan.\nLa pel·lícula ens porta a un futur proper. El protagonista és un antic membre de la NASA, vidu i amb dos fills, que ara és granger. En un planeta sota el canvi climàtic provocat pel mateix humà i sacsejat per terribles núvols de sorra, l'únic aliment encara cultivable és el blat de moro. Per això decideix pilotar una nau espacial que navegui a través del temps i l'espai, a la recerca d'un altre planeta habitable. "La por a morir no es pot programar", afirma un dels personatges. És una cosa present en aquest viatge còsmic cap a un futur que ens anticipa els efectes de les alarmes climàtiques del present . Nolan sembla un prosista entestat a trobar l'ànima a través de les matemàtiques, a apuntar fórmules precises per descriure la mecànica (quàntica) del cor. Aquesta és una història íntima sobre un pare i una filla.\nSi bé Nolan és tant un fabulós creador d'imatges que voregen l'impossible com un bàrbar constructor de situacions límit de gran espectacularitat, també és cert que és en el terreny dramàtic on sol tirar més per la via del traç simple -per exemple, el més feble de la meravellosa Origen (2010) eren els traços gruixuts que definien la relació del protagonista amb la seva esposa morta. Una dicotomia complexa que fa que, per moments, Interstellar apunta més cap a Contact (1997) que a 2001: Una odissea de l'espai (1968), però de la refrega surt indemne, més que per la contenció melodramàtica de la història, per la seva gran elaboració. I és que Interstellar és una pel·lícula per viure, més que per veure. Un delit audiovisual que supera Avatar (2009) i l'última trilogia dels Star Wars (1999-2005) en la seva arquitectura antropo-galàctica.\nTambé és una colossal paràbola sobre la nostra relació amb l'infinit, l'obra més ambiciosa d'un director que mai s'ha caracteritzat per la seva modèstia. Hi ha alguna cosa simfònica en els seus espais sonors, alguna cosa temerària en la seva obstinació per conjugar la física teòrica de Kip Thorne amb el monòleg d'Anne Hathaway sobre l'amor com a constant espaciotemporal, alguna cosa heroica en el salt mortal del seu tercer acte. Interstellar opera a una escala monumental, però el nucli del seu missatge s'exposa amb sentida ingenuïtat des d'aquesta imatge d'obertura: no hem d'oblidar mai que l'únic privilegi que se'ns va concedir en aquesta roca va ser la possibilitat de mirar les estrelles. Perquè és allà d'on venim, i allà és on tornarem.\nDesprés d’haver inaugurat oficialment l’onzena edició del festival Shakespeare, Timó d’Atenes torna a la Biblioteca de Catalunya amb la particular versió que n’ha fet La Brutal, una productora fundada per David Selvas fa tres temporades a la qual, i entre d’altres, ara s’hi ha incorporat Julio Manrique. Timó d'Atenes és una peça estranya, difícil, que el poeta escriu en 1607, gairebé com a pòrtic o primera incursió en l'experimentació formal dels romanços, a cavall entre la faula i el discurs moral. Poc se sap d'aquesta obra. Segons alguns estudiosos, Shakespeare va intentar escriure mà a mà amb Thomas Middleton, però no està provat. Sembla, igualment, que no la va acabar, que potser es va cansar d'ella i la va tirar al calaix; en tot cas no hi ha constància de la seva estrena i no s'edita fins a vint anys després. És possible que se li creués Coriolà, composta per les mateixes dates, i que el personatge d'Alcibíades, el militar amic de Timó i repudiat pels senadors atenesos, amb el qual l'antiheroi romà guarda no poques semblances, fos el seu germen. Alcibíades es diria que ha estat una mica abandonat per Shakespeare: forma part del grup de convidats de Timó al principi, és un vague mirall de la seva caiguda i agent final de la destrucció de la ciutat, però té molt poques escenes.\nTampoc sabem massa de Timó: el coneixem com milionari, generós i mecenes, sense família ni amant; se'ns diu, tard i molt de passada, que va ser militar, i la seva mort, potser fruit d'un suïcidi, és una incògnita. Sobre el seu perfil psicològic se m'ocorren dues possibilitats, a escollir: a) necessita ser adorat, però és un malgastador i un ingenu al que aixequen la camisa, detonant seva còsmica ira, i b) (més interessant) anhela secretament ser despullat de tot , per abocar-se al no res. La trama d'aquesta curiosa barreja de tragèdia, comèdia satírica i al·legat furiós és molt lleu: bé podria haver estat un monòleg o un poema dramàtic. Excepte Alcibíades, el fidel criat Flavi (aquí convertit en Flàvia) i el virulent Apemant, misantrop professional, els restants personatges són tot just ombres, pinzellades sense individualitzar, dos grups compactes: la petita cort de paràsits i aduladors que envolta Timó, i els visitants sense nom, irònicament equiparats per Shakespeare (lladres, senadors) que acudeixen després a la seva cova. Quan Timó es retira del món, l'acció s'atura i passa a ser reflexió (imprecatòria, però reflexió).\nTimó d'Atenes és un text obert, un experiment sense cadàvers (físics) a l'escenari. Metafísics, tots. L'acció es retira per deixar pas a l'estricta reflexió. La conclusió és poc optimista per a la humanitat. Alguna cosa hi ha de lúcida decepció en l'etapa final de Shakespeare, confirmada després amb la seva última obra: La tempesta. Shakespeare la va situar a la Grècia clàssica; Sergi Pompermayer i David Selvas la transporten a l’Atenes dels nostres dies, però l’espectador pot ubicar-la en molts altres indrets, ja que la història que ens explica és del tot extrapolable. L’actualització també es fa visible a través del vestuari, la música i, sobretot, de l’escenografia, que contraposa els dos espais principals on es desenvolupa l’acció: la casa d´en Timó, un habitatge que endevinem dissenyat segons dicten les últimes tendències, i el descampat naturalista ple de deixalles on ha decidit acabar els seus dies.\nPosada en escena reduïda als personatges essencials per explicar aquest viatge de l'aparença hedonista a l'ascetisme com a forma de protesta radical davant del món. Lliure de necessitats per a ser lliure per pensar i dir tot allò que el compromís davant el pròxim no permet expressar. Austeritat que es manifesta també en allò formal, amb solucions escèniques interessants, com l'ús del flash-back. Timó d'Atenes és també un vehicle perfecte perquè Julio Manrique mostri tot el seu arsenal interpretatiu. Un 'tour de force' físic, mental i emocional que aprofita a fons per demostrar per què és un dels actors de referència del teatre català. Present gairebé tot el temps a l'escenari, sedueix el públic amb la seva convicció per conduir el personatge per tots els estadis de la seva transformació interior. En cadascuna de les seves etapes i parlaments és d'una honestedat conqueridora.La violència i l’agressivitat dels crits i cops de peu, que pretenen plasmar el malestar que s’ha generat dins i fora del protagonista, contribueixen a refermar l’aire contemporani que caracteritza aquesta proposta i que, d’altra banda, esdevé un bon esquer per captar un sector de públic jove que sovint es troba a faltar a les platees i per al qual s’ha creat el projecte Escena 25. Un bon equip d’intèrprets –entre els quals cal destacar Marta Marco, Mireia Aixalà, Òscar Rabadan, Fèlix Pons...– fan costat a un gran Julio Manrique.\nPD.- La companyia La Brutal, fundada per l'actor i director David Selvas, ha afegit al projecte la parella Julio Manrique (exdirector del Teatre Romea) com a codirector artístic i l'actriu i traductora Cristina Genebat, com a coordinadora de continguts, entre altres col·laboradors. La primera obra va ser L'habitació blava (Teatre Romea, 2010-2011), i, a més de l'actual Timó d'Atenes, tenen en cartera: Los Esqueiters (Nao Albet i Marcel Borràs, estrena novembre Temporada Alta); Santa Nit (Cristina Genebat, estrena desembre 2014) i World of Wolves o W of W (Núria Legarda, a partir de textos de Shakespeare, sense data d'estrena).\nQue dues dues persones enamorades portin 39 anys plegats és un fet irrellevant, per natural, que potser en un món com l'actual s'ha convertit en rellevant, per poc habitual. Que aquestes dues persones puguin casar-se després d'aquesta pila de temps de convivència gràcies a una nova llei que permet el matrimoni homosexual és un fet rellevant, en el social, que parteix d'un fet irrellevant, per habitual: l'amor, sigui de la condició que sigui. Que aquesta signatura, que aquest contracte legal, porti a un d'ells a l'atur a causa del component homosexual, i amb això a la crisi econòmica i a una sèrie de problemàtiques quotidianes de caràcter casolà, sentimental i amistós és un fet enormement rellevant . Encara que el que sorprèn, i és fantàstic, és que el director i guionista que ha descrit aquest panorama en els primers minuts d´El amor es estraño decideixi a partir d'aquí convertir en irrellevant que aquests dos éssers que s'estimen siguin homes, perquè amb això arriba a un fet rellevant: la naturalitat amb la qual s'hauria de veure que dues persones del mateix sexe s´adorin.\nL'anecdotari cinematogràfic universal probablement acabarà registrant El amor es estraño com la pel·lícula del matrimoni homosexual entre Alfred Molina i John Lithgow al Nova York de la legalització dels casaments gais (aprovades el 2011). Encertarà, però es quedarà curt: aquest film no amaga una ànima exemplaritzant ni és el Philadelphia de la segona dècada del segle XXI. Aquesta és una pel·lícula d'actors, de secundaris habituals en sabatilles d'estar per casa, còmodes davant de qualsevol personatge que consagra la parella Molina-Lithgow, una de les més creïbles dels últims temps. Més enllà de tot això, incloses les opcions de nominació a l'Oscar, la història d'aquesta parella madura i de tots els que els estimen (és un film sobre els afectes i els riscos diaris que poden patir) davant d'una situació sobrevinguda, està rodada amb un gust i una precisió exquisits.\nIra Sachs, al qual coneixíem per apuntar als sentiments difusos en El juego del matrimonio i Keep the Lights On, càrrega aquesta vegada el pes en la llum de la ciutat (Manhattan, un altre actor principal) i dels seus personatges, il·luminant les seves petites victòries i derrotes quotidianes. La sensibilitat i el tempo elegits per al doble desenllaç (aquest noi perdut a l'escala) obren el focus de l'esperança lluny d'amaneraments, amb el toc humanista just per tirar endavant sense auto enganyar-nos.\nA través d'una bella fotografia, tant en interiors com en exteriors, i d'una elegant posada en escena, de les que no es noten, però que engrandeixen cada seqüència pel seu gust per l'enquadrament, Ira Sachs ha realitzat una pel·lícula sobre la dificultat per conviure sota un mateix sostre, encara que sigui entre persones que s’estimen: marit i dona, aquests amb els fills, i tots ells amb un nouvingut.\nUna obra profundament novaiorquesa que, a més, juga bé amb el concepte del fora de camp i que conté una preciosa el·lipsi (clàssica, amb fos a negre, però inesperada, pel moment) que aglutina un conjunt en el qual llueixen les interpretacions dels dos actors: les seves mirades, els seus somriures, els seus petons, la seva delicadesa, la seva complicitat. I així, d'una manera irrellevant per assolir la rellevància, compondre una cosa que sembla passada de moda però que és perenne: una gran pel·lícula.\nLa capacitat de LAMiniMAL a tergiversar una rèplica és notable. Tant sigui una cita,aparentment senzilla i concloent, com un moviment. Canviar un ítem d'una frase descobreix un món de significats diferents. La jove companyia, que treballa seguint el joc de l'aleatorietat que preconitza José Sanchis Sinisterra, presenta aquests dies a La Seca El suïcidi de l´elefant hipotecat un muntatge que satura de dicció però que, en canvi, persegueix una dramatúrgia que es pot reconèixer. La companyia busca en el caos la indefensió de l'espectador. Tot i tractar-lo sempre amb molta correcció, el porta a llocs en què aquest se senti insegur i, per tant, la funció no pot ser passiva.\nLa trilogia Fer sonar una flor busca aquesta certa incomoditat (encara que convidin a vi i a patates fregides i sempre se sigui molt cordial). Els textos breus de l'autor es veuen pervertits per titulars del diari. De sobte, que una cosa sigui poca cosa, es converteix en l'anarquia, o la impotència.\nMalgrat tot té la voluntat de generar una reflexió respecte al sistema imperant a partir de textos breus de Sanchis Sinisterra. Llavors La Seca esdevé un lloc de debat, un espai en comú on els petits fragments de vida compartida s’aproximen per crear una experiència teatral integradora. A les tres instal·lacions hi veiem conductes plenes de gestos repetits i sistemàtics. Relacions viciades que seran els acompanyants d’un text que poc a poc s’anirà teixint conjuntament fins a filar una única peça. Són moviments mimètics, pautats al compàs de la música. S’acceleren, s’alenteixen, s’aturen. Així com el text, que juga amb el ritme i la sonoritat.\nÉs un espectacle ple de mirades al públic, que el fa sentir-se partícip, implicat. Intentem estar pendents de tot, no deixar escapar res, però potser l’error està en voler captar i racionalitzar tots els estímuls. Hi ha quelcom de visceral que no és pot controlar però que ens va removent. És interessant el joc dels intèrprets, que deixen de ser-ho per esdevenir espectadors davant el gran monòleg final. El personatge parla del que significa per a ella acabar la funció i creuar la porta de sortida. És cedir-li el torn a l’actriu, desaparèixer com a personatge, renunciar a la seva vida. És allà on ens fan evident l’artifici teatral, ens obliguen a prendre consciència del fet escènic. Una màgia especial es construeix al voltant d’aquest moment, on per uns moments el personatge ens apel·la, ens mira, ens explica les seves angoixes. Som els seus confidents. I inevitablement amb el cap el magnífic text Sis personatges en busca d´un autor de Luigi Pirandello.\nSegurament, l'encert d'El suïcidi de l'elefant hipotecat és que es poden reconèixer bé els personatges. No són realistes (l'exercici de moviment reiteratiu obliga a unes interpretacions fredes) però sí que es percep com el seu discurs va fent-se cada cop més simple, com si caigués per un embut, i els matisos quedessin fora de la botella. No és gratuït que els titulars els extreguin de diaris com ara La Razón, El Mundo i ABC. Les altres capçaleres es troven exposades, com si fos una opinió que no es vol discutir; es deixa marcir als quioscos. El que compta és la seguretat d'una classe que s'atreveix a discrepar en les motivacions del suïcidi.Com la de l'elefant que, després de dotze anys de provar de fer un salt per sortir del zoo de Tunis i veure que no n'era capaç, va acabar deixant-se caure. I morint.\nLa nova Kompanyia del Teatre Lliure s'ha enfrontat ara a un gran clàssic: Enric V; pot ser, de les recreacions shakespearianes de la història d'Anglaterra, la que ha gaudit de més èxit en l'escena contemporània. Però Pau Carrió -que signa versió i direcció- ha volgut, d'alguna manera, bastir el personatge amb escenes de la segona part d'Enric IV. Es tracta d'aquelles escenes en que ens mostren un jove príncep Enric desvergonyit i pocasolta, company d'una soldadesca gens noble i més atent a gaudir dels plaers de la vida que no pas als assumptes d'Estat. Un bon contrast amb la figura del valent i astut Enric V que portarà les seves tropes a una gran victòria i acabarà per ser el primer en la successió al tron de França.\nEls fets històrics van ocórrer entre el 1387 i el 1422. Una de les primeres versions de Shakespeare data del 1594 —la distància de dos-cents anys crea llegenda— i la que es considera que dóna peu a la versió actual, és del 1598. I la versió que n'ha fet Pau Carrió vol recuperar, en part, l'esperit de com es representava en temps de Shakespeare, explicant als espectadors la història, fent-ne novament llegenda i reblant el clau en els aspectes que el pas del temps la fan encara més èpica.\nEnric V, com a heroi que és, deixa poques ombres per a les contradiccions del seu personatge. Tot i així, la interpretació que en fa Pol López és molt àmplia, ja que la peça va tensant el personatge pel seu vessant més festiu i popular i per la seva grandiloqüència de monarca responsable.\nEl joc de presentar l'escena despullada, com faria Shakespeare al The Globe, juga molt a favor. I també la incorporació musical (i l'apunt coreogràfic) per aconseguir que la lluita ressoni al cap de l'espectador com una superproducció quan, en realitat, tot es mostra amb un contrallum i cossos patinant sobre un linòleum humit. L'obligació de doblar de personatges permet que cada actor defensi rols ben diferents, cosa que és interessant d'ensenyar per a un repartiment com aquest format per la Kompanyia del Lliure. La paraula de Shakespeare no perd intensitat amb unes interpretacions més properes que si tot sonés ampul·lós. El joc funciona per la seva simplicitat i honestedat. El públic és, per moments, l'exèrcit a qui arenga per a una derrota digna o una victòria històrica.\nPau Carrió ha fet una versió que ha revestit amb música original —autoria d'Arnau Vallvè, a la bateria, músic del grup Manel, amb algun cop de mà, o de violoncel, de l'acriu Laura Aubert, i algun altre reforç musical del mateix Pau Carrió i d'Albert Prat— i que ha despullat d'artificis, posant-se ell mateix com a mestre de cerimònies i deixant una sorpresa visual i plàstica per a una de les escenes finals que integra en el muntatge la coreografia de tall contemporani i la interpretació coral indie. Entremig, el text adaptat de la versió de Shakespeare manté la riquesa del llenguatge original, sense absurdes frivolitats, i amb una notable bona dicció, essencial en una obra com aquesta que ha de rebotar sense dificultats cap als espectadors.\nEl repartiment respon amb equilibrada entrega a les exigències d’aquesta versió que qüestiona l’objectiu de la victòria i planteja interrogants sobre les seves conseqüències.\nPublicat per Unknown a 4:49 Cap comentari:


Igualada ha començat a implementar una bateria de millores pel que fa als serveis de reciclatge. A més a més, del servei Porta a Porta comercial, que comença a donar les primeres passes i que s’espera que entri en marxa a finals de juny, ha entrat en funcionament l’ampliació de l’horari de la deixalleria fixa -obrint diumenges al matí-, s’ha engegat un nou servei de recollida concertada de poda amb saques, i la recollida de voluminosos s’ha ampliat a dos dies a la setmana (dilluns i dijous). Així, la deixalleria municipal fixa, servei gratuït que es troba al c/ França, 24, al Polígon Industrial de Les Comes i que permet fer la recollida selectiva d’aquelles fraccions de residus que no es poden dipositar als contenidors de la via pública, ha començat a obrir els diumenges.\nConcretament, l’horari de la deixalleria és al hivern (novembre – març, ambdós inclosos) de dilluns a divendres de 10 a 13 h i de 16 a 19 h, els dissabtes de 9 a 14 h i de 16 a 19 h i els diumenges de 10 a 13 h. I l’horari d’estiu (abril – octubre, tots dos inclosos) és de dilluns a divendres de 10 a 13 h i de 17 a 20 h, els dissabtes de 9 a 14 h i de 16 a 20 h i els diumenges de 10 a 13 h. D’altra banda, s’ha posat en marxa un nou servei de recollida d’esporga amb saques, que és gratuït. Cal trucar al telèfon 93 805 50 59 on s’informarà els ciutadans del procediment per obtenir-la i per concertar la recollida. Un servei de recollida a domicili la recollirà a la porta de casa per a restes vegetals i de poda.\nAquest servei es pot concertar trucant al telèfon 93 805 50 59 o per whatsapp al 620 05 05 94. El regidor de Sostenibilitat, Miquel Vives, explicava que “El govern d’Igualada està compromès en la lluita contra el canvi climàtic. I es per això que, d’entre d’altres accions, estem engegant mesures que ajuden als Igualadins a reciclar més i de una forma més fàcil.“\nArticle anteriorL’Editorial: Canvi climàtic\nPròxim article“La gent s’està acostumant a viure en guerra a Ucraïna, i això és molt perillós”


Riad La Bague de Kenza Fes Marroc - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n19 Derb El Mkaoues Haffarine Hay Fondouk Lyhoudi, Bab El Guissa, Fes Medina, Fes El-Bali, Fes, Marroc, 30000 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Riad La Bague de Kenza?\nSuite privada per a 2 persones (Double Suite Private)\nDormitori mixt (per a 4 adults) (Mixed Dormitory (4 Adults))\nMés informació sobre Riad La Bague de Kenza\nDissenyat tant per oci com per negoci, Riad La Bague de Kenza està situat idealment a Fes El Bali; una de les localitzacions més populars de la ciutat. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 0.5 Km, i normalment només es triga 30 minuts per arribar a l'aeroport. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Lihoudi, L'marqtane, Mesquita El-Makoudi.\nA Riad La Bague de Kenza, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi.\n5 habitacions que es distribueixen sobre 3 plantes ofereixen una càlida i plaentera escapada i comoditats modernes com ara accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses massatge, jardí, sauna, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Riad La Bague de Kenza és una elecció inteligents per a viatgers a Fes, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nComentaris d'Agoda (9)Comentaris de Booking.com (183)\nDormitori mixt (per a 4 adults)\nSuite privada per a 2 persones


ACORDS DEL CONSELL DE GOVERN DE 18-12-2018. Consell de Govern\nACORDS DEL CONSELL DE GOVERN DE 18-12-2018\n1.- Lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la sessió anterior (27-11-2018).\nS'aprova per unanimitat (Documentació en Secretaria General)\n3.- Informe favorable, si escau, del Projecte de Pressupostos de la Universitat d'Alacant per a l'any 2019 i de la relació de Llocs de treball de PAS, i aprovació de la relació de llocs de treball del Personal Docent i Investigador.\nS'informa favorablement per unanimitat (Veure doc)\n4.- Secretaria General.\n4.1.- Aprovació, si escau, de la modificació de l'annex del Reglament per a l'actuació administrativa automatitzada de la Universitat d'Alacant.\nS'aprova per unanimitat (Veure doc)\n4.2.- Aprovació, si escau, de la modificació del Reglament del Departament de Ciències del Mar i Biologia Aplicada.\n4.3.- Aprovació, si escau, de la proposta de Convenis:\n5.- Vicerectorat de Recerca i Transferència de Coneixement.-\n5.1.- Aprovació, si escau, de la venda de participacions de l'Empresa de Base Tecnològica MEDALCHEMY, S.L.\n5.2.- Aprovació, si escau, de la venda de participacions de l'Empresa de Base Tecnològica OLAX 22, S.L., així com la pèrdua de la seua condició d'EBT de la Universitat d'Alacant.\n5.3.- Aprovació, si escau, de la venda de participacions de l'Empresa de Base Tecnològica BIONOSRUM PEST CONTROL, S.L., així com la pèrdua de la seua condició d'EBT de la Universitat d'Alacant.\n6.- Vicerectorat d'Ordenació Acadèmica i Professorat.\n6.1.- Informe favorable, si escau, de la proposta d'assignació del component de mèrits de mobilitat docent i investigadora de 2018, avaluat per l'Agència Valenciana d'Avaluació i Prospectiva (AVAP).\nS'informa favorablement per unanimitat.\n6.2.- Aprovació, si escau, de la proposta de compatibilitats.\n7.- Vicerectorat d'Estudis i Formació.\n7.1.- Aprovació, si escau, de la proposta de modificació de Títols Propis per als cursos 2018/19 i 2019/20.\n7.2.- Aprovació, si escau, de les propostes de cursos d'especialització i activitats acadèmiques orientades a la formació.\n8.- Vicerectorat d'Estudiants i Ocupació.-\n8.1.- Aprovació, si escau, de la proposta de modificació del Reglament d'Avaluació dels Aprenentatges.\n8.2.- Aprovació, si escau, de la proposta de modificació de la Normativa sobre Avaluació Curricular mitjançant compensació de qualificacions de l'alumnat de Títols de Grau i de Màster de la Universitat d'Alacant.\n9.- Vicerectorat de Campus i Tecnologia.-\n9.1.- Aprovació, si escau, de la Normativa d'ús dels Serveis Multimèdia.\n10.1.- Informe favorable, si escau, de les modificacions pressupostàries nº 7, 8, 9, 10, 11 i 12 de 2018.\n10.2.- Aprovació, si escau, del Calendari Laboral per a l'any 2019.\n10.3.- Aprovació, si escau, de les següents resolucions:\n- Resolució de 3 de desembre de 2018 de la Universitat d'Alacant, per la qual es convoquen proves selectives per a l'ingrés en l'Escala Tècnica de la mateixa (grup A, subgrup A1). Referència A03/18.\n- Resolució de 3 de desembre de 2018 de la Universitat d'Alacant, per la qual es convoquen proves selectives per a l'ingrés en l'Escala Oficial-Especialista de la mateixa (grup C, subgrup C1). Referencia C12/18.\n- Resolució de 5 de desembre de 2018 de la Universitat d'Alacant, per la qual es convoquen proves selectives per a l'ingrés en l'Escala Oficial-Especialista de la mateixa (grup C, subgrup C1). Referencia C13/18.\n11.- Assumptes de Tràmit.-\n11.1.- Informe Favorable, si escau, del contracte de llicència a l'Empresa PINGVALUE SPAIN, S.L. a l'efecte de l'article 55 de la Llei d'Economia Sostenible".\n11.2.- Aprovació, si escau, de la proposta de contracte de prestació de serveis entre la Universitat d'Alacant i l'Empresa de Base Tecnològica Space Farmers, S.L., i entre la Universitat d'Alacant i l'empresa Smart Social City, S.L.O., vinculades al Parc Científic d'Alacant.\n11.3.- Premis Extraordinaris Doctorat convocatòria 2018/2019.\n12.- Torn obert de paraula.


Els científics de la Universitat de Sydney, a Austràlia, han demostrat la capacitat de veure el futur dels sistemes quàntics, de manera que si s'utilitza aquest coneixement, serà una fita important que podrà ajudar a portar el món de la tecnologia quàntica a la realitat.\nLes aplicacions de les tecnologies quàntiques són convincents, de manera que tindrà un impacte significatiu - sobretot en l'àmbit de la detecció i la metrologia. A més, el potencial per construir ordinadors quàntics utilitzant bits quàntics, o qubits, està impulsant la inversió de les companyies més grans del món.\nNo obstant això, un obstacle important per a la construcció de les tecnologies quàntiques fiables ha estat l'assignació a l'atzar de sistemes quàntics pels seus entorns, o decoherence, que destrueix eficaçment el caràcter quàntic útil.\nEls físics han fet un salt en la tècnica per fer front a l'ús de tècniques de grans volums de dades per predir com els sistemes quàntics canviaran i, a continuació, poder preveure la degradació del sistema, quan aquest es produeixi.\nEn la tecnologia quàntica el temps de vida es mesura generalment en fraccions de segon en lloc d'anys. El professor Michael Biercuk, de la Universitat de l'Escola de Física de Sydney i cap de la investigació al Centre del Consell d'Investigació Australià per Engineered Quantum Systems, va dir que el seu grup ha demostrat que és possible suprimir la decoherència de manera preventiva. La clau ha estat desenvolupar una tècnica per predir com es desintegraria el sistema.\nEl professor Biercuk destaca els reptes de fer prediccions en un món quàntic: "Els éssers humans fan servir rutinàriament tècniques predictives en la vida diària, per exemple, quan es juga al tennis i predir on anirà la pilota, cosa que anirà en base a les observacions de la pilota quan és a l'aire".\nProfessor de Física Quàntica i Tecnologia Michael Biercuk. foto: Universitat de Sydney\n"Això funciona perquè les regles que regeixen la forma en què la pilota es mou, com la gravetat, són regulars i conegudes. Però, i si les regles canvien aleatòriament mentre la pilota fa la seva trajectòria cap al jugador? En aquest cas, és gairebé impossible predir el futur comportament de la pilota".\nI no obstant això, la situació que cal treballar a causa de la desintegració dels sistemes quàntics, és a l'atzar. D'altra banda, en l'observació del regne quàntic s'esborra la quanticitat, per la qual cosa el seu equip havia de ser capaç d'endevinar com i quan el sistema es trencaria a l'atzar.\nEs a dir, en l'exemple de la pilota de tennis, el que realment cal, és tirar la pilota mentre el jugador te els ulls embenats. Amb aquesta premissa, l'equip va tornar a la màquina d'aprenentatge per mantenir els seus sistemes quàntics o qubits.\nEl que podria ser similar a un comportament aleatori que realment conté informació suficient perquè un programa d'ordinador endevini com el sistema podria canviar en el futur assolint unes prediccions que van ser notablement precises, el que permet a l'equip utilitzar les seves conjectures preventivament per compensar els canvis previstos.\nFer això en temps real, va permetre a l'equip evitar la desintegració del caràcter quàntic, que s'estén a la vida útil dels qubits.


KurdisCat: La CUP de Mataró solidària amb el poble kurd\na diumenge, de desembre 21, 2014\nEl passat dissabte 13 de desembre la CUP Mataró va organitzar una conferència sobre el Kurdistan titulada: 'La revolució social i de la dona al Kurdistan de Síria, Perspectives d'un Kurdistan independent'.\nL'acte va comptar amb la participació de Jordi Vàzquez de KurdisCat (Comitè Català de Solidaritat Internacionalista).\nEl Comitè Català de Solidaritat amb el Kurdistan és l’expressió de solidaritat del nostre poble amb aquesta nació asiàtica.\nEl Kurdistan és la nació sense estat més gran del món en termes demogràfics. Arran de la descolonització del primer terç del segle XX, el Kurdistan fou esquarterat artificialment entre Iran, Iraq, Turquia, Síria i, en menor mesura, Armènia, Geòrgia i Azerbaidjan. La seva població és aproximadament de 40 milions de persones.\nLes poblacions kurdes han mantingut una constant resistència a les polítiques assimiladores dels quatre grans estats opressors. Això ha suposat revoltes, l’organització popular i la conservació de les seves tradicions.\nTurquia nega els seus drets: prohibeix la seva bandera i fins i tot el seu nom per l’eufemisme “turcs de les muntanyes”. Des de 2009 hi ha un molt limitat reconeixement en aspectes formals. Els partits nacionals kurds han estat prohibits diverses vegades però guanyen les eleccions clarament. Una guerrilla kurda combat des de 1984 a la zona frontera amb Iraq.\nA Iraq els kurds es van revoltar ja a la primera guerra del golf (1991) contra el règim de Saddam Hussein. Des de llavors els kurds mantenen una zona autònoma amb govern propi sota protecció internacional. La caiguda del règim (2003) va suposar la fi d’un malson que va incloure matances amb gas a més de 5.000 persones el 1991.\nA Síria s’ha practicat una substitució ètnica afavorint un canvi demogràfic a favor dels àrabs en zones kurdes on hi ha recursos naturals com el petroli. La repressió del govern ha empresonat els activistes kurds. Entre 1965-73 el govern va promoure l’Arab cordon apropant immigrants àrabs a zones kurdes. Els kurds foren desposseïts de propietats i fins i tot el vestit tradicional és prohibit. Aprofitant la guerra civil síria, des de 2012 els kurds han passat a controlar gran part del seu país, cosa que ha permès desenvolupar un nivell considerable d’autoorganització sota criteris ecologistes, d’ajuda mútua i de respecte al paper de a dona.\nEls kurds a Armènia tenen certs drets culturals, els de Geòrgia foren perseguits per Stalin i els d’Azerbaidjan són oficialment cada cop menys.\nEls kurds exiliats (Alemanya, França...) i persones solidàries han organitzat diferents iniciatives a favor del Kurdistan. Aquestes eines han estat vitals per aconseguir la intervenció internacional a Iraq el 1991 o que Turquia hagués d’afrontar les preguntes de la comunitat internacional sobre la repressió exercida sobre els kurds. Així cal destacar la campanya internacional ‘Peace for Kurdistan’ endegada el 1994 per diverses personalitats britàniques com Lord Avebury, Lord Rea, diputats i eurodiputats o el pensador Noam Chomsky.\nText: Candidatura d'Unitat Popular (CUP) de Mataró\nFotografies: @CUPMataro @Carlajuvinya @xesfeliu


TV3: ‘Pastilla busca malaltia’ - Mònica Planas Callol\nTV3: ‘Pastilla busca malaltia’\nDimarts a la nit al Sense ficció vam quedar impactats amb el documental Pastilla busca malaltia. Montserrat Armengou i Ricard Belis ho han tornat a fer: ens van atrapar amb la contundència habitual dels seus testimonis i el rigor periodístic. Hem vist, llegit i sentit desenes de vegades informacions sobre el negoci de la indústria farmacèutica i la manera de manipular la societat per abocar-la al consum de medicaments. Tampoc era la primera vegada que ens explicaven la maquiavèl·lica estratègia d’inventar malalties per donar sortida a substàncies farmacològiques. De fet, el Dr. Joan-Ramon Laporte sempre ha estat el referent a qui els mitjans han recorregut a l’hora d’exposar aquesta tesi.\nPerò el que fa Pastilla busca malaltia és acostar-nos a aquestes circumstàncies a partir de casos molt severs i traumàtics de víctimes per explicar com es produeix aquest procés.\nVal la pena posar èmfasi en l’exhaustivitat periodística de la recerca, no només a través d’experts d’àmbit internacional sinó també de víctimes d’arreu del món. El reportatge aconseguia a través de la tècnica d’animació de l’stop motion fer més digeribles les dades estadístiques i separar els blocs temàtics. Impecable com demostren les diferències entre els prospectes del mateix medicament en diferents països i com a Espanya s’eludien informacions primordials sobre el risc de consum. Excel·lent el viatge a Mèxic per evidenciar com allà el consum d’aquest medicament es permet encara sense cap tipus de control. Pastilla busca malaltia transmet la idea que es tracta d’un problema greu i real a escala mundial.\nL’ús d’opinions confrontades dels experts compensa el documental informativament, però l’impacte que produeixen les víctimes en l’espectador situa amb facilitat l’audiència al costat dels malalts. El reportatge ofereix, entre línies, una lectura de perspectiva de gènere davant d’aquest problema: com les dones són les principals afectades pel fet que es cataloguin com a malalties aspectes evolutius propis de l’envelliment o característiques de la seva personalitat. Ara bé, el reportatge presenta la batalla com un conflicte entre les grans empreses farmacèutiques i les víctimes, i queden en un passiu i discretíssim segon pla els metges que recepten fins i tot durant molts anys uns medicaments antipsicòtics que els pacients asseguraven que toleraven malament des de les primeres setmanes. Va semblar que des del punt de vista periodístic no es volia entrar en conflicte amb la classe mèdica.


vilapou: Trencar la girada\nAlgú em podria explicar d'on ve aquesta expressió?\nPerquè un (hom) que és més aviat cartessià, s'imagina que el que espot trencar, d'una manera ostensible, és una recta, dit això d'una manera metafòrica, és clar. Tot es pot trencar, però, una girada? I què és una girada?\nEl cas és que a mi ahir em van trencar la girada.\nSí, perquè jo ja tenia tots els meus plans fets després de la feina. A saber: arribar a casa, acabar un treballet que tenia pendent (des de feia sis mesos i avui era el darrer dia) i després escriure el meu post del dia. Un post que ja tenia preparat mentalment, amb la foto pensada, i que havia de ser entretingut, amb una certa dosi d'humor (del meu), que parlava de festes, de vacances, de feina pels músics i ball pels demés... Però em van trencar la girada.\nSí (em repeteixo), perquè quan ja només em faltava prémer (bonica paraula) el botonet virtual d'impressió, el programa, que no feia res més que constatar el funcionament de "la llei", em va dir que no, que no i que no, que avui això no ho acabaria, que no es feia així i que m'espabilés per donar explicacions després a qui corresponia.\nTotal, que la dosi d'humor (del meu) va quedar reduïda a un no res i el post va sortir una mica "macarrònic" (lletja paraula, però no me'n ve cap més al...cap).\nPotser aquest és el sentit de "trencar la girada", una mena de trencar-te els esquemes i capgirar-los de dalt a baix.\nCom aquesta escala, no? Un (hom) arriba tan content a tocar i quan va a pujar a l'enfustissat es troba amb una escala també "macarrònica", vull dir, estreta, però estreta de veritat (no sé si la podeu comparar amb la cadira de dalt, però encara era més estreta), sense barana, és clar, i, si encara teniu humor i ganes de remirar la imatge, veureu que el primer esglaó fa una certa corba que d'aquí poc serà una "corba perillosa".\nVaja, que només veure el panorama també em van trencar la girada...\nLlegit al diccionari:\n"Trencar-se la girada a les ovelles: no poder aquestes iniciar el fluxe de la llet després del part (Pirineus)".\na 23:35 Tipus d'escala: enfustissat\nI amb tot això, ha resultat que el post d'ahir ha sortit avui i que el de demà també ha sortit avui. Dos en un dia, quin desastre, o no.\nÉs veritat: un desastre! En necessitaríem un mínim de tres diaris per quedar saciats, mestre!\nA mi sí que se m'ha trencat la girada, mestre vilapou!\nNo ho havia sentit mai això de trencar la girada, però és bonic, vès.\nRes, vilapou, res...\nEspero que el problema amb el treball al final l'hagi pogut solucionar i que el mal dia ja hagi quedat arxivat!\nMmmm... Trencar la girada, gran frase que feia temps que no sentia...\nZinc, si un dia en faig tres potser que em vingui a buscar algú.\nReusenca, això seu ja són "paraules grosses". Ja he visitat el seu blog i li repeteixo l'enhorabona.\nPuji, és una expressió que jo sempre he sentit a casa, i que m'agrada.\nMusa, afegint unes hores més, sempe es poden solucionar els problemes de feina. I aquesta expressió em sembla que és de cap allà la seva terra.


La rebaixa de l’IVA de compreses i tampons, una assignatura pendent a Espanya\nUna reclamació social\nL’impost d’aquests productes tan bàsics per a les dones es manté en el 10% en lloc del 4%\nEls fallits Pressupostos del 2019 van incloure la rebaixa, però els comptes públics es van quedar en paper mullat\n08 de de desembre del 2020. 14:53\nLes dones es passen una mitjana de40 anys sagnant una vegada al mes. És igual el país en què visquis, el nivell econòmic o les idees polítiques, si ets dona tens la regla. No és optatiu. Lescompreses i tampons són vitals en la vida femenina, uns productes bàsics a què cal dedicar un generós pressupost.A Espanya, estan gravats amb l’IVA del 10%, el mateix impost que té fer un cafè al bar o anar al cine, formidables activitats totes dues, que, no obstant, són optatives a la vida. Les compreses, no. Són un producte de primera necessitat, un material higiènic que facilita immensament la vida de les dones i que, entre altres coses, evita infeccions.\nEl gol escocès a la pobresa menstrual\nEn la tramitació delsPressupostos Generals de l’Estat del 2019, el Govern socialista va apostar per una rebaixa de l’IVA del 10% al 4%, l’anomenat ‘superreduït’, el mateix que grava el pa, la llet, els ous i la fruita. María José Montero, ministra d’Hisenda, va considerar en aquella ocasió que erenimpostos «discriminatoris» amb les dones.No obstant, els comptes públics no van aconseguir ser aprovats i el pla va quedar en paper mullat. Els actuals pressupostos del Govern de coalició no inclouen aquesta rebaixa, malgrat que hi ha partits polítics, com Més País, BNG i ERC, que han introduït esmenes per incorporar la rebaixa. Al seu dia, Unides Podem, com el mateix PSOE, també la va defensar.\nIniciativa el 2016\nLa petició ve de lluny. L’octubre del 2016, el PSOE va portar al Congrés una proposició no de llei per instar el Govern a rebaixar al tipus superreduït els productes d’higiene íntima femeninai els bolquers. Tots els grups parlamentaris van considerar que eren «productes imprescindibles». Tots, excepte Cs, que es va abstenir, i el PP, que hi va votar en contra.\nLes marques blanques són bastant més barates, però de mitjana un paquet de 32 unitats costa uns 5 euros. Si n’utilitzes dos paquets al mes et gastes 120 euros a l’any.4.800 euros al llarg de la vida fèrtil.Al mercat va irrompre fa temps la copa menstrual, que té un preu d’uns 20 euros i la seva vida útil és de diversos anys. Implica estalvi econòmic i ecològic, però –de moment– el seu ús no és tan comú.\nHi ha països on les compreses i els tampons són molt més cars, perquè estan gravats amb un 20% d’IVA. És el cas de l’Argentina, Ucraïna i Eslovàquia. N’hi ha d’altres on no es paguen impostos, com el Canadà, Irlanda i Kenya. Escòcia acaba de fer història posant a disposició de les dones productes d’higiene gratuïts als edificis públics. El mateix que ara succeeix a tot el món amb el sabó i el paper higiènic que hi ha als lavabos.\nEl clamor social per a la rebaixa de l’IVA no només incumbeix compreses i tampons. Elsbolquers infantils–un altre bàsic de la higiene que s’utilitza diàriament els tres primers anys de vida– estan gravats amb el 21%. Fa anys que la Federació Espanyola de Famílies Nombroses reclama oficialment una baixada d’impostos perquè es tracta d’un producte de primera necessitat. Al mercat també han irromput els bolquers de tela rentables. Són més moderns que les antigues gases que es posen als nadons al segle XX, però amb el mateix (i pesat) mètode d’utilitzar i rentar moltes vegades al dia.\nMentrestant, els bolquers de persones granssí que són molt més econòmics per a les famílies, ja que estanfinançats per la Seguretat Social. Un paquet pot costar uns 50 euros i l’usuari només en paga uns cinc, sempre que el metge de capçalera els hi recepti.


El Sant Sudari, la història d’un muntatge? - Batecs Clàssics\nEl Diumenge de Resurrecció ens ha deixat un gran misteri per a la història: el Sant Sudari, també conegut com la síndone. És el nom que rep el llençol que va cobrir el cos de Jesús. Forma part, per tant, d’una de les relíquies del cristianisme. Cal recordar que la paraula relíquia deriva del verb llatí relinquo (“deixar”) i, en l’àmbit religiós, fa referència a allò que resta del cos d’un sant i que és objecte de veneració .\nAvui la Catedralde Torí (Itàlia) diu tenir el Sant Sudari autèntic.\nEs tracta d’un llençol de lli de 4,36 metres de llargada per 1,10 metres d’amplada que conté el rostre imprès d’un home amb barba, cabells llargs, ulls tancats i amb signes inequívocs de tortura. Aquesta relíquia recordaria el vel de Verònica, la dona que, durant el via crucis, es va treure el vel per eixugar la cara ensangonada de Jesús, aconseguint que miraculosament també hi quedàs gravada la seva imatge. El Sant Sudari hauria tengut una millor sort que no pas el vel de Verònica, que es va perdre en el curs de la història.\nEl sudari hauria arribat a França através dels templers, els quals, al 1355, li construïren una església: la Santa Maria de Lirey. El 1453 la relíquia fou venuda al duc Lluís I de Savoia, qui va continuar exhibint-la mitjançant exposicions itinerants fins que Sixte IV va autoritzar la construcció dela Santa Capella del Sant Sudari a Chambéry. Un incendi a la capella, el 1532, va fer malbé la síndone, però la figura va salvar-se, fet que va permetre un increment del seu caràcter misteriós. El 1578, el duc Emmanuel Filibert de Savoia va traslladar el sudari a Torí perquè l’arquebisbe de Milà, Carles Borromeo, pogués venerar-la. El 1694, s’instal·lava definitivament en la catedral de Sant Joan Baptista de Torí.\nEl Sant Sudari ha estat analitzat en múltiples ocasions. Al 1988 es desmuntaria el mite. Tres laboratoris coincidiren a afirmar que el llençol havia estat confeccionat entre 1260 i 1390. Aquesta datació coincideix de manera precisa amb la seva aparició ala Françamedieval. Fins i tot l’Església va haver d’acceptar els resultats d’aquestes anàlisis. Però el 2005 va aparèixer un nou informe que qüestionava la validesa dels estudis perquè s’haurien realitzat en una zona restaurada del llençol, no en una part original. I la polèmica encara avui es manté ben viva.\nEl Sant Sudari (Giulio Clovio)\nPerò això no és tot. També existiria una relíquia complementària a la síndone. Es tracta del Sudari d’Oviedo, el mocador de lli que hauria cobert el cap de Jesús en la tomba. En aquesta relíquia, que la tradició situa ala Hispània visigòtica en el segle VII, s’hi poden observar taques de sang que els estudiosos consideren que coincideixen amb la síndone de Torí. Veritat o mentida, ho deixarem en mans d’Iker Jiménez, de Cuarto Milenio.\nChambéry cristianisme Cuarto Milenio Diumenge de Resurrecció Diumenge de Resurreció Església Jesús Lluí I de Savoia Lluís I de Savoia relíquia Sant Sudari Santa Maria de Lirey síndone Sixte IV Verònica via crucis


Degut a les restriccions causades pel COVID-19 i inseguretat de portar a terme les excursions escolars oferim l’activitat el Zoo va a l’escola.\nNo deixis escapar als teus alumnes aquesta gran oportunitat de conèixer de primera mà animals salvatges del nostre país.\nLes activitats les duen a terme els fundadors del refugi d’animals Zoo del Pirineu. Són experts en fauna salvatge de Catalunya i grans especialistes en educació ambiental i comunicació.\nL’activitat es fa a l’aula amb el nº d’alumnes habitual de la classe.\nFins a 3 sessions seguides perquè puguin participar totes les classes paral·leles.\nDesplaçament per tot Catalunya.\nAnimals que participen a l’activitat el Zoo va a l’escola\nPodeu triar els animals directament, o bé després d’una conversa amb nosaltres, segons l’edat dels alumnes i el tema que es treballa a l’escola, l’equip educatiu del Zoo del Pirineu us proposarà els animals adequats.\nSi voleu incorporar algun animal que no està a la nostra llista, preguem us poseu en contacte amb nosaltres. Si és un animal acostumat a treballar de cara al públic escolar i està còmode durant el trajecte en cotxe, el podrem incorporar.\nAnimal més ràpid del planeta\nÚs tradicional de la fura i ús actual de la fura\nQuè podem fer per protegir-los?\nEl mussol més gran del món. Diferència entre mascle i femella.\nPlomes extraordinàriament suaus, vol silenciós\nPresa de molts animals. Trucs per sobreviure\nEls alumnes acaricien i alimenten l’ànec\nSi el professor està d’acord, la Stania, directora del Zoo del Pirineu, triarà un animal de més que portarà com a petita sorpresa tan pels alumnes com pel professor.\nEls alumnes acaricien i alimenten la gallina\nColoració de les plomes: adaptació a l’hàbitat\nProtecció de les cries\nLa garsa ensenya als alumnes un truc\nFuncionament de l’activitat el Zoo va a l’escola\nL’activitat es desenvolupa en un espai tancat, preferentment a l’aula habitual dels alumnes.\nL’equip del Zoo del Pirineu descarrega els animals en un lloc dins l’aula.\nArriben els alumnes i s’asseuen als seus llocs habituals.\nEls alumnes i professors es desinfecten les mans.\nTots els participants es desinfecten les mans al final de l’activitat.\nEl número de participants per grup és el número habitual d’alumnes de la classe.\nHi ha la possibilitat de fer fins a 3 sessions seguides per 3 classes diferents.\nEntre una activitat i l’altra cal comptar amb uns 10 minuts per traslladar els animals a l’altra aula i desinfectar el material.\nSi ho desitges, el dia de l’activitat podem portar material complementari per a seguir treballant el tema amb els teus alumnes. El material complementari és gratuït.\nEgagròpiles de mussols / falcons / àguiles\nA qui va dirigida l’activitat el Zoo va a l’escola?\nEl Zoo va a l’escola es basa en el currículum educatiu de la Gen Cat. Esta recomanada pels alumnes de:\nGallina de l’Empordà\nActivitat nocturna no disponible\nDisponible només activitats nocturnes\nJuny 2020Juliol 2020Agost 2020Setembre 2020Octubre 2020Novembre 2020Desembre 2020Gener 2021Febrer 2021Març 2021Abril 2021Maig 2021Juny 2021Juliol 2021Agost 2021Setembre 2021\nL’activitat el Zoo va a l’escola – Animals salvatges de Catalunya està disponible tots els dies del curs escolar.\nCom contractar l’activitat Zoo va a l’escola\nAbans de contractar l’activitat el Zoo va a l’escola tingueu present que necessitarem tenir la informació sobre:\nQuantes classes participaran.\nEn quin idioma s’ha de fer l’activitat (català / castellà / anglès)\nNo és necessari fer un pagament inicial en el moment de confirmar l’activitat.\nUna vegada acabada l’activitat, el Zoo del Pirineu enviarà la factura per correu electrònic a la secretaria del vostre centre.


Public Stack - Atlas of the Future — Atlas of the Future\nproject_website_title_1 Web del projecte Public Stack\nproject_website_title_2 Web de Waag\nproject_leader Marleen Stikker i Sander van der Waal\nproject_headline Una Internet alternativa és possible\nInternet s’ha trencat. Però podem solucionar-ho amb una col·lecció d’alternatives obertes, justes i segures. Per exemple: oblida’t de Whatsapp i fes servir Signal.\nA la dècada dels noranta es creia que Internet es convertiria en un espai inclusiu per a tothom. Tot i que ha canviat per sempre el panorama de la innovació i la democràcia, també és just dir que les coses han estat força diferents del que s’esperava.\nFa gairebé 30 anys, Internet estava disponible per a qualsevol persona que tingués un mòdem. I així va començar el seu ús públic social. Alhora, la pionera d’Internet Marleen Stikker va llançar Waag amb la investigadora i dissenyadora Caroline Nevejan. Aquesta empresa social amb seu a Amsterdam és un institut d’investigació de tecnologies creatives i obertes que responen als desafiaments socials. Fins i tot van llançar Fairphone, el primer ‘smartphone’ just del món.\n“Si no pots obrir-ho, no et pertany”, lema de Maker’s Bill of Rights\nAmb arrels en el moviment dels ‘hackers’, Waag és part de la infraestructura nacional holandesa per a les arts i la cultura. Ara vol que donem forma junts al futur de la digitalització per crear una espècie d’Internet alternativa.\nQuan parlem d’Internet, estem parlant d’una xarxa de màquines amb tot tipus d’interconnexions, basades en models de negoci específics i relacions entre usuari i servei.\nPots fer servir WhatsApp (aplicació) per enviar un missatge a través de la seva connexió 4G (xarxa) des del teu telèfon intel·ligent (maquinari). Aquí pots veure diverses capes d’Internet. És útil observar-ho d’aquesta manera, perquè ens permet dividir les capes per investigar on hi ha alguna cosa que falla i quines capes es poden reemplaçar amb alternatives.\nQuan observes la tecnologia, sols veure’n l’exterior. Veuràs la pantalla del teu telèfon hermèticament tancat i les pestanyes obertes al teu navegador. Aquestes interfícies hi són per a tu, l’usuari: però sota la superfície s’amaga un món complex.\nPer a les empreses, vendre’t un telèfon no és suficient: volen saber què fas amb aquest telèfon per guanyar més diners. En el teu telèfon, totes les capes treballen juntes per assolir els objectius comercials del seu productor.\nSovint, especialment quan una aplicació és d’instal·lació gratuïta, et demanarà que acceptis una llarga llista de termes i condicions, essencialment un contracte, que descriu com poden utilitzar les dades que recopilen de tu. Aquests usos són múltiples, però tenen una cosa en comú: generen diners per al desenvolupador de l’aplicació a costa de la teva privacitat.\nGairebé totes les aplicacions giren entorn de la mineria de dades i la manipulació del comportament. Ens bombardegen a les xarxes socials i els motors de cerca amb pescaclics, micro-focalització, anuncis i desinformació: els models de negoci de moltes empreses tecnològiques es basen en l’espionatge dels usuaris i la revenda i explotació de les seves dades personals. A més, la gran majoria de les aplicacions en línia pertanyen a unes poques grans empreses de tecnologia. Waag vol que això canviï.\nEs comprometen activament amb la identificació, desenvolupament i suport d’alternatives. Per exemple, recomanen l’ús de Signal en lloc de Whatsapp; de Mastodon en lloc de Facebook; de l’ús de les petites computadores de placa única de baix cost Raspberry Pi, de l’enciclopèdia en línia gratuïta Wikipedia, del software Apache de codi obert Mozilla, Linux o OpenStreetMap. I del Fairphone ètic, és clar.\nSander van der Waal és el líder del projecte: “Ens esforcem per aconseguir un enfocament en el qual totes les capes que contribueixen a la tecnologia (els valors fonamentals, el procés de disseny, la tecnologia en si i les formes en què aquestes capes posicionen les persones) tinguin en compte valors ètics en el procés de disseny, portant-nos a una tecnologia més segura que no ens espia ni ven les nostres dades”, diu.\nWaag vol que ho intentem, i estan començant a submergir-se en els dominis essencials que serveixen a l’interès públic. “Hem posat això en pràctica a nivell local a la nostra ciutat natal d’Amsterdam, avançant cap a la realització del domini públic digital”, afegeix Sander. “Cada domini té un paper, ser part d’espais públics digitals compartits, oberts, democràtics i justos.”\n“Si estimes la tecnologia (o si simplement la fas servir), aquest projecte pot ajudar-te a descobrir qui la controla i com es finança, perquè això ho determina tot.” Kate Raworth, economista renegada\nHi ha moltes tecnologies, col·lectius, programes i iniciatives en marxa. Per obtenir una gran llista de solucions tècniques públiques i de codi obert, consulta ethical.net.\nAccióAtlas: Junts podem donar forma al futur de la digitalització. Visita Future Internet Lab per a més informació. Aquest laboratori democratitza l’accés a la tecnologia.\nwritten_by Sander van der Waal\natlas_street 4 Nieuwmarkt\natlas_zipcode 1012 CR\natlas_full_address Nieuwmarkt 4, 1012 CR Amsterdam, Netherlands\natlas_formatted_address Nieuwmarkt 4, 1012 CR Amsterdam, Netherlands\nWaag research director and lab lead on Public Stack\nWeb del projecte Public Stack\nWeb de Waag\nLisa Goldapple, Editor-in-Chief, Atlas of the Future (26 gener 2021)\nMarleen Stikker i Sander van der Waal\nTags: Accessibilitat, Aplicacions, Apoderament, Codi obert, Col·laboració massiva, Comunicació, Comunitat, Connexió, Conscienciació, Consumisme, Dades, Democràcia, Desigualtat social, Disseny, Informació, Internet, Negocis, Plataforma, Smartphone, Tecnologia, Transparència.


L’Associació de Familiars de l’Alzheimer Costa Daurada programa una setmana d’activitats sobre la malaltia — Ajuntament de Cambrils\nL’Associació de Familiars de l’Alzheimer Costa Daurada programa una setmana d’activitats sobre la malaltia\nEsteu aquí: Inici / Cambrils / Ajuntament / Comunicació / L’Associació de Familiars de l’Alzheimer Costa Daurada programa una setmana d’activitats sobre la malaltia\nEl centre cívic Les Basses acollirà avui un taller d’olis aromàtics. Un concert solidari tancarà la setmana dissabte al Parc del Pescador.\nL’Associació de Familiars de l’Alzheimer Costa Daurada inicia avui una setmana d’activitats al voltant d’aquesta malaltia neurodegenerativa amb el lema “Segueixo essent jo”.\nL’alcaldessa de Cambrils, Camí Mendoza; el regidor de Benestar i Salut, Josep Maria Vallès; la presidenta de l’associació, Lourdes Domingo Reig; la coordinadora del centre de dia “Les Orenetes”, Carme Barros, i Xavier Blasco, en representació dels Mossos de Cambrils. Les activitats estan dirigides als familiars de persones amb Alzheimer i a la població en general amb la finalitat de millorar la informació i comprensió de la malaltia coincidint el Dia Mundial de l’Alzheimer, que es commemora el dia 21 de setembre.\nEl programa comença aquesta tarda a les 18 hores amb un taller d’olis aromàtics (teràpies no farmacològica en el Alzheimer) a la sala d’actes de les Basses de Cambrils, a càrrec de Mª Sol Perera. Demà dimarts es projectarà la pel·lícula “Siempre Alice” a la sala cultural de l’Ajuntament de Vinyols i els Arcs. Dimecres 20 de setembre la psicòloga Fina Moliner i els Mossos d ‘Esquadra de Cambrils oferiran la xerrada sobre “Què fer quan una persona amb Alzheimer es perd” i la importància d’utilitzar una polsera identificativa per facilitar el contacte ràpid amb la persona cuidadora.\nEl dijous dia 21 hi haurà la xerrada “Prevenció i característiques de la malaltia” a la sala d’actes del Casal de la Gent Gran de Cambrils, a càrrec de María del Carmen Iglesias Peláez i José Manuel Fernández Rodríguez. La tercera xerrada, dijous dia 22, anirà a càrrec d’Anabel Marín Sáez, se centrarà en l’envelliment actiu i tindrà lloc al Centre Cultural de Cambrils.\nFinalment, dissabte s’ha programat una trobada de motos i un concerts solidari al Parc del Pescador de les 17 a les 20:30 hores. L’entrada serà gratuïta i es realitzaran diverses rifes amb obsequis de diferents patrocinadors per recaptar fons. La jornada comptarà amb l’actuació, entre altres, d’Angelica Leyva i l’Escola de Dansa Estudi Giselle. Podeu consultar totes les activitats de la Setmana de l’Alzheimer en aquest enllaç.\nL’Associació de de familiars de l’Alzheimer Costa Daurada (AFACD) ha creat recentment el centre de dia "Les Orenetes", que atén tant a les persones malaltes com a les cuidadores, a la Casa Sant Josep de La Salle. Per una banda, el centre ofereix una àrea d’ajuda a les famílies i persones cuidadores de la zona amb grups de psicòlegs/es, treballadors/es socials i nutricionistes. Per l’altra, ofereix teràpies psicoestimulants i atenció al centre de dia o a domicili a les persones amb la malaltia de l’Alzheimer i altres demències.\nAquesta associació es va crear l’octubre de 2013 per la necessitat de les famílies i cuidadors/es de tenir un centre per les persones de la família amb aquesta malaltia i comptar així amb un suport directe. L’associació està capacitada per atendre persones residents a Cambrils i Vinyols i els Arcs que requereixin atenció especialitzada.


IVC > Programació > Teatre Rialto de València > ALEXANDRIA\ndel 09 fins al 25 de novembre de 2018 · València · Teatre Rialto\nNotes: Horaris Dimecres a les 10:30 h. (matinal instituts) Dijous a les 19 h. Divendres i dissabte a les 20 h. Diumenge a les 19 h. Funció especial estrena Divendres 16 de novembre a les 20 h.\nSi Alexandria era la base de dades més gran del món antic, Google és l’Alexandria moderna? Qui sóc jo segons la nova Alexandria? Qui decideix la informació personalitzada que m’arriba? Es pot destrossar la vida d’una persona en 280 caràcters? Deixem gravada en zeros i uns, per a sempre, una imatge de nosaltres que no controlem? Som esclaus de la nova Alexandria?\nVictoria Salvador, Jaime Linares, Cristina Fernández Pintado, Mertxe Aguilar i Victoria Mínguez\nQuadern escènic Alexandria\nALEXANDRIA · video 3\nALEXANDRIA · video 2


La Xarxa de Municipis LGTBI presenta 2 guies per millorar la inserció laboral de persones trans\nNOTÍCIES SANT BOI | INSERCIÓ LABORAL | LGTBI\nLa Xarxa de Municipis LGTBI de Catalunya ha presentat aquest dimarts passat, dia 2 de novembre, dues guies adreçades a la millora de la inserció laboral de les persones trans. L'Ajuntament de Sant Boi és un dels ajuntaments de Catalunya que integren aquesta xarxa, formant part de la seva secretaria.\nLes guies són fruit del compromís de la Xarxa per l'impuls de les polítiques LGTBI per defensar els drets fonamentals de les persones trans, en aquest cas mitjançant la millora de la inserció laboral. L'acte de presentació ha comptat amb la presència del regidor de Polítiques LGTBI de l'Ajuntament de Sant Boi, Marc Aguilà.\nDins del col·lectiu LGTBI, les persones trans, especialment les dones, són les que pateixen més els efectes dels biaixos inconscients i dels prejudicis, especialment durant els processos de selecció; com a conseqüència pateixen uns nivells de desocupació i precarietat laboral molt més elevats que la població general.\nUna de les guies s'adreça al personal dels serveis tècnics d'ocupació, tot oferint-los eines per atendre les necessitats laborals específiques de les persones trans (durant la recerca de feina, durant la incorporació al lloc de treball o per mantenir-lo). També s'aborden fórmules per incidir en la millora de l'ocupabilitat del col·lectiu.\nL'altra guia s'adreça a les administracions i a les empreses amb l'objectiu d'afavorir que les persones treballadores que vulguin iniciar una transició de gènere no abandonin la feina durant el procés, contribuint a fomentar la seva estabilitat laboral i a impedir que les administracions perdin talent i diversitat.\nEn l'elaboració dels dos documents han participat professionals vinculats a diversos àmbits de l'ocupació i de la igualtat de gènere i les polítiques LGTBI. A més, s'ha comptat amb la participació del propi col·lectiu i d'especialistes en la matèria LGTBI.\n#SantBoi #Catalunya #xarxa #LGTBI #igualtat #personestrans #gènere #inserciólaboral #drets #desocupació #precarietat


El caragol poma 'reapareix' al Delta amb les altes temperatures | Diari de Tarragona\nEl caragol poma 'reapareix' al Delta amb les altes temperatures\nUna de les principals preocupacions és que l´espècie invasora no remunti les aigües de l´Ebre i per això es fa necessària la barrera elèctrica a què es va comprometre la CHE\n14/05/2015 09:43 | Actualizado a 22/05/2017 20:19\nPostes del caragol poma, de color rosa, ahir en un arbre a la riba de l\_'Ebre, al terme de l\_'Aldea. Foto: Joan Revillas\nAmb la inundació dels arrossars i l’onada de calor d’aquesta setmana, el caragol poma ha reaparegut al Delta de l’Ebre.\nEls exemplars adults de l’espècie invasora que van sobreviure als tractaments de l’any passat i han passat l’hivern sota terra , han ‘despertat’ i en els darrers dies ja han començat a fer les seves característiques postes de color rosa. Cada caragol pot fer centenars de postes i això afavoreix l’expansió de l’espècie si no s’hi actua a temps.\nEntre els primers llocs on s’han fet visibles aquestes postes hi ha les vores del riu Ebre, tant al marge esquerre (on la plaga ja està estesa) com al dret.\nSegons detalla al Diari el portaveu de la sectorial de l’arròs del sindicat Unió de Pagesos, Dani Forcadell, preocupa molt aquesta presència al riu «tan aviat», ja que l’Ebre és una de les principals zones per on es pot expandir la plaga. «A poc a poc va remuntant el riu i ara ja se’n troba a un quilòmetre i mig de la ciutat d’Amposta», comenta Forcadell.\nAixí, una de les preocupacions de cooperatives i arrossaires, agrupats en l’entitat Prodelta, és evitar que continuï l’expansió del caragol, tant en els camps de conreu, com en la xarxa de reg i el riu.\nAixí, arran de la dificultat de fer tractaments i altres actuacions al riu, el sector creu que és vital la instal·lació de la barrera elèctrica per barrar el pas a la plaga, a la que es va comprometre la Confederació Hidrogràfica de l’Ebre (CHE) però que encara no s’ha pogut concretar per un conflicte de patents.\nSegons detalla al Diari Marc Ibeas, tècnic de Prodelta, és molt important que la plaga no arribi a l’alçada de l’estació de bombeig de la Pedrera, que abasteix el canal del marge esquerre.\nTambé s’ha actuat en els darrers anys i s’ha de continuar actuant perquè el caragol no accedeixi als canals de reg i els camps a través de les bocanes o desaigües.\nLa irrupció de nou de la plaga és incipient i el sector arrossaire encara no ha fet una anàlisi de quines poden ser les afectacions aquest any. Amb tot, segons detalla Forcadell, enguany es presenta un any difícil.\nEl pla d’actuació que va aprovar la Generalitat i el sector «és de fa uns pocs mesos i no es podrà avaluar ara, sinó a mitjà termini», comenta el pagès.\nEl pla de lluita contra el caragol poma impulsat pel Departament d’Agricultura al Delta de l’Ebre disposa d’una dotació d’1,5 milions d’euros i compta amb una diversitat d’actuacions abans, durant i després de la campanya de l’arròs, com ara els tractaments amb saponina, alguns dels quals ja s’han començat a realitzar.\nA més, des del Departament s’ha fet un encàrrec específic a les forces de seguretat per al control i la conscienciació de la dispersió de la plaga. S’inspeccionaran i denunciaran els incompliments del pla de lluita i es faran controls de neteja dels vehicles agrícoles, segons ha advertit la Generalitat.


La Diputació i el centre IRTA signen un conveni per crear la plataforma de recerca i innovació del consum de llet a Catalunya - Garrotxa Digital\nLa Diputació i el centre IRTA signen un conveni per crear la plataforma de recerca i innovació del consum de llet a Catalunya\nComentaris tancats a La Diputació i el centre IRTA signen un conveni per crear la plataforma de recerca i innovació del consum de llet a Catalunya\nLa Diputació de Girona i el centre de recerca IRTA van signar dilluns un conveni de col·laboració per a la construcció d’una nova granja experimental ramadera, ubicada a la finca Camps i Armet de Monells. Amb aquest projecte, es pretén donar un nou impuls de recerca en aquest camp.\nConcretament, el conveni cedeix a l’IRTA la gestió de tota l’explotació agroramadera amb l’objectiu de transformar-la en la plataforma de recerca, innovació, formació i difusió del consum de llet a Catalunya. El conseller del Departament d’Agricultura ha destacat a més que a les comarques gironines s’hi produeix el 37% de la llet de tot el país i també suposa un terç de les exportacions que es fan de Catalunya.\nL’Oficina de Consum de la Garrotxa celebra el Dia Mundial del Consumidor amb un concurs i una sessió de contes\narmet de monells\nL'olotí Jordi Gasulla, membre de la CUP d'Olot i activista representarà la Garrotxa a la llista de la CUP per comarques gironines, a les eleccions al Parlament de Catalunya previstes pel 14 de febrer. Gasulla ocuparà la novena posició a la candidatura per…


DECRET 27/2006, de 28 de febrer, pel qual es creen el Pla director d'oncologia i el seu Consell Assessor. - DOGC. Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya - Legislació - VLEX 20137967\n27/2006, de 28 de febrer, pel qual es creen el Pla director d'oncologia i el seu Consell Assessor.\nL'article 62 de la Llei 15/1990, de 9 de juliol, d'ordenació sanitària de Catalunya, va crear el Pla de Salut de Catalunya com a l'instrument indicatiu i marc de referència per a totes les actuacions públiques en la matèria en l'àmbit de la Generalitat de Catalunya.\nL'article 64 d'aquesta Llei estableix que correspon al Departament de Salut formular els criteris generals de la planificació sanitària, i també fixar els objectius, els índex i els nivells bàsics a assolir en les matèries que s'inclouen en el Pla de Salut de Catalunya.\nLes malalties oncològiques, per la seva incidència i prevalença en la població i per l'elevada taxa de mortalitat que comporten, continuen sent un dels problemes de salut prioritats.\nAquest fet, juntament amb les característiques de la seva prevenció i tractament, aconsellen que es creï un pla específic que, cada tres anys, defineixi en aquest àmbit d'actuació les directrius que orientin el Departament de Salut en l'impuls, la planificació i la coordinació de les actuacions a desenvolupar en l'àmbit de la promoció, la prevenció, el tractament i la rehabilitació de les malalties del càncer. Alhora, aquestes directrius hauran de ser un instrument a tenir en compte en els objectius i les intervencions que fixi el Pla de Salut de Catalunya per a la prevenció i el control d'aquestes malalties.\nL'elaboració del Pla director d'oncologia haurà de tenir en consideració els avenços científics i l'experiència assolida en la lluita contra aquesta malaltia, com també els resultats obtinguts pel Pla director d'oncologia a Catalunya per al període 2001-2004, que establia diferents accions a desenvolupar en aquest termini amb l'objectiu de millorar els resultats clínics i la qualitat de vida dels pacients, i de potenciar la prevenció d'aquesta malaltia i el seu diagnòstic precoç.\nEn aquesta tasca de planificació de l'atenció a la malaltia oncològica, el Departament de Salut ha de comptar amb la col·laboració d'experts en la matèria que assessorin en les fases successives d'elaboració, implantació, avaluació i actualització del Pla. Amb aquesta finalitat es crea el Consell Assessor d'Oncologia.\nPer articular territorialment el Pla director d'oncologia, i partint de l'estructura de descentralització organitzativa del sistema sanitari de Catalunya, s'ha previst la seva vinculació a les estructures per a la governabilitat territorial que es constitueixin en l'àmbit de la salut, per tal d'adaptar els objectius del Pla a les especificitats del territori de referència i vetllar per la seva aplicació en aquest àmbit.\nEn aquesta mateixa vessant de vertebració del Pla a la realitat assistencial, al Servei Català de la Salut, com a ens responsable de la contractació de serveis de salut, li correspon garantir que les entitats proveïdores de serveis assumeixin els objectius del Pla i executin actuacions assistencials concretes per fer-lo efectiu.\n1.1 Es crea el Pla director d'oncologia com a instrument d'informació, estudi i proposta mitjançant el qual el Departament de Salut determina les línies directrius per impulsar, planificar, coordinar i avaluar les actuacions a desenvolupar en l'àmbit de la prevenció, el tractament i la rehabilitació de les...\nORDRE SLT/258/2013, de 15 d'octubre, de creació de preus públics per a la prestació dels serveis dels laboratoris de l'Agència de Salut Pública de Catalunya.\nDECRETO 115/1998, de 6 de agosto, por el que se establece el currículo del Ciclo Formativo de\nORDEN de 10 de enero de 2011, de la Consejera de Educación, Universidades e Investigación, por la que se designa la composición de la Comisión de Selección para una ayuda para investigadores visitantes en la Universidad de Glasgow durante el curso 2011-2012.


FC Barcelona-R.Madrid: Adéu a la Copa (1-3) - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesFC Barcelona-R.Madrid: Adéu a la Copa (1-3)\nFC Barcelona-R.Madrid: Adéu a la Copa (1-3)\nEl Barça s’ha acomiadat del torneig del KO amb una derrota al Camp Nou davant d’un Madrid molt efectiu\nEl Barça ha quedat eliminat a les semifinals de la Copa del Rei davant el Madrid. Tot i el bon resultat que es va emportar del Bernabéu (1-1), els blancs, enfortits per un penal matiner, s’han mostrat sobris al darrere i letals en atac. Aprofitant les seves eines més afilades (contraatacs i pilota aturada) s’han avançat amb tres gols que han sentenciat l’eliminatòria entrada la segona meitat. La diana definitiva de Jordi Alba seria estèril.\nUn penal trenca un bon inici\nMalgrat el desenllaç, l’equip engegaria amb passió. Endollat i manant. Ja al minut 1 ha avisat amb un xut massa creuat amb la dreta de Messi després d’una bona jugada de Pedro. Combinava amb seguretat davant d’un Madrid enganxós. L’arma principal dels blancs els ha funcionat al minut 13. Un contracop ha acabat amb penal comès per Piqué sobre Cristiano Ronaldo i el portuguès, finalitzador de la majoria d’accions ofensives visitants, no ha perdonat.\nS’embolica la troca\nTot i el sotrac, el Barça ha seguit reconeixible, pacient i dominador. Això sí, el 0-1 li ha restat clarividència en atac i li ha creat dubtes en el replegament. El Madrid, en canvi, guanyava en confiança. Mantenia avançada la línia defensiva. Així, el partit estava obert, amb els culers -decantats a la dreta, on hi havia Alves i Pedro- assumint la iniciativa i els blancs amenaçant amb un futbol molt directe.\nDe mica en mica creixia l’equip. També ho feia la tensió sobre la gespa, amb més interrupcions i targetes (els dos centrals, Piqué i Puyol, han vist la groga). Un tret de Messi de falta directa fregant el pal ha tancat la primera part. Un final enrarit per una contusió de Jordi Alba que ha deixat el lateral atordit, encara que podria seguir jugant.\nDesgràcia en el pitjor moment\nLa segona part despertava elèctrica. Una opció de Coentrao (min 49) ha estat resposta per Busquets (min 51). S’abocava a l’atac al Barça quan el Madrid ha aconseguit el segon amb una acció directa i amb una alta dosi de desgràcia blaugrana, ja que Puyol ha patinat davant Di María i el rebuig de Pinto al xut de l’argentí ha caigut als peus de Cristiano, que s’ha apuntat el segon. Un cop duríssim a les aspiracions del vigent campió. Continuaria insistint sense tanta fe davant d’un Madrid que abrigava Diego López. I es mostrava molt efectiu. Poc després, Varane signava el 0-3 amb un cop de cap perfecte a la sortida d’un córner.\nL’afició, sempre amb l’equip\nTot i la cruesa del resultat, el públic ha fet costat en tot moment a l’equip. L’entrada de Villa, Tello i Thiago l’ha tirat encara més endavant. Competiria amb orgull, amb més cor que cap fins al final. Al minut 88, Jordi Alba ha fet menys exagerat el marcador amb una rematada creuada que superava Diego López. Un comiat amb honor.


Hola. Per què no escriu el noi? s'ha trobat un problema. Què estàs fent? No en tinc 26, i no tinc por d’estar sola. Cal valorar-se. És aquest l’últim noi del poble? Voldria…\nDigueu-me que realment necessito ajuda. Què he de dir per escriure al meu exnòvio perquè torni? No l'espereu noia, no tornarà a venir. Trobareu un altre noi, o ell us trobarà. No val la pena ...\nQuè dir adéu a una noia quan es parteix? Quedem-nos amics. Respecte la vostra decisió i us desitjo felicitat i trobo una persona que us estima com jo. digues-li que ...\nPer què es van trencar Christina i Danya amb bon caràcter? En lloc de fer preguntes estúpides sobre alguns desconeguts, seria millor que llegís llibres intel·ligents !!! Cal preguntar-los per què ...\nPer què Putin es va divorciar de la seva dona? Potser un altre PR d'algun tipus ... va morir ... i ara és un doble. Perquè per als que eleven l'espiritualitat a l'escut, en general, ells mateixos tenen espiritualitat ...\nDormit amb el fill d'un amic, què fer? Una puta ... No facis res, passarà la seva atracció i no és poc, ho entendrà tot. .. És una llàstima que la meva mare no ...\nCom t'agrada una carta de comiat al teu amant? ... llàgrima Normal. Escriviu la resposta perquè mai se n’oblidés ni una sola paraula, de manera que sempre us contactés. Està clar que això no és ...\nQui sap la traducció - asta la vista?\nQui sap la traducció - asta la vista? Goodbye land Això és en castellà: fins a ... bé, si és literal, doncs: fins que la "vista" ens veiem, adéu, ens veiem Asta la vista adéu ...\nÉs estúpid, però els homes no em fan cas. I no exagero! No pot ser! De manera que cap noi no presta atenció a la noia ?? ? Envia'm la teva foto…\nLes millors cançons sobre la separació, el dolor. Les teves opcions Mikhail i Irina Krug "No abandonis el meu amor" La vida interrompuda per la llum, Per amor a la glòria-l'amor, creu i espera, Ntl cors trencats, Potap i Kamenskikh-per què calles, Splin-Plastic ...\nAconsella !!! Com felicitar el vostre exnòvio per l’aniversari del qual ha aparegut una nova passió ??? Un nou any a la teva vida! Que sigui sense adversitats, l’alegria només et dóna, sense un somriure ...\nQui es va reunir amb l’uzbek? Com són les relacions amb les dones russes? pots confiar en ells? caminant? Irina, no vull ser grollera, però quan el teu marit o xicot et van regalar la darrera flor ...\nCom començar a viure després de la mort del vostre estimat marit? per molt que et sigui difícil perquè la vida continua. El més important és no quedar-se penjat, més comunicació, perquè el temps es cura Per començar, només cal ...\nNo us separeu amb paraules sàvies sobre separar-vos dels vostres éssers estimats! ... Notem l’asfalt sota els nostres peus, oblidem mirar el cel ... Mirem centenars d’ulls, oblidem el color dels necessaris ... Arrencem les fotos, adonant-nos que les imatges quedaran ...\ncom saber si un noi m’estima ?? estima i gaudeix de Hmm. Fills, quin tipus d’amor? Entenc que vull, però realment, ara és el moment d’aprendre! Quin tipus de nois poden tenir a aquesta edat ...\ncarta al vostre ésser estimat sobre les opcions de zona. Si us plau, els més càlids, perquè una persona senti que se’l recorda, espera la seva casa. Què dimonis en necessites? Sí, és pobre, està assegut per a res. Bé, he robat el chenib ...\nAjudeu a escriure un desgarrador vers d’adéu al vostre estimat nuvi? Ell aquests versos a l'estrella, millor trobar-ne un de nou, això el portarà a pensaments tristos. No el vaig salvar, no el vaig salvar, el vaig regalar i el vaig perdre fins i tot tota la vida ...\nHo vaig resumir enviant una carta de comiat a la meva exnòvia. carta vn, tinc moltes ganes d’escriure-li, però val la pena ??? Deixa-la marxar: si aquesta és la teva xicota, tornarà tota sola. Millor ...\nquines preguntes puc fer a un noi que m'agrada ?? Aquí hi ha una llista de preguntes per a la nena. Quines pel·lícules t’agraden? Quina és la teva pel·lícula preferida? (personal) Quin tipus de música t'agrada? T'agrada anar a clubs? Per a què ...\nLa meva dona em va deixar ahir. Aconsellar com superar la malenconia? Què fer? Seieu i mogueu el vent al puny ara, perquè pel que heu lluitat, és el que heu topat. Abans, havies de pensar ...\nConsultes de 108 a la base de dades generada en segons 3,985.


Arxius de Benestar - Laura Irla\nMou-te amb Nuri Martín!\nSTRECHING CORPORAL I GIMÀSTICA DOLÇA\nAra és el moment de començar.\nDesprés de l’estiu arranquem amb un nou centre de benestar, on oferim diferents classes d’exercici i relaxació.\nAvui us expliquem una de les nostres professores, la Nuri Martín on ens oferirà classes de Streching corporal i Gimnàstica dolça.\nL’stretchingl és una tècnica corporal, que a trevés de la col·locació del cos en diferents postures, permet recuperar l’lelesticitat.\nEls estiraments s’han de realitzar de manera lenta i progressiva. La respiració és molt important, ha de ser rítimica i controlada. L’stretching també ajuda a millorar la postura corporal i ampliar el el moviment muscular o prevenció de contractures i lesions.\nLa gimnàstica dolça es treballa d’una manera concient i no mecànica, sensibles, desperts i atents a tot allò que sucseeix i a tot allò que sentim, per arribar a millorar la nostre flexibilitat, per amploar la nostre capacitat respiratòria i per trobar la calma.\nConsta de propostes simples, a l’abast de tothom, i està indicada quan ja ho ha alguna patologia com artrosis, hèrnies discals, contractures i altres disfuncions o persones que vulguin mantenir el seu estat general de salut.\nSTRECHING CORPORAL I GIMÀSTICA DOLÇA.\nCuida’t les cames\nPressoteràpia, indicacions i consells.\nQuan les clientes em pregunten: Laura em pot anar bé a mi, creus que m’alleugerirà el meu problema?\nRealment és un tractament indicat per a molts tipus de problemes, des de la incorrecta circulació de retorn, fins a la tan antiestètica cel.lulitis.\nÉs un tractament que es realitza introduint les extremitats dins unes fundes encoixinades i un compressor hi aplica aire mitjançant uns canals, hi aplica pressió per realitzar el massatge, és un tractament automàtic que aporta al pacient,descongestió i relaxació immediata.\nProvocar una compressió a mode de massatge drenant.\nOriginar un pas favorable de líquids.\nMillorar l’aspecte de la pell.\nEliminar brossa metabòlica.\nActivar el retorn venós.\nInflamacions i edemes.\nEstats d’estres i ansietat.\nRealment és un dels meus tractaments preferits. Així que la resposta a si ens pot ajudar és:si! i tant que si. Si vols més informació sobre aquest tractament, preu i abonaments vine a Unique Centre d’Estètica que t’informarem.\nPla detox post-festes\nPla per fer neteja després de festes\nDesprés de gaire bé un mes menjant més del compte; sucres, dolços, greixos i alcohol ara és el moment de netejar el nostre organisme i començar a preparar el cos per l’estiu (que és d’aquí quatre dies!).\n• Tallem en sec els accessos, és ben sabut que el sucre demana més sucre i ens porta a seguir una roda sense fi, de bon matí ingerirem el sucre que el nostre cos necessita, en forma de batut… i durant el dia evitarem de totes maneres, tornar a ingerir sucre.\n• Exercici, és vital per cremar l’energia que portem acumulada de tots aquests dies. Simplement intentarem buscar tres horetes a la setmana, per fer esport, una mica de cardio per activar el nostre organisme, natació vital per exercitar tota la musculatura i un bon estirament, vital per millorar la nostra silueta.\n• Aigua, aigua i més aigua. Importantíssim, aquests líquids que hem ingerit aquestes festes, els hem d’eliminar del nostre organisme, farem un intercanvi de líquids intentant beure 4 gots d’aigua al matí i 4 gots d’aigua a la tarda.A més intentarem que la nostra dieta hi hagi un variat de cremes de verdures, sopes i sucs de fruita variada.\nJo avui, ja he començat i realment em sento genial…vinga anima’t, val mooooolt la pena i quan hi ets pel troç t’omples d’energia i bon rotllo!