Registrar dominis .lawyer - Entorno Digital\nRegistre de dominis .lawyer\nDominis | Dominis | Extensions de dominis | .lawyer\nLAWYER és un domini genèric que serveix per identificar-te amb un nom, producte, marca, etc a Internet, mitjançant una pàgina web o altres serveis com el correu electrònic. Per exemple si algú vol veure la teva pàgina web que està sota el teu domini LAWYER escriurà en un navegador www.elteunomdemarca.lawyer\nEl registre de dominis .lawyer no té requisits en fase Lliure.\nRequeriments de dominis .lawyer\n08 d'Octubre de 2014.\nA la fase Lliure dels dominis .lawyer, qualsevol persona física o jurídica podrà registrar dominis en aquesta extensió. Aquesta fase es regeix per la norma del que primer arriba, primer registra.\n- Amb la compra del teu domini .lawyer pots seleccionar els nostres serveis de DNS per l'activació del teu domini ".lawyer".\n- Entorno posa a la teva disposició amb el registre del domini .lawyer una àmplia gamma de serveis de hosting, servidors virtuals i certificats SSL.\n- Si estàs interessat en la recuperació o vigilància d'un domini .lawyer pots veure la nostra secció de serveis corporatius.\n- Al comprar el domini web amb l'extensió .lawyer podem ajudar-te en el teu projecte de presència a internet amb aplicacions opensource tipus Wordpress, Drupal, etc. o projectes a mida allotjats en el teu domini web .lawyer\nPer registrar dominis genèrics .lawyer has de completar el formulari de registre on-line.\nEls dominis .lawyer es poden contractat entre 1 i 10 anys.\nPer renovar dominis .lawyer aquests han d’estar en període de renovació i es poden renovar entre 1 i 9 anys.\nEls dominis .lawyer també admeten renovació anticipada.\nPer a transferir dominis .lawyer és necessari:\nAl transferir dominis .lawyer aquests es renoven per un any més a partir de la data d'expiració. El procés té una durada máxima de 5 dies.\nNomés podem fer un canvi de titular d'un domini .lawyer si Entorno Digital és el Registrador acreditat. Si no és així, el primer que hem de fer és transferir-lo a Entorno Digital.\nEl canvi de titular de .lawyer té un cost de 50 euros (preus sense IVA) .\nPots modificar els contactes i servidors de DNS dels teus dominis .lawyer a través del teu panell de control, al que pots accedir des de l‘apartat “USUARI REGISTRAT” del nostre web.\nTarifa de dominis .lawyer\nSi gestiones varis dominis .lawyer o altres dominis territorials posa't en contacte amb nosaltres per conèixer els nostres descomptes per volum.\nSi necessites qualsevol aclariment per registrar dominis .lawyer o contractar un servei de hosting posa't en contacte amb nosaltres.


L' IMAGINARI: Meri DJ....\nCrec que ja és hora de dedicar-li una entrada a Meri (la paraula dedicar en aquest àmbit de blog no m'agrada gaire, ho deixarem en parlaré una mica d'ella), més que res perquè ella al seu fotolog em va fer un collage molt xulo de les dos i també perquè, quan vol, és molt bona amiga.\nAvui ja ha sortit a la llum un fotolog dedicat exclusivament a Meri, però en la seva faceta de DJ, on la defineixen així: "amant de la música, que tot i ser "nova" en aquest món ja disposa d'una bona manada de seguidors".\nEls noms del personal col·laborador en aquest " club de fans" també s'ha donat a conèixer avui: la Presidenta i assessora personal de Meri DJ, Núria Martínez i la fotògrafa oficial, Sonia Esteban ( tot i que crec que també m'hi afegeixo jo...que només en les fotos que li vaig fer ahir a Riba-Roja ja li podem fer un book, jeje ).\nEn aquest fotolog ens informaran de les seves pròximes sessions (lloc, horari, etc.) i també s'acceptaran suggeriments i propostes així com algunes votacions de les cançons mítiques de l'esmentada DJ...\n( Aquesta foto lo poso perquè ens va agradar molt a les dos, és " artística" al nostre nivell, clar)\nPublicat per Norma Pujol Farré les 21:12\nMoltes gracies per esta magnifica entrada :)!!\nno te puc dir gaira cosa mes k m'he posat d'estrangis a l'ordenador de mun pare i si me pille me fa la pell!! xD\nah, les fotos molt ben triades! :p\n28 d’agost de 2007 a les 21:51\nhi norma & meri!!\nendavant amb la 'música sin ley'!\ngran sessió a riba-roja i gran idea la del flog de meri dj!!\nsegueixo fent-li cas a sonia ;) i deixo aquí una mica de publicitat per si algú s'ha saltat lo link de dalt xDD\nENTREU I VOTEU!!! :D\n31 d’agost de 2007 a les 3:10\n...m'he volgut fer el chulo posant lo link al comment d'abans i resulte que no s'obre be...\nbueno, sempre podeu fer "abrir en una nueva ventana" jeje\n31 d’agost de 2007 a les 3:20\nPrimer partit de Lliga del barça, primer partit a ...\nCursa de Móra d'Ebre....\nWalt Disney a Flix!\nRem, rem i més rem...


Coses no dites | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nCoses no dites\nSi la independència unilateral de Catalunya no es va produir, agradi més o agradi menys, va ser per una raó ben senzilla: no n’hi havia prou amb retòrica per marxar, calia alguna cosa més\n29 AGO 2019 - 16:53\tCEST\nManifestació en contra del Brexit, aquest dimecres. AFP / DANIEL SORABJI;\nCom més s’acosten els terminis per l’entrada en vigor del Brexit –una inexorable decisió presa ja fa molt de temps per successius governs britànics–, el cost de decisions preses per motius vicaris, introduïdes com arma política per desgastar l’adversari, es fa més avinent. A banda de perjudicar les expectatives de sectors econòmics prominents, de les generacions ascendents i de la ciutat de Londres con a gran metròpolis, la decisió dels Cameron, May i Johnson introdueix un alt risc en les relacions amb l’Ulster i Escòcia i amenaça, per tant, la mateixa estructura constitucional del Regne Unit. La pregunta s’imposa: eren i són realment partidaris del Brexit els tres personatges citats i l’entorn conservador que els ha donat i dona suport? Certament, aquesta és una pregunta que no mereixerà mai resposta. Són gent de l’establishment, amb ben poc en comú amb els votants a favor del Brexit de les ciutats desindustrialitzades del nord d’Anglaterra, el paisatge social de brexiters de qui hom pot comprendre’n sense gaire esforç les motivacions.\nAleshores cal que ens demanem el següent: què ha passat perquè un grup tan conspicu de conservadors s’hagi tret aquest roc de la faixa sabent que les conseqüències serien, amb tota probabilitat, greus? A quin gènere de política pertany, doncs, una operació tan arriscada? Sembla més aviat una qüestió d’ordre interior, destinada probablement a arruïnar el prestigi d’adversaris al propi partit, a l’interior de la societat anglesa. Vist des d’Irlanda, la broma cal qualificar-la com a mínim de pesada, de molt mal gust després dels acords del Divendres Sant que van pacificar un conflicte de molt llarga durada i molt costós en termes de violència.\nNo cal anar gaire lluny per traçar algunes comparacions i fer-se algunes preguntes. Demanar per algunes coses no dites a qui correspongui. Si hagués triomfat l’aventura del procés, en els termes literals en els quals es va plantejar, la sortida unilateral del Regne d’Espanya era inapel·lable. No s’hi val queixar-se, posant la bena abans de la ferida, que els polítics espanyols s’haurien negat a acceptar una negociació en els termes en els quals se’ls plantejà. Fins i tot a molts dels qui, com jo mateix, l’apel·lació insistent a Espanya ens deixa freds, la idea d’imposar el desmantellament de l’estructura constitucional en la qual han participat els catalans sense interrupció des del 1978 ens semblà de mal empassar i d’èxit improbable. Una pregunta aleshores cau pel seu propi pes. Si l’operació que s’inicià amb un gran desplegament retòric amb les lleis de desconnexió conduïa per definició a la sortida unilateral, es va pensar de partida en aquests termes? Si aquest traumàtic desenllaç no es produí, agradi més o agradi menys, va ser per una raó ben senzilla: no n’hi havia prou amb retòrica per marxar, calia alguna cosa més. Es podria formular d’una altra manera: no n’hi havia prou a convertir greuges reals o magnificats en majoria parlamentària escassa i social incerta, calia alguna cosa més. I, en segon lloc, no n’hi ha prou a mobilitzar una vegada i una altra els propis partidaris sense atendre l’altra meitat de la societat.\nEn aquest punt, la pregunta retorna: què hauria passat si hagués triomfat aquella operació, si és que algun dels nostres Cameron, May o Johnson se la creien de veritat? Una conseqüència immediata i òbvia es desprèn de la comparació amb el Regne (des)Unit: la sortida automàtica de la Unió Europea, un Brexit a la catalana. I la estupefacció ens porta a plantejar una segona qüestió: per a quin moment es reservà la decisió d’explicar la gran qüestió al conjunt dels catalans i catalanes, a partidaris, detractors i a la gran majoria de gent desconcertada que, a hores d’ara, encara no han (hem) sigut capaços d’entendre el significat de tot plegat. Perquè, desenganyem-nos, tant es poden entendre les raons dels que volen sortir com les dels que es volen quedar, com succeí i succeeix encara a la Gran Bretanya L’única motivació que no és comprensible és el frau de llançar-se a l’abisme sense remei. En aquest punt convé retornar al savi consell de l’irlandès Edmund Burke: ningú pot amenaçar la prosperitat de la generació següent sense estar gaire segur d’allò que fa.\nAbans de començar el campionat de lliga de les inculpacions, aquesta qüestió s’hauria de posar sobre la taula. Si no, la pregunta s’imposa: algú havia especulat amb la possibilitat que passés quelcom semblant a l’abraçada de l’os que Boris Johnson rep a hores d’ara? L’abraçada del propi aliat que, en circumstàncies crítiques de veritat, feu pagar a Winston Churchill i John Maynard Keynes el material de guerra amb retalls de l’imperi que havia regnat sobre les aigües fins a l’últim cèntim? Estaria bé saber com es pensava pagar una operació d’ordre similar.\nJosep M. Fradera és catedràtic d'Història de la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona.


recomana.cat - Crítica de l'obra: Alhayat o la suma dels dies | Honestedat i estima, en una abraçada per Jordi Bordes\nAquesta nit t'abraçaré Pròxima estació, esperança La meva primera colònia\nLa companyia La Viciosa es va estrenar la temporada passada amb aquest muntatge que destil·la situacions que van viure a un camp de refugiats a Grècia el 2016 on van anar-hi a fer de voluntaris. Tenien la necessitat d'expressar el que havien vist, d'ordenar l'estat emocional i repensar el que havien viscut. És un resultat similar al de Kalimat (TNC, 2016). La posada en escena d'Alhayat és senzilla, directa, honesta. Deixa insinuada tant la satisfacció quan desencallen el projecte de la biblioteca i com les petites frustracions diàries (dels voluntaris i també dels interns del camp): La burocràcia encalla sovint la necessitat de créixer, de fer possible una vida plena i que Europa abraci com ho fan les voluntàries en el seu moment de comiat. Alhayat funcionaria de díptic a P.A.U (Paisatges als Ulls) que narra l'arribada d'immigrants a Europa jugant-se la vida al mar o El rey del Gurugú, en què es representa la vida al camp improvisat en un bosc, abans de saltar la tanca de Melilla. A Alhayat barregen moplt bé l'àrab amb el català i l'anglès, rpetint el joc de conversa difícil que es deuria produir al camp.\nL'obra, amb l'inexorable pas del temps en forma de comptador de dies que flagela l'escena, es resumeix amb una abraçada final estreta, llarga, com si fos de primer pla i amb càmera que recorre els 360 graus de l'acció. En aquell dolor es valora l'estima, la importància vital en la trajectòria de cada implicat. Per als interns, el pas dels voluntaris és sempre provisional, el que demostra que passa el temps dins del camp (i que s'allarguen inexcusablement les entrevistes per poder entrar de refugiat en algun país). Per als voluntaris, aquesta experiència els marca un abans i un després. Amb el desig (i la impossibilitat laboral) de poder tornar, de seguir ajudant. Per això, els és imprescindible trobar fórmules per expressar el que han vist i comunicar-ho, per fer pressió a les societats aparentment democràtiques i acollidores europees: Cada camp de refugiats és un demostració del recel del continent, una demostració de feblesa, de por. I trenca aquella imatge utòpica de la deesa que va enamorar Zeus i que van provar d'escapolir-se de l'Olimp (ara que Zeus, si hem de creure la mitologia grega, era més aviat capriciós i preferim creure que l'amor d'Europa sí que era ingenu i absolut).\nLa senzillesa de la història arriba com un petit i senzill conte. Com el que el protagonista explica a la canalla del camp, quan es va fent realitat el projecte de Biblioteca (i punt de trobada) a aixopluc. Moha Amazian (La Font de la Pólvora) és un jove positiu, que ha entès trobar-se en un laberint des d'on res avança. Manar Taljo desplega personatges ben antagònics. Però enamora amb la sensibilitat que rpresenta Tamuda, callada, teservada, porufga i alghora confiada en una Alemanya acollidroa i en sortir de la tenda i tenir un espai per a compartir amb altres dones. finalment Georgina Latre (42 KM, Consell familiar, Vilafranca) és la voluntària entusiasta, que fa servir els seus fils per superar la burocràcia del camp. I que se'n surt, a mitges. Però que entén que el seu pas és provisional, i ixo li genera una frustració creixent. Quatre mesos (molt temps per fer voluntariat) acaba sent només un capítol en la vida dels refugiats que segueixen esperant...


ACTIVITATS i SERVEIS – TOP TEAM\nNovetat 2018 – Classes de balls Nupcials\nEt cases? Nosaltres ens encarreguem del teu ball!\nPreparem coreografies clàssiques, vals nupcial o coreografies grupals per a convidats.\nEt mesclem les cançons, t’ajudem a dur a terme les teves propies idees de ball i et fem un vídeo de la coreografia perquè la puguis assajar a casa.\nAdaptem les coreografies a tots els nivells!\nA TopTeam trobaràs més de 160 activitats dirigides setmanals, amb una gran varietat d’estils, tècniques i horaris. Totes les sessions estan dirigides per tècnics qualificats i amb suport musical.\nLes activitats estan agrupades segons la tipologia:\nCOREOGRAFIA: Dance • Step • Zumba •\nTONIFICACIÓ: Pump • G.A.C • Cardio/Tono\nLÍNIA: Ciclo Indoor • Strong\nEQUILIBRI: Pilates • Body Balance • Esquena Sana • Manteniment • Estiraments • Hipopressius\nEspai equipat amb maquines de fitness, cardiovasculars i pes lliure pels qui volen millorar la seva condició física. A través d’aquestes podràs treballar a través de circuits d’entrenament.\nEl tècnic de fitness s’encarrega d’assignar els programes d’entrenament més adequats a cada persona, d’orientar, corregir a l’usuari els seus defectes d’execució i de motivar a les persones de manera equilibrada, segura i saludable.\nActivitats orientades a l’entrenament físic, amb diversos intervals a través de circuits. Predominen el treball d’exercicis multi-articulars que s’utilitzen a la vida diària.\nEntrenaments exclusius i adaptats individualment.\nSessions, de 30 o 60 minuts amb acompanyament constant, destinades a realitzar un entrenament personalitzat amb exercicis que poden anar des de la utilització de les màquines de la sala de fitness, sessions de recuperació funcional, esports de contacte, etc. Aquestes sessions com que s’adapten a les teves característiques i motivacions, t’asseguren un màxim rendiment.\nPosem a la teva disposició un professional especialitzat en dietètica i nutrició, que t’assessorarà i et donarà les eines necessàries perquè puguis assolir els teus objectius, d’una manera saludable.\nPrimer es realitza una completa història clínica i dietètica, analitzant de forma acurada els hàbits alimentaris del pacient, així com aquells aspectes que poden “bloquejar” l’assoliment de l’objectiu. A partir d’aquest estudi s’ofereixen, de manera individualitzada, les ajudes dietètiques necessàries per el seguiment de la pauta (educació alimentaria, planificació de menús, suport emocional, etc.).\nProductes i Merchandising\nTenim a la teva disposició diversos productes tals com: guants per boxa, guants de fitness, suplementació, entre d’altres.\nNecessites quelcom? Vine i t’informem personalment.\nEl quiromassatge és una tècnica mil•lenària i manual que, tot i ser senzilla, ocupa un lloc privilegiat en el camp de la medicina. Actua a nivell físic, psíquic i energètic amb una única finalitat terapèutica.\n• Regenera, purifica i tonifica tot l’organisme.\n• Redueix i elimina les contractures, nodreix els músculs i els enforteix.\n• Enforteix les articulacions dèbils i suavitza les que estan tenses.\n• Té un important impacte sobre el sistema nerviós; estimula els nervis motors recuperant el sentit del tacte.\n• Activa la circulació i l’activitat limfàtica.\n• Activa els processos gàstrics i intestinals. Les digestions es fan menys pesades. Combat l’estrenyiment.\nLa fisioteràpia és l’art i la ciència del tractament físic mitjançant l’exercici terapèutic, estiraments, massatge, escalfor, etc. Per tal de solucionar els problemes que puguin originar dolor, limitació funcional o malestar. Et permetrà estar preparat/da per fer la teva activitat preferida.


El complex de Prada de Moles acollirà el primer torneig de Pàdel i Tennis d'Encamp | BonDia Diari digital d'Andorra.\nEl complex de Prada de Moles acollirà el primer torneig de Pàdel i Tennis d'Encamp\nDl., 11/07/2016 - 11:41\nEl Departament de Joventut i Esports del Comú d'Encamp ha organitzat la primera edició del torneig de tennis i pàdel de la parròquia, que se celebrarà a la zona esportiva de Prada de Moles a partir del dilluns 18 de juliol. L'esdeveniment comptarà amb lliga de socis i open, i serà gratuït per als socis del Complex Esportiu i Sociocultural d'Encamp i del Pas de la Casa.\nEl Comú d'Encamp ha informat que dos tornejos començaran el dilluns 18 de juliol i es jugaran a la zona esportiva de Prada de Moles. Pel que fa al torneig de pàdel hi haurà la modalitat femenina i masculina en lliga de socis i open, i a més, també es jugarà en modalitat mixt, sempre que hi hagi un mínim de quatre parelles. I, d'altra banda, el torneig de tennis inclou lliga de socis i open individual i dobles en modalitat femenina i masculina.\nPel que fa als preus, per als socis del Complex Esportiu i Sociocultural d’Encamp i el Centre Esportiu del Pas de la Casa serà gratuït i per als no socis tindrà un cost de 7 euros que inclourà les pilotes, la llum, una samarreta de regal i un berenar amb festa final amb entrega de premis.\nLa data límit d'inscripció és el 15 de juliol a les 13 hores i per inscriure's cal anar a la recepció del Complex Esportiu i Sociocultural d'Encamp.\nLa normativa de la competició, tant en pàdel com en tennis, especifica que els partits seran a tres sets, i al tercer set, tie-break. Els partits es podran jugar a qualsevol hora del dia i els resultats s'enviaran via Whatsapp.\nEscrit per Pepe production el Dv., 17/01/2020 - 13:03 Enllaç permanent\nSou molt guapos\nEscrit per Pepe production el Dv., 17/01/2020 - 13:04 Enllaç permanent


"La cabra blanca de Rasquera és l’única raça autòctona del país" | Diari de Tarragona\nEl Parlament insta el Govern a declarar una moratòria immediata en la venda d'oliveres monumentals\n"La cabra blanca de Rasquera és l’única raça autòctona del país"\nJosep González (1962) és alcalde de Rasquera des del juliol de 2017 (Solidaritat Catalana per la Independència) amb l’objectiu principal de rebaixar el deute del poble\n2 de Mayo de 2018 - 12:00 hs\nImatge de l’alcalde Josep González, aquesta setmana a Rasquera. FOTO: Joan Revillas\nAquest cap de setmana Rasquera s’endinsa en la Fira ramadera i d’artesania. Parlem amb l’alcalde Josep González sobre els detalls de l’esdeveniment, així com dels projectes de poble.\nLa fira té una llarga trajectòria, 33 anys. Com ha evolucionat en tots aquests anys?\nLa primera fira es va celebrar el 1883. Rasquera era el centre neuràlgic de la ramaderia, tant de cabrum, com d’oví, boví i equí. Aquí es trobaven pastors i tractants de tot Catalunya, el País Valencià i Aragó. Cap a finals dels anys 50, amb la desaparició de la transhumància a peu, va deixar de celebrar-se. L’any 1986 la vam tornar a recuperar per donar a conèixer al jovent aquella fira que tant havíem sentit a parlar als nostres pares i iaios. Ara està plenament consolidada.\nDonar a conèixer els productes del poble: els pastissets, la resta de rebosteria, l’artesania de la pauma, el vi (amb un espai important el dissabte en el qual farem una degustació dels diferents i excel·lents vins rasquerans acompanyada amb cabrit de Cabra Blanca de Rasquera), oli, ratafia, formatge, mel... i totes les seues varietats més modernes. I el producte estrella, per suposat: la Cabra Blanca de Rasquera, l’única raça autòctona de cabrum de Catalunya.\nQuin és l’acte que no es pot perdre?\nL’acte més important que ens transporta anys enrere: la baixada dels ramats. Els visitants podran veure l’arribada dels diferents ramats amb el ressò de les esquelles. I, com que es troben en un mateix punt, podran veure i tocar de prop aquest majestuós i dòcil animal.\nActualment quantes cabres blanques de Rasquera i ramaders hi ha al poble?\nTres ramaders amb uns 900 caps. L’any que ve, si tot va bé, hi haurà un jove pastor amb 250 caps.\nPassant a parlar ara sobre Rasquera, quins projectes heu portat a terme darrerament?\nEl principal objectiu era rebaixar el gran deute. Fins ara, hem rebaixat uns 500.000 euros. També hem arranjat camins i hem construït bases per millorar la prevenció i extinció d’incendis forestals. A l’escola hem instal·lat un ascensor i un lavabo per a persones amb discapacitat. També hem millorat el centre cívic i la piscina municipal. I disposem de caixer automàtic al poble.\nI de cara al futur, quins projectes voleu portar a terme al municipi?\nVolem escalfar, emprant la biomassa, l’escola i el centre cívic. Així mateix, volem instal·lar aire condicionat en aquest centre. Un altre dels nostres projectes és millorar i arranjar el cementiri municipal. Pel que fa al poble i les telecomunicacions, volem portar la fibra, ja que no tenim ni ADSL. Quant a urbanisme, volem arranjar i millorar el carrer Tortosa i l’antiga carretera de Tortosa per fer-la zona de vianants. També intentarem fer un perímetre de protecció al voltant del poble per a prevenció d’incendis forestals i una rotonda per millorar el trànsit a l’entrada del poble.\nEl Govern eludeix la crisi entre JxCat i ERC i es conjura per seguir endavant


Tarragona forma part des d'aquesta setmana del programa 'Ciutats Amigues de la Infància' (CAI). Es tracta d'un organisme impulsat per UNICEF, el Ministeri de Sanitat, la Federació Espanyola de Municipis Províncies i l'Institut Universitari de Necessitats i Drets de la Infància i l'Adolescència. Tarragona hi ha entrat a formar part juntament amb Girona, Figueres, Rubí i Tiana.\nUna imatge del festival Minipop. Foto: Minipop\nPer complir amb els objectius del programa l’Ajuntament de Tarragona ha preparat un Pla de la Infància i l'Adolescència, que concreta els principals àmbits d'actuació en els propers dos anys en tres eixos:\n- L'infant com a agent actiu a la ciutat, que recull les accions per fomentar la seva participació.\n- La ciutat, un lloc "bo" o un bon lloc per a infants i adolescents, que preveu millorar i sintetitzar l'oferta de programes per a aquests col·lectius.\n- L'especial atenció a col·lectius vulnerables.\nEn total, 13 municipals catalans i 170 al conjunt de tot l'Estat ja formen part de la xarxa de Ciutats Amigues de la Infància arreu de l'Estat.


El món vist des dels objectius fotogràfics, a la Sala Municipal d'Exposicions - Ajuntament de la Pobla de Claramunt\nData i hora oficials: 26/02/2021 07:41\nEl món vist des dels objectius fotogràfics, a la Sala Municipal d'Exposicions\nUna quarantena d'instantànies omplen, des del diumenge 11 de novembre al migdia, les parets de la Sala Municipal d'Exposicions. Les fotografies són obra d'una vintena de socis i sòcies de l'Agrupació Fotogràfica el Castell de la Pobla de Claramunt. La inauguració va anar a càrrec de l'alcalde, Santi Broch.\nLes imatges són de temàtiques molt diverses i amb un toc personal de cada autora i autor, que mostren la realitat que capten a través de l'objectiu de la càmera i que, a vegades, transformen amb diferents tècniques. N'hi ha en blanc i negre i en color i són de paisatges, retrats, bodegons, entre d'altres temes. Algunes de les persones que exposen ja fa un temps que es dediquen al món de la fotografia i d'altres són novelles.\nLa col·lecció fotogràfica es podrà visitar fins al dissabte 24 de novembre. L'horari de visites és de dimarts a dissabte, de 2/4 de 6 de la tarda a 2/4 de 8 del vespre. L'activitat l'organitza la regidoria de Cultura de l'Ajuntament i està inclosa dins de la programació de les Festes Culturals, que es van iniciar a principi de setembre i que finalitzaran aquest mes de novembre.\nL'Agrupació Fotogràfica local va néixer el febrer de 2017 i es crea de la passió per la fotografia d'un grup de poblatans i poblatanes que ja feia temps que treballaven en la idea. La seu de l'entitat es troba a la Sala Celler de la masia de can Galan, equipament on també s'ubica l'Arxiu Fotogràfic Municipal (AFM).\nDes del seu naixement, l'entitat organitza un gran nombre d'activitats, com tallers, sortides, concursos o exposicions. Per a més informació sobre l'agrupació es pot fer per mail a d'adreça afpobla@gmail.com, al Facebook AF la Pobla de Claramunt o al mòbil 607 28 53 58.\nMoment de la inauguració de la col·lecció de l'Agrupació Fotogràfica local


Jardins de la Vil·la Cecília | Web de Barcelona Jardins de la Vil·la Cecília | Web de Barcelona\nSituats al costat dels de la Vil·la Amèlia, amb els quals originàriament van constituir un únic jardí, els jardins de la Vil·la Cecília són, a més d'un espai verd magnífic amb nombrosos arbres centenaris, un dels centres neuràlgics de les activitats del districte.\nEls Jardins de la Vil·la Cecília estan situats als terrenys d’una antiga finca rural: Cal Noyu, que va ser adquirida l’any 1909 per Eduardo Conde, fundador dels magatzems El Siglo, el primer comerç establert a Barcelona amb criteris de gran superfície. Conde va posar a la vil·la el nom de Cecília en honor a la seva esposa. L’any 1969, els terrenys van ser expropiats per l’Ajuntament per convertir-los en parc.\nUna part de l’espai verd actual va pertànyer als antics Jardins de la Vil·la Amèlia, situats just al costat i que actualment també són d’ús públic. L’edifici, que fou residència d’Eduardo Conde, és avui la seu del Centre Cívic Casal de Sarrià.\nEls pins blancs i pinyers (Pinus halepenssis i pinea), els xiprers (Cupresus sempervirens) i les palmeres de Canàries (Phoenix canariensis) en són alguns exemples.\nTambé destaquen els plàtans (Platanus hispanica), els til·lers (Tilia x europaea), els cedres (Cedrus deodara), els pebrers bords (Schinus molle), els oms de Sibèria (Ulmus pumila) i els ailants (Ailanthus altissima). Prop del centre cívic hi ha un exemplar de Butia capitata, una palmera poc freqüent a Barcelona. Quant als arbustos, destaquen els llorers (Laurus nobilis).\nEl jardí té tanques de xiprer retallat en forma de casetes. Un petit poble vegetal que comença a l’accés del carrer de Santa Amèlia i acaba a la plaça on hi ha el centre cívic.\nEspais oberts i parterres de gespa conviuen amb una estructura laberíntica, amb camins ombrívols i espais tranquils on seure. El contrapunt el dóna una superfície asfaltada en un extrem i presidida per un petit palmerar.\nDins l’aigua del canal que comença a la dreta de l’entrada dels jardins pel carrer de Santa Amèlia, jeu, boca terrosa, Ofèlia ofegada, una escultura de bronze de Francisco López Hernández de l’any 1964. En aquest mateix lloc, unes grans fulles metàl·liques de Ginkgo biloba es van unint en una mena d’arc que, enfilant-se des del canal, dóna la benvinguda al visitant. És obra dels arquitectes responsables de la reforma dels jardins: Elías Torres i José Antonio Martínez Lapeña.\nAquests arquitectes també van dissenyar els bancs del parc -de fusta damunt de rodes de pedra, que evoquen patins- i uns altíssims fanals inspirats en els arbres. Dos elements de disseny que van ser mereixedors d’un premi FAD (Foment de les Arts Decoratives) l’any 1986.\nUn altre dels atractius d’aquest parc és que està dedicat a la gent gran. Disposa d’un espai lúdic per exercitar les articulacions i afavorir l’agilitat amb barres de diferents alçàries, caragols per fer anar els dits i rampes suaus, entre altres recursos, uns exercicis que enriqueixen les passejades diàries.\nJam Session a l'aire lliure


Els accionistes de Gas Natural cobraran 1.000 milions d'euros en dividends - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls accionistes de Gas Natural cobraran 1.000 milions d'euros en dividends\nEl manresà Fainé participa per primer cop en la junta d'accionistes com a president de la firma\nefe/acn 21.04.2017 | 00:07\nEl president de Gas Natural, Isidre Fainé, i el conseller delegat, Rafael Villaseca efe/toni albir\nEls accionistes de Gas Natural Fenosa (GNF) reunits a Barcelona amb motiu de la celebració de la junta general de la gasista han aprovat repartir 1.001 milions d'euros dels beneficis del 2016 en dividends, cosa que representa destinar el 74,3% dels guanys obtinguts en l'exercici de l'any passat a remunerar l'accionista. Aquesta xifra comporta repartir el pagament d'un euro per acció tal com es va comprometre la direcció de la companyia en el pla estratègic 2016-2018.\nL'aprovació d'aquest dividend es va acordar ahir al matí en la primera junta general d'accionistes de Gas Natural presidida pel manresà Isidre Fainé. Una junta que es va celebrar amb un record sincer per la mort de l'anterior president i president d'Honor de la companyia energètica Salvador Ga-barró, traspassat el 17 de març passat.\nD'altra banda, Fainé va garantir ahir que buscarà «fins al final» un acord amb Colòmbia sobre la seva filial Electricaribe que sigui «bo» tant per a aquell país com per als inversors de la multinacional espanyola.\nEl manresà va remarcar que la multinacional energètica té la «mà estesa» i «plena disposició» per trobar una solució dialogada a aquest conflicte. I és que, encara que Gas Natural va iniciar el març un procediment davant el Tribunal de la Comissió de les Nacions Unides per al Dret Mercantil Internacional (CNUDMI) per reclamar a Colòmbia la devolució de la seva filial Electricaribe o una indemnització de més de 1.000 milions d'euros, la multinacional manté el diàleg obert amb el govern colombià.\n«Cal deixar que les dues vies funcionin. Vull ser a Colòmbia, perquè crec en el país», va afegir Fainé, que va explicar que ha mantingut «diverses entrevistes» amb el president colombià, Juan Manuel Santos, per parlar sobre el conflicte d'Electricaribe, companyia que opera al Carib colombià.\nConfia en el diàleg\nFainé també es va mostrar confiat que «en un moment o altre» s'obrirà una via de diàleg entre el govern espanyol i la Generalitat que permetrà trobar una solució al desafiament sobiranista català.\n«La negociació i el diàleg és la base per arribar a bones solucions per a tots i segueixo confiant que en algun moment o altre aquest diàleg hi serà», va declarar Fainé en la roda de premsa prèvia a la junta d'accionistes, en la qual va ser interpel·lat sobre la situació política a Catalunya.\nPreguntat també pels casos de corrupció a Espanya, Fainé va declarar: «no entrem a valorar aquest tipus de qüestions. Confio en la democràcia i en els bons polítics».\nEl manresà és també president de la Fundació Bancària La Caixa i de Criteria, societat instrumental patrimonialista controlada al 100% per la Fundació i que gestiona totes les participacions accionarials del grup en sectors com l'energètic, les infraestructures, els serveis i el negoci immobiliari, així com a CaixaBank.


Sota el marc de “Rencontres Web-Musées” ha tingut lloc el 16 d’octubre a París una jornada en el més pur esperit 2.0, és a dir, informal i participativa i amb molta substància, aportada tant per les intervencions de la taula com per part dels assistents. El marc, el Louvre. El tema: museus i web 2.0. El contingut: ara en faré una breu ressenya, i podeu consultar les presentacions a Slideshare.\nVaig poder constatar que en 2.0 els museus a França estan més o menys com els d’aquí, és a dir, començant a explorar i a descobrir les immenses possibilitats comunicatives i de generació de contingut que les xarxes socials posen a disposició de tots. Destaquen alguns museus capdavanters, entre d’altres, les experiències 2.0 del Museum i de les Abattoirs, un de ciències, l’altre d’art contemporani, tots dos a Toulouse o del Museu d’Art Contemporani de Lyon. A la capital, no sembla que els grans museus hagin engegat encara, però ja es notava l’interès per part dels assistents de museus parisencs i el mateix fet de celebrar la sessió al Louvre n’és un bon indici. La meva intuïció és que d’aquí a sis mesos o com a molt estirar un any, l’acció a les xarxes socials serà ja incorporada en l’estratègia de la majoria de centres. És massa bo el seu potencial com per desaprofitar-ne les possibilitats. La velocitat vertiginosa en què estan estenent-se no permet encantar-s’hi gaire, si no es vol perdre el tren de la participació. No es tracta en absolut de seguir una moda, es tracta de ser-hi present allà on són els usuaris i de poder conversar-hi, intercanviar experiències, en una comunicació multidireccional, que va no solament, com abans, del museu cap a tots, sinó de tots cap el museu i de tots entre tots.\nDe la varietat de bones pràctiques presentades i dels conceptes compartits, n’assenyalaré només alguns i us convido a anar veient les presentacions, totes elles interessants.\nSamuel Bausson, webmaster del Museum de Toulouse i un dels artífexs dels Rencontres juntament amb Yves-Armel Martin del Centre Erasme, veu el museu com un lloc propici a l’afiliació per afinitat, i el 2.0 sortir dels murs i anar a trobar els visitants allà on ja hi són. Em va agradar especialment l’enunciat que cal “sortir de la lògica de vitrina per anar a una lògica relacional”. Samuel, com gairebé tots els intervinents va posar l’accent en què cal escoltar. Això és, efectivament, el primer que ha de fer un museu, un centre, una empresa: escoltar què diuen els usuaris, conèixer què fan els altres en 2.0. Seguidament cal facilitar la interpel·lació per part dels visitants, participar a la conversa i acceptar les contradiccions. Cal sincronitzar els temps del museu amb els de la web i es tracta no de fer per als visitants sinó amb els visitants. Una conclusió ben certa: “pas de web 2.0 avec un fonctionnement interne en 1.0“, és a dir, no pot haver-hi web 2.0 amb un funcionament intern del museu en 1.0 (no participatiu).Us recomano les seves presentacions, una de les quals porta el suggerent títol de “De la conservation à la conversation” i l’altra, Adéquation Web 2.0 et musées, amb inspirades diapositives finals caricaturitzant les objeccions que se solen posar a l’entrada a les xarxes socials.\nPresentació de Samuel Bausson, Rencontres Web-Musées al Louvre.\nAna-Laura Baz, del Musée de la Civilisation del Québec, defineix el museu com a lloc de trobada de les idees i les persones, i proposa conversar amb els públics al blog sobre la base de les produccions del museu.\nEn el paquet d’experiències concretes, a més d’explicar el concurs a Flickr que hem organitzat al Museu Picasso i una segona presentació exposant la posada en marxa del nostre projecte 2.0, Maud Dahlem, de Toulouse, va explicar una experiència interessant i exitosa de trobada de públic internauta i públic presencial, a partir d’una activitat fotogràfica al museu.\nEl Museu d’Art Contemporani de Lyon, amb uns 200.000 vistants per any, la meitat dels quals són menors de 26 anys, va presentar la seva acció a facebook . Es va posar l’èmfasi en l’oportunitat que brinda Facebook per un diàleg directe entre el visitant i el museu, en un context i un llenguatge diferent de l’habitual.\nI en el tram final, una sessió de Philippe Fabry, dedicada a l’avaluació i a com mesurar l’impacte de l’arrencada en xarxes socials. Per poder calibrar bé si hem augmentat la freqüentació i/o la visibilitat, cal mesurar els usuaris de la web abans i després de la posada en marxa del projecte.\nEn els torns de debat van sorgir moltes qüestions d’interès i dubtes i incerteses que ens acompanyen a tots en aquest despuntar museístic del 2.0, com per exemple, com conservar l’històric de la relació amb els internautes, com convèncer els “jefes” de la importància / necessitat de ser-hi presents i de dedicar-hi recursos , quin retorn de la inversió, els indicadors qualitatius, la integració dins la web “oficial” o la preocupació per la continuïtat del projecte 2.0 quan ha anat associat a la iniciativa i motivació d’una sola persona i no de tota la institució.\nFacebook del Museu d’Art Contemporani de Lyon.\nSignificativa i curiosa la pregunta que un assistent va fer a una de les ponents que havia engegat el seu projecte 2.0 en un centre depenent del Ministeri: “i com ho has pogut fer, a nosaltres -també depenents del ministeri- no ens han deixat”. La resposta, contundent “no hem demanat permís”. Bé pel pragmatisme, malament que les esferes de decisió vagin encara amb pors de les crítiques, quan les crítiques són valuosíssimes per millorar i avançar. Obertura i transparència, inherents al 2.0, haurien de ser també les qualitats d’una Administració al servei dels ciutadans.\nAcabo aquest resum convidant-vos a veure les presentacions i a deixar els vostres comentaris en aquest blog.\nQuè espereu dels museus a les xarxes socials? Què us agradaria trobar-hi?\nMuseu 2.0 Facebook, flickr, Louvre, web 2.0, xarxes socials\tPermalink 4 35043 Visites


DESCRIPCIÓ

Timeless Conditioner ajuda a combatre i revertir els canvis que experimenta el teu cabell amb el pas dels anys. Les tecnologies clínicament provades mantenen el cabell en la seva millor condició, perquè el teu cabell estigui fantàstic sense importar la seva edat.

PER QUÈ ESTÀ INDICAT?

Indicat per a tot tipus de cabells.

QUÈ M'APORTA?

Notaràs un cabell visiblement més sa amb cada rentat. Realça el cos i el moviment natural del cabell. L'avançada tecnologia Fortificant de Timeless enforteix el cabell i protegeix del trencament. Millora la textura del cabell trencadís, sec i aspre, deixant-ho suau i manejable. Protegeix el cabell dels rajos UV i de les eines de calor. Usats al costat de Timeless Pre-Shampoo Treatment ajuden a mantenir el teu color vibrant i natural més temps.

COM HO APLICO?

Després del Xampú i sobre el cabell mullat aplicar el condicionador Timeless, massatjar durant uns minuts sense fregar en excés ja que no conté silicones, pentina el cabell si ho desitges abans d'aclarir completament.

LIVING PROOF TIMELESS CONDITIONER 236ml


Animació del Patrimoni (primera edició): Pressupost de difusió “0 €”. Què fem?\nUn dels punts en comú que molts de nosaltres tenim com a TAPS és que hem de difondre les activitats dels nostres museus amb un pressupost cero o molt baix. Per aquest motiu, hem sembla interessant presentar una estratègia que s’utilitza als Museus d’Esplugues. Senzilla, barata i molt digne.\nDins la programació, cada activitat té el seu corresponent flyer que s’envia al usuaris que volen rebre informació i que permet tenir un material editat del que és fa durant tot l’any. La primer opció és aspirar al disseny d’un fulletó, amb una gran gràfica, però qué fem si no és possible? I com ho fem si no hi ha pressupost?\nCartolina, guillotina, imaginació i manualitats!!\nPublicat per Carme Comas a 13:36\nM'ha agradat molt! La proposaré al museu per difondre les activitats paral·leles a l'exposició que estem preparant.\ndimarts, 4 de març de 2008 a les 11:52:00 CET\nMolt bona idea... me la apunto!.\ndimarts, 4 de març de 2008 a les 12:23:00 CET\nAmb un document Word es poden fer meravelles amb els quadres de texts i imatges en blanc i negre!\ndissabte, 8 de març de 2008 a les 21:30:00 CET


Daltabaix difícil d’assumir (27-27) - Diari de Sant Adrià\nDaltabaix difícil d’assumir (27-27)\n14/02/2015 – El Sant Martí Adrianenc no passa de l’empat contra el CH Palautordera, deixant escapar una renda de set gols a favor.\nEls liles protagonitzaven la millor sortida a pista possible, mostrant-se fins en atac i limitant molt les opcions ofensives del rival. D’aquesta manera, dos gols d’Adrià Cumplido i les dianes de Javier Coba i Sergio Martínez donarien un primer avantatge al conjunt de Nacho Parera (4-0).\nAbans d’arribar als primers deu minuts de partit, el CH Palautordera es veia forçat a demanar un temps mort per mirar de reaccionar (5-1). Els vallesans, gràcies a l’efectivitat de Jordi Cañellas, s’aconseguirien acostar (6-5), però llavors arribaria la principal rauxa de joc del Sant Martí Adrianenc.\nEls liles posarien una marxa més, aconseguint clavar un sorprenent parcial de 6 a 0 que deixava molt tocat al Palautordera (12-5). Miquel Torres, autor de tres dianes durant aquest tram del partit, tindria un rol clau per entendre el bon avantatge adrianenc.\nFins al descans, el Sant Martí seguiria fent una bona feina, mantenint a ratlla al rival i marxant als vestidors amb una renda consistent de cinc gols, gràcies a un llançament final de Víctor Torres (15-10).\nJa a la segona part, els locals tornarien a gaudir de la màxima diferència del partit just després d’un gol d’Antonio López (20-13). Ningú a la Verneda hauria imaginat que el Palautordera seria capaç de protagonitzar un segon temps inversemblant per acabar puntuant.\nEls vallesans, inspirats pel lideratge de Gerard Hernández (10) i Jordi Cañellas (7), assecarien l’atac lila, passant del 23 a 13 al 23 a 20 (23-20). Llavors, Nacho Parera demanaria un temps mort que tampoc podria frenar l’auge visitant. El Sant Martí Adrianenc mantindria rendes mínimes d’un gol fins que, a falta de tres minuts, Gerard Hernández apareixia per empatar el marcador (26-26).\nAmb tot obert, Adrià Cumplido situaria novament als liles per davant (27-26), però l’ambició de Gerard Hernández portaria al Palautordera a establir la igualada definitiva a 30 segons per la conclusió. Cumplido (6) i Víctor Torres (7) acabarien sent els millors jugadors locals, tot i que la seva actuació seria insuficient per sumar el triomf.\nA l’espera que entre avui i demà es completi la jornada, els liles segueixen líders amb 34 punts, quatre més que el Mataró i la Salle de Montcada (tots dos amb un partit pendent). El pròxim dissabte, el Sant Martí Adrianenc visitarà la pista de l’Handbol Mataró (18h), ara mateix el seu principal perseguidor.\nArticle anteriorUn pur tràmit (5-0)\nArticle següentL’oposició demana un ple extraordinari per debatre la prorrogació del pressupost de 2014


Laboratori 3D – Web Gerència Territorial Terres de l'Ebre\nWeb Gerència Territorial Terres de l'Ebre » Hospital de Tortosa Verge de la Cinta » Serveis assistencials » Oferta tecnològica, proves i tractaments específics » Laboratori 3D\nDel projecte pilot d’implementació de la tecnologia 3D, iniciat al setembre a l’ICS Terres de l’Ebre, ha nascut el Laboratori 3D Atmosfera, un espai tecnològic, on un equip multidisciplinari, mitjançant l’ús de la tecnologia 3D, dona suport als...\nEl laboratori 3D Atmosfera és un espai tecnològic on un equip multidisciplinari, mitjançant l’ús de la tecnologia 3D, dona suport als professionals sanitaris de l’HTVC per a la realització de:\nPlanificació d’intervencions quirúrgiques\nDesenvolupament de projectes de docència, simulació i I+D.\nSer un espai per a la innovació i la incorporació de les noves tecnologies que siga un motor d’acceleració cap a la medicina personalitzada amb l’objectiu de millorar la qualitat assistencial del nostre hospital.\nJosé M Molina Marquez\nTraumatòleg i coordinador del projecte\nEric Barreda Prades\nMiguel Angel Armengod Navarro\nA partir de les imatges de TAC o RM fem una reconstrucció 3D virtual de la regió anatòmica d’interès. Desprès, amb l’ús d’eines CAD, simulem la intervenció quirúrgica per determinar-ne la viabilitat.\nAmb la reconstrucció 3D virtual fabriquem una rèplica exacta de l’anatomia del pacient perquè el professional puga practicar prèviament a la intervenció, fer la selecció del material, preconformar plaques, etc.\nGuies i d’altres eines quirúrgiques personalitzades:\nDissenyem productes sanitaris personalitzats adaptats a l’anatomia del pacient.\nImpressió de models per a la Simulació i Docència:\nMitjançant la impressió amb diferents textures i materials es poden simular teixits anatòmics com ara la pell, os o vísceres, de tal manera que possibilita la formació del personal sanitari sense haver de desplaçar-se a un laboratori anatòmic universitari.\nTeniu un cas clínic complex candidat a planificar-se amb 3D o un taller docent a realitzar i necessiteu un model anatòmic?


Transformem amb la llum, el projecte de l'escola Marià Fortuny - Magnet | Magnet\nLa llum, un dels elements fonamentals de l’arquitectura, serà l’eix dels projectes de l’alumnat de l’escola de Reus en aliança amb el Col·legi d’Arquitectes de Catalunya (COAC) i l’Escola Tècnica Superior d’Arquitectura de la Universitat Rovira i Virgili (ETSA-URV) aquest curs 2020-21. A través de la llum treballaran aprenentatges entorn la ciència, la tecnologia, les matemàtiques o l’art. Així ho van explicar els responsables del projecte Magnet “Construïm escola” en una presentació virtual celebrada el 29 de setembre que va comptar amb la presència de Jordi Romera (COAC), Albert Samper (ETSA-URV), Núria Sabaté, directora de l’escola Marià Fortuny, Alberto Esteban, formador magnet, les arquitectes Anna Cunillera i Patrícia Rodríguez i representants dels serveis educatius de Tarragona, entre d’altres persones.\nTransformem amb la llum\nL’escola Marià Fortuny compta amb una superfície de pati que suposa el 85% del seu espai total, del qual només un 15% és edificat. La llum és un dels elements fonamentals del pati com també ho és de l’arquitectura, ja que és una de les condicions que més hi influeixen. La llum natural és el medi dominant a través del que experimentem l’arquitectura, però la llum artificial pot ser manipulada per dotar els espais d’un caràcter específic.\nLes arquitectes que acompanyen l’escola van compartir els diferents projectes treballats per l’alumnat: la gelosia, el dibuix d’ombres projectades, el rellotge de sol, les llums i ombres de les fotografies, el time-lapse, la construcció d’una rosassa i l’elaboració d’una maqueta de l’escola. A partir d’aquestes aproximacions a l’arquitectura, l’alumnat ha descobert l’evolució de les ombres, el volum o diferents tipologies de materials.\nPer aquest curs 2020-21 preveuen transformar el pati de l’escola a partir de propostes elaborades per els estudiants d’arquitectura de l’ETSA-URV, que treballaran conjuntament amb l’alumnat del centre educatiu. A partir de projectes entorn a construccions tancades, semiobertess i la transformació del paisatge se celebrarà un concurs i el projecte resultant serà el que està previst que s’implementi.\nPrograma Magnet. Presentació COAC Tarragona (29/09/2020):\nL’impacte de Magnet en el centre\n“Magnet ens ha ajudat molt a revertir la imatge del centre, a no ser vist com una escola perifèrica. A més, les famílies valoren molt el canvi metodològic que hem implementat i pel qual, l’alumnat surt amb aprenentatges no haguessin pogut viure.” va afirmar Núria Sabaté, directora de l’escola Marià Fortuny.


Mill - 1775 Palabras | Monografías Plus\n1.1- Secció 2\nConcepte d’utilitat que es defensa en la secció 2 de l’utilitarisme.\nPer Mill l’utilitarisme es basa en la conversió de la utilitat com l’únic mitjà per poder arribar a la felicitat.\nLa seva teoria filosòfica busca aconseguir la felicitat per el major nombre de persones possibles.\nPer Mill la felicitat s’entén el plaer i la absència de dolor.\nLa seva teoria filosòfica ha sigut molt criticada degut a que ,ha sigut interpretada com un intent de simplificar al propi ésser humà.\nQuina relació s’estableix amb el pensament d’Epicur?\nLa relació que s’estableix entre Mill i Epicur es que les seves teories es centren en la recerca del Plaer.\nEpicur busca el plaer del propi individu encambi …ver más…\nEl principi de la llibertat , però regida per el principi del dany , es a dir , pot ser castigada si s’infringeix la llibertat d’un altre individu, perquè aquesta filosofia es basa en l’altruisme col·lectiu , es a dir ser feliç i preocupar-se perquè la societat on un viu també ho sigui.\nQuina concepció de la virtut te l’utilitarisme?\nEsforços desinteressats per aconseguir la vertadera virtut col·lectiva.\nQuina concepció es defensa sobre els diners en el text?\nDefensen la concepció que els diners no són el fi de la felicitat però formen part d’aquest.\nQuina es la concepció de la voluntat que defensa el text?\nSegons el text es la voluntat es el mitja per el qual s’arriba a la felicitat , la qual es el fi.\nQuina es la concepció de l’hàbit en el text ?\nQue els bons hàbit , és una conducta natural e innata dins de l’home vist desde la visió de Mill\n2. Sobre la llibertat\n2.1 . Secció 4\nCom s’explica la individualitat ?\nL’esser humà ha de ser independent , perquè el control de la seva llibertat seria una violació dels seus drets , tot i que si la seva llibertat si incomoda a altres persones , si es podria intervenir legalment.\nCom s’entén que ha de obrar el ser humà segons el text ?\nEl esser humà\nprincipals del text i com hi apareixen relacionades. (2 punt) En el texto de John Stuart Mill,Sobre la llibertat ,IV , el autor en este caso Mill hace una profunda reflexiona donde marca los limites de lo que es la diferencia entre el concepto colectivo e individual. Dentro de esta idea el texto se centra en lo que es la opinión general,en que la mayoría de esas personas o gente que la compone según Mill refleja los intereses de muchas personas,pero es importante que esta misma no rebase con tanta….


Cada viatge és una etapa del següent: junio 2014\nNizhny Novgorod, Moscú i final del viatge\nA Russia, un imperi enorme, molt plà i amb els rius més grans del món, cada ciutat està en un riu. Nizhny Novgorod, la 5ª ciutat més gran de Rússia, està al Volga. Les ciutats són també les persones que hi coneixes i els morts que hi han viscut. Nizhny està unida a Gorki, que hi va nèixer, i A Sakharov, que hi va passar el seu exili. Tots els russos han nascut almenys una vegada, i han estat exiliats uns quants anys.\nNizhny és va dir Gorky durant l'època soviètica, en record de l'escritor. Unit i enfrentat en diferents ocasions a la revolució, va acabar sent reconegut com una glòria pel règim. Cada ciutat russa té un carrer Gorki. En el seu cas, l'exili li va venir del zar després de recolzar la revolució de 1905, i el va viure a Capri, que no és el mateix que Sibèria.\nAndrei Sakharov va ser el pare de la bomba d'hidrògen russa. Va rebre totes les medalles posibles, incloent l'ordre Lenin i la de l'Unió Soviètica. Creia que un món en que els dos poders tenien la bomba era més segur que un món en que tant sols la tenia un, que ja l'havia fet servir sobre el Japó. Potser tenia raó, però alguna cosa es va trencar quan va començar a posar en dubte la correcció de les probes a l'atmòsfera. Després, amb altres científics occidentals va defensar la limitació d'armament, i d'aqui al pacifisme i la denúncia de l'opresió del règim, era un pas. La seva dona, Elena Bonner era filla de pares revolucionaris comunistes de la primera hora. Ell armeni i ella jueva. Ell, mort per Stalin i ella, amb anys d'exili. Sajarov va rebre el Premi Nobel de la Pau, però no el va anar a recollir per por a que no el deixessin tornar a la seva Rússia. Va estar exiliat en un petit pis de les afores de Nizhny. Amb el confort bàsic i vigilància constant. Fins que un dia li van instalar un telèfon per una única trucada. Era Gorbachov per dirli que ja era lliure.\nAra al pis hi ha un museu al que costa arribar i que deu rebre una visita a la setmana. Aquella setmana vem ser nosaltres, i la Conxita espera la trucada de Gorbachov.\nNizhny és una ciutat agradable i en un entorn grandiós. Amb un Kremlin que domina la confluència de dos rius i cases ben conservades de la seva època de nus comercial. És el 12 de Juny, que és una Festa Nacional amb polèmica. És el dia de la Federació Russa. El va crear Boris Ieltsin quan la Federació Russa va pasar a primer terme en disoldres la URSS. De totes maneres, un dia festiu, amb concerts als carrers, desfilades ... I molta seguretat, sempre es benvingut. En les desfilades, soldats amb uniformes de les guerres que han definit el païs. La Gran Guerra del Nord contra Suècia, la derrota a Napoleón, la Revolució i Guerra Civil, i la més present i recordada, la Gran Guerra Patriòtica, en que van derrotar al Nazisme.\nAquesta última guerra es va decidir a Stalingrad. A Leningrad i Moscú, a un cost enorme, els russos van resistir l'invasió nazi, però a Stalingrad van acabar derrotant al exèrcit alemany i van començar l'avanç fins a Berlin i Viena. Tant sols el desembarcament angloamericà a Normandía va impedir que arribessin a Paris, com ja havia passat en temps de Napoleon.\nEls suministres i reforços als assetjats i després guanyadors de Stalingrad, venien pel Volga, en barques com aquesta.\nÚltim trajecte en tren fins a Moscú. Estem a l'Europa rica. 480 km en 3h55. Trens fabricats per Siemens i velocitat de corredor mediterrani. Per anar de Moscú a Sant Petersburg, 650km i 3h50. Velocitat d'AVE.\nArribar a Moscú després de 10.000km per Àsia és una sorpresa. La ciutat és moderna i rica. Diem que España és un païs amb unes institucions "extractives", perquè es van formar amb l'objectiu de gestionar les rendes que venien de l'Imperi, especialment la plata o el sucre d'Amèrica. Especialment Madrid, com a capital. Això no és rés, comparat amb Russia. Aquí l'imperi encara existeix, i les rendes que arriben a la capital, especialment els recursos minerals i energètics de Sibèria i els Urals, són els que aguanten l'economia. El caràctar "extractiu" és evident a Moscú.\nPer celebrar-ho, busquem el restaurant #1 en les recomanacions de Trip Advisor. És un restaurant armeni, excel.lent, i que ens costa 30€ per cap. Parlem amb el cuiner. Francés de Lyon, amb 5 anys de feina a Erevan. Fa 6 mesos que han obert a Moscú. Encara que és molt bó, admirem com s'han situat #1 al Trip Advisor. Aquest blog el llegeixen en els dies més concorreguts uns 20 amics. El mateix nombre que va llegir en els dos primers dies els comentaris que vaig escriure de l'excel·lent i barat restaurant on vam sopar una nit a Ekaterinburg.\nA Moscú hi ha tots els turistes que no he vist a la resta del viatge. Molts grups d'orientals, anglos i nordeuropeus. Tots anem a visitar els diferents monuments prop del Kremlin i la Plaça Roja. A Beijing, més de 100.000 persones al dia visiten la Ciutat Prohibida. Entren tots per la mateixa porta, caminen els mateixos kilometres, veuen i fotografien els edicicis a dreta i esquerra, fins a sortir per una altra porta. El Kremlin el deuen visitar pocs més turistes que la Sagrada Familia. Tots intentem entrar i sortir de cada museu o església per la mateixa estreta porta. Es un espai molt gran, amb molts edificis administratius als que el turiste no pot anar. L'única manera de saber a on no es pot anar, és intentar-ho, fins que algú amb una gorra i porra toca un xiulet. Les instruccions son escasses i tant sols en rús. Es més probable que sàpiga alguna paraula d'anglés un policia que algú que treballi a Informació o venda tickets.\nMoscú té molts atractius. Al vespre anem al Bolshoi. Hi ha dos escenaris, l'Històric i el Nou. Comprat per Internet dos dies abans, només queden entrades al Nou, a on fan una òpera de Txaikovski que es diu Iolanta. La classificació és +6, que vol dir apta per més de 6 anys. Hi ha moltes families amb els fills que es comporten admirablement. Altres òperes, com Carmen o La Dama de las Camelias, són +16 i no són per ells. Em sorpren aquesta calificació "moral" de les òperes. Que farien a Rússia amb els muntatges de Calixto Bieito?.\nL'argument és una princesa cega, a la que el seu pare, el rei, aconsegueix que no sàpiga que existeix la llum. Un savi àrab la pot curar, però només si ella ho vol. per fi s'enamora d'un compte que li ha explicat per error que és la llum i el color. Això li pot costar la vida. Llavors ella és vol curar. El savi la cura i tots feliços. Ves per on, com que formem part del món dels sords, l'argument no ens sembla tant infantil.\nLa visita a la tomba de Lenin és l'única cosa ben organitzada. Les agències de viatge s'oposen a que es compleixi el dessitg de Lenin i que l'enterrin de manera discreta. Davant de la mòmia, no sé si fer la senyal de la creu a la llatina, a l'ortodoxa o aixecar el puny. No es poden fer fotos.\nAl Parc Gorky, uns quants kilometres molt agradables al llarg del riu, hi ha un museu d'art modern. Està tancat per obres, però moltes de les escultures de pedra més grans estan colocades al jardins voltants. S'hi han portat també escultures que es van retirar o derribar al final del règim soviètic. Hi ha varis "Stalins" de totes les mides. Es pot veure tot en bici.\nLa Catedral de Crist el Savi és l'esglèsia més gran de Moscú. Al seu lloc hi havia una catedral que es va construir per celebrar la derrota de Napoleon, però no es va acabar fins a final del segle XIX. Com que en aquells anys es deuria criticar tanta despesa, quan va manar Stalin la va fer derruir. En canvi les esglèsies antigues es van preservar. Suposo que eren polèmiques de les que ja havien mort els protagonistes. L'intenció era construir un inmens Palau dels Soviets amb estatua del Lenin de 100m. Temporalment s'hi va fer una piscina que era la més gran del món. En dos anys es va fer l'actual catedral i es va inaugurar el 1997. Ha generat tanta polèmica com tots els projectes anteriors i l'història que té no és la de les seves pedres sinò la que he explicat.\nMoscú no deixa un record simpàtic. El mateix et pot passar en grans ciutats, com New York o Paris, a on és dificil parlar amb algú, perquè cada persona va molt acelerada i a la seva. En el cas de Moscú és més destacat, perquè ningú parla anglés, nosaltres no parlem rús, i com que són molt monolingües no saben adaptarse. Viatjar en hotel és còmode, però el Hostel permet coneixer gent.\nHi ha vuit vols diaris Moscú-Barcelona. Sembla que tots plens. En el vol de Vueling en que venim, el 95% dels passatgers son russos que van de vacances. Vueling dona totes les informacions en castellà i anglés. No en rus, i els russos no ho entenen. Sovint veiem els defectes dels altres però no els nostres. Al Transiberià els russos viatjaven per motius familiars o per feina. Ningú per vacances. A l'avió tots van per vacances. Al tren tothom sap com actuar, perquè fa molts anys que tot és fa igual. A l'avió molts volen per primera vegada i tot es un guirigai. La tripulació diu "Por favor" i "Agradecemos" en castellà. Ningú ho entén. Les instruccions donades en rús per la "Provosnitza", la senyora que mana en cada vagó del tren, s'han d'obeir sense discussió.\nFinal de viatge. 41 dies travessant un païs que és mig païs, Korea del Sur, i un altre païs que es un Imperi transcontinental, la Federació Russa. Tots dos s'ho valen.\nMés de 10.000 km viatjats en tren. 9.500km a Rússia i 700km a Korea. 7 nits dormint al Transiberià. El cost total dels 10 billets de tren necessaris per al Transiberià ha sigut 570€. Uns 5.5€/100km.\nLa velocitat mitja, uns 80 km/h\n3 billets d'avió. BCN-Seul, via Dubai amb Emirates. Seul-Vladivostok, amb Aurora. Moscu-BCN amb Vueling. Cost total 1.000€.\nKorea-Vlad en vaixell son uns 100€ I 3 vaixells a la setmana, però cal coordinar-ho perquè no surt de Seul i triga més d'un dia.\n22 nits de hostel, a un cost aproximat de 13€/nit. Alguns correctes, com a Gyeongju, altres precaris, com a Khabarovsk. Tots divertits e interessants.\n10 nits d'hotel tipus 2 estrelles, un cost aproximat de 26€/persona, en habitació doble. Bona qualitat, quasi buits. Deu ser temporada baixa, però quasi no hi ha turisme a Russia.\nRussia en general és més barat que España. Moscú és car, i si dorms i fas vida a la zona central, encara més. Encara que es veu molta ostentació, no és més car que Barcelona.\nMolt bona cobertura Internet. A Korea tenen la xarxa més ràpida del món, i a Russia la qualitat és molt bona i molts llocs tenen cobertura gratuita sense password.\nDespesa total del viatge, 41 dies, al voltant dels 3.000€.\nPrincipals fons d'informació i reserva utilitzades. Per hostels, Hostelworld. Per hotels, Booking. Per buscar restaurants, TripAdvisor. Per informació viatge i general, Lonely Planet, Wikipedia i Web dels ferrocarrils russos. www.rzd.ru\nSi algú s'anima a fer un viatge per aquestes zones, estic a la seva disposició per a qualsevol informació.\nPosted by Alfons Sort at 11:19 1 comentario:\nLabels: 2014, Rusia, Transiberiano y Corea\nPerm, Zhivago, Gulags i Llençamissils abandonats.\nEl primer que sorprén de Perm és el nom. Les tribus que vivien als Urals abans dels eslaus tenien llenguatges de la familia Fino-Ugrica, com el finlandés o l'hongarés actuals. Aquest és l'origen de la paraula Perm. Més tard, un geòleg va estudiar l'entorn, li va atribuir 240 milions d'anys, i el va batejar com el període Pèrmic. Queda entre el Carbonífer i el Triàssic. Sembla ser que el període Pèrmic va acabar en una catàstrofe tremenda, en la que van desapareixer el 90% de les espècies, però va deixar ben colocats als mamífers, i d'això en venim els humans. Després, a Perm, els soviètics li van donar el nom de Molòtov, en record del ministre d'Exteriors de Stalin que va firmar amb Hitler el repartiment de Polònia.\nEn el record de Molòtov és pot esperar trobar algun còctel bó a la ciutat. Dificil, perquè després dels anys etílics de Boris Ieltsin, l'alcohol està molt poc present a Russia. Per a nosaltres, turistes de carrer, menys que a España.\nAquests dies es celebra a Perm el festival de les "Nits Blanques". Un enorme escenari i moltes paradetes de menjar, artesaníes i jocs. No hi ha alcohol enlloc. Ni cervesa. En una paradeta el menjar es Sushi, i per veure, mojito sense alcohol!.\nLa primera nit del festival, dedicada als nens. La segona l'orquesta completa de l'opera de Perm a l'escenari. Sensacional. El millor és quan la turmenta esclata, pluja tropical i ningú es mou, ni públic ni intèrprets. Després de tres peces sota la pluja, el vent que mulla els instruments i l'electrònica obliga a suspendre l'actuació entre aplaudiments. Aquesta gent té una relació especial amb la música, i fa pensar en el paper que va tenir en alguns moments de la seva història, com el setge de Leningrad.\nPer Perm passa el riu Kama, l'afluent més gran del Volga. De fet més llarg que el mateix Volga, pero com que es va cartografiar més tard, no s'ha quedat la fama. És un riu profond i molt navegable. Perm està a 300m d'alçada i molts milers de kilometres de qualsevol mar. Això fa els rius molt navegables perquè són grans i sense ràpids. A través de les grans obres dels anys 60, que conecten el Volga amb el Don i els mars del Nord, es pot navegar i portar mercaderies de Perm als mars Caspi, Negre, Blanc i Bàltic.\nAra el transport es fa en tren, i l'antiga estació fluvial s'ha reconvertit en un surrealista museu d'art contemporani. La modernitat de les obres i el mal estat de l'edifici fan que sembli una centre de Okupas.\nEl principal personatge vinculat a Perm és Boris Pasternak, l'autor del Doctor Zhivago, que hi va viure uns anys. A molts llocs de Perm es reconeixen els espais de la seva novela, que situa en una ciutat ficticia. Pasternak va escriure els amors de Zhivago i Lara i la seva novela va ser prohibida. L'editor italià Feltrinelli la va treure clandestinament de Russia, la va editar a Occident i va guanyar el Premi Nobel de Literatura. Per fer la història més novelesca, Pasternak no va anar a recollir el premi, per por que després no li permetessin tornar a Russia. Feltrinelli, que era un editor famós i de bona familia, estava secretament ficat en algun dels grups terroristes de l'Italia dels 70s, i va morir a l'explotar-li una bomba que colocava en una torre d'electricitat.\nComentaris en diferents converses. Ieltsin era un titella dels americans que van utilitzar el seu alcoholisme i la corrupció de la seva família. Gorbachov estava en una conspiració internacional per destruir la Unió Soviètica. Els anys 90 van ser molt durs, un malson. Ara els mafiosos ja estan colocats i tot és molt estable. Les eleccions que es fan a Rússia no són serioses, però tothom valora bé la situació actual comparat amb el desastre dels anys anteriors. Al final de l' època soviètica no es vivia malament. No hi havia varietat, però això no era problema. El malsón van ser els 90s.\nL'acord amb la Xina per vendre materies primeres de Sibèria. Petroli i gas, però també fusta i minerals, es bó, però era imprescindible. Tenint en compte quants son i la poca gent que hi ha a Sibèria, igualment ho haurien agafat. Rússia va refent la seva relació internacional amb els països veïns. El tema de Txexènia s'ha resolt encarregant-li al jefe d'un dels clans locals més poderosos, un antic terrorista, que faci de president. Ho fa, ara és estable i corrupte. A Perm hi ha una fàbrica de motors d'avió que ara funciona bé. Als 90 la van comprar inversors americans i volien desmantellar-la per poc productiva. Ara torna a funcionar amb accionistes locals. El mateix va passar amb moltes industries.\nEls cosacs eren també uns bandolers que assolaven el baix Volga. El zar els va enrolar al'exèrcit i els va enviar a conquerir Sibèria. Segurament com els Tercios de Flandes, Pizarro & Co, o l'actual govern Txetxè.\nA Perm hi ha dues línies pintades a terra que recorren la ciutat. Una vermella, amb explicacions d'històries romàntiques a la ciutat, i una de verda, que explica les històries dels principals edificis. Tots van ser construits al segle XIX per comerciants de té, fusta o minerals. Quan les famílies es van començar a desfer i els costos de manteniment a pujar, es van destinar a escoles o hospitals, i després als grans moments que els russos senten en la seva història. La Guerra Civil del 1920 i especialment, la Segona Guerra Mundial. Els Urals es van veure com zona segura i moltes industries es van portar a Perm i regió. Molts ferits i evacuats del front van ser-hi traslladats. Els nazis van quedar aturats a les portes de Leningrad, Moscú i Stalingrad. En els 900 dies del setge de Leningrad, van morir entre civils i soldats, 1.5 milions de persones. El doble que americans i anglesos en tota la guerra. Perm i els Urals van ser una reraguarda segura.\nPerm-36 és l'únic camp de presoners, Gulag, conservat com a museu a l'antiga Unió Soviètica. N'hi va haber centenars. Està a 140km de Perm i va estar obert fins al 1980. Arrel dels Jocs Olímpics de Moscú, Brezhnev no ho va tancar, però va dir que era un hospital psiquiàtric per gent amb idees i comportaments equivocats.\nNo es fàcil anar-hi. Cal llogar un cotxe i el millor és fer-ho amb un guia local. Miro comentaris a Trip Advisor. A diferència dels comentaris a altres coses de Perm, per Perm-36 tots son en anglés. Sembla que els russos no hi van, no els interessa aquesta part de la seva història, o no volen escriure el que pensen d'aquest tema.\nL'últim comentari és de fa un any. Dilluns està tancat. Contractem per dimarts, però al matí ens diuen que el Camp-Museu està tancat per problemes tècnics. No hi ha electricitat. La veritat és que no hi va ningú. A part d'algun estranger que seguint Lonely Planet, potser un turista cada més, ho intenta.\nPer sort en Vasili, el guia que hem contractat ens fa una proposta alternativa. Parla un anglés perfecte, ha viscut temporades a Itàlia i Suissa, gestiona un circuit de karts a Perm i té un Toyota Land Cruiser negre amb vidres fumats. Organitza competicions d'orientació i curses, i així van localitzar al bosc, a 100 km de Perm, les restes d'un complex de llançament de míssils, Orbit-56, que es va desmantellar en els primers acords de limitacions d'armament dels 90s. Son uns 10 centres, dispersos pel bosc, i cada centre té uns 3 "silos", a on es situaven els missils per ser llançats. Cada centre inclou els hangars de muntatge i manteniment dels missils i les galeries subterrànies per habitatge dels soldats i control. Potser 200 persones en cada un dels centres, i fins a 7 pisos sota terra. L'objectiu era ser el més invisible possible als avions espia. Encara ara, a Google Earth no es veu rés.\nEl formigó era de qualitat, i a la Rússia d'aquests anys, això ha fet que grups dedicats, amb material especial hi anessin a trencar el formigó i revendre el ferro. L'última part que s'ha desmuntat, és el camí d'accés. Abans era de formigó per resistir els enormes pesos dels transports, ara és de fang amb munts de pedres desfetes.\nUn final que ni James Bond podia imaginar per a algunes de les instalacions de la Guerra Freda. Altres, més modernes, continuen funcionant, perquè Russia segueix tenint un ampli arsenal de missils intercontinentals.\nEstem sols al mig del bosc, amb en Vassili, al que va ser el centre secret Orbit-56. Pot semblar una imprudència, però ha valgut la pena.\nTorna a sortir el tema de les paparres que transmeten l'encefalitis. Es la única cosa que fa por a en Vassili. Diu que no ens hauria deixat entrar al bosc, però que en els camins la probablitat és petita. Ho atribueix als experiments de guerra bacteriològica del Japó a Manxúria durant la invasió de la Xina i Guerra Mundial. Els ultims 100 anys han sigut una època molt complicada en aquest món.\nSembla que volem veure coses que ningú vol veure a Rússia, i a on els motxilers ja no arriben, així que ens esforcem per fer de turistes normals i anem a les coves de gel de Kungur. Per fi, guies locals, algunes families i escoles. Dinar de 3€ a l'alberg on mengen les famílies i escoles visitants, i els treballadors d'una fàbrica propera. A prop hi ha mines de sal i potassa. Els Urals són una mina, mai millor dit.\nÚltima nit de tren. 1000 km fins a Nizhny Novgorot, a només 450 km de Moscú. En Platskart, 3ª classe, per recordar-ho millor.\nDes de Irkutsk, amb la Conxita, anem a hotels petits, en lloc d'anar a hostels. A Russia hi ha una llei que obliga als hotels a registrar als hostes estrangers, donar un comprovant a l'hoste i segurament una còpia a la policia. A l'España franquista també es feia. Els hostels de motxilers no ho fan, perquè la majoria són pisos que no deuen estar declarats. Com que aquestes normes estan mal explicades i ningú sap com aplicarles, als hotels et demanen la copia dels registres d'hotels anteriors per fotocopiarles, amb el que la llista de documents que cal presentar i fotocopiar creix cada dia. Als hotels també veus que encara que les màfies que cobraven per protecció ja no son actives, sempre hi ha un personatge que es passeja en uniforme de camuflatge espectacular per la recepció o bar de l'hotel.\nPosted by Alfons Sort at 9:07 1 comentario:\nLabels: 2014, Rusia, Siberia, Transiberiano y Corea\nAsia a un lado, a otro Europa, y allá en el frente, els Urals.\nTimur (Tamerlan), travessa les estepes assiàtiques cap a Europa. Amb els seu gat, l'orinal, la mare i l'àvia. Tal com va fer el seu homònim conquistador fa segles, portant la seva tribu i arrasant i conquerint tot el que trobava. Entre Tobolsk i Ekaterinburg, també va amb nosaltres a la cabina del tren. Com que encara no parla cap idioma, ens entenem molt bé.\nTobolsk va ser la primera capital de Sibèria. Està a la vora del riu Irtysh. Un afluent de l'Obi, però per si sol, un dels rius més llargs del món. El transiberià es va construir pel terreny més fàcil i directe possible, i va deixar fora de la via principal moltes ciutats. Cal desviar-se 140 km per anar fins a Tobolsk. Això ha protegit una mica la ciutat de la "modernització", i fa que el meu compte total de kilometres en tren superi els 10.000.\nEn aquesta ciutat va estar detinguda la familia del zar durant part de la Guerra Civil. Això és part del seu modern atractiu turístic. De totes maneres, al millor restaurant de la ciutat "Romanov", trobem un belga i dos americans que hi resideixen i treballen en alguna cosa. Ens diuen que som els primers turistes que veuen.\nEl principal atractiu de la ciutat és el seu imponent Kremlin. Muralla que domina el riu i encercla la catedral i antics edificis administratius i militars de la conquesta de Sibèria. El principal ús actual es fer de decorat de les fotos de totes les bodes que es fan a la comarca. Com que és primavera i fa bon temps, 1ºC al vespre i 12º de dia, n'hi ha moltes.\nTotes les ciutats russes tenen museus regionals, que serveixen per guardar-hi objectes antics, en edificis antics i també guardar-hi senyores grans, que fan joc amb els mobles i que s'ocupen del visitant ocasional. En tots els museus, l'entrada és de franc per a un reduit grup que inclou als "Herois de l'Unió Soviètica", i a meitat de preu per a un altre grup que inclou a les víctimes de Chernobil. Això inclou l'exposició sobre la familia Romanov a Tobolsk, que els Herois de la Unió Soviètica poden veure de franc.\nUn ilustre natiu de Tobolsk va ser Dimitri Mendeleiev. El pare d'una de les creacions més elegants de la ciència moderna, la Taula Periòdica d'Elements. Era el fill petit d'una familia humil de 17 germans, dels que en van morir 8 molt petits. Per sort la mare era mestre (i fèrtil!), i com que el nen era llest, el van enviar a San Petersburg a seguir estudiant. La plaça que té el seu nom, té rajoles amb cada element químic i el seu número atòmic.\nBoris Godunov va ser un zar que va patir una insurrecció convocada a cop de campana. Després de sufocar l'insurrecció, va castigar la campana a rebre molts llatigassos i a ser desterrada a Tobolsk. Als 70s, quan vaig fer la mili, la piscina del campament també estava arrestada.\nJa ens apropem a Europa, i els lavabos asiàtics, amb un forat a terra, cada cop són més escassos. Al restaurant en que sopem però, no van llegir bé les instruccions de muntatge.\nUn altre nit de tren, amb Tamerlán i el seu posat ferotge. El paissatge te poca variació desde fa 6.000km. A Sibèria el paissatge no varia amb la distància, ni amb el temps, perquè sempre és hora de Moscú. El paissatge només varia amb les estacions de l'any.\nEkaterimburg te un aire de ciutat que feia setmanes que no veia. És del departament dels Urals, però com que les convencions geogràfiques posen les fronteres a les carenes i no als rius, encara és Asia.\nAls museus, com que no hi va ningú, fa fred. El guardià s'hi ha posat una tenda de campanya, amb bandera russa, per resistir-ho. Obre els llums per als únics visitants, que som nosaltres.\nLa ciutat és famosa perquè és el lloc a on es va executar a tota la familia del zar. També és famosa perquè l'ultim governador regional de l'època soviètica es deia Boris Ieltsin.\nLa Revolució Soviètica va agafar de sorpresa als seus mateixos protagonistes. Sense la inmensa carnisseria que era la Primera Guerra Mundial no es pot explicar. Lenin en el seu exili suïs, molt pocs anys abans, deia que una revolució a Russia era una cosa per a la seguent generació. Però l'absurda carnisseria en que es va convertir la Guerra, la incompetència de l'antiquada oficialitat russa, i l'habilitat dels serveis secrets alemanys, que van traslladar al gruix dels revolucionaris exiliats a la frontera amb Finlàndia, van causar la Revolució.\nLa Guerra Civil que va seguir, va ser especialment forta en les immenses planúries desertes de Sibèria i els Urals. Els boltxevics van detenir a tota la familia del zar. El zar, la zarina i els 5 fills. En un moment en que l'Exèrcit Blanc s'apropava, la direcció boltxevic va donar instruccions de matar a tota la familia i fer desapareixer els cossos.\nAixò es va fer a Ekaterinburg, a la casa de l'enginyer Ipatiev. Els encarregats de fer desaparèixer els cossos, els van enterrar en un bosc fora la ciutat, i cap als 70s, per impedir un creixent culte monàrquic, el governador Ielstsin va fer derruir la casa.\nAra les restes dels 7 morts estan a un temple a San Petersburg. L'Esglèsia Ortodoxa considera un lloc sagrat a on van ser enterrats, i al bosc hi ha 7 capelles. A on hi havia la casa en que van ser executats, hi ha l'enorme Church on the Blood. Esglèsia sobre la Sang, que també es fa servir com a decorat de les fotos de bodes. Ningú discuteix que la princessa Anastàsia també va ser executada.\nBoris Ieltsin després, va fer carrera com a protegit de Gorbachev, fins que un cop d'estat fallit, amb Gorbachev fora de Moscú, li va permetre tenir tot el protagonisme en la resistència als golpistes. Quan Gorbachev va poder tornar, Ieltsin ja havia disolt la URSS, que era el que Gorbachev presidia. La següent administració en la complicada ceba que era l'Imperi, era la Federació Russa, que presidia en Ieltsin, i va quedar al comandament de tot.\nDesprés va venir l'ordre de bombardejar el Parlament rus, la primera guerra de Txetxènia, el vodka i la familia... I l'aplicació d'una ideologia sobre les bondats del mercat aplicat a la privatització dels bens públics, encara que siguin recursos naturals o industria pesada, i en pocs anys, desenes de milions de russos havien perdut les pensions dels seus anys de treball, la població queia 2 milions de persones cada any, per caiguda de natalitat i esperança de vida, i diverses màfies lluitaven per el botí.\nNo tenia perquè haver sigut així. No ho ha sigut a la Xina, ni a España després del franquisme ni a d'altres països d'Europa del Est. Molts russos veuen aquella època com terrible i valoren l'estabilitat i progrés que l'epoca actual ha portat a la seva vida.\nEn tot cas, l'estàtua de Ieltsin a la seva ciutat natal és discreta, no està senyalitzada, i les tanques d'unes oportunes obres la protegeixen. Gorbachov, probablement una bona persona amb bones intencions, com que encara està viu, no té cap referència.\nEl tren travessa els Urals. Son unes muntanyes molt antigues. Més de 300 milions d'anys i producte d'una colisió de plaques que ha deixat una gran riquesa de recursos minerals. Una frase dels que volien superar la divisió d'Europa durant la Guerra Freda era: "Europa, de l'Atlàntic fins als Urals". Es una cordillera tant plana, qué es fa dificil veure per on passa. El tren la travessa sense cap tunel, pont ni giravolt. Propera parada, Perm, ja a Europa.\nPosted by Alfons Sort at 15:36 1 comentario:\nAsia a un lado, a otro Europa, y allá en el frente...\nKrasnoiarsk, amb el vaixell que va portar a Lenin ...\nEl missatger del Zar arriba a Irkutsk


El PSM-EN encara el 19è Congrés amb l'objectiu d'enfortir-se per donar resposta als nous reptes\nBiel Barceló, Joana Lluïsa Mascaró i Nanda Ramon presenten els continguts del Congrés dels nacionalistes, que se celebrarà a Palma els propers 15 i 16 de novembre\nBiel Barceló, Nanda Ramon i Joana Lluïsa Mascaró, secretari general, vicesecretària general i presidenta del PSM-EN, respectivament, han presentat avui en roda de premsa els objectius i els continguts polítics del 19è Congrés del PSM-EN, que se celebrarà a l'Escola d'Hoteleria de la UIB (Palma) els propers 15 i 16 de novembre. Barceló, qui es presentarà a la reelecció com a secretari general, ha explicat que l'objectiu bàsic és "enfortir el PSM-EN com a instrument polític útil, al servei de les persones i al servei d'un projecte de país, per donar resposta als nous reptes de la societat actual".\nEn el Congrés es debatran dues ponències, que ja són a disposició de la militància. Biel Barceló és el ponent de la ponència política, que ha estat coordinada per Xavier Bacigalupe i duu per títol "PSM-EN, obert als canvis del segle XXI". El coordinador de la ponència d'organització ("Una organització per participar, participar per decidir") és Joan Antoni Salas.\nLa ponència política planteja una actualització de l'ideari del PSM-EN: un nou projecte nacional, un nou projecte d'esquerra, un nou projecte econòmic i ecològic. Pel que fa a la renovació de la proposta política nacionalista, Biel Barceló ha explicat que la ponència fa èmfasi en la defensa del "dret de decidir com a expressió de la voluntat política dels ciutadans d'aquest país", tot posant com a exemples dues qüestions d'actualitat: la necessitat que les Illes Balears es puguin dotar d'un finançament just i aconsegueixin la gestió dels aeroports. També apunta la consideració de la llengua catalana com a "instrument de cohesió i d'integració social per a totes les persones, independentment del seu origen, en una societat cada vegada més diversa".\nLa ponència política també proposa repensar l'esquerra en la societat actual. El secretari general nacionalista ha explicat que la nova esquerra que representa el PSM-EN "ha de liderar la recuperació de la confiança dels ciutadans en la política i en la democràcia, partint de la radicalitat democràtica per aplicar polítiques participatives, i amb un compromís inequívoc amb la transparència, amb l'honestedat i amb l'ètica política". Al mateix temps, Barceló ha reivindicat una esquerra que lideri la "cultura del pacte", i que promogui governs plurals progressistes.\nEn tercer lloc, la ponència planteja un nou projecte econòmic i ecològic que doni resposta a la situació actual: "la crisi econòmica que vivim ha de donar pas a un nou model de creixement, que sigui sostenible i respectuós amb el nostre territori", ha dit Biel Barceló.\nD'altra banda, la ponència d'organització es proposa "definir i executar una estratègia organitzativa que garanteixi la implantació territorial, el treball amb els sectors pròxims i amb els nostres votants, així com mantenir una feina institucional coherent i coordinada". En aquest sentit, Biel Barceló ha apuntat que "l'objectiu d'enfortir el PSM-EN és compatible amb la continuïtat del BLOC per Mallorca com a coalició. Perquè el BLOC tengui bona salut, és important que els partits que l'integren siguin forts". El secretari general dels nacionalistes també ha detacat la importància d'enfortir la Federació Entesa Nacionalista (formada pel PSM de Mallorca, el PSM de Menorca, l'Entesa Nacionalista i Ecologista d'Eivissa i Unió d'Independents d'Artà) com a "projecte de l'esquerra nacionalista amb presència a totes les Illes Balears".\nAl seu torn, Nanda Ramon ha explicat que el lema del Congrés és "terra, país i progrés", en referència a les tres "potes" ideològiques que defineixen l'ideari polític del partit, i ha apuntat que la imatge del Congrés, que té el taronja com a color corporatiu, il•lustra "les polítiques de proximitat i la concreció de les solucions dels problemes dels ciutadans i de les ciutadanes" que caracteritzen l'acció política del PSM-EN.\nJoana Lluïsa Mascaró, per la seva banda, ha criticat els darrers casos de corrupció que afecten el Partit Popular, i ha lamentat que els populars generalitzin les acusacions de corrupció a tots els partits: "no és cert que tots els polítics siguem iguals, malgrat que alguns estan interessats en fer-ho creure. La gent del PSM-EN sempre hem estat compromesos amb l'honestedat i amb l'ètica política, i això és una de les coses que ens ha distingit de la resta de partits d'aquest país".\nLes dues ponències, així com el calendari precongressual i la proposta de reglament del 19è Congrés del PSM-EN, estan des d'avui disponibles a la pàgina web del partit.�\nPàgina web del 19è Congrés del PSM-EN


Manlleu celebra el seu 2n Fòrum Educatiu | Ajuntament de Manlleu\nManlleu celebra el seu 2n Fòrum Educatiu\nDissabte passat va tenir lloc al Museu del Ter el 2n Fòrum Educatiu Local de Manlleu, espai anual de reflexió i debat obert sobre el desenvolupament del Projecte Educatiu de Ciutat (PEC) de Manlleu.\nL’obertura d’aquest 2n Fòrum va anar a càrrec de l’alcalde i regidor d’Educació, Àlex Garrido, seguida de la intervenció de Rafael Homet, diputat delegat d’Educació de la Diputació de Barcelona. Tant des de l’ajuntament com des de la diputació es va refermar el compromís polític amb el PEC i amb els projectes que se’n desprenen.\nTot seguit, Josep Bargalló, professor i ex conseller d’Educació, va oferir la ponència marc del fòrum, amb un missatge molt clar sobre el paper del món local en l’educació, tot destacant el lloc fonamental del Projecte Educatiu de Ciutat com a baula necessària entre el projecte educatiu de país i el projecte educatiu de centre.\nLa tècnica d’Educació i l’assessora externa del PEC van presentar algunes dades del PEC i van explicar la metodologia de treball que s’ha seguit amb el grup impulsor durant aquest primer any desenvolupament del PEC. El grup impulsor està format per ciutadania i durant aquest primer any s’ha estat reunint mensualment. Es treballa en quatre grups de treball, a fi de desenvolupar els projectes que es van prioritzar en el fòrum del 2016. Seguidament, representants de cada un dels quatre grups van exposar els projectes treballats durant aquest any: l’aliança educativa entre l’escola Puig-Agut i l’Escola Municipal de Música; els tallers de pastisseria per a nens i nenes, com a prova pilot del projecte d’integració de les activitats extraescolars de les diferents escoles, en el marc del programa Educació a Temps Complet (Diputació de Barcelona); Alfabetització efectiva/afectiva; i Vincles per la Diversitat.\nLa segona part del fòrum va consistir en fer debats simultanis en quatre grups, sobre els quatre àmbits de treball (escola, fora escola, formació al llarg de la vida i la ciutat educa). Es tractava de fer una reflexió sobre fins on s’havia avançat durant aquest primer any del PEC en les diferents línies de treball, i de consensuar cap a on s’havia de continuar treballant durant l’any vinent.\nAl plenari final cada grup va exposar les seves conclusions, que en general no obrien nous fronts sinó que proposaven accions per aprofundir o donar continuïtat al treball que s’ha estat fent fins ara. Un tema que va sortir a dos dels grups va ser la necessitat que els centres educatius tinguessin el seu espai en el PEC, en diàleg amb el grup impulsor, així com l’encaix del PEC en el Consell Escolar Municipal, espai on hi ha representada tota la comunitat educativa.\nA partir d’ara, el grup impulsor que es configuri per treballar durant el curs que ve, haurà de partir d’aquestes propostes i seguir-les desenvolupant, amb l’objectiu també de millorar la comunicació del PEC a la ciutadania i anar-hi implicant més persones i col·lectius.\nData de modificació: 31/05/2017 15:17:53


Dissabte, 15 Març 2014 04:00\nCREMONA NO ES TANCA – TOTXS SOM CREMONA\nUna representació de la PDaD estigué a l’última assemblea de la Plataforma CREMONA NO ES TANCA – TOTXS SOM CREMONA, on manifestàrem el nostre suport a aquesta lluita per salvar l’escola i per defensar una educació pública, integradora, per a totes i tots, de qualitat i en valencià.\nTambé hi eren presents representacions de STEPV–Intersindical, de la Coordinadora del professorat interí del País Valencià, de l'Assemblea Intercentres d’Educació, així com representacions d'altres CEIP,s.\nL’assemblea fou un exemple de participació, de debat obert i amb seny i d’organització. Es debateren i acordaren les properes accions, com la participació a l’Intifalla de València i una roda de premsa davant de la Conselleria d’Educació, i les comissions de treball informaren del desenvolupament de les seues tasques.\nDissabte, 15 Març 2014 01:00\n"PPCC, Carme Salvador, Higínia Roig... els ritmes" per Maria Isona\nArticle aparegut en Llibertat.cat el passat 14 de març de 2014.\nAl febrer vam visitar a la Carme Salvador i al Guillem Agulló a la seua casa de Burjassot, per lliurar-los el DVD de l'homenatge, que li vam fer al Guillem a Sueca.Ens vam tirar al cos,quatre hores d’enriquidora conversa i era indefugible parlar del Guillem, dels darrers 20 anys, de l'actual situació al PV i del procés al principat.\nLa Carme ens va dir que estava rellegint el Nosaltres els Valencians (el Fuster deia que només hi ha una manera de llegir i és rellegir), també ens va dir que la batalla del Guillem estava guanyada, que ja ningú pot dir que no va ser una mort política i que ara hem de guanyar la del País. La Carme....dona, treballadora, catalana del sud. Una dona que porta a les entranyes el dolor més gran que una mare pot patir, però que amb dignitat infinita, aixeca la seua mirada transparent, per a mirar al futur carregada d'optimisme i de lluita. Per a mi la Carme és un referent, és el meu País.\nDijous, 13 Març 2014 05:00\nCentralitat, per Rafa Arnal\nArticle publicat en La Veu del País Valencià el passat 13 de març de 2014.\nAcabe de llegir un interessant article de l'Antoni Infante a La Veu del País Valencià:\n“La Centralitat del País Valencià”, l'anomena. Precisament és al títol, La Centralitat” on trobe una errada de concepte que fa uns dies comentava a un altra conveí d'Almàssera, José Lladró a qui li he escrit tot comentant-li un excel·lent llibre que dissortadament ha tingut una tirada curta, no venal, i repartida selectivament, per la qual cosa li he expressat el meu agraïment per la seua gentilesa de lliurar-me'l amb una dedicatória. He de dir, que és una veritable llàstima la no difussió d'un llibre “Del milagro al despropòsito: Quítate tu que me pongo yo” que dissortadament quedarà sols per als estudiosos del fenòmen “Lladró” que hi tinguen accés: potser el projecte industriali empresarial més reeixit i exitós del passat segle XX pel que fa al País Valencià, un projecte de projecció internacional parit i gestionat des de l'Horta de València, ara en hores baixes, però que al seu moment va donar treball a 2000 persones pel cap baix... tot açò vist amb els ulls d'ara fa pensar.\nDimarts, 11 Març 2014 02:00\n"La centralitat del País Valencià" per Antoni Infante\nArticle publicat en La Veu del País Valencià i altres mitjos el passat 11 de març de 2014.\nProblemes al si de qualsevol societat hi ha molts. Interessos i antagonismes també. Nosaltres al País Valencià tenim els nostres. L’escala d’importància que li donem a uns o altres és d’una gran subjectivitat, doncs depèn sempre del punt de vista particular. Així, per a una persona aturada (28% al PV) trobar treball és més important que per altra ocupada, que es preocupa més de les condicions laborals; o per a una persona que està acabant els seu estudis li preocupa més que opcions de futur tindrà que per a una persona que està començant, etc. Els exemples podrien no acabar mai i tots estarien en funció de la realitat de cada persona condicionada per aspectes col•lectius com la classe social de la qual formes part, o el gènere o el País, etc.\nDiumenge, 09 Març 2014 01:00\n"I tu, què en penses?" per Vicent Luna\nÉs ben curiós, i fins i tot jo diria que hauria de ser objecte d’estudi, les reaccions i els posicionaments de la població davant el procés sobiranista pel dret a decidir encetat a Catalunya. Al principi de l’esmentat procés les reaccions van ser més bé polítiques i institucionals, i la gent del carrer, en principi, semblava que no tenia opinió doncs no acabava de copsar la importància i transcendència del fet. A mesura que el Govern català i el Parlament Nacional pel Dret a Decidir (PNDD) segueixen fil per randa el full de ruta consensuat, la gent comença a adonar-se’n que no és cap farol i que la cosa va de debò. Així ho han vist també tots els sindicats, partits polítics espanyolistes i el mateix govern central que, a corre cuita, ha fet moure tots els fils de les clavegueres de l’estat per anar creant, encomanant i vacunant la població amb l’objectiu de transmetre el pensament únic: la constitució és sagrada i intocable, la sobirania és de tots els espanyols, Catalunya no és una nació, la consulta és il·legal, ....\nPàgina 86 de 92\nConvocatoria 18N Views : 259\n18N - Intersindical Views : 201\nDaDPV RT @DaDPVRadio: En uns minuts comença el programa de @DaDPVRadio a @radioklara https://t.co/LnAZYqn2lu\nDaDPV RT @IntersindicalV: Fa un any ens vam manifestar per un finançament just. Ara, tornem a reivindicar un finançament valencià, més inversions…\nDaDPV RT @JoanCanela: L'Ajuntament de València demana al Govern espanyol que vote a l'ONU a favor dels drets dels llauradors front l'especulació…\nInfanteAntoni RT @DaDPVRadio: En uns minuts comença el programa de @DaDPVRadio a @radioklara https://t.co/LnAZYqn2lu\nInfanteAntoni RT @homenetrellotge: Precisament perquè no vivim en una autèntica democràcia... #LlibertatPresosPolítics https://t.co/pi961nYgIk\nInfanteAntoni RT @jcuixart: Mensaje des de la prisión: "Ninguna democracia del mundo tolera presos políticos" https://t.co/dlValJtbOH


Publicat per Josep Antoni Collazos Ribera a 23:33 Cap comentari:\nAvui, 13 de maig de 2008, es compleixen 25 anys del meu ingrés com a cantaire de l'Orfeó de Flix. Encara tinc un viu record d'aquell dia del 1983, divendres llavors, amb 18 anys que feia poc havia complit, i en què havia finalitzat els últims exàmens de COU (Història Contemporània, al matí, i Matemàtiques, a la tarda). A la nit, a tres quarts de10, puntualment, ens trobàvem Josep Viñado i jo davant la porta de l'Ajuntament vell esperant que arribés el director, Baptista Sabaté perquè ens fes la prova de veu. Sembla ser que el Sr. Batiste no va recordar-se d'aquella cita i féu tard. Ens obriren la porta Jaume Masip i Mercedes Llop. Un cop a dalt del local, esperàrem l'arribada del Sr. Batiste qui en veure'ns es disculpà pel seu oblit i retard. Tot seguit començà la temuda prova de veu, amb l'angoixant situació que ho havíem de fer davant de tots els altres cantaries que fins al moment havien anat acudint a l'assaig. El Sr. Batiste començà a teclejar el piano i nosaltres dos, rojos com a perdigots, anàvem (o intentàvem) entonar les notes pertinents. Després seguí amb mi sol, fins que s'aturà, i assenyalant-me em digué: "Tenor segon". Mentre continuava amb Josep Viñado, ja vaig comunicar a la resta la veu que m'havia estat assignada. Ves per on, al cap d'una estona, el mateix Sr. Batiste m'indica: "Tenor segon, no. Tu, baríton". Així va començar el meu periple a l'Orfeó de Flix.\nUn cop assignada la veu, vaig dirgir-me a les graderies on es situaven els cantaires durant els assajos. En indicar-los que em tocava amb els baríton, Jaume Vidal em cridà que vingués on era ell (per cert, des de fa uns anys, Jaume canta amb els tenors segons; i que enguany, val a dir-ho, compleix 50 anys a l'Orfeó). Al poc temps començava l'assaig, el meu primer assaig, i es repartia la partitura d'una cançó totalment desconeguda per a mi: El moliner del Freser. Un cop tothom disposava del seu exemplar, el Sr. Batiste dóna el to i s'inicia la interpretació, que no durà ni dos segons ni passà d'un compàs: el director pica amb les mans, i increpa els tenors indicant-los que s'han equivocat amb l'entonació de la primera nota (error que es mantindria per sempre amb aquella peça). Són aquests detalls els que recordo del primer dia i dels primers moments.\nAl segon i tercer assaig la sensació que més experimentava era d'un cert desànim i desencís. Els meus coneixements musicals llavors eren mínims i em costava d'allò més seguir la interpretació de les partitures, tot i les indicacions que m'anaven fent els cantaires més veterans, com Santi Mulet o Germinal Lazcano. Total, era tal el meu sentiment que pensava que a l'Orfeó duraria poquíssim, quatre dies. No cal dir que anava absolutament errat amb els meus presentiments. Els quatres dies van anar creixent exponencialment, i poc més d'un mes després, a finals de juny, actuava en el meu primer concert, a l'església de Flix, dins la Setmana Cultural. L'anècdota d'aquell acte fou que al final la regidora de cultura de l'Ajuntament, Magda Clua, havia d'imposar una cinta a la senyera de l'Orfeó. Pel que fos, em digueren a mi que agafés l'estendard, i pel que es veu -jo no vaig adonar-m'hi- en inclinar-lo va anar de poc que no li empassés un bon cop al cap de la regidora amb l'extrem de la senyera.\nDesprés d'aquell dia van venir més assajos i més actuacions, anant-se sumant els dies, les setmanes, els mesos i els anys fins arribar a l'actualitat. Entremig no cal dir la gran quantitat de concerts, trobades, aplecs i altres tipus d'activitats musicals en què he anat participant com a cantaire. Dins d'aquesta trajectòria musical, també molts cops, i sobretot darrerament he actuat com a solista. A més, tota aquesta activitat ha motivat que m'interessés molt més en la música, i hagi acabat essent alumne de l'Escola Municipal de Música, on faig els meus estudis de cant i també de nocions de solfeig i piano, estudis que em representen un bon suport dins la meva activitat a l'Orfeó.\nAl marge, també he format part i formo altre cop actualmet, de la junta directiva. Vaig començar l'any 1990, com a secretari, dins la junta encapçalada per Lluís Sabaté Arqué durant sis anys. En finalitzar aquest període, i tot seguit, el 1996 vaig assolir la presidència de l'Orfeó de Flix, càrrec que, després d'una reelecció, vaig exercir fins el 2000. A partir d'aquell any, vaig formar part de la junta encapçalada per Pere Josep Jiménez, com a secretari novament, fins l'any 2003, en què, per voluntat pròpia, vaig deixar el càrrec i la junta directiva. Això em va permetre viure de forma molt directa uns esdeveniments que han estat força significatius dins de l'Orfeó, com la celebració del 40è (1992) i 50è (2002) Aniversari de l'entitat, els 25 anys dels Petits Cantaires (1995), o un fet que fou perquè no, crucial, com el canvi de director, el relleu de Joan Baptista Sabaté per Alfons Guiu mestres. Ara m'hi haig tornat a integrar, com a secretari altre cop, sota la presidència de Tere Fernández.\nHi ha un fet curiós en tot aquests anys i és l'anecdòtica relació que he tingut amb el número 13. Com he referit, vaig començar un 13 de maig. Quan feia 13 anys que era a l'Orfeó, vaig ser elegit president de l'entitat. I 13 van ser els anys que vaig romandre de forma seguida a la junta directiva, entre 1990 i 2003.\nDurant tot aquest llarg període d'anys hi ha hagut de tot. Força moments d'alegria, d'emocions, de diversió, tots ells inoblidables. Però també la tristor de l'amarga experiència de la mort de companys i companyes cantaires inevitablement també s'ha fet manifesta.\nDins les meues responsabilitats tant de cantaire com a d'integrant de la junta és molt de temps el que he dedicat a l'Orfeó. Segons com es miri, hauré estat més o menys encertat en tot allò que he pogut anar realitzant. Però en el fons el que encara roman és la il·lusió i la satisfacció d'haver sigut membre de l'Orfeó de Flix, de col·laborar-hi, i, com no, amb el desig de què aquests sentiments i impuls continuïn vius per sempre més.\nPublicat per Josep Antoni Collazos Ribera a 0:00 Cap comentari: