Els tres equips masculins es classifiquen matemàticament per a la Lliga Autonòmica i les xiques de l'infantil lluitaran per estar també. Cròniques i resultats - Balonmano Maristas AlgemesíBalonmano Maristas Algemesí | Web Club Balonmano Maristas Algemesí\nEls tres equips masculins es classifiquen matemàticament per a la Lliga Autonòmica i les xiques de l’infantil lluitaran per estar també. Cròniques i resultats\n4 Febrero, 2020 • Noticias\nBENJAMÍ: CB MARISTES ALGEMESI 8 – 0 H. ALCASSER\nUn partit amb una defensa molt completa de principi a fi. Un partit on va haver-hi oportunitat que jugaren fins i tot alguns pre benjamins amb una bona actuació on no es va notar poc la diferència d’edat.\nL’equip està cada dia millor en atac i mantenint solides en defensa\nALEVÍ FEMENÍ: Alcásser 0 – 8 CB. Maristes Algemesi\nGran partit el de les nostres miniguerreres a la pista exterior d’Alcásser. Encara que van haver algunes imprecisions en les passades i llançaments a causa del vent. Segueixen demostrant una gran contundència en defensa i molta intensitat. Fet que fica en problemes a l’atac rival i que està caracteritzant els nostres partits. A l’atac, van trobar ocasions clares, amb bons moviments. Però hem de ser més precises en els llançaments. Encara tenim alguns moments en què desconnectem un poc del partit per la diferència de nivell i els rivals ens donen algun esglai.\nÀnim, estem entrenant molt bé i cal seguir així, ja que els resultats estan confirmant allò que estem fent.\nALEVÍ MASCULÍ A: QUART DE POBLET 0-8 CB MARISTES ALGEMESI\nPartit que es presentava amb moltes baixes per part de l’equip groguet, però que els pocs efectius amb el que es comptaven van ser suficients per a fer un gran joc, el gran encert de cara a porteria i la gran actuació del porter van permetre agafar avantatge molt ràpidament en els quatre quarts respectivament.\nINFANTIL FEMENÍ B: CLUB BALONMANO VILLAR 27 – 9 CB MARISTES ALGEMESI\nL’últim partit de lliga es va caracteritzar per ser un partit molt intens des de principi fins al final per les parts defensives d’ambos equips. Per part del nostre equip infantil, ofensivament es va dur a terme moviments tàctics que no es visualitzava en les jornades anteriors. Al final, la diferencia de gols, va ser causat per les perdudes de balons que a diferència d’altres partits es van minimitzar, per tant, els objectius proposats de la setmana es van aconseguir. Esperem en ganes la pròxima lliga i demostrar les millores.\nINFANTIL MASCULÍ C: CB Maristas Algemesí 30 – 19 Oliva\nÚltim partit de lliga, amb el segon lloc assegurat, amb alguna baixa, els nostres infantils van saber com resoldre aquest partit en el qual van destacar les rotacions de posicions i de noves estratègies tàctiques, que en algun moment va fer que l’atac no es trobara del tot còmode, pel que fa a la defensa no ha variat quasi, aquest equip ha demostrat durant tota la lliga que tenen molt de caràcter i moltes ganes de fer-ho bé, estic segur que en una bona actitud poden arribar lluny. Continuarem treballant.\nINFANTIL MASCULÍ B: H. ALZIRA 14 – 20 CB MARISTES ALGEMESI\nPartit seriós del nostre infantil B masculí que malgrat anar sense canvis van saber en tot moment el que fer en la pista i controlant bastant bé el partit, va ser l’últim partit de lliga i acabem amb bones sensacions i amb victòria que sap millor.\nINFANTIL FEMENI A: CB MARISTES ALGEMESÍ 17-9 ALTO TURIA BM CHELVA\nÚltim partit de la fase de grups, que se’ns va complicar més del que hauria de ser, per la quantitat d’errades en llançaments i pèrdues de baló, sobretot a la segona part, on sols van aconseguir encaixar 5 gols. Però així i tot, van saber salvar la diferència gràcies a una bona defensa i a la porteria, on Sofia va estar molt encertada, amb un alt percentatge de parades.\nAmb aquesta victòria ens convertim en campiones de grup, i el proper cap de setmana jugarem les semifinals de la lliga preferent a doble jornada contra Alcàsser. Cal treballar de valent aquesta setmana per a aconseguir les dues victòries.\nINFANTIL MASCULÍ A: CB MARISTES ALGEMESI 41 – 12 BM CASTELLÓ.\nGran partit dels nostres infantils després de la derrota contra el BM Mislata de la jornada passada, que a més serveix per a classificar-se matemàticament per a la Lliga Autonòmica a falta de 3 jornades per a la finalització de la primera fase. Els nostres guerrers eixiren molt seriosos des del minut 0, amb una defensa molt intensa que aconseguia que l’equip rival tinguera moltes errades i els nostres xics aprofitaven per a materialitzar-les amb gols al contraatac. A l’atac en bones accions col·lectives, l’equip va estar molt bé deixant el marcador final de 41-12. ENHORABONA per la classificació i ara cal pensar a millorar cada dia sent un EQUIP unit per a lluitar cada partit!!! Ànim!!\nCADET MASCULI : CB. MARISTES ALGEMESI 40 – 18 CASTELLO\nEstem jugant millor que en la 1a volta, i això ens dóna més confiança en tots els jugadors, però seguim perdent molts balons sense cap pressió.\nSimplement en intensitat defensiva aconseguirem distanciar-nos al marcador, i la rotació de jugadors simplement va fer que la diferencia fora més gran.\nL’equip ha de pensar en equip i no en jugadors, i així aplegarem lluny. Tots sumem i tots deguem estar al servici de l’equip.\nJUVENIL-B: BM. ALTURA 20 – 15 CB. MARISTES ALGEMESI\nMolt bon partit el jugat en Betxí, Altura no disposa de pavelló i els partits de locals es juguen en Betxí.\nEls dos equips cometérem molts erros de passes i recepcions, però el més important és que els nostres jugadors lluitaren i en tot moment crearen perill.\nEl resultat al descans era 7-7 i sols al principi de la segona part es distanciaren. Lluitarem i a poc a poc ens arrimarem, però una targeta roja (molt rigorosa) a falta de 5‘ no ens dóna opció d’apropar-nos més.\nBen treballat i principalment, l’actitud demostrada.\nJUVENIL MASCULÍ A: Bm.Torrent 23-34 C.B.Maristes Algemesí\nPartit d’encreuament que decidia qui es classificava per a la lliga autonòmica, els campions de la lliga Preferent o el nostre equip juvenil, 4t classificat de Rendiment. No hi hagué sorpresa i els nostres jugadors eixiren molt ficats al partit, amb una defensa molt sòlida sobre els seus laterals i corrent com més ens agrada al contraatac. Al cap de 10 minuts l’avantatge era de 6/7 gols i amb aquesta diferència va acabar la primera part. L’equip de Torrent mai va trencar la barrera de 4 gols. A la segona part es va continuar ampliant l’avantatge i tots els jugadors van tindre minuts a la pista per aportar coses. Al remat, victòria, primer objectiu complit i classificació per a disputar-se amb Marni, Agustinos i Santa Pola dues places que donen opció a la semifinal del campionat autonòmic. Pròxim cap de setmana, arranquem la competició a casa.\n1ª AUTONOMICA FEMENINA : CB. MARISTES ALGEMESI 36 – 16 H. PICASSENT – LORIGUILLA\nPartit davant el 4t classificat, que no va tindre molta història, sols els errors nostres li pogueren donar un poc més d’emoció.\nL’equip està en una línia positiva i efectiva, el baló circula ràpidament i en defensa-porteria recuperem molts balons, ens adaptem a diferents canvis defensius.\nPrincipalment, hi ha molta il·lusió i bon rotllo, i així és difícil no jugar bé.\nSempre demanem més, principalment poder entrenar amb més gent, perquè això suposaria que la gent milloraria molt més.\nCal seguir amb aquesta línia empàtica.\n2° Nacional: CB Maristes Algemesi 31 – 25 BM Burjassot\nPartit de gran transcendència, ja que veníem d’una dura derrota i necessitàvem canviar aquesta dinàmica. El partit va començar amb certa igualtat, amb errors per part dels dos equips i un no tan bon ajust defensiu va fer que el marcador a la primera part fóra positiu per la mínima. La segona part va canviar la dinàmica defensiva, amb la col·laboració de porteria va fer que tot fora més fàcil, atacs llargs i amb efectivitat, ara a pensar en les següents setmanes que venen rivals directes.\n« El Viscoconfort Maristas Algemesí completa ante el Petrer cuatro victorias seguidas como local L’Alcúdia-Maristas también vence en la cancha del Altea »


XELU.NET - LLIBRES - L'últim home que parlava català - Josep Miquel Arroyo\n:: Tot el que podríem haver (43729 )\n:: La Biblia de barro (32691 )\n:: Cometas en el cielo (29119 )\n:: Els homes que no estimaven (28414 )\n:: El noi del pijama de ratll (28371 )\n:: El castell de vidre (28314 )\n:: El club eròtic dels dimar (28227 )\n:: La mecànica del cor (27976 )\n:: El pont dels jueus (27529 )\n:: L'illa del tresor (27368 )\nxelu.net >> àgora 2.0 >> llibres (219 llibres disponibles) >> L'últim home que parlava català\nAutor/a del llibre: Carles Casajuana\nAquest llibre ha rebut 20682 visites\nbiografia de Carles Casajuana\nText extret de la contraportada:\nSi mai desaparegués el català, com seria l’últim home que el parlés? Un dels protagonistes d’aquesta novel•la, l’escriptor Miquel Rovira, dedica tota la seva capacitat creativa a respondre aquesta pregunta. Rovira imagina una Catalunya en què el català ha desaparegut i n’investiga les causes, com si es tractés d’una novel•la policíaca. Hi ha una víctima, el català, un investigador, que és un professor nord-americà que vol aclarir les raons de la desaparició de la llengua, i un testimoni, l’últim home que parla català.\nRamón Balaguer, l’altre protagonista, també es escriptor, i no se’n vol anar del pis on viu abans d’acabar la novel•la que està escrivint, a pesar que el propietari de la resta de l’edifici li fa la vida impossible perquè li vengui el pis i se’n vagi. Balaguer renuncia a molts diners i comoditats per la seva obra. Té sentit aquest sacrifici?\nCarles Casajuana va néixer a Sant Cugat el 1954. Diplomàtic de professió, ha viscut a Bolívia, Filipines, Nova York i Kuala Lumpur. És autor de les novel•lesTap d’escopeta (1987), Bondage (1989), La puresa del porc (1990), Punt de fuga (1992), Esperit d’evasió (1998), Diumenge de temptació (2001) iKuala Lumpur (2005), i de l’assaig Pla i Nietzsche, afinitats i coincidències (1996). Amb L’últim home que parlava català (2009), ha obtingut recentment el premi Ramon Llull de novel•la. Actualment viu a Londres.\n>> Entrevista amb Carles Casajuana\n>> Carles Casajuana llegint un fragment de L'últim home que parlava català\nNo sóc dels que llegeixen llibres premiats en nits literàries d’etiqueta i molta pompositat. L’editorial Planeta és una experta en inflar una novel•la que tira cap a normaleta, presentant-la com una obra mestra.\nPerò entre tanta novel•leta, en podem trobar alguna amb un contingut molt interessant, com la darrera de Najat El Hachmi, L’últim patriarca -comentada també en aquest web-, guanyadora del premi Ramon Llull l’any passat; o -el que són les coses- el Ramon Llull d’aquest any també se’n surt d’aquesta norma.\nCom sabeu, Carles Casajuana va guanyar aquest premi per la novel•la L’últim home que parlava català, una història sobre dos novel•listes catalans, el Miquel Rovira i el Ramon Balaguer, que escriuen un en català i l’altre en castellà, respectivament.\nMiquel Rovira, escriptor novell, està treballant en la seva primera novel•la, en la qual es pregunta com seria l’últim home que parlés català. Per la seva banda, Ramon Balaguer és ja un escriptor en llengua castellana amb èxit que està a punt d’acabar la seva darrera obra.\nAl llarg de la novel•la, els dos escriptors defensen amb arguments molt convincents la tria lingüística per a la seva expressió artística, fet que dóna una lectura reflexiva a l’entorn de l’estat de salut de la llengua catalana molt notable.\nI com a rerefons, un cas de mòbbing a Ramon Balaguer que esdevé en el llibre una metàfora de “setge literari”.\nVal a dir que no és un assaig lingüístic ni tampoc una novel•la pamfletària o alarmista sobre el català. L’últim home que parlava català és un recull d’opinions sobre el bilingüisme, sobre l’estat del català i sobre la nostra identitat i actituds davant d’aquest fenomen lingüístic; un recull d’opinions molt diverses posades en boca d’uns personatges molt propers i senzills, els quals actuen i es posicionen en aquest debat –directament o indirectament- a través de les seves accions, però alguns també a través de les seves paraules.\nI la gran vàlua del llibre és que aquest recull d’opinions, un cop acabem de llegir-lo, van planant pel nostre cap fins a arribar a construir la nostra pròpia percepció de la situació lingüística del català.\nPer tant, la novel•la ens proposa un debat intern sobre el català i si és aquesta la situació que realment volem.\nSi a això li sumes una novel•la de poc més de 200 pàgines (s’agraeix una novel•la que va al gra i no omple de pàgines i pàgines, que sembla que el valor de la literatura vagi a pes!), dividida en capítols curts (un total de 45) i amb un llenguatge molt planer, L’últim home que parlava català esdevé una grata sorpresa i una manera diferent de sensibilitzar-nos sobre l’estat de salut de la llengua catalana.\nAutor/a del comentari: jmab - Data: 03/06/2010\nSí que és veritat, Laura. Mentre el llegia, trobava tarannàs sobre l'ús del català que m'indignaven i altres amb els que realment em sentia identificat. El llibre no et fa posicionar en un lloc o en un altre. És el lector qui es veu immers en aquesta mena de debat que, sense adonar-te ha muntat davant els teus ulls l'autor del llibre.\nRegala'ls un exemplar als de l'hotel!!!\nAutor/a del comentari: Laura - Data: 03/06/2010\nFa molts dies que l’he llegida.\nPerò la recordo amena, original, enginyosa.\nFa pensar que els propis catalans som els que a vegades parlem malament.\nAhir vaig sentir a la radio un oient que denunciava a l’hotel vela de Barcelona, per què no els\nHavien pogut atendre en català, va escriure un correu en català i la resposta va ser que si et plau el tornés a enviar en un altre idioma, Un hotel que està a BARCELONA.. Indignant !!\nAutor/a del comentari: Josep Miquel Arroyo - Data: 10/01/2010\nSí, el titol pot ser que ens porti a equívocs. Però, com comentava en la ressenya, el llibre no és un assaig ni un pamflet d'ERC. És una novel·la i com a tal, explica una història que ens porta a reflexionar sobre l'estat de salut del català d'una manera oberta i plural.\nPersonalment, penso que el títol té força ganxo perquè tothom té al cap una idea de com seria aquest home. I ja amb el títol, l'autor comença a obrir-se pas en la consciència del lector amb la intenció de remoure l'opinió sobre la situació que travessa actualment el català.\nA més, el títol del llibre també és el de la novel·la d'un dels protagonistes del llibre, al qual ajudem a construir-la amb la nostra imaginació i amb la nostra opinió.\nEvidentment, no existeix l'últim home que parlava català (afortunadament), però podria passar. I perquè no succeeixi, què hi podem fer nosaltres? Quin ús en fem del català? L'estarem perjudicant amb segons quines actituds lingüístiques?\nCom veus, el títol no és res més que un esquer molt ben muntat. I si hi tens curiositat, acabaràs picant i gaudint d'ell.\nAutor/a del comentari: Mercè Burción - Data: 08/01/2010\nHola a tots i totes !!! No he llegit el llibre encara, però m'han dit que el títol " l'últim home que parlava català" és un pèl enganyívol ... pot ser ???\n(c) 2007-2020 | : 02/04/2020 | Facebook | Twitter


El Turó acull el Campionat de Catalunya júnior de judo | Ràdio la Llagosta\nEl Turó acull el Campionat de Catalunya júnior de judo\n• El Complex Esportiu municipal El Turó esdevindrà demà durant tot el matí el punt neuràlgic de la pràctica del judo amb la disputa del Campionat de Catalunya júnior i la participació d’uns 150 esportistes.\n• El Club Deportivo la Concòrdia oferirà aquesta tarda a l’Ajuntament el trofeu del títol de campiones de lliga a la Segona Divisió estatal femenina de futbol sala que es va aconseguir la temporada passada.\n• La Generalitat ha estès aquest matí a tot Catalunya l’avís per risc de contaminació a causa de la previsió d’una irrupció de pols sahariana. Es recomana prioritzar l’ús del transport públic.\n• L’Handbol Club Vallag iniciarà aquest cap de setmana la segona volta del campionat de lliga amb l’objectiu de millorar resultats i aconseguir la permanència a Segona Catalana.\n• El Club Esportiu la Llagosta rebrà demà el Sentmenat al partir de les cinc de la tarda al Camp municipal de Futbol Joan Gelabert. A la primera volta, els de la nostra localitat van perdre per dos gols a zero.\nArticle anteriorEfectivament, avui és divendres. Avui, El Lado Oscuro.\nProper articleLa Concòrdia ofereix el trofeu de la lliga 2018-2019


Los Padules | [es]Crits per Girona\nPàgina d'iniciLos Padules\n29 Març 2016 29 Març 2016 lluc salellas vilar\nPoca gent han fet sentir tanta gent com a casa en un bar com la Pepi i en Mariano. “Los Padules” ha sigut un autèntic espai de comoditat, de bon beure i menjar excel·lent per milers de gironins i gironines que hi hem passat vespres freds, càlids, tristos, alegres, reivindicatius, excitants, romàntics o capcots per la transformació del Barri Vell dels últims anys. A “Los Padules” tots hem tastat unes braves que anaven molt més enllà de la recepta que avui trobem a d’altres bars gironins. Hem parlat amb la Pepi de tot. De política, de com hem passat d’una ciutat pensada en clau de la gent i les persones que la fem i la desfem a la ciutat aparador que mira amb fixació els aparcaments d’autobusos de La Copa. Però sobretot, hem parlat de la vida. Amb ella i en Mariano.\nPerquè quan entres a “Los Padules” sempre hi ha un «Què tal, jovenes?» que t’espera. I una conversa que la pots fer durar tant com vulguis. Sempre a punt que diria aquell. La Pepi i en Mariano volen saber-ne més i sempre tenen unes paraules per animar-te, per donar-te confiança i per fer-te seguir amb un somriure i la panxa plena els dies que vindran. Amb una colla d’amics hi vam passar cada diumenge durant dos o tres anys de la nostra vida. A prop de la llar de foc sempre que la taula estigués lliure i amb la voluntat d’acompanyar-nos les hores prèvies als dilluns maleïts. Allà hi teixíem de tot. Parlàvem de la festa major de la nit anterior, de les xafarderies que se n’havien derivat, de l’actualitat i també dibuixàvem accions més o menys subversives que volíem dur a terme per despertar consciències. “Los Padules” ens hi ajudaven. Un petit i confortant espai de seguretat. De complicitat. On tot es feia possible. Els diumenges hi coincidíem amb la faràndula que havia actuat al Municipal i amb d’altres seguidors fidels del mètode Padulià. Una bona representació de la ciutat que no volia dormir.\nAquesta setmana “Los Padules” penjaran el cartell de «tancat per jubilació». Ells, que han vist néixer, créixer i també morir «el carrer dels Torrats». Que ens han vist créixer a molts. Que ens hi han acompanyat. En els moments d’eufòria i en els de tristor. Sempre amb aquell mostrador ple, a arrebossar d’arrebossats, que encara fa poc portava la revista «Time Out Girona» a destacar-lo com un dels bars imprescindibles de la ciutat. I se’ns fa difícil d’acceptar que això passi. Nosaltres, inconformistes de mena, ens agradaria poder tenir l’opció de «Padulejar» sempre. De trobar el moment per passar a conversar amb la Pepi i en Mariano. Per poder fer-hi unes braves, unes patates d’Olot o unes rabes. Perquè “Los Padules” és casa. Un espai on sempre ets benvingut, càlid, propi i sense aparences per intentar seduir ningú. Tal com raja. I al Barri Vell actual, perdre “Los Padules”, deixar de tenir un espai propi i compartit per milers de gironins és una autèntica llàstima. La ciutat deu a “Los Padules” un homenatge. Espero que ens hi posem aviat. De moment, el meu serà anar-hi abans de divendres a fer-hi una canya, o dues, i una tapa, o dues. Llei de Padules. Pepi i Mariano gràcies per ser-hi. Per ser-hi 47 anys. Per ser-hi sempre.\n← Un Barri Vell sense habitants\nFira de Girona, Expjove i la cançó enfadosa de l’exèrcit →\n4 pensaments sobre “Los Padules”\nNatàliaColomer ha dit:\n29 Març 2016 a les 20:22\nAls Padules, amb Pepi i Mariano vaig passar gran part de la adolescència, els desitjo una vida plena de joia i alegria de tot cor! Molt d’amor salut i força al canut! Sóu Gent excepcional! Persones Necessàries! Gràcies per la vostra dedicació i atenciò.Gràcies de tot cor! Una abraçada de Llum per tota la famila Padulera!\nEduard Matito ha dit:\n29 Març 2016 a les 21:13\nI caldria recordar que no ho han tingut gens fàcil… els hi van prohibir tenir-hi cuina i ho feien tot a casa i allà t’ho reescalfen. No és un restaurant de glamour, és un lloc on fer una tapa de braves all-i-oli-ades i una mica turbio. No hi ha res semblant a Girona; se’ls trobarà molt a faltar.\n30 Març 2016 a les 6:00\nGràcies pels comentaris. Teniu tota la raó amb les aportacions que feu. Salut!\nNan Plazas ha dit:\n30 Març 2016 a les 8:17\nTinc un sentiment contradictori, per una part de felicitat per què es mereixen descansar i viure tranquils i feliços però de l’altre tristor per què s’els trobarà a faltar!! Molta sort en la nova etapa que s’els presenta!!


Home » Serveis » Altres serveis\nManteniment de Jardineria\nEl polígon de Bufalvent està format per 11 carrers i entre tots ells sumen uns 9 km aproximadament. La totalitat dels carrers compten amb voreres en ambdós cantons. Aquestes voreres són força amples ja que cadascuna compta amb dos parterres laterals verds i una zona central enrajolada.\nEl creixement de les herbes als parterres és un dels fets que s'ha volgut evitar a Bufalvent, per fer que el polígon gaudeixi d'una imatge cuidada i endreçada.\nLa jardineria de tot el polígon la gestiona l'Associació d'empresaris amb recursos econòmics municipals. Les herbes es tallen entre 3 i 4 vegades a l'any, a banda d'altres actuacions a la rotonda enjardinada, a les zones verdes i al arbres.\nManteniment de la rotonda enjardinada.\nTot i disposar d'un servei de transport públic, gran part de les persones que treballen en el polígon, s'hi desplacen amb vehicle privat. Per alleugerir els carrers de cotxes estacionats, a Bufalvent hi ha 5 zones d'aparcament adequades per a vehicles convencionals i 4 de projectades per ampliar-ne la capacitat. A banda, el polígon compta amb una zona d'aparcament adaptada a vehicles de gran tonatge com ara camions i autocars, totalment pavimentada i molt ben il·luminada.\nBufalvent compta amb 71 boques d'incendi públiques i 11 de privades, totes identificades al plànol del polígon i senyalitzades. El manteniment d'aquestes boques es realitza cada any amb la col·laboració dels bombers.\nUn dels problemes més freqüents als polígons és que sovint els transportistes, camioners, proveïdors i clients que no coneixen el polígon, tenen moltes dificultats per trobar les empreses que busquen. Això és degut bàsicament a una senyalització de carrers deficient, incompleta o errònia. Bufalvent disposa d'un punt d'informació i plànol informatiu degudament indicat en una de les entrades al polígon.\nEn aquest, hi ha per ordre alfabètic les empreses pel nom, amb l'adreça i el número de carrer. Juntament amb la llista d'empreses, també hi ha un plànol per poder ubicar l'empresa cercada dins el polígon. L'associació d'empresaris actualitza anualment les plaques de les empreses, baixes, altes i canvis de noms d'empreses.\nA Bufalvent no hi ha recollida de residus per part de l'Ajuntament de Manresa des de fa ja uns anys. Això fa que cada empresa pugui decidir com gestionar els residus que genera, contractant els serveis d'una empresa especialitzada. Aquest canvi en la gestió de residus ha comportat una millora apreciable en l'aspecte dels carrers, ara molt més nets i sense contenidors municipals.\nDins la zona industrial hi ha la deixalleria municipal, que per residus puntuals que no formin part del procés productiu, està al servei de les empreses.\nA Bufalvent hi ha 4 parades de bus, degudament senyalitzades i amb marquesines i bancs. El servei de bus que arriba a Bufalvent també connecta Manresa i El Pont de Vilomara amb una freqüència d'1h.\nPDF Horaris i tarifes\nServeis propers a Bufalvent\n· Comissaria dels Mossos d'Esquadra de la Catalunya Central, just a tocar del polígon.\n· Parc de Bombers de la Catalunya Central, a menys de 15 minuts en cotxe.\n· Hospital General, a menys de 10 minuts en cotxe.\n· Consorci del Bages per la gestió de residus, ubicat dins del Parc Ambiental de Bufalvent.\n· Hipermercat, just a tocar del polígon.\n· Hotel, entitats financeres, etc.


Per què escaleu amb cordes de 45 metres? – Escalada Tradicional\n2017 2017 per Escalada Tradicional\nQuan vam obrir una nova via a la Paret Sud de l’Helvetestinden el 2015 vam decidir tallar les cordes a quaranta-cinc metres abans de començar. No sabem ben bé perquè ho vam fer, potser perquè és més “old school” i ho vam voler provar, a més que ens donava morbo… Senzillament vam dir — ho fem? Ho fem — i ja va estar fet. L’experiència va ser brutal. Vam escalar molt ràpids, molt lleugers i molt segurs. Des d’aquell dia que no hem tornat a escalar vies alpines amb cordes de més de quaranta-cinc metres. L’únic problema és que ara, ningú vol escalar amb nosaltres d’aquesta manera.\nEn aquest article expliquem el perquè ens agraden les cordes curtes a partir de les preguntes que ens solen fer els companys quan discutim sobre el tema.\n1a asc. de la TiM, a la paret S de l’Helvetestinden (630 m, 7-) oberta amb cordes de 45 m per J. Esteve i G. Cucurell.\nP: Perquè escaleu amb cordes de 45 m? Pel pes?\nR: Entre altres coses. Si vas amb cordes dobles, t’estalvies 30 m respecte a les cordes de 60 m. Traduït en pes, una corda de 8,5 mm sol pesar uns 50 gr/m, multiplicat per 30, t’estalvies un total 1,5 kg. Escalant no sempre notes aquest pes, però si durant l’aproximació o si el descens és complicat i has de grimpar, sempre s’és més àgil anant lleuger. D’altra banda, per fer llargs de 60 m cal portar més material per assegurar-se, conta uns 5 firends més almenys (600 gr), amb els seus respectius mosquetons (140 gr) i 5 cintes més (375 gr).\nEstalvi aproximat: 2.5  kg. No és poc.\nP: Ja, però empalmant llargs i fent-los de 60 m vas més de pressa…\nR: En llargs de més de 40 m el fregament i el pes de la corda dificulten l’escalada i al final l’escalador es cansa més i acaba escalant molt més lent. Els llargs es fan eterns. També perds comunicació amb el company, així que potser també hi perds en seguretat i el que assegura a la reunió se li fa molt llarg. D’altra banda, si has d’escalar en “ensamble” amb corda de 60 m, és molt feixuc.\nP: I si després de fer 40 m no has trobat cap lloc on muntar reunió?\nR: Això sol passar quan et passes de llarg els punts de reunió naturals. La geomorfologia de la roca sol proporcionar bons punts de reunió en intervals de no més de 40-45 m (per això les tallem en aquesta mida). Tot i que aquesta teoria no és gaire científica, amb l’experiència t’adones que quan vols empalmar llargs tens moltes més possibilitats de quedar-te “tirat” en un mal lloc, encara que portis cordes de 60 m. Com a conseqüència, si estas en un mal lloc, tardes molta estona per poder muntar una reunió acceptable. Si muntes la reunió quan toca, això difícilment et passarà. És millor anticipar-se i muntar reunió quan trobes un lloc fàcil i còmode, encara que només hagis pujat 20 m i que et permeti muntar una bona instal·lació en 2-4 min.\nP: Ok, doncs pots fer llargs de 40 m i portar codes de 60 igualment no?\nLa majoria de llargs no solen tenir més de 40 m. Si portes una corda de 60 m has de recuperar 20 m cada vegada que arribes a una reunió. Per recuperar 20 m de corda se sol tardar uns 2-3 min, més o menys. Una via alpina pot tenir 20 llargs o més, llavors tardes en total 40-60 minuts recuperant corda. Pot ser la diferència entre sortir pels pèls, sortir de nit o no sortir. També cal tenir en compte que recuperar una corda amb fregament acaba esgotant.\nP: I si has de baixar de la paret?\nR: Aquí és on hi ha el morbo i per això ens agrada l’escalada tradicional. De totes maneres, fent ràpels de no més de 45 m tenim menys possibilitats que se’ns enganxin les cordes. A males, si tant greu és la situació, abandonem tot el material, que en el fons és el de menys.\nP: I si cau una pedra i et talla la corda pel mig?\nR: En 20 anys no m’ha passat mai, però si, pot passar.\nP: A mi si, i vàries vegades…\nR: Respecte a aquesta possibilitat et diria que si escales amb cordes de 45 m no cal estalviar pes amb cordes de diàmetres reduïts que solen tenir camises massa primes. Amb el pes que t’estalvies en metres, et compres una bona corda d’un diàmetre raonable que ofereixi una bona resistència a les arestes, i si tot i així se’t trenca la corda per una caiguda de pedres, és que potser estàs al lloc equivocat.\nP: Ok, teniu raó, però jo seguiré escalant amb cordes de 60.\nEls fabricants de cordes n’estaran encantats.\nCategories Selecciona la categoria Abella de la Conca Alta Ribagorça Australia Baldellou Barcelona Berguedà Busa Camarasa Collegats Conca de Barberà Costa Brava El Figueró Filosofia de l’escalada Formigal Gavarnie-Troumouse Illes Balears La Molina La Selva Material de muntanya Mont-Rebei Montsant Montseny Montserrat Noruega Ordesa Pallars-Aran Pedraforca Peña Montañesa Personatges Picos de Europa Ribagorça Sant Gervàs Santa Ana Sierra de Guara Sobrarbe Solsonès Targassona Tècnica Vallès Oriental Vilanova de Meià\nAny\t2017 2016 2015 2014 2013 2012 2011 2010 2009 2008 2007 2006 2005 2004 2003 2000 1998 1996 1995 1990 1984 1980 1966 1955 1947 1945 1941 1913\nFogonets de llenya


Carmen Alemany Bay rebé el Premi Jo Dona 2019 amb el suport i admiració de familiars i amics – Ràdio Pego\nFamiliars, amics, membres de la corporació municipal, i representants del col·lectiu Dones Cabal, acompanyaren a Carmen Alemany en l’homenatge, que fou amenitzat amb l’actuació d’un quartet de vent.\nEl regidor d’Igualtat, Jose Merí, va ser l’encarregat de conduir l’acte, que va començar fent el lliurament dels premis del Concurs de Cartell del Dia de la Dona, a la guanyadora, Mar Llopis, i les finalistes Julia Vicens i Andrea Almela.\nFernando Alemany Bay, germà de la guanyadora d’aquesta vuitena edició del Premi Jo Dona, li dedicà un sentit discurs des del punt humà i familiar de Carmen. I també\nfeu referència a tota la seua intensa activitat com a professora i escriptora.\nEn l’acte intervingué també l’alcalde, Enrique Moll, amic de Carmen i la seua família, qui recordà una adolescència en comú dins la mateixa quadrilla.\nMoll va exposar, a més, el currículum de Carmen Alemany Bay.\nCarmen Alemany va rebre després el seu guard\nó, una escultura realitzada per l’artista Txin, qui va intentar transmetre el concepte de l’obra, recitant un poema titulat «Resilència».\nI una de les nebodes de la premiada, Marilo Ferrer, li decicà el poema «Hagamos un trato», de Mario Benedetti, afirmant que representa molt a Carmen Alemany i les dones de la seua família.\nFinalment, la catedràtica va prendre la\nparaula per agrair el Premi Jo Dona i dedicar-ho a la seua filla, una jove de 18 anys feminista, tristament desapareguda fa uns mesos. I es va mostrar molt esperançada de cara a un futur d’igualtat entre els sexes.\n← Mans Unides organitza una «Caminada per una bona acció» pel 7 d’abril a Pego\nUn jutge d’Alacant denega a la Generalitat l’entrada a dues parcel·les de la província per a procedir a l’eradicació de la Xylella fastidiosa →