Ajuntament de Canet de Mar - Cementiri municipal\nPortada > Territori > Obres i Serveis > Catàleg de Serveis > Manteniment i millora de l'entorn\nGestió de les concessions de drets funeraris. Servei que s'encarrega de la gestió de les necessitats de la comunitat respecte de les inhumacions/incineracions dels les persones\nDe dilluns a diumenge de 9.00 a 13.00 hores\nCanals de prestació i sol·licitud del servei\nTota la tramitació dels serveis funeraris municipals és fa de forma presencial des de l'Ajuntament (Oficina d'Atenció al Ciutadà)\nTelèfon: 93 794 39 40 (Ajuntament)\nFax: 93 794 12 31 (Ajuntament)\nAntigament, els morts havien de ser enterrats en terra sagrada i és per això que els cementiris estaven al voltant de les esglésies. El primer lloc del qual es té referència funerària estava situat als voltants de l'església del segle XV, just al davant del Santuari de la Misericòrdia. Al 1579 es va construir el nou temple parroquial, situat al turó de Can Bigues i es va començar a enterrar en aquesta zona, anomenada el Pati de Missa.\nL´any 1830, a causa de unes noves lleis que prohibien l´enterrament a dins de les poblacions, es va canviar la ubicació del cementiri. L´Ajuntament va escollir el camp d'en Tinoia, lloc on continua emplaçat, tot i que ja no és coneix amb aquest nom.\nLa creació d´aquest cementiri va coincidir amb la tornada dels americanos. Aquests canetencs van construir cases i panteons per diferenciar-se dels seus veïns i així augmentar el seu prestigi social. El cementiri de Canet és un bon exemple d´aquest tipus d´arquitectura monumental, amb panteons com els de les famílies Pau Font, Domènech i Montaner, Font, Casals Roura, Santiñà, Busquets o Domingo Pascual (actualment d´Enric Llauger).\nEls panteons del cementiri municipal\nAtenció i comunicació ciutadanes


Més informació sobre el compostatge al centre | Institut Montserrat Roig\nLa setmana passada va tenir lloc la recollida de la matèria orgànica extra per a la posta en marxa del compostador. Divendres, un grup d’alumnes de 1r d’ESO, junt amb el Raúl Aragón, van omplir el compostador per poder començar ja amb el procés de compostatge.\nA partir d’ara, tothom (alumnat i professorat) pot tirar la matèria orgànica (com les pells de fruita de l’esmorzar, que segurament serà el més generat al centre) al contenidor lila que trobareu a l’entrada de l’institut, just entrant al centre a mà dreta.\nAgrairíem que féssiu ús d’aquest contenidor i que cada tutor informés als seus alumnes (de tots els cursos d’ESO i batxillerat) de que allí han de tirar les restes orgàniques. Finalment el buidatge d’aquest contenidor es farà cada divendres, així que es pot tirar matèria orgànica durant tota la setmana: de dilluns a divendres.


Els 300 partits de Sergio Busquets al Barça, en cinc dades - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesEls 300 partits de Sergio Busquets al Barça, en cinc dades\nEls 300 partits de Sergio Busquets al Barça, en cinc dades\nEl migcampista blaugrana és el cinquè jugador de la plantilla actual que assoleix aquesta xifra de partits\n300 partits de Sergio de blaugrana.\nSergio Busquets ha arribat aquest diumenge a la xifra de 300 partits disputats amb la samarreta del FC Barcelona. El migcampista del planter s’ha convertit en el cinquè jugador de la plantilla actual que arriba a aquesta xifra. Repassem l’efemèride del ‘5’ del Barça en cinc xifres:\n6 anys i 3 mesos després: Lluny queda el 13 de setembre de 2008, quan Pep Guardiola va fer debutar Sergio Busquets en un partit de Lliga contra el Racing (1-1). Gairebé 6 anys i 3 mesos després, el jugador de Badia ha arribat als 300 partits.\n12 gols: Són les dianes aconseguides per Sergio Busquets en tot aquest temps. Segurament la que va aconseguir la setmana passada a camp del València al minut 94 és una de les més decisives a càrrec del migcampista.\nEl cinquè de la plantilla: Només cinc jugadors de la plantilla actual han arribat a la xifra de 300 partits de blaugrana, fet que reflecteix la dificultat del que ha aconseguit Sergio. Per sobre del jugador de Badia només hi ha Xavi (738), Iniesta (519), Messi (444) i Alves (313).\n14 derbis: Amb el partit d’aquest diumenge ja suma 14 partits contra l’Espanyol, si comptem els de Lliga i Copa. En total, deu victòries, tres empats i una derrota.\n2/3 de partits de Lliga: Dels 300 partits de blaugrana, gairebé dues terceres parts s’han produït a la Lliga (192, amb 6 gols), molt per sobre d’altres competicions com la Champions (60), la Copa del Rei (35), la Supercopa d’Espanya (8), el Mundial de Clubs (3) i la Supercopa d’Europa (2).\nSergio Busquets, renovat\nSergio: “Tinc ganes de seguir sumant més partits”


Constituida una plataforma per denunciar les condicions dels geriàtrics 'Domus Vi' en Alcoi i Cocentaina | ARA Multimèdia\nConstituïda una plataforma per denunciar les condicions "precàries" dels geriàtrics 'Domus Vi' en Alcoi i Cocentaina\nEl principal problema sembla ser la sobrecàrrega de feina a la qual estan exposats els membres del personal, i que soles durant l'últim any en el centre d'Alcoi ha fet que renuncien 10 treballadors.\nEscrit per Pau Sellés 27 novembre 2019\nLes famílies que tenen ingressats els seus majors en els centres geriàtrics 'Domus Vi' en Alcoi i Cocentaina han dit prou. Uns 60 d'aquests familiars han constituït una plataforma per denunciar l'atenció que reben les persones internes, "precària" segons diuen per la insuficient ràtio de cuidadors en relació al nombre d'interns.\nEl principal problema sembla ser la sobrecàrrega de feina a la qual estan exposats els membres del personal, i que soles durant l'últim any en el centre d'Alcoi ha fet que renuncien 10 treballadors. Des de la plataforma asseguren que els problemes s'han intensificat durant els últims 12 mesos, i ho responsabilitzen en part al canvi de titularitat del centre. Unes 270 persones es troben ingressades als centres d'Alcoi i Cocentaina, amb places que comparteixen titularitat privada, concertada i pública.\nLa plataforma ha sol·licitat a través de l'Ajuntament d'Alcoi una reunió amb la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, tot amb l'objectiu de solucionar les carències d'atenció que reben els interns. Consideren que un dels principals problemes és la relació de cuidadors i pacients, que compleix amb la normativa de Conselleria, però que sens dubte és insuficient per a cobrir l'alt volum de feina. "El grau de dependència dels interns va creixent a mesura que es prolonga la seua estada", recorda un dels membres de la plataforma; així doncs, l'increment en el nombre de grans dependents fa que siga imprescindible un reforç de la plantilla.\nLa plataforma porta constituïda des del passat 5 de novembre, després que des de les direccions dels centres s'haguera fet cas omís a les seues reivindicacions. De fet, en el mes d'abril d'aquest 2019 ja van presentar un escrit de denúncia, amb nombroses signatures de familiars afectats, i davant del qual les direccions dels centres es van justificar al·ludint al fet que complien amb la ràtio.\nMés enllà de sol·licitar la correcció de carències, des de la plataforma mostren el convenciment de "mantenir una postura vigilant i col·laboradora" per la millora la qualitat de vida dels interns, així com "traslladar a la societat en general la realitat que es viu en les residències geriàtriques Domus Vi". I és que el problema pareix no ser exclusiu dels centres d'Alcoi i Cocentaina, ja que els treballadors d'alguns centres Domus Vi en València i Alacant també s'han manifestat per denunciar les seues condicions precàries de treball.\nConselleria d'Igualtat assegura que les vacants a cobrir als geriàtrics ja estan creades i procedeixen a convocar de les bosses


6 maneres de millorar la circulació - 2019\nPrincipal / Notícies / Com millorar la circulació\nCom millorar la circulació\nLa circulació és el procés pel qual el cor batega la sang d'una persona al voltant del cos. La bona circulació és vital per a la salut d’una persona. Llavors, com pot algú millorar la seva circulació?\nA mesura que circula la sang, proporciona oxigen i nutrients a les cèl·lules del cos i treu productes de rebuig.\nAquest article analitza sis maneres de millorar la circulació que es recolzen en evidències científiques.\nEvitar un estil de vida sedentari pot ajudar a millorar la circulació. Els dos passos a seguir són trotar i evitar estar asseguts durant massa temps.\nSi una persona vol millorar la seva circulació, hi ha alguns llocs evidents per començar. Això inclou:\ndeixar de fumar tabac\nreduir la ingesta de greixos saturats\ntractant de no quedar-se quiet durant llargs períodes\nA més, pot provar una o més de les següents opcions pot ajudar a millorar la circulació:\n1. Mantenir un pes saludable\nEl manteniment d'un pes saludable facilita la bona circulació. Si una persona té sobrepès, pot afectar negativament la seva circulació.\nUn estudi del 2009 va trobar que la pèrdua de pes millorava la circulació de les dones amb sobrepès. Els participants van augmentar els seus nivells d’una proteïna anomenada adiponectina associada a la funció vascular.\nL'exercici cardiovascular regular, com ara trotar, suporta la salut del sistema circulatori i millora la circulació.\nUna revisió de 2003 va assenyalar que l’exercici millora la capacitat del cos d’utilitzar i utilitzar l’oxigen. També millora la capacitat de dilatació dels vasos sanguinis, que els ajuda a treballar de manera més eficient, permetent que els músculs rebin oxigen més fàcilment.\nAquests beneficis de l'exercici milloren la circulació i fan que les activitats diàries puguin ser menys fatigades.\nLa pressió arterial baixa pot afectar la circulació.\nLa salut del sistema circulatori d'una persona determina el bé que circula la sang pel seu cos. Els factors que afecten això són:\nLa pressió arterial és la pressió de la sang a les parets dels vasos sanguinis a mesura que circula. La pressió arterial es mesura per la pressió "sistòlica" sobre la pressió "diastòlica".\nLa pressió sistòlica és la pressió sobre la paret dels vasos sanguinis durant el batec del cor quan les càmeres inferiors del cor bomben la sang cap endavant.\nL'engortiment, el formigueig i el dolor als braços o les cames poden ser símptomes de mala circulació.\nSi es redueix el flux sanguini a una part determinada del cos d’una persona, poden experimentar signes i símptomes de mala circulació.\nEls següents símptomes es produeixen principalment en els braços o les cames. Inclouen:\ncalor o frescor\nSi una persona experimenta els símptomes de mala circulació, és important que parli amb un metge. Un metge pot ajudar a diagnosticar quin pot ser el problema i suggerir un tractament per a qualsevol condició subjacent.\nA més, poden suggerir menjar una dieta saludable, fer exercici amb regularitat i deixar de fumar per millorar la circulació.


Serveis - DG AUTOMOCIÓ\nPRESSUPOST AL MOMENT\nEl nostre servei personalitzat i la utilització de les més avançades eines de peritació ens permeten realitzar pressupostos al moment.\nDisposem d’una flota de vehicles de cortesia gratuïta per què els nostres clients no es quedin mai sense cotxe mentre reparem el seu.\nAmb el nostre servei de Reparació Express tornarà a tenir el cotxe en menys de 24 hores, en reparacions des d’una peça fins a un lateral complet (4 peces).\nEl temps i les condicions ambientals poden fer que els fars del seu cotxe perdin bona part de la seva capacitat d’il·luminació. A DG Automoció pulim l’òptica malmesa i li fem un tractament de protecció complet per què recuperi tota la seva eficàcia, i li reparem fins i tot les fixacions trencades. Cost de la reparació: 30€ per òptica\nREPARACIÓ DE PARACOPS\nEl paracops és una de les peces més sensibles de la carrosseria, i la que es trenca més fàcilment. Gràcies a la nostra avançada tecnologia de reparació, en molts casos el podem reparar amb soldadura específica per cada tipus de plàstic. El resultat és una reparació invisible un cop pintat, i un important estalvi pel client, que no ha hagut de pagar un paracops nou.\nREPARACIÓ AMB BANCADA\nAl nostre equipament destaca la bancada de gran capacitat, que permet reparar amb tota garantia qualsevol turisme, SUV, tot terreny i furgoneta amb un cop que hagi afectat a la seva estructura.\nMATRÍCULES AL MOMENT\nEn menys de dos minuts podem fer-li unes plaques de matrícula noves. Fetes de metraquilat, homologades i llestes per instal·lar al seu cotxe.\nFotoperitació al moment, sense necessitat de perits i esperes en la nostra nau nova\nComptem amb sistemes de valoració Audatex i GTEstimate digitals


(S'ha redirigit des de: Animals de companyia)\nEls animals de companyia més populars són els gossos i els gats. El terme tècnic per a un amant de gats és un ailuròfil i un amant de gossos un cinòfil . Altres animals que es consideren habitualment dins aquesta categoria soon: conills ; fures ; porcs ; rosegadors, com jerbus, hàmsters, xinxilles, rates, ratolins i conillets d'índies ; ocells, com ara lloros, passeriformes i ànecs ; rèptils, com les tortugues, caimans, cocodrils, sargantanes i serps ; aquàtiques, com peixos, cargols d'aigua dolça i d’ cargols de mar , amfibis com les granotes i les salamandres ; i artròpodes, com ara taràntules i crancs ermitans.\n2 Popularitat de les mascotes\n3 Efectes sobre la salut de les mascotes\n4 Efectes de les mascotes sobre la salut del seu cuidador\n4.1 Beneficis per a la salut\n4.2 Animals i població infantil\n4.3 Animals i gent gran\n4.4 Animals en institucions de llarga durada\n4.5 Animals i col·lectius marginals\n4.6 Riscos per a la salut\n5.2 Lleis nacionals i locals\n5.2.1 Propietat o tutela\n5.2.2 Limitacions a les espècies\n5.2.3 Matar i menjar mascotes\n7.2 Animals salvatges o Nous Animals de Companyia\n8.2 Història antiga\n8.3 Època victoriana: increment modern de les mascotes\n9 Propietat de mascotes per no humans\n10 Animals de companyia a l’art\nEls animals de les llars, especialment els gossos i els gats de les societats industrialitzades, també són molt susceptibles a l’obesitat . S’ha demostrat que les mascotes amb sobrepès presenten un major risc de desenvolupar diabetis, problemes hepàtics, dolor articular, insuficiència renal i càncer. Es considera que la manca d’exercici físic i les dietes hipocalòriques són els principals factors que condueixen a l’obesitat de les mascotes. Segons una enquesta de l'Associació per la Prevenció de l'Obesitat en Mascotes (APOP) el 60% dels gats i el 56% dels gossos patien obesitat als Estats Units.El risc de patir malalties cardiovasculars en mascotes per sobrepès és molt elevat, igualment que en humans.\nUn estudi contrari promogut per la RAND al 2017, va trobar que almenys en el cas dels nens, tenir una mascota per si no millorava la salut física o mental d'una població estadísticament significativa; en canvi, l’estudi va trobar que els nens que ja eren propensos a estar sans tenien més probabilitats d’aconseguir mascotes.  Malauradament, dur a terme assaigs aleatoris a llarg termini per resoldre el problema seria costós o factible. \nLes mascotes poden tenir la capacitat d’estimular els seus cuidadors, en particular les persones grans, donant a les persones que cuiden algú a qui tenir cura, fer exercici, i que els ajudi a millorar un passat condicionat per problemes físics o psicològics.  La companyia d’animals també pot ajudar les persones a preservar nivells acceptables de felicitat malgrat la presència de símptomes de l’estat d’ànim com l’ansietat o la depressió. Tenir una mascota també pot ajudar a les persones a assolir objectius de salut, com la reducció de la pressió arterial, o objectius neurològics, com la disminució de l’estrès. Hi ha proves que tenir una mascota pot ajudar a una persona a portar una vida més llarga i sana. En un estudi de 1986 a 92 persones hospitalitzades per malalties coronàries, en un any, 11 dels 29 pacients sense mascotes havien mort, en comparació amb només 3 dels 52 pacients que tenien mascotes. Es va demostrar que tenir mascotes redueix significativament els triglicèrids i, per tant, el risc de patir malalties cardíaques en la gent gran. Un estudi de l’ National Institute of Health va trobar que les persones que posseïen gossos eren menys propenses a morir a conseqüència d’un atac de cor que les que no en tenien. Hi ha algunes evidències que les mascotes poden tenir un efecte terapèutic en casos de demència. Altres estudis han demostrat que per a la gent gran, una bona salut pot ser un requisit per tenir una mascota i no un resultat. Els gossos entrenats per ser gossos pigall poden ajudar les persones amb discapacitat visual. Els gossos ensinistrats en el camp de la teràpia assistida amb animals (TAA) també poden beneficiar persones amb altres discapacitats. \nLes persones que resideixen en un centre d’atenció de llarga durada, com ara hospicis o residències geriàtriques, poden experimentar beneficis per a la salut a través de les mascotes. Els animals els ajuden a fer front als problemes emocionals relacionats amb la seva malaltia. També ofereixen contacte físic amb una altra criatura viva, cosa que sovint falta a la vida d’una persona d'edat avançada. Les mascotes per a residències d’ancians es trien en funció de la mida de la mascota, de la quantitat de cures que necessita la raça, i de la població i la mida de la institució d'acollida. Les mascotes pertinents passen per un procés de detecció i, si es tracta d’un gos, tenen programes addicionals d’ensinistrament per convertir-se en un gos de teràpia . Hi ha tres tipus de gossos de teràpia: gossos de teràpia dins les instal·lacions, gossos de teràpia assistida, i gossos de visita terapèutica. Els gossos de teràpia més comuns són els de visita terapèutica. Aquests gossos són mascotes domèstiques amb els quals els seus ensinistradors porten a visitar hospitals, residències per a gent gran, centres de detenció i centres de rehabilitació. Les diferents mascotes requereixen una atenció i una cura diferents; per exemple, els gats poden tenir requisits de manteniment menors que els gossos.\nLesions per caigudes . L’ensopegada amb les mascotes, especialment els gossos, provoca més de 86.000 caigudes prou greus com per provocar una atenció d'emergències cada any als Estats Units. Entre les persones grans i les persones amb discapacitat, aquestes caigudes han provocat lesions potencialment mortals i trencaments d'ossos.\nNormalment, les mascotes s’han considerat propietat privada o possessió de persones individuals . No obstant això, hi ha hagut moltes iniciatives sobre proteccionisme animal, tant en l'actualitat com al llarg de la història amb la intenció de salvaguardar el benestar dels animals de companyia i d'altres animals. Des de l'any 2000, un nombre petit però creixent de jurisdiccions a Amèrica del Nord han promulgat lleis que redefineixen els propietaris de mascotes com a tutors . Les intencions s’han caracteritzat per un canvi d’actituds i percepcions (però no de conseqüències legals) per treballar cap a la personalitat jurídica de les mateixes mascotes. Alguns veterinaris i criadors s’han oposat a aquests moviments. La qüestió de l'estatus legal de les mascotes pot sorgir en relació amb l'adquisició o l' adopció d'animals de companyia, la custòdia, el separació, la patrimoni i l' herència, lesions, danys patrimonials i mala praxi veterinària .\nA Bèlgica i els Països Baixos, el govern publica llistes blanques i llistes negres (anomenades "llistes positives" i "negatives") amb espècies animals designades com a adequades per a ser mantingudes com a mascotes (positives) o (negatives). El Ministeri holandès d'Afers Econòmics i Política Climàtica va establir originalment la seva primera llista positiva ( positieflijst ) l'1 de febrer de 2015 per a un conjunt de 100 mamífers (inclosos gats, gossos i animals de producció ) que es consideraven adequats com a mascotes segons les recomanacions de la Universitat de Wageningen a Wageningen. Els debats parlamentaris sobre aquesta llista d’animals de companyia es remunten als anys vuitanta, amb desacords continus sobre quines espècies s’han d’incloure i com s’hauria d’aplicar la llei. El gener de 2017, la llista blanca es va ampliar a 123 espècies, mentre que la llista negra que s’havia creat es va ampliar (amb animals com l’ ós bru i dues grans espècies de cangur ) per incorporar 153 espècies no aptes per conviure-hi, com ara l’ armadillo, el peressos, la llebre comuna i el senglar .\nLes mascotes tenen un impacte ambiental considerable, especialment als països on són comunes o tenen densitats elevades. Per exemple, els 163 milions de gossos i gats que es mantenen als Estats Units consumeixen aproximadament el 20% de la quantitat de la dieta energètica que promouen els humans i s’estima que un 33% de l’energia derivada dels animals. Produeixen aproximadament un 30% ± 13%, en massa, tanta com la de la femta dels nord-americans i, a través de la seva dieta, constitueixen aproximadament un 25-30% dels impactes ambientals de la producció de carn en termes d’ús de terra, aigua, combustibles fòssils, fosfats, i biocides. El consum de productes per a gossos i gats és responsable de l'alliberament de fins a 64 ± 16 milions de tones de CO2-equivalent metà i òxid nitrós, dos potents gasos d'efecte hivernacle . Els nord-americans són els propietaris de mascotes més grans del món, i la propietat d’animals de companyia als EUA té uns costos ambientals considerables.\nTot i que moltes persones han mantingut diverses espècies d'animals en captivitat al llarg de la història de la humanitat, només unes poques s'han mantingut el temps suficient per ser considerades domesticades . Altres tipus d’animals, sobretot els micos, no s’han domesticat mai, però encara es venen i es mantenen com a mascotes. També hi ha objectes inanimats que s'han conservat com a "mascotes", sigui en forma de joc o amb humor (per exemple, Pet Rock o Chia Pet ). Alguns animals salvatges es mantenen com a mascotes, com ara els tigres, tot i que es considera il·legal. Hi ha un mercat per a mascotes il·legals.\nIncialment el manteniment d’espècies inusuals i exòtiques a les cases es va considerar com un fenomen que no duraria. Però avui dia ja es consideren com una pràctica consolidada ja els propietaris els tenen tant d’afecte com si fos un gos o un gat. Molts propietaris estan mal informats sobre les necessitats nutricionals o ambientals dels seus animals. D’aquí el predomini de problemes odontològics o de tracte digestiu en conills i conillets d’índies a causa d’un defecte d’abrasió dental per manca de fibres, rinitis en rates a causa de la pols o substrat sobre el qual viuen, o fins i tot anorèxia en els rèptils a causa de la temperatura i humitat no adequades per a les seves necessitats fisiològiques.\nUn problema que cal abordar son les malalties infeccioses transmeses per animals: zoonosis. Les infeccions més habituals detecades en un estudi francès són la salmonel·losi, l’ornitopsitacosi o l’estafilococosi. La zoonosi més freqüent és però la dermatofitosi. Un estudi recent realitzat als Països Baixos demostra que les patologies està present en el 27% de les botigues d’animals, i afecta particularment a conillets d’Índies i a conills amb menor frequencia . També existeix un risc d'alèrgies on els al·lergògens són presents a l’orina, però també a la saliva i als fol·licles pilosos.\nAl llarg dels segles XVII i XVIII el manteniment de mascotes en el sentit modern es va anar acceptant a tota la Gran Bretanya . Inicialment, els aristòcrates guardaven gossos tant per fer companyia com per caçar. Per tant, el manteniment d’animals de companyia era un signe d’elitisme dins de la societat. Al segle XIX, l’ascens de la classe mitjana va estimular el desenvolupament de la tinença d’animals de companyia i es va inscriure a la cultura burgesa.\nLes mascotes i els animals també van tenir implicacions socials i culturals al llarg del segle XIX. La classificació dels gossos segons les seves races reflectia l’ordre jeràrquic i social de l’època victoriana. El pedigrí d’un gos representava l’elevat estat i llinatge dels seus amos i reforçava l’estratificació social.  Els propietaris de classe mitjana, però, valoraven la capacitat d’associar-se amb la classe alta mitjançant la propietat de les seves mascotes. La capacitat de tenir cura d’una mascota significava la respectabilitat i la capacitat d’autosuficiència.  Segons Harriet Ritvo, la identificació d '"animal d'elit i propietari d'elit no era una confirmació de l'estat del propietari, sinó una forma de redefinir-lo". \nLa popularitat del manteniment de gossos i mascotes va generar fantasia animal . Els aficionats als gossos van mostrar entusiasme per tenir mascotes, criar gossos i mostrar-los en fires i espectacles. La primera exposició canina va tenir lloc el 28 de juny de 1859 a Newcastle i es va centrar principalment en gossos esportius i de caça.  No obstant això, els propietaris d’animals de companyia mostren el seu entusiasme en la cria animal com una forma de competència i habilitat personal.  Els animals de companyia poden exhibir-se gradualment en mostres de diferents nivells. El primer gran espectacle, que acolliria mil inscripcions, va tenir lloc a Chelsea el 1863. El Kennel Club va crear el 1873 per garantir l’equitat i l’organització dins de les exposicions canines. El desenvolupament del Stud Book (registre de races) per part del Kennel Club va definir les polítiques, va presentar un sistema de registre nacional de gossos de pura raça i mostres canines institucionalitzades. \nUn estudi del 2010 afirma que les relacions humanes amb animals tenen un component cognitiu humà exclusiu i que el manteniment de mascotes és un atribut fonamental i propi de l’espècie humana. L''antropomorfisme, o la projecció de sentiments, pensaments i atributs humans sobre els animals, és una característica definidora del manteniment d’animals de companyia humans. Aquest estudi l'identifica com el mateix tret de l’evolució responsable de la domesticació i preocupació pel benestar animal . S'estima que va sorgir almenys 100.000 aC amb l' Homo sapiens .\nEs discuteix si aquesta redirecció del comportament de criança humà cap a animals no humans, en forma de tinença d’animals de companyia, va ser inadaptat, pel fet de ser biològicament costós, o si va ser seleccionat positivament . Dos estudis suggereixen que la capacitat humana per domesticar i mantenir mascotes provenia del mateix tret evolutiu fonamental i que aquest tret proporcionava un benefici material en forma de domesticació que era prou adaptatiu per ser seleccionat positivament.  Un estudi del 2011 suggereix que les funcions pràctiques que proporcionen algunes mascotes, com ajudar a caçar o control de plagues, podrien tenir com a resultat un avantatge evolutiu suficient per permetre la persistència d’aquest comportament en humans i superar la càrrega econòmica que suposaria el manteniment de les mascotes guardades com a jocs per a recompenses emocionals immediates. Altres dos estudis suggereixen que el comportament constitueix un error, un efecte secundari o una mala aplicació dels mecanismes evolucionats responsables de l’empatia humana i de la teoria de la ment per atendre animals no humans que no hagi afectat prou el seu avantatge evolutiu a la llarga.\n↑ «Guardianship Movement». Pet Planet Health. [Consulta: 10 febrer 2015].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Animal_de_companyia&oldid=28280597»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 set 2021 a les 20:53.


El PNB no fa cap esmena a la totalitat i aplana el camí dels pressupostos de Rajoy\nRedacció 28/04/2017 - 20.35 Actualitzat 28/04/2017 - 22.31\nEls representants del PNB surten de la negociació dels pressupostos\nEl PNB aplana el camí a Mariano Rajoy per superar el primer tràmit de pressupostos. Els nacionalistes bascos no han presentat esmena a la totalitat després que el líder popular i el del PNB han desbloquejat les negociacions que tancaran els pròxims dies.\nUna conversa entre Mariano Rajoy i el líder del PNB, Andoni Ortuzar, ha evitat l'esmena basca a la totalitat a l'últim minut, perquè a les dues del migdia expirava el termini per presentar l'esmena que el grup basc ja havia preparat.\nAmb el suport del PNB i Ciutadans, el PP tombarà les set esmenes a la totalitat que s'han presentat després d'una tercera votació, que empatarà a 175.\nEl PNB -que és indispensable perquè el PP pugui tirar endavant els seus comptes- vol aprofitar la seva posició per negociar millores pressupostàries, la renovació de la quota basca i la retirada de recursos al Tribunal Constitucional contra lleis basques.\nCalma per la moció de censura\nAmb l'horitzó pressupostari encarrilat, Rajoy afronta amb tranquil·litat l'anunci de moció de censura de Podem. A La Moncloa diuen que la jugada de Pablo Iglesias fins i tot li pot donar oxigen.\nIglesias insta la resta de partits a rectificar i que proposin un candidat. Podem s'està reunint amb la societat civil per sumar suports a la seva moció.\nEl PNB aplana el camí a Rajoy pels pressupostos


La Flama del Canigó, les fogueres i els petards, protagonistes de Sant Joan arreu de Catalunya | NacióDigital\nLa Flama del Canigó, les fogueres i els petards, protagonistes de Sant Joan arreu de Catalunya\nA Barcelona la celebració es concentra arran del mar, amb més de 52.000 persones | A Girona, Lleida i Tarragona les fogueres competeixen amb altres propostes singulars\nper Redacció , 23 de juny de 2017 a les 21:44 |\nLa foguera del barri del Serrallo, a Tarragona, ja ha il·luminat el port de la capital tarragonina | ACN\nL’arribada de la Flama del Canigó, les fogueres i els petards són tres dels trets més destacats de la revetlla de Sant Joan, que ha començat a celebrar-se amb la caiguda del dia a bona part del país. Les localitats costaneres com Barcelona aporten l’encant de la celebració arran de mar, però hi ha celebracions ben destacades arreu de la geografia catalana. La música ha estat l'acompanyament imprescindible de la festa que celebra l’arribada del solstici d’estiu en la nit més curta de l’any.\nLa ciutat de Barcelona celebra la revetlla de Sant Joan amb 27 fogueres repartides pels barris de la ciutat, que s'han encès després de l'arribada de la Flama del Canigó a la plaça de Sant Jaume, on l'esperaven l'àliga i els gegants de la ciutat. L'Ajuntament ha preparat un dispositiu per garantir la seguretat de la festa i perquè les platges estiguin netes a primera hora del dissabte. Per això, 300 operaris en recolliran la brossa juntament amb 51 vehicles de servei, a partir de les sis del matí i fins a les deu.\nA més, s'han instal·lat 1.200 papereres de cartró per complementar les que ja hi ha de forma permanent i s'han posat 84 contenidor addicionals. Pel que fa la mobilitat, el metro funcionarà de manera ininterrompuda durant 67 hores, des de les cinc de la matinada de divendres fins a la mitjanit del 25 de juny. Les fonts del passeig de Gràcia i fonts Bessones de plaça Catalunya participen de la celebració amb la il·luminació de colors groc i vermell. L’encesa de les llums i colors començarà al capvespre del dia 24 de juny, quan es faci fosc, i finalitzarà a les dotze de la nit quan finalitza el funcionament de les fonts.\nLes platges són un dels indrets de Barcelona on es concentren més ciutadans per celebrar Sant Joan. L'any passat s'hi van aplegar 52.000 persones. L'Ajuntament ha previst un dispositiu de neteja perquè estiguin a punt a les deu del matí de l'endemà i en el qual hi col·labora el Centre d'iniciatives per a la Reinserció (CIRE), que treballa amb persones que es troben en situació de vulnerabilitat, facilitant la seva reinserció social i laboral.\nA banda, vuit educadors ambientals faran una campanya informació sobre la prevenció de l'ús dels petards, que no està permès fer fogueres i que no es poden entrar ampolles ni gots de vidre a la platja. Estaran ubicats en tres punts d'informació a Bogatell, a la Nova Mar Bella i a la Barceloneta, on també hi haurà tríptics i cartells informatius.\nLa Flama del Canigó encenent el peveter de la plaça de Sant Jaume de Barcelona Foto: ACN\nMés de 100 fogueres a les comarques gironines\nFogueres, música i petards tornen a ser la tònica predominant d'aquest Sant Joan a les comarques gironines. A la demarcació s'han encès cap a unes 130 fogueres per donar la benvinguda al solstici d'estiu, de les quals una cinquantena són col·lectives. Arribada de la Flama del Canigó, marxa de torxes, sopars populars, havaneres, música... Són nombrosos els municipis que treuen el Sant Joan al carrer. I com que a les comarques gironines l'atractiu de la costa tira, a la platja també s'hi fa festa.\nA l'Estartit, al Baix Empordà, el Sant Joan coincideix amb els dos dies forts del festival Ítaca. Aquesta nit, a la plaça de la Llevantina hi actuen Lágrimas de Sangre, Ítaca Band i Hora de Joglar. Tothom qui vulgui s'hi pot apropar, perquè els concerts són gratuïts. I a Begur, per posar un altre exemple, la festa es concentra a la platja de Sa Riera. Discjòqueis, animadors i orquestra. Però això sí, aquí, no hi ha ni fogueres ni focs artificials.\nEl foc i els diables encenen el Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre\nA Tarragona, el barri del Serrallo ha tornat a ser el protagonista de la revetlla de Sant Joan a la ciutat. La celebració tarragonina integra costums o pràctiques que s'han conservat des de l'època pagana i que fan dels focs, la música i els castells els eixos vertebradors de la festa. Després de rebre la flama del Canigó al barri mariner, s’ha fet la proclama, l’encesa, la foguerada i la crema del Ninot, amb l’espectacle de la Colla Diables Voramar del Serrallo-Víbria de Tarragona. A partir de les onze, la Rambla Nova acull la cercavila de Foc de les colles locals, com a avantsala de la gran revetlla de Sant Joan que tindrà lloc passada la mitjanit.\nA Reus, la revetlla ha estat el preludi de la gran festa major de Sant Pere i s'ha rebut la flama del Canigó, que han recollit per 44a vegada el Patronat Sardanista, a l'ermita de Misericòrdia. Hi ha hagut sardanes, foguera a la plaça de la Llibertat i la gran cercavila de foc pels carrers del centre de la ciutat.\nA Vila-seca, han recuperat la celebració de la revetlla al nucli antic, on s'ha tornat a encendre la foguera després de molts anys d’haver perdut aquesta tradició. Per fer-ho, també han tornat a rebre la flama del Canigó, que ha portat des de Reus l'Esbart Dansaire Ramon d'Olzina. Un cop encesa la foguera, s'han fet tallers de fanalets, sardana popular, ball de diables i tast de coca de Sant Joan amb cava. Aquesta celebració s'ha sumat a les que ja feien els nuclis de la Pineda i la Plana. A Valls, la revetlla és una de les jornades principals de la seva festa major dedicada a Sant Joan i també s'han encès les fogueres mentre les colles de la ciutat despleguen una singular actuació a l'antiga.\nA les Terres de l'Ebre, la rebuda de la flama del Canigó també ha donat el tret de sortida a la revetlla a Tortosa. A Sant Carles de la Ràpita han tornat a posar les fogueres vora el mar, després de l'èxit de la iniciativa l'any passat. Foc, música en viu, un espectacle pirotècnic i un sopar popular han estat la combinació perfecta per un Sant Joan a la platja del Garbí.\nA Amposta, han tornat a repetir la fórmula de màgia, bruixeria i foc que van estrenar l'any passat. A la tradicional revetlla, amenitzada per l'orquestra Juniors a la zona del Mercat, s'ha sumat la segona Fira de la Bruixeria de la zona del Castell on s'han vist Marfantes, Botis i molts misteris, articles d'esoterisme, mostres de l'Aquelarre i el Friederick i la seva cadira de la tortura. També diversos vidents dels territori han ajudat els visitants a descobrir el seu futur en una nit carregada de bons desitjos.\nLes fogueres esquitxen la demarcació de Lleida\nA les comarques de Lleida la revetlla de Sant Joan és sinònim de fogueres però també del punt àlgid de les festes del foc dels solstici d'estiu declarades Patrimoni Immaterial de la Humanitat el desembre del 2015. A la ciutat de Lleida la flama del Canigó ha arribat a les vuit al Palau de la Paeria. L'Ajuntament ha autoritzat 26 fogueres repartides entre el nucli urbà i les partides de l'Horta. La més cèntrica és, sens dubte, la que s'ha encès pe sisè any consecutiu al turó de la Seu Vella, en concret a la pujada cap al Castell del Rei.\nA més, en aquest cas hi ha una peculiaritat que la fa diferent: membres de les associacions Artsdeponent i el Cercle de Belles Arts de Lleida organitzen la tercera "Cremada Art i Foc". Una foguera perquè els artistes hi llancin esborranys, plantilles o simplement dibuixos i pintures que no han sortit bé o que no els agraden. Això sí, també en porten una de ben acabada per sortejar entre tots els assistents.\nA la capital del Segrià un altre clàssic de la vigília de Sant Joan és el Festival de l'Horta a la partida de Marimunt. A banda de la foguera, el programa inclou sopar popular, un assaig a la fresca dels Castellers de Lleida i els concerts dels grups lleidatans Möndo Loco, Pastorets Rock i Koers.\nA les Borges Blanques la foguera i els actes festius de Sant Joan es concentren a la plaça del Terrall. A Balaguer s'ha organitzat un correfoc i a Tàrrega l'arribada de la flama del Canigó ha coincidit amb l'estrena del Grup Infantil de Diables BAT. A Vallbona de les Monges, a l'Urgell, la foguera d'aquesta nit serà amb il·luminació led i sense foc per recordar l'incendi que va provocar un nen l'any passat amb un petard a prop del balneari de Rocallaura, nucli de Vallbona, i que al cap de quinze dies va revifar fins a cremar 900 hectàrees de massa forestal i agrícola.\nUn Pirineu reivindicatiu\nPel que fa al Pirineu, la baixada de falles a l'Alta Ribagorça té aquesta nit un caràcter reivindicatiu. Diverses associacions veïnals de la comarca promouen accions per exigir que s'incrementin els efectius al Parc de Bombers Voluntaris de Pont de Suert, que han amenaçat de tancar el 30 de juny si no s'atenen les seves demanes. Així, fallaires de Pont de Suert, Vilaller, Boí i Casós han mostrat a la seva falla l’etiqueta "VolemBombers" i s'han llegit manifestos per exigir a Interior que eviti el tancament del parc.\nParal·lelament, al Pallars Sobirà aquesta nit hi ha falles a Isil, a les Valls d'Àneu, i Alins, a la Vallferrera . A Isil també viuran en directe la celebració una delegació de periodistes i turoperadors russos. A la Vall d'Aran les poblacions de Les i Arties celebren les Hèstes deth Huec. A les festes araneses es crema un tronc d'avet de gran dimensions i al voltant s'hi ballen danses tradicionals. D'altra banda, a les comarques de la plana de Lleida han habilitat 89 punts de venda de petards i el Gremi de Forners preveu vendre un 7% més de coques: 195.000 dolces i 160.000 de recapte.\nGairebé 60.000 persones celebren la revetlla de Sant Joan a les platges de Barcelona\nUn total de 271 persones ateses per cremades i afectacions oculars la nit de Sant Joan\nJordi Cuixart, en rebre la Flama: «Si guanya el 'sí' proclamarem la República catalana»\nBarcelona, Territorials, Cultura i Mitjans, petard, foc, revetlla, Barcelona, foguera, Sant Joan\nPer Anònim el 24 de juny de 2017 a les 09:23


bloGuejat: de juny 2013\nQue tenen en comú aquesta tirallonga de personatges? Doncs que som part del mateix "arbre genealògic". M'explico. M'acabo d'incorporar al jurat del Premi Lletra d'Or com a substitut de l'Elisenda Roca. Les normes són que a partir de certa edat, els membres es "jubilen" i trien el seu successor. Per això jo sóc el "descendent" directe de l'Elisenda, que a la vegada va ser escollida per la Berta Vallribera (no he trobat cap foto seva...) i així fins arribar a una de les fundadores, la Maria Aurèlia Capmany. Una nissaga ben il·lustre a la què ara tinc l'honor de pertànyer.\nEl Lletra d'Or és un premi molt especial, com podreu llegir a la Viquipedia. És totalment independent i té un historial de més de mig segle. Es dóna a obra publicada, no té dotació econòmica (el premi és una joia, literalment) però sí un gran prestigi (el llistat de premiats és ben espectacular). Aquest any el guanyador va ser El romanço d'Anna Tirant d'en Josep Pedrals, que va fer un divertit discurs d'acceptació en vers que podeu llegir aquí.\nAra em toca estar al dia de tot el què es publica a casa nostra (ja ho intento normalment, és un esforç que faig de gust) per poder proposar una obra que mereixi el premiar l'any que ve. Accepto idees: si aquesta temporada llegiu un llibre d'un autor català que trobeu especialment bo, expliqueu-m'ho, i li donaré un cop d'ull amb molt de gust.\nCoses que he publicat aquests dies:\nAquí podeu llegir l'article a El Periódico, sobre una manera curiosa de comunicar-nos que té un impacte biològic important, amb mencions a plantes que parlen, nens que s'adormen i un cameo de Wittgenstein, que sempre queda bé.\nAquí trobareu la meva columna a l'Ara, sobre el tema de la clonació humana i si els resultats són fiables o no (s'han detectat certes irregularitats a l'article original).\nI en el número 77 de la revista Mètode, publicada per la Universitat de València, conté una monografía dedicada al càncer. Entre els articles, en trobareu un de meu, Desenmascarar el càncer (que es pot llegir de franc al web), una mena de resum del darrer llibre de divulgació que intenta explicar què és el càncer i què estem fent per aturar-lo. Al mateix número hi podeu trobar una crítica al llibre en qüestió.\nEl Verkami de Pegasus\nFeia dies que no us posava música... Avui l'excusa és que els Pegasus, el grup de jazz-rock més conegut de casa nostra, està preparant el seu proper disc i ha obert un Verkami per recaptar fons. Com que sóc un fan fidel des de fa dècades, jo ja m'hi he apuntat. El post d'avui te l'objectiu egoïsta d'animar-vos a contribuir al projecte (no em vull qeudar sense un nou CD!). Escolteu un dels temes més coneguts al vídeo, remeneu el web, i feu un pensament.\nEl manifest de l'APE\nCoincidint amb el meu retorn a la Literatura Infantil i Juvenil (LIJ) de la mà d'en Picapoc, una sèrie d'autors del gènere han posat en marxa una sèrie d'accions per protestar del tracte que darrerament se li està donant al llibre a les aules, el que es coneix com "socialització", que realment desincentiva l'interès del nanos i perjudica tota la indústria.\nJo m'he apuntat a l'associació que s'ha format arrel d'això, l'APE, i animaria a tots els escriptors, de LIJ o no, a sumar-s'hi per fer-nos sentir. Dues de les promotores del moviment expliquen es detalls en aquesta entrevista, en Sebastià Roig ho resumeix encara més aquí. I aquí dues representants de l'associació barallant-se amb en Cuní.\nAquí i a sota podeu llegir el manifest sencer. És una mica llarg però val al pena per entendre de què ens estem queixant.\nBenvolgudes i benvolguts Mestres, AMPES i Institucions Educatives,\nEls autors i autores de literatura infantil i juvenil d’aquest país us estem molt agraïts per tota la tasca\nde foment de la lectura que ha fet l’Escola Catalana al llarg d’aquests darrers trenta anys i que ha permès que els nostres nens i nenes estimessin els llibres, les editorials publiquessin literatura catalana infantil i juvenil, les llibreries venguessin llibres catalans i els autors i autores en la nostra llengua poguéssim (precàriament) sobreviure i crear un món de ficció per als nostres infants i joves. Tot plegat ha possibilitat l’enfortiment del teixit cultural i industrial català.\nPodem dir amb orgull que hem aixecat un país de lectores i lectors en la nostra llengua que coneixen de prop els autors i tenen una biblioteca personal amb llibres signats i farcida de records.\nDurant aquests anys els nens i nenes de les escoles catalanes han tingut un contacte directe amb els escriptors i escriptores que ens hem acostat a les aules per comunicar-nos directament amb ells i respondre a les seves curiositats. Els hem explicat com s’escriu un llibre, com es creen els personatges, com s’inventen les històries, com es dibuixen els àlbums…\nL’alumnat català ha après que els llibres tenen un valor real i simbòlic i que són els seus amics, els seus companys de viatge, el refugi dels seus somnis. I entre tots i totes hem contribuït a crear un país més culte, més pròsper i més europeu amb uns índex de lectura i consum de llibres prop dels nivells francesos i alemanys.\nAixò ha estat des de la democràcia fins fa uns anys, sense oblidar els pioners que van obrir camins en temps difícils, des d’institucions com Rosa Sensat o editorials com La Galera, passant per autors com Emili Teixidor, Joaquim Carbó, Sebastià Sorribas o Josep Vallverdú.\nAra, l’any 2013, a moltes escoles de Catalunya es considera que els llibres són una despesa prescindible per a les famílies i cal que siguin reciclats i passin de mà en mà sense pertànyer a ningú. La “reutilització” sovint no fa distinció entre llibre de text i llibre literari.\nEl Departament d’Ensenyament de la Generalitat havia col·laborat a aquest procés amb el seu programa d’ajuts, institucionals, a les AMPES que sol·licitaven el finançament de llibres de lectura per a ser socialitzats, però l’any 2011 va rectificar gràcies al Manifest per la No Reutilització del Llibre literari a les Aules que vam promoure els autors. El Manifest va ser signat per més de 400 persones vinculades al món del llibre i podeu trobar-lo aquí:http://noreutilitzacio.blogspot.com.es/\nI, malgrat tot, la realitat actual és que la majoria de les famílies NO COMPRA LLIBRES als seus fills.\nQualsevol decisió que modifica una dinàmica determinada comporta conseqüències.\nLes conseqüències del “reciclatge”,“socialització” “reutilització” o “segrest” provoca problemes i EROS en editorials, el tancament de llibreries, la descatalogació de llibres i, naturalment, l’abandonament de l’escriptura professional de molts autors i autores.\nPerò el pitjor de tot és que amb aquesta iniciativa s’ha desvaloritzat el llibre als ulls dels nostres infants i s’han buidat les llars catalanes de llibres. La “tasca educativa” que es pretenia (potser carregada de bones intencions) està aconseguint modificar negativament la motivació lectora, els hàbits lectors, la relació lector-llibre i molts altres aspectes que seran irreversibles un cop els nostres nens i nenes siguin adults.\nUs convidem a reflexionar sobre les conseqüències de la vostra decisió i a plantejar-vos si voleu educar nens i nenes en l’amor i el respecte als llibres i la lectura, si voleu mantenir una cultura literària i editorial pròpia i si voleu que hi hagi autors i autores catalans que escriguin en la nostra llengua i s’adrecin als vostres alumnes des del nostre imaginari col·lectiu.\nHo teniu a les vostres mans.\nQÜESTIONS PER A LA REFLEXIÓ SOBRE EL “RECICLATGE” I /O “SOCIALITZACIÓ DE LLIBRES LITERARIS A L’ESCOLA.\nEntenem per SOCIALITZACIÓ DEL LLIBRE LITERARI del llibre literari a l’aula : la compra de 25 o més llibres del mateix títol idèntics –propietat del Centre Educatiu— prescrits per a un curs com a lectura obligatòria per ser llegits any rere any pels alumnes que cursaran aquell nivell, independentment del professorat que tingui assignat el curs i les seves preferències personals.\nQueden fora d’aquesta consideració les experiències pedagògiques com ara “maletes de lectura”, “la biblioteca d’aula” “la biblioteca de l’escola” o altres activitats que molts mestres i professors i professores fan servir per transmetre el gust per la lectura al seu grup classe.\nCreiem que aquesta mena de “socialització” del llibre de lectura s’ha produït paral·lel.lament a la socialització del llibre de text a les Escoles i que s’ha fet amb la mateixa finalitat d’estalvi del seu cost sense reflexionar suficientment sobre com pot afectar la motivació lectora del professorat i de l’alumnat, la didàctica de la tasca docent a l’aula i els contravalors que indirectament reben els estudiants sobre el que és un llibre i el seu ús.\nEls autors i autores ens preguntem:\nQuines finalitats persegueix “la reutilització”? Fomentar la lectura o estalviar el cost de compra d’un llibre única i exclusivament? En el cas de famílies necessitades entenem que és imprescindible proporcionar bosses de llibres, però en el 90% de les llars catalanes la compra d’un llibre de lectura de vuit euros és una despesa assumible i petita comparada amb altres despeses educatives que les famílies assumeixen naturalment (motxilles, material escolar, material esportiu, connexió a Internet, sortides i quotes en el cas de les escoles concertades etc).\nCom afavoreix un llibre “socialitzat” el foment de la lectura? Augmenta el nombre de lectures per alumne disposar de vint-i-cinc llibres de títol repetit dins l’aula? Per quantes mans passa a l’any cada llibre? Quants llibres es llegeixen els nens al llarg d’un any gràcies a aquest sistema amb un títol idèntic i repetit?\nQuants anys de prescripció obligatòria en un mateix nivell suporta un llibre? Cinc, sis, deu anys llegint un mateix llibre perquè és propietat de l’Escola i cal amortitzar el seu cost?\nSi ja hi ha llibre assignat de lectura com s’implica el professorat en la recerca de novetats i prescripcions? Quin estímul té el professorat per recomanar lectures i estar al dia de les noves publicacions, revistes prescriptores i associacions pedagògiqes de foment de la lectura si ja té un llibre assignat que no pot canviar?\nQuina és la motivació didàctica del professorat en el cas de no haver triat el llibre? Si no ha triat la lectura i tal vegada no l’hi interessa o no és del seu gust com podrà transmetre l’entusiasme i les ganes de llegir als seus alumnes? Els professors canvien sovint de centre i de nivell i en arribar a un curs amb llibre socialitzat la lectura li ha vingut imposada.\nQuè passa quan alguns llibres es deterioren? L’estat físic del llibre pot ser un mal conductor de la vinculació del nen amb l’objecte? Què sent un nen quan li toca un llibre vell i fet malbé?I si l’únic espai de lectura per impedir el deteriorament o la pèrdua del llibre és l’aula no es relaciona masa directament el llibre de lectura amb el llibre de text obligatori?\nCom es renoven els títols de la biblioteca de l’Escola si s’ha invertit una quantitat alta de diners en la compra de títols repetits per aula? I si aquests 25 títols idèntics fossin 25 títols diferents renovats any rere any com a inversió en l’ “actualització” que requereix una biblioteca Escolar?\nI d’altra banda el que entenem per “socialització del llibre literari a l’aula” creiem que afecta;\nLA TRANSMISSIÓ DE CONTRAVALORS QUE REP L’ALUMNE\nPotser l’’alumnat ES PREGUNTA:\nHem de considerar el llibre només propietat de l’escola? Si el tenim només a l’escola, no el podem llegir o rellegir mai a casa? El podem subratllar? Hi podem anotar coses? On quedarà constància del nostre nom i la data en què el vam llegir?\nÉs necessari que hi hagi llibres a casa? Quin llibre agafarem quan volguem llegir ben acomodats al sofà, o a la terrassa, o quan anem de viatge? Quins llibres compartirem amb la família? Quins llibres tenim a la nostra habitació? Tenim biblioteca personal?\nCal que existeixin les llibreries? És només tasca del professor la recomanació dels llibres de lectura? Es bo estar al dia les novetats? On, si no a les llibreries tenim el plaer de triar i remenar llibres nous abans d’escollir la lectura que ens sedueixi?\nQuè en queda de la visita d’un autor o una autora a qui hem llegit i que ens ha agradat? Com recordarem el que l’autor o autora ens ha dit del llibre? El llibre signat o dedicat és el senyal d’una implicació directa entre els autors, els lectors i les lectures.\nSón realment cars els llibres de lectura d’escola? Costen sobre els set o vuit euros. Un menú de vuit euros és barat i un llibre de vuit euros és car? No és equiparable alimentar el cos i la ment? Sabíeu que n’hi ha molts que es fan amb paper reciclat i que són ecològics i sostenibles?\nUn llibre és un bon regal? Està carregat d’emocions, d’històries, d’aventures, d’humor. Quan regalem un llibre volem compartir amb la persona que el rep totes les sensacions que transmet el seu contingut. Si percebem que el llibre ja no té valor, tindrem ganes de regalar-ne?\nQuè significa comprar un llibre? És una despesa innecessària i prescindible? La cultura ens ajuda a formar-nos. A descobrir, a aprendre, a desenvolupar la nostra personalitat. Pagar vuit euros per una novel·la, un llibre de relats o de poemes, o per un àlbum il·lustrat és llençar els diners? No seria millor considerar el llibre com una inversió en comptes d’una despesa?\nTenim diners per comprar un Ipod, o una dessuadora de marca, o la connexió a internet al mòbil, o un videojoc? Tot això té un valor sentimental i una implicació directa amb les nostres emocions o és purament funcional? Un llibre de lectura de vuit euros ens sembla car i un videojoc de cinquanta no?\nQuin valor té la feina d’un autor o autora? Ens hem preguntat mai d’on treu els diners que el permeten tirar endavant i escriure les històries que llegim? Un fuster, un paleta o un metge cobren per la feina que fan. Ens fabriquen un moble, ens tomben un envà o ens operen i nosaltres paguem un diners per la feina feta. Pensem que els creadors no han de cobrar per la tasca que fan? Si la cultura no es paga (pirateria), qui farà res per la cultura?\nEn Biel i en Picapoc, noves aventures de marcianets per al nen i la nena\nAquesta setmana arriba a les llibreries el llibre per a nens que he fet amb la Carme Sala, Cinc dies en un altre planeta, publicat per La Galera en castellà i català. És la primera aventura (i esperem que no l'última) d'en Biel i en Picapoc, aquests dos que teniu al dibuix d'aquí el costat. En Biel és el noi, i en Picapoc l'extraterrestre, és clar, i a la il·lustració els veieu amb les seves mascotes, en Pelut i en ZimmZamm, respectivament. En el llibre, que va destinat als primers lectors (+6), tots dos fan un intercanvi: en Biel va a passar cinc dies a casa la família d'en Picapoc, i aquest fa el mateix a la Terra (d'aquí ve el títol amb ressonàncies Vernianes). Així podrem veure com de diferents són els costums per algú que ve de fora (torna a sortir el tema de l'emigrant i la integració...) però a la vegada com són de semblants. Les coses es compliquen quan les mascotes es fiquen pel mig... I ja no us explico res més. Només us dic que, com podeu veure a les fotos, els dibuixos de la Carme són excel·lents, i que segur que si teniu algun nano d'aquesta edat a prop, el llibre li agardarà.\nAprofito l'avinantesa, com sempre, per fer-vos cinc cèntims del making of d'aquest llibre, per a si hi ha algú interessat. Tot comença de fet amb el Tururut, el meu primer personatge per a nens, del qual en vam fer tres aventures per a una editorial canadenca el 2006. A l'hora de publicar-lo en català, la co-autora va començar a redibuixar les històries per adaptar-les al nou format, però quan l'editorial ens demanava ja el segon llibre (el primer, del 2007, va tenir força èxit), ella va decidir que no volia continuar amb la feina. Amb la col·lecció penjada, i amb ganes de seguir escrivint històries per nens, que és una cosa que m'encanta, vaig pensar que un moment o altre m'hauria d'inventar algun altre projecte...\nPerò va passar un temps i em vaig embolicar amb mil altres aventures (entre elles, ocupar-me d'una nano petit). La idea va seguir esperant el seu moment en algun racó del meu cap. Precisament després de llegir molts llibres infantils a l'hereu nit rere nit (bastants d'ells fluixos, al meu parer), vaig decidir que era hora de tornar a entrar a l'arena i dir la meva. Quan penso en un llibre d'aquesta mena sóc incapaç de tirar-lo endavant sense saber qui el dibuixarà, cosa que contraria una mica les editorials catalanes de literatura infantil, més acostumades a valorar un conte i després buscar-li dibuixant. A mi això no em funciona, perquè la imatge és una part massa important com per no pensar-hi abans de teclejar la primera paraula. He d'escriure el text (i crear els personatges) tenint una mica clar quin aspecte tindran. Per això vaig pensar ràpidament en proposar-li una col·laboració a la Carme, una fantàstica dibuixant sabadellenca a qui segueixo via blog des de fa molt de temps. Si hi feu una ullada entendreu immediatament per què vaig voler treballar amb ella. Els seus fantàastics dibuixos tenen el to exacte entre dolç i divertit que estava buscant per a la història.\nSense que ens coneguéssim personalment, li vaig enviar un email, i vaig aconseguir picar-li la curiositat. Una mica després, vam quedar per prendre un cafè (com el que surt a l'autoretrat que veieu aquí al costat) aprofitant un dels meus viatges a Barcelona i, asseguts a un bar del carrer Casp, vam començar a pensar què podríem fer plegats. El primer tema que vaig posar sobre la taula va ser un de marcianets. No em va caldre proposar-ne cap altre, perquè a la Carme li va encantar la idea. I aquí ens teniu, un any llarg després, amb en Biel i en Picapoc convertits en realitat. La Carme i jo només ens hem vist dues vegades (la cita inicial i quan vam anar a presentar el projecte als editors), però trobo que la coordinació entre dibuix i text és perfecte (tot i que no estigui bé que ho digui jo!). Hem treballat plegats intensivament a través d'emails durant molts mesos, tant la imatge com el text, i he procurat deixar-li espai perquè pogués lluir ella també la seva imaginació (i ho ha fet: veureu una sèrie de gags visuals ideats per la Carme i repartits discretament per la plana que són una petita meravella). Fins i tot vam acabar desenvolupant la història d'un personatge secundari que va aparèixer de forma espontània en una il·lustració i que va acabar prenent un protagonisme inesperat. En resum, ha sigut una experiència molt divertida treballar amb la Carme.\nA més, he pogut implicar l'hereu en la creació del llibre, com a lector i crític, cosa que ha sigut molt interessant: a mida que la Carme m'enviava planes, jo les hi ensenyava, per veure com reaccionava, i li feia preguntes sobre el dibuix i el text. Així, sense adonar-se'n, m'ajudava a decidir què funcionava i què no. El pobre l'ha hagut de llegir per fascicles, com si fos un serial, però he de dir que m'ha servit de molt, sobretot per canviar fases encarcarades que no funcionaven o paraules que se sortien del registre. Tots els escriptors de contes infantils haurien de tenir un pilot de proves com aquest!\nPer cert, aquest que treu el cap discretament darrere del llibre és el nostre editor, en David Montserrat, que amablement s'ha prestat a fer de model per aquestes fotos de promoció. Normalment els noms dels editors no surten en lloc, són part de la maquinària de la indústria que treballa a l'ombra, però crec que és just ressaltar la bona feina que ha fet en David ajudant al projecte a prendre forma i aguantant (i atenent sempre que ha sigut possible) les queixes i demandes dels autors. Com la vegada anterior, ha estat un plaer treballar amb l'equip de la Iolanda Batallé, l'Anna Pérez i la resta de la tropa de La Galera, una gent entusiasta i professional com poca he conegut en aquest negoci. Tant, que ja estem preparant el següent llibre, un projecte molt diferent per a la tardor de l'any que ve, que ja us comentaré amb calma quan arribi el moment...\nEscrit per Salvador Macip a les 7:30 a. m. 8 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nHa arribat en Picapoc!\nTatxaaan! Us presento oficialment el meu nou llibre per a nanos, Cinc dies en un altre planeta (Una aventura d'en Biel i en Picapoc), il·lustrat per la Carme Sala i publicat per La Galera, que a partir d'avui mateix ja hauríeu de poder trobar a les llibreries. Demà us n'explico més detalls i us faig cinc cèntims del making of.\nDemà a les botigues...\nI la setmana que ve...\n[Ahir va sortir la meva columna a la revista Esguard, que era la resposta a un article que la Nachat El Hachmi havia escrit el mes passat i amb el què no estava gaire d'acord. Per raons d'espai es va publicar una versió concentrada. Aprofito que aquí al blog no tinc restriccions per penjar-vos el director's cut original, amb uns quants arguments més i un link especialment interessant al Núvol. Admeto que és una mica llarg, però és que trobo que el tema dóna per molt. A veure què en penseu.]\nJa fa uns mesos que la columna de Nachat El Hachmi i la meva comparteixen espai a l’Esguard. Crec que és un encert dels editors d’aquesta revista, perquè a totes dues els lectors hi poden trobar de fons el tema de Catalunya i la immigració, però explicat des dels punts de vista diferentsque tenim la Nachat i jo gràcies a les nostres històries vitals gairebé contraposades. En el seu últim article (Esguard número 34, 1 de maig), la Nachat parlava de com vivim els de la diàspora el fet que els nostres fills creixin en una cultura que no és la nostra i trobava, entre altres coses, contradictoris alguns dels esforços que els emigrants catalans fem per no perdre les arrels. Com a part directament implicada, exiliat de primera generació des de fa quinze anys i amb un nano de cinc i mig a casa, m’agradaria aprofitar aquest espai per aportar la meva opinió sobre l’experiència de viure lluny de la Catalunya que ens ha vist néixer.\nHi ha unamàxima,que informalment es coneix com La Maledicció de l’Emigrant, que diu que qui marxa a viure fora quan és adult no s’adaptarà mai del tot al lloc d’acollida, que el seu fill coneixerà la cultura del seu pare però mai l’acabarà de sentir sevai que el nét ni tan sols entendrà la llengua materna de l’avi. O sigui que a la tercera generació, l’assimilació ja serà total. En els anys que fa que estic rondant pel món, he tingut l’oportunitat de comprovar que és una llei que sol complir-se, fins i tot en les comunitatsmés tancades (amb algunes excepcions).Per tant,tal com apuntava la Nachat, per molt que fem, i per molt que ens desagradi, els nostres fills tenen tots els números per acabarsent poc catalans.\nPerò aquí s’ha de fer la primera matisació. La nostra emigració és diferent a la que és majoritària en aquest hemisferi i més semblant,en canvi, a la que procedeix d’altres zones desenvolupades i relativament riques: quan els catalans sortim, sempre ho fem pensant que tornarem. No venim d’un país en guerra, ni on els drets humans són ignorats, ni d’un lloc pobre i degradat, dominat per una dictadura o sumit en l’obscurantisme religiós. Creiem que venim d’un territori tan bo (o més) que el que ens rep, i que no n’estarem allunyats gaire temps, que un cop passi la mala ratxa o aconseguim els objectius que ens hem proposat,se’ns acabarà l’exili. En aquest context, s’entén millor que patim pel distanciament cultural dels nostres fills. Queadoptin nomésles tradicions locals és un problema perquè molts esperem poder-nos-elsendur cap a casa algun dia.\nPotser això canviarà ara, amb aquesta generació que es veu obligada a escapar de la Península per buscar feina i que, com la seva predecessora dels anys seixanta, és poc probable que trobi la forma de fer marxa enrere abans no li arribi el moment de jubilar-se. Potser aquests sí que tindran més clar que el seu pot ser un viatge sense retorn. Però almenys fins ara, i basant-me amb les xerrades que he tingut amb tots els catalans que he conegut fora, sempre hem mantingut l’esperança (potser ingènua) que la nostra emigració era temporal, i això ha condicionat el nostre comportament.\nHi ha un altre factor que cal recordar quan parlem dels catalans que vivim fora:estadísticament som quatre gats. Mai tindrem prou presència per construir l’entramat cultural(o, en certes condicions, els guetos)que societats com la xinesa i la mexicana als Estats Units o l’índia al Regne Unit, per exemple, són capaces d’organitzar al seu voltant. Això els permettrasplantar amb més èxit les seves tradicions i preservar-les, fins a cert punt,més enllà de la segona generació. Per tant, encara que a la Nachat li sembli poc adequat fundar casals catalans, no deixa de ser una versió molt light del que instintivament fantots elspobles quan emigren. Veient com és d’universal aquesta reacció, jo diria que més que contradictori és conseqüent amb la nostra condició i, fins a cert punt, inevitable.\nPotser sí que en el nostre cas això d’estar en contacte d’aquesta manera amb les arrels ens proporciona un consol i uns beneficis nimis, però quan els números són suficients, el resultat és tot un altre. Visc a la primera ciutat del Regne Unit en la què els blancs anglosaxons no són majoria.Les onades successives d’emigrants indis ha fet que fins i tot a les escoles privades protestants de la zona s’ensenyi amb tota normalitat el Divalial costat de la Pasqua o el Nadal. I puc dir que les celebracions del Festival de les Llums de Leicester, lluny de ser “destenyides”, són espectaculars i reconegudes internacionalment. Això ens aporta riquesa a tots. I és que crec queen aquest puntgent confon els termes:mantenir les tradicions pròpies no significa renegar de les que et trobes. Coneixia xinesos a Nova York que festejaven el seu any nou amb les mateixes ganes que el quatre de juliol. Jo mateix celebro (i faig que el meu fill celebri) el Sant Jordi a la catalana, comprant llibres i regalant roses,de la mateixa manera que tiro petards i vaig a veure els focs d’artifici pel BonfireNight. I no em sembla cap incongruència, al contrari, crec que ens fa créixer com a persones.\nÉs cert que els individus més recalcitrants de totes dues bandessolen serimpermeables a les cultures alienes i s’escuden en la xenofòbia.Tot i que ha jugat un paper important en el nostre desenvolupament com a espècie, establint lligams de confiança entre els nostres semblants que ens han permès crear les primeres estructures socials, en el món modern aquesta actitudja no té raó de ser. Malgrat això, alguns encara tenen el cervell ancorat a les cavernes paleolítiquesi els costa reprimir els instints. D’aquí que sovint s’insti “a l’emigrant a deixar estar tanta cosa del nostre país”, com bé explicava la Nachat en el seu article.\nEn el cas dels catalans fent de receptors dels corrents migratoris, però, un cop més s’han de valorar altres elements. Degut sobretot a la immigració massiva del segle passat, la cultura catalana ja no és la dominant a Catalunya (ni a cap altre lloc del món). És una situació una mica perillosa en una societat democràtica, perquè els drets de les minories acaben per no reflectir-se a les urnes. Els que creguin que això és fruit de la paranoia només han de mirar com en les altres regions, on les proporcions encara estan més desigualades, la nostra llengua ha estat arraconada i diluïda, tot dins de la més estricta constitucionalitat. Llegiu, per exemple, aquest interessant document que explica les tristes conseqüències pel català quan no s’aconsegueix (per culpa de les dues parts, cal afegir) l’encaix entre la cultura local i la que importa l’emigrant majoritari.\nNo és estrany, doncs, que estiguem una mica a la defensiva(els moviments polítics i socials que estem vivint aquests darrers anys fan pensar que fins i tot hem passat a l’atac), i més veient que l’estat del qual depèn oficialment la nostra cultura s’esforça a demostrar repetidament que no li té gaire estima.Amb això no vull justificar els comportaments exclusivistes, ben al contrari.L’instint de supervivència no ens hauria de fer girar mai la cara a l’immigrant que vol formar part del nostre grup, ni obligar-lo a pegar el peatge de renegar de la seva identitat. Així és com m’agradaria que em tractessin al país on visc, i així és com espero que els meus tractin també als qui els demanen acollida.\nPer si no sabeu què fer aquest Juliol...\n...feu un cop d'ull als cursos que ofereixen a la UB. Us ho dic sobretot perquè m'han convidat a participar en un d'ells, Les claus de l’èxit de la novel·la mèdica i científica, que coordina la metgesa i escriptora Amàlia Lafuente. Té un munt de ponents i sessions interessants, però crec que serà especialment interessant la taula rodona que han muntat amb la Carme Torras, el Jordi de Manuel i un servidor, tres exponents de científics lletraferits especialment productius. No sé si aconseguirem aclarir quines són les claus de l'èxit de la novel·la científica (jo encara no les he trobades), però ens ho passarem bé intentant-ho (i a més, pels qui sou estudiants, dóna crèdits).\nEscrit per Salvador Macip a les 5:47 p. m. 9 comentaris Enllaços a aquesta entrada


El nen de cinquanta anys – LA RESISTÈNCIA\nHome / Projects / El nen de cinquanta anys\n«Aquest dibuix fet innocentment pel nen de llavors és radicalment actual», diu l’autor.\n[Un article de Toni Casassas.]\nD’aquest dibuix a la famosa fotografia del 1r d’octubre han passat gairebé cinquanta anys. En certa manera, doncs, es compleix aquella famosa frase del cèlebre militar espanyol «liberal» Baldomero Espartero: «Barcelona ha de ser bombardeada cada cincuenta años».\nTot allò que les mans i els dits fan queda, per sempre més, gravat a la memòria. Recordo com si fos ara la concentració posada a fer aquest dibuix; també, la visita obligada al director de l’escola i el posterior avís a la família.\nEstà clar que la canalla sempre escolta i res no se li escapa. Hi ha coses que es porten a la sang de forma natural sense que ningú te les expliqui, com si les haguéssim après abans de néixer. Vull dir que a dins, ben endins, hi bull una sang antiga, una sang precisa i clara, que reacciona sempre quan la injustícia i l’abús actuen. L’espontani té això, que surt sense pensar.\nLa mà, més o menys destra, respon sempre a qüestions fonamentals que són pal de paller de l’home, com ara la llibertat o la recerca de sentit. Quan la mà s’endinsa i aprofundeix més enllà de la superfície de les coses, de l’artificialitat, és vaccina contra el desencís i l’apatia. La sang bull, sí, però la lava ardent es fa pedra, llavor i enigma.\nAquest dibuix fet innocentment pel nen de llavors és radicalment actual, sembla que res no canvia si no s’actua amb voluntat, i l’estat espanyol amb tot el cos institucional continua amenaçant escoles, universitats, i torturant i reprimint tot allò que gosa fer trontollar el seu domini. Nosaltres, a pesar de tot, continuem resistint, aguantem.\nLes decepcions són moltes, les reaccions fatalistes i els autoenganys ens minen per dins. El mal govern de molts polítics és immens, incomprensible i poderós, però persisteix la voluntat d’anorrear-nos de totes les maneres possibles, i nosaltres hem de lluitar contra això i el desencís a la vegada.\nPerò la sang antiga, natural, la sang que bull, és crit, llum, llavor persistent, part inseparable del cos. I si bé és veritat que no estem preparats encara per a desplegar-nos totalment en llibertat, sí que podem veure allò que il·lumina per a no caure en la foscor completa. Lava ardent, llum als ulls, mans destres i innocents.\nLa mà tempteja, esbossa, el dibuix persisteix en el temps perquè persisteix encara la brutalitat, l’engany, el vertigen, el buit de l’incert, i l’abisme.


a l'àrea central de la zona sud del terme municipal.\naccés per pista forestal que es pren al sud de la urbanització mas el Solà.\nles estructures de la masia estan abandonades i en procés d'enderroc.\nLa gran majoria de construccions que conformaven la masia es troben ensorrades; actualment només es conserva el volum d'un edifici, tot i que sense teulada. Es tracta d'edifici de planta rectangular, format per planta baixa i planta primera situada directament sota la coberta, la teulada era a dues aigües. L'estructura està bastida amb pedra ben tallada a les cantoneres i peces més petites i irregulars conformant els murs; destaca el portal d'entrada format per una obertura en arc de mig punt de dovelles i carreus als muntants de pedra ben tallada i polida que ressalta en el conjunt, entres, per tractar-se d'una tipus de pedra d'una tonalitat més clara respecte de la resta de material. Damunt la porta d'entrada hi ha un finestral emmarcat amb material petri de les mateixes característiques que el conjunt dels murs. Sembla que aquest edifici havia estat utilitzat com a pallissa, tot i que en algun període es degué emprar com habitatge. Prop de la pallissa es conserva també una tina del mas, és de planta circulat, feta amb carreus de pedra ben tallats i polits, i amb restes de l'encaironat a l'interior. Sembla que entre aquests dos elements és on hi havia les estructures corresponents a la casa i a estables, corts o altres dependències complementàries del mas.\nAutor de les imatges: Gustau Erill Pinyot\nLa primera notícia documental referenciada sobre aquest mas és del 1513, quan Pere Joan Om va comprar el mas d'Antoni Torra. La família Om va tenir en propietat el mas fins el 1811, moment en que degut a necessitats econòmiques es van vendre el mas als propietaris del mas el Solà. Durant el segle XVIII i XIX consten diferents referències documentals al mas l'Om, a algunes terres propietat de la família, bàsicament vendes de peces de terra o perquè apareix esmentat com a referència a límits de propietats.\nConsta que la masia la Casa Nova depenia de l'Om, sembla que probablement es construí per un fill cabaler.\nConsta que pels volts dels anys 60 del segle XX encara es conservava una part important dels murs de la casa i dels estables.


Recursos didàctics - Intersindical\nAudiovisuals en català\nMECANOSCRIT.CAT La seva única finalitat és la de la difusió de la cultura mitjançant la compartició legal d’enllaços de descàrrega de fitxers de pel·lícules, sèries, animació, còmics, documentals… en català. TOTS RUCS Comunitat de P2P en català, on podràs trobar sèries i programes de TV, pel·lícules, documentals, entre moltes altres coses. CANAL MALAIA Plataforma que …\nContinua llegint «Audiovisuals en català»\nRecursos en línia per a l’ensenyament del català a nouvinguts\nRecull de recursos disponibles a la xarxa per a l’ensenyament i aprenentatge de la llengua catalana, molt necessaris en entorns com les aules d’acollida. Cliqueu les imatges per accedir als recursos. Pàgina web del Departament d’Educació amb materials didàctics per a alumnat nouvingut. Espai “ACOLLIDA” al web EDU365.cat. AULA DE CATALÀ. Un espai d’aprenentatge de …\nContinua llegint «Recursos en línia per a l’ensenyament del català a nouvinguts»


El Fons inicia el projecte d’empoderament polític de dones a països del Sud\nEl Fons Valencià per la Solidaritat i la Direcció General de Cooperació Internacional, cofinançadora del projecte, arranca amb la contrapart de Bolívia el procés per a l’increment de la incidència política de les dones del Sud com a eina de democratització d’aquests països\nXàtiva, 24 de febrer de 2021.- El Fons Valencià per la Solidaritat i la Direcció General de Cooperació Internacional al Desenvolupament de la Generalitat Valenciana han realitzat la presentació del projecte de cooperació internacional al desenvolupament “Creant cercles d’aprenentatge amb dones líders des de l’empoderament de representants polítiques” a Bolívia, l’Equador i el Salvador, amb l’ONGD boliviana Centro Juana Azurduy. Aquesta ONGD, contribueix des de fa més de tres dècades, a l’empoderament polític, cultural, econòmic i social de dones i joves de municipis dels països del Sud, avançant cap a la despatriarcalització. A la jornada d’inici del projecte han participat Xelo Angulo, Directora General de Cooperació Internacional al Desenvolupament; Álvaro Escorihuela, President del Fons Valencià i Regidor de Benestar Social de l'Ajuntament de Vila-real; Verónica Ferri, Vicepresidenta del Fons i Regidora de Benestar Social de l'Ajuntament de Canals; Vicente Mahíques, Tresorer del Fons i Alcalde de Barxeta; Rosa Martínez, Vocal del Fons i Tinent d'Alcalde de l'Alcúdia; Mariola Galiana, Vocal del Fons i Regidora de Cooperació de l'Ajuntament d'Elx; Ferran Lloret, Vocal del Fons i Tinent d'Alcalde de Pedreguer; Vicent Marrades, Vocal del Fons i Alcalde de Corbera; Rafael Mateu, Vocal del Fons i Alcalde d'Estivella; Raquel Caballero, Vocal del Fons i Regidora de Cultura de l'Ajuntament de Xàtiva; Esteve Ordiñana, Gerent del Fons; Camilla Miraudo, Tècnica de cooperació internacional del Fons; Jánet Sánchez, Directora Executiva del Centre Juana Azurduy; Gretel Lambertin, Coordinadora del programa d'incidència política del Centre Juana Azurduy; així com tècnics i tècniques del Fons i del Centre Juana Azurduy.\nEls objectius del projecte són seguir cooperant amb la consecució de la missió del Centre Juana Azurduy, tal com s’està realitzant des de 2016, i desenvolupar línies d’actuació per a elaborar una agenda política de les dones de l’Equador, Bolívia, El Salvador i la Comunitat Valenciana, mitjançant un treball en xarxa internacional de dones, consensuada i legitimada per a la promoció del dret de les dones a la participació política. En concret, a Bolívia, però amb major incidència sobre municipis del Departament de Chuquisaca, ubicat al centre-sud del país del Sud, es van a desenvolupar accions per a enfortir capacitats de dones que són representants polítiques i líders d’organitzacions socials, a través d’una Escola de Formació Política; i es va a enfortir la gestió interna d’organitzacions socials i l’establiment d’aliances estratègiques per a ficar en el debat públic la realitat de l’exercici del dret a la participació política de les dones, amb el suport d’un acompanyament i assistència tècnica i l’enfortiment de les capacitats. El projecte també realitzarà un intercanvi d’experiències sobre les bones pràctiques i l’anàlisi de la realitat de la participació política de les dones en cada context geopolític amb un Encontre Internacional de representats polítiques dels 4 països participants.\nLa població que es beneficiarà directament amb la totalitat de l’execució del projecte “Creant cercles d’aprenentatge amb dones líders des de l’empoderament de representants polítiques”, el qual té una inversió total de 187.500 € (80% provinents de la Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica de la Generalitat; 14,4% del Fons; i 5,6% de l’ONGD), serà d’un total de 146 dones líders i dones d’organitzacions socials de tots els països involucrats, i indirectament es beneficiaran al voltant de 1.000 persones de l’entorn d’aquestes dones.\nDurant la jornada la Directora General de Cooperació Internacional, Xelo Angulo, ha destacat “la importància de fomentar el dret a la participació i a la governança democràtica amb una perspectiva de gènere per a afavorir una vertadera autonomia de les dones arreu del món”. Per la seua banda, el President del Fons, Álvaro Escorihuela ha assenyalat que el “municipalisme valencià en la cooperació internacional exerceix un paper fonamental per a crear sinergies fortes com la democratització dels lideratges polítics i socials dels països del sud amb actuacions que integren a les dones en la transformació dels seus territoris”.\nEl Fons Valencià és l’associació d’entitats locals de la Comunitat Valenciana que té com a objectius realitzar i finançar projectes de cooperació internacional i d’educació per al desenvolupament, amb les aportacions econòmiques que cada any fan els seus socis (ajuntaments i mancomunitats de la Comunitat Valenciana). Actualment, el Fons compta amb 124 entitats locals valencianes sòcies (113 ajuntaments i 9 mancomunitats) i concentra les seues actuacions de cooperació descentralitzada a l’Equador, Bolívia i el Salvador, així com en països en situacions d’emergència.


Sense ficció - Els meus ulls\nEl programa estrena "Els meus ulls", un treball de Núria Vila que parla de la problemàtica del "bullying", un problema social de gran magnitud que, sovint, s'amaga i es desconeix. A continuació, el documental "Harry s'escriu amb H" segueix la lluita del Harry, un nen d'onze anys, analfabet, per millorar acadèmicament, en un Regne Unit on la bretxa social és cada vegada més ampla\n"Els meus ulls"\nEl 24 de desembre del 2015, Alan Montoliu Albert, un adolescent transsexual de Rubí, víctima d'assetjament escolar a l'institut, es va suïcidar. Aquest fet tràgic va ser el punt de partida que la directora Núria Vila va prendre per iniciar una investigació sobre la problemàtica del "bullying", un problema social de gran magnitud que, sovint, s'amaga i es desconeix.\nA partir d'aquí, Núria Vila va contactar amb associacions que lluiten contra l'assetjament escolar i, a través d'aquestes associacions, amb testimonis directes de casos de "bullying". Tant amb pares i mares de fills que són o que havien estat víctimes d'assetjament a l'escola o a l'institut, com amb adults que n'havien estat al passat.\nEl resultat és "Els meus ulls", un documental que s'endinsa en el tema de l'assetjament escolar, un tema tabú que encara s'intenta amagar o negar en alguns centres educatius. El documental dona veu als afectats; alhora que reflexiona sobre la falta de recursos i formació que moltes vegades tenen els docents que s'han de fer càrrec de gestionar aquests casos, i sobre la falta de consciència general quant a les conseqüències emocionals que aquest tipus de maltractament pot causar, no només a la víctima, sinó també a l'assetjador i a la resta de companys de classe.\nGuió i direcció: Núria Vila\nDirectora de producció: Cristina Daimiel\nDirectora de fotografia: Camilla Monteiro\nCap de so: David Expósito\nCompositor musical: Daniel Andreu\nCap d'il·luminació: Eva Morcillo\nINUK Films, © 2020\nInformació d'interèsDisponible fins al 26/03/2020 a les 23.59\nI la lluita continua


L'impuls a la recerca d'avui és la sostenibilitat de demà. ACCIÓ - Agència per la competitivitat de l'empresa Agenda. ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nL'impuls a la recerca d'avui és la sostenibilitat de demà\nEn el marc dels Sustainable Energy Days, activitats potenciades per la UE entorn de l’energia, el pròxim 20 d'octubre, l’Andreu Mas-Colell, el Josep Maria Martorell i el Xavier Ferràs ens explicaran com, des del seu punt de vista, Catalunya ha arribat a ser un referent científic i de com hauria de fer front als reptes de futur.\nEn el terreny de la innovació, debatran com podria aconseguir que aquesta tingui un major impacte i retorn a la societat. A més a més, quatre startups de l’àmbit de l’energia sorgides de la UPC, de F4E i de l’IREC ens mostraran com, amb una recerca i innovació adequades, s’han pogut fer un nínxol en un mercat altament competitiu.\nConsulta el programa complet al document adjunt a la dreta d'aquesta pàgina.\nConèixer més sobre l'energia a Catalunya.\nUna empresa o emprenedor de qualsevol mida i sector.\nEdifici A. Campus Besós de la UPC


Carod s'ofereix com a mediador entre Maragall i Mas per facilitar un acord sobre l'Estatut\nJosep-Lluís Carod-Rovira ha assegurat estar en condicions de mediar entre Pasqual Maragall i Artur Mas, que mantenen diferències respecte de la reforma de l'Estatut i el nou finançament autonòmic, per tractar d'acostar postures. En declaracions a Catalunya Ràdio, Carod ha reconegut que és "una mica just" perquè l'Estatut es pugui aprovar el 30 de juny, però que com a molt tard el Parlament ho farà abans que acabi l'estiu.\n06/05/2005 - 00.00 Actualitzat 06/05/2005 - 13.18\nEl líder d'ERC, que s'ha reunit amb Maragall i Mas els últims dies, ha afirmat que "el fet que ERC sigui el segon partit de govern a Catalunya, però que el seu president no estigui al govern català, em permet fer la funció de conciliar posicions".\nCarod ha assegurat, en al·lusió a les reaccions contràries a les reivindicacions de Catalunya, que "ens estan apallissant per tots costats des de fora, i ara des de dins hem de resistir". En aquesta línia, ha dit que no cal fer "ni un sol pas enrere" en les peticions de Catalunya, i s'ha mostrat "optimista" respecte a la unitat catalana entorn de l'Estatut.\nD'altra banda, Carod ha admès que el termini fixat per a l'aprovació del nou Estatut al Parlament català (el 30 de juny) és "justet", però ha assegurat que com a molt tard serà a finals d'estiu. "O fem que s'acabi en aquest període de sessions, encara que sigui habilitant el mes de juliol, o ho acabem el setembre. Més tard no ho veig."


101349 - Resultados de la búsqueda - Depósito Digital de Documentos de la UAB\nPágina principal > Resultados de la búsqueda: 101349\n8 p, 93.3 KB Iniciació a la traducció especialitzada B-A (francès-castellà)  / de Asprer Hernandez de Lorenzo, Nuria ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Traducció i d'Interpretació\n8 p, 118.4 KB Iniciació a la traducció especialitzada B-A (francès-castellà)  / Lladó Soler, Ramón ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Traducció i d'Interpretació\n8 p, 118.9 KB Iniciació a la traducció especialitzada B-A (francès-castellà)  / Lladó Soler, Ramón ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Traducció i d'Interpretació\n8 p, 119.6 KB Iniciació a la traducció especialitzada B-A (francès-castellà)  / Lladó Soler, Ramón ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Traducció i d'Interpretació


El govern de la capital anoienca ha fet aquest mateix matí una rèplica a les denúncies d'ERC sobre "la prohibició de penjar cartells sobre l'IBI". La polèmica arriba quan queden poques hores perquè tingui lloc el ple de les ordenances i els pressupostos.\nDesprés que els republicans, en un comunicat, denunciessin "la censura" a un cartell on critiquen el volum de l'IBI a Igualada, el govern de la ciutat ha respost que aquest grup municipal "volia penjar propaganda política" i "cartells d'aquesta tipologia no es poden penjar a la via pública", ja que "ja hi ha espais específics a la ciutat destinats per a penjar-hi cartells". Segons el govern de Junts per Igualada, hi ha elements a la via pública -els anomenats 'pirulos' que hi ha en vies com la Rambla- per poder penjar cartells de propaganda política, "tot i que no és la seva finalitat principal".\nEn la sessió plenària d'aquest vespre de dimarts, el govern de Junts per Igualada ha tancat l'aprovació dels principals punts de l'agenda política de l'any, les ordenances i els pressupostos, amb un pacte amb Igualada Som-hi. L'abstenció de la coalició que lidera Jordi Cuadras permetrà la tramitació dels d'aquests dos punts (resta saber el posicionament de C's, tot i que no tindria conseqüència aritmètica).\nParal·lelament, la formació liderada per Marc Castells ha respost la formació republicana a través de les xarxes. En un fil a Twitter han manifestat que "Un dia més ERC Igualada segueix amb el victimisme i la política de baix nivell. A falta de projecte, omplen la ciutat de falsedats i fake news. Com a partit polític, des d’ERC Igualada haurien de ser escrupolosos amb el compliment de les ordenances de l’Ajuntament, al qual ells també representen, i ser els primers en donar exemple. Si ERC Igualada vol penjar propaganda política, que ho faci als llocs on es pot fer, com fem tots i que deixi de fer el ploricó. Potser els aniria millor si dediquessin el temps a treballar per la ciutat en comptes d’embrutar-la."\n28 de setembre 2021.14:51h\nEs preocupen més per uns cartells que pel dret a l’habitatge.\nLa qüestió és fer polèmica dels cartells per no parlar del seu contingut.\nCastells sempre fas igual.\n28 de setembre 2021.18:52h\nEl Castells sempre fa igual, sí. I els altres no ho fan gaire més bé. Foten pena tots. Que sumin força i mans pel conjunt de la ciutadania. Però no, mirem quotes de partit i apa a pringar els... Llegir més mateixos de sempre: els ciutadans. Que cansat tot plegat.


Quina persona o entitat creus que es mereix endur-se les Mosques Grossa i Borda aquest any? Fes-nos arribar les teves propostes!\nL'acord entre ambdues institucions té l'objectiu de recuperar i preservar la memòria sobre la professió periodística a Barcelona i Catalunya mitjançant l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona.\nInscriu-te en la nova visita que organitza el Grup de Treball de Cultura a l'exposició sobre la relació entre el món culinari i les obres de l'artista Pablo Picasso. Vine a descobrir-ho el pròxim 20 de setembre a les 19:00h al Museu Picasso Les places són limitades!\nTens un 10% de descompte en qualsevol dels cursos generals programats pel servei d'idiomes d'UManresa-FUB. El període de matriculació és del 9 al 31 de juliol i del 3 al 22 de setembre de 2018.\nDescomptes exclusius en productes Apple\nEstàs pensant a renovar el teu telèfon mòbil o comprar-te un nou portàtil? El nou acord comercial amb Microgestió t'ofereix descomptes exclusius en productes de la marca Apple. Cal acreditar la condició de col·legiat/da amb el carnet col·legial vigent.\nL'acord comercial entre el Col·legi de Periodistes i BCN Clàssics t'ofereix en exclusiva un 10% de descompte en el concert extraordinari d'estiu del pròxim dijous 16 d'agost a les 21:00h al Palau de la Música Catalana.


Normativa :: Ajuntament d'Olot\nInici > Olot > Entitats > Suport\nNORMATIVA SOBRE ENTITATS\nLes associacions són generadores de canvi, detectores de necessitats socials i són una part important de l’engranatge necessari per assolir la inclusió i la cohesió social. L’Ajuntament d’Olot reconeix aquesta vàlua i posa a disposició de les entitats acompanyament i recursos - equipaments, material, suport en temes burocràtics, en l’organització d’activitats i molts altres - per donar-los el suport necessari per enfortir el teixit associatiu de la ciutat.\n| El Servei integral de suport a l’associacionisme (SISA)\nEl SISA és un servei nascut conjuntament de l’administració pública i les entitats olotines amb una clara voluntat de canviar les polítiques tradicionals per incorporar a les entitats des del primer moment en la definició d’un servei que els afecta directament. La taula del SISA n’és l’òrgan de governança i és des d’aquí és des d’on es prenen totes les decisions que afecten a les associacions de la ciutat.\nSuma’t i forma part de les entitats de La Garrotxa. Veuràs què fan aquí.\n| El Punt de Voluntariat\nÉs un espai de referència per a qualsevol persona que vulgui fer voluntariat, participar del teixit associatiu de la comarca o col·laborar de manera puntual en activitats de la ciutat com el Gran recapte, les campanyes o la marató de donació de sang o la Trailwalker, entre altres.\nTambé està pensat perquè s’hi acostin les entitats interessades en tenir voluntariat, en ampliar la seva base social i donar-se a conèixer.\nEl Punt de Voluntariat té la seva seu al Casal Cívic d’Olot (Carrer Lorenzana, 2) i està obert tots els dimarts i dimecres de 16 a 20 h i els dijous de 10 a 14 h.


L''Abc' assenyala el PSOE com a instigador de les manifestacions\nEl diari titula “No és necessari que els que protesten estiguin a favor nostre, n'hi ha prou que ho sembli” i ho acompanya amb una caricatura de Rubalcaba. La decisió de la Junta Electoral de prohibir les manifestacions a partir d'aquesta mitjanit i l'excarceració de Strauss-Kahn sota fiança i amb arrest domiciliari són els dos titulars destacats a les portades\nREDACCIÓ Barcelona 20/05/2011 08:05\n260x366 ABC, 20 de maig ABC, 20 de maig\n260x366 La Razón, 20 de maig La Razón, 20 de maig\n260x366 El Mundo, 20 de maig El Mundo, 20 de maig\n260x366 Público, 20 de maig Público, 20 de maig\n260x366 El Periódico, 20 de maig El Periódico, 20 de maig\n260x366 La Vanguardia, 20 de maig La Vanguardia, 20 de maig\n260x366 Avui, 20 de maig Avui, 20 de maig\n260x366 Portada Ara 20m Portada Ara 20m\nLa teoria de la conspiració va in crescendo en la premsa de tendència conservadora i de dretes, que assenyala el PSOE com a principal instigador de les manifestacions dels 'indignats'. L' Abc obre la portada d'avui amb una caricatura del vicepresident i ministre de l'Interior, Alfredo Pérez Rubalcaba, i titula “No és necessari que els que protesten estiguin a favor nostre, n'hi ha prou que ho sembli”. La Razón, en la mateixa línia, diu " Boicot a la democràcia" i afegeix que la web del PSOE va servir de plataforma per les concentracions prèvies al 15-M.\nLa decisió de la Junta Electoral Central de prohibir les manifestacions a partir d'aquesta mitjanit és el titular d'obertura de la majoria de diaris. La Vanguardia diu “Prohibida la protesta antipolítica dissabte i el 22-M” i El Periódico i El País afegeixen que la resolució va ser aprovada per un sol vot de diferència. L ' Avui i Público diuen “No es mouen” i “No marxem” i l' ARA es pregunta “Qui són?” i “Què volen?”, i recull a la portada missatges que els indignats van publicar durant el dia d'ahir a Twitter.\nL'excarceració de Strauss-Kahn sota fiança i amb arrest domiciliari és l'altre titular present a bona part de les portades d'avui divendres.\nEl Páis, per la seva banda, obre l'edició d'avui amb la decisió dels jutges d' encausar el PP de Camps per finançament il·legal.


CLUB BUSHINKAI VALENCIÀ / EL NOSTRE CLUB\n· COM COMENÇAR?\n· NORMES GENERALS\nEls agrada el Kendo? Han pensat alguna vegada en practicar este bonic art marcial que potencia la condició física (agilitat, rapidesa de reflexes, etc.) al mateix temps que millora la part espiritual i humana?\nAleshores han aplegat al millor lloc! El nostre Club és el més antic de la Comunitat Valenciana, de fet, amb la fundació del nostre Club s'inicià el Kendo en la nostra comunitat l'any 1982. A més és l'únic Club de Kendo legalment establert i reconegut per la Federació de Judo Valenciana. El nostre instructor és un dels primers instructors titulat com Mestre Nacional per la Reial Federació Espanyola de Judo i D.A. amb el número 5, i està autoritzat per a realitzar exàmens. Així mateix està titulat per la Zen Nihon Kendo Renmei de Japó.\nEn l'actualitat som campions autonòmics, tant en categories individuals com per equips.\nDe les files del nostre Club han eixit nombrosos instructors que en l'actualitat imparteixen Kendo en altres entitats i ciutats (la Universitat de València i Clubs en les ciutats de Sevilla, Còrdova i Granada entre altres). També han eixit nombrosos cinturons negres, entre els que es compta l'actual delegat de Kendo de la Federació de Judo de la Comunitat. Valenciana, Santiago Peydró Tomás, 4rt Dan de Kendo i 3er Dan de Iaido, i la nostra pròpia presidenta Ada, qui és 2on Dan de Kendo i de Iaido.\nEl Club Bushinkai ha organitzat nombroses competicions i seminaris tant de Kendo com de Iaido. Entre les competicions cal destacar: 2 campionats d'Espanya, 4 campionats autonòmics, 7 trofeus open i un open internacional (1991).\nEn Iaido, el nostre Club és el més antic d'Espanya després de la desaparició de la Tomo No Kai de Barcelona. Ací podran estudiar i practicar les escoles Z.N.K.R. Seitei Iai, així com l'escola Musho Shiden Ryu, en les seues tres importants divisions: Shoden (Omori Ryu, nivell bàsic); Chuden (Eishin Shinto Ryu, nivell mitjà) i Okuden (nivell secret). També és l'únic Club d'Espanya en el que podran practicar l'escola de Ken Jutsu Nakanishi Itto Ryu.\nLa labor dels nostres instructors és vigilar l'evolució tècnica i esportiva dels alumnes, facilitant estes tècniques i la seua comprensió i millora pel practicant; orientant al mateix temps en els conceptes del Kendo - Iaido i la seua part humana.\nEl nostre Club és una entitat sense ànim de lucre, per tant les quotes són molt baixes i estan destinades a pagar l'alta del Club en la Federació, al mateix temps que per a la reparació i manteniment del material.\nPoden passar-se pel Dojo (Gimnàs Lluita, situat en el carrer Explorador Andrés, núm.7 de València), en qualsevol dels entrenaments, amb roba cómoda. Allí els facilitarem el material necessari per una classe de prova. També poden cridar als telèfons: 96 326 16 55 (preguntar per Juan o Ada) i 96 355 70 00 (Gimnàs Lluita).\nEl Club de Kendo i Iaido Bushinkai és una associació esportiva sense ànim de lucre, integrada en la Federació Europea de Kendo i en la Federació Internacional de Kendo i que, per disposició del Consell Superior d'Esports d'Espanya, des de l'any 1992 està integrada en la Reial Federació Espanyola de Judo.\nEl Club Bushinkai utilitza com lloc de pràctiques les instal·lacions del Gimnàs Lluita, situat en el carrer Explorador Andrés, núm.7, codi postal 46022 de València, pagant cada practicant per això, les quotes que l'anomenat centre té establertes (actualment 34€ mesuals o 31€ si és universitari o té Carnet Jove).\nEls dies de classe i horaris establerts són:\n· Dilluns de 21:30h. a 23:00h. (Iaido)\n· Dimarts de 20:00h. a 21:00h. i de 21:00h. a 22:00 h. (Kendo Kata i Kendo)\n· Dijous de 20:00h. a 21:00h. i de 21:00h. a 22:00 h.(Kendo Kata i Kendo)\nLes classes que entren en la quota mensual que es paga al Gimnàs Lluita són tres. Les dos restants són optatives.\nLes classes que s'impartiran en estos dies i horaris seran únicament de Kendo, Kendo Kata, Ken Jutsu (escola Nakanishi Ittou Ryu) i Iaido a nivell bàsic d'ensenyança.\nPer mantenir la nostra associació dins de la legalitat es deuen abonar les quotes que ens exigeix la Reial Federació Espanyola de Judo, així com la Federació de Judo de la Comunitat Valenciana (en este moment estem exempts del pagament internacional). La informació sobre el total des les despeses de l'associació està a disposició dels membres d'esta.\nAmb el fi de proveir de fons per a les despeses de l'associació, s'estableix una quota anual de 30€.\nEl pagament d'esta quota donarà dret a considerar-se soci del Club amb:\n· descomptes en totes les activitats extraordinàries que realitze el Club,\n· cursets i entrenaments especials,\n· compra i ús del material del Club.\nLes armadures o bogus propis del Club podran ser utilitzades pels socis, mitjançant el pagament d'una mòdica quantitat, que serà destinada a la reparació d'estes.\nTots els esportistes estan destinats a posseir la llicencia federativa, així com l'assegurança mèdica obligatòria. La no possessió de tal llicencia impossibilitarà el poder examinar-se de Kyus o Dans, així com la participació en competicions oficials o entrenaments extraordinaris. Per obtenir la llicencia serà imperatiu pertenéixer al Club. El preu d'esta llicencia és de 40€ anuals.\nEl practicant haurà de comprar-se els elements de treball personals que seran en Kendo, el shinai i el bokken, així com la roba (keikogi i hakama). En Iaido un bokken i la roba (keikogi, hakama i obi). Tot i que no serà obligada la katana, esta serà imprescindible per poder presentar examen de grau.\nEn els exàmens de graus (Kyus), els socis del Club Bushinkai pagaran 1,50€ com drets d'examen i si aproven, hauran de pagar a la Federació el grau obtingut.\nEls aspirants a examen de Kyu hauran de completar un mínim de 20 hores d'entrenament entre examen y examen. En els exàmens de Dan, s'atendran les normes de la R.F.E.J.Y.D.A.\nEls entrenaments de l'equip de competició del Club seran gratuïts.\nValència, 1 de setembre de 2005.\nPel Club Bushinkai.


La Plataforma Feminista convoca una manifestació i una concentració per al 8 de març - Diari de Girona\nLa Plataforma Feminista convoca una manifestació i una concentració per al 8 de març\nPresentació de la plataforma DdG\nLa recent creada Plataforma Feminista Gironina ha convocat diferents activitats a l'entorn del 8 de març, Dia Internacional de les Dones. Al migdia (11.30 hores) hi haurà una manifestació amb sortida de la carretera Barcelona 60 i arribada a la plaça del Vi. A la tarda (19.00 hores) hi haurà una concentració a la plaça de l'U d'Octubre amb la lectura d'un manifest i l'actuació de les raperes Skata23, Mc Sylvia i Alba MsDeath i el grup Les Anxovetes. El manifest girarà entorn del combat de la desigualtat i la precarietat laboral i la denúncia de la bretxa salarial, entre d'altres. Com a prèvia de la jornada reivindicativa, aquest dissabte al matí, hi haurà un vermut feminista informatiu a la plaça del Lleó.\nLa Plataforma neix amb l'objectiu d'ajudar i donar veu «a totes les minories que se senten rebutjades, oferint un espai de cohesió i amable, però, sobretot, de lluita compartida per la igualtat d'oportunitats», i vol anar més enllà dels actes del 8 de març.