Breu Història del Conflicte entre la Catalunya Rural i Urbana | Reflexions d'un arqueòleg glamurós\n« #TarotArqueòleg Prediccions per 2018\nRessenya de “Empantanados” de Joan Coscubiela »\nArxivat a Arqueologia, Història i Antropologia | Etiquetat Al.Andalus, carlisme, Cultura Rural, Cultura Urbana, ibers, medieval, procés, romans |\nMuy interesante neng\nper Nenh febrer 3, 2018 at 9:10 pm\nArqueoleg : m’agraden molt, des de sempre, els teus anàlisis històrics elaborats des del punt de vista de la lluita de classes . Però em decepciona MOLT quan veig que la teva obcessió FONAMENTAL és justificar , fins a extrems ridículs ! la dominació econòmica, demogràfica i militar d’España sobre Catalunya. Si no tinguessis tanta estimació per la història que ens han inculcat del Imperio Español … potser series capaç de fer els anàlisis històrics i sociològics amb més precisió científica, i em resultarien més informatius i formatius\nper joanesteveblog febrer 3, 2018 at 11:35 pm\nDisculpa, però exactament en quin paràgraf d’aquest post o de qualsevol altre que mai he escrit he justificat una suposada “dominació” (sic) d’Espanya? I es pot saber a que ve a cuento amb aquesta article? T’has molestat en llegir-lo abans de comentar-lo?\nper Arqueòleg Glamurós febrer 3, 2018 at 11:57 pm\nsegurament tens raó ! tenia ganes de dir-te el comentari que he escrit avui, i potser no era el dia més adequat.\nPerò … si que he llegit tot el teu treball d’avui … i vàries vegades la part de les guerres carlines … i l’he trobat interessant !\nper joanesteveblog febrer 4, 2018 at 1:29 am\nMuy chulo… Y revelador para entender la evolucion tan rapida de los ultimos años… La crisis ha sido el detonante, ocupando el lugar de las guerras de antaño y catalizando una accion de afirmacion identitaria y patrimonial… Els carrers sempre seran nostres… De aquellos polvos…\nper @jeanaran febrer 4, 2018 at 12:33 am\nInteressant post. En el recent llibre de Adolf Tobeña (“La pasión secesionista”), també comenta sobre la importància de la base rural del “procés”.\n“Las capas medias de un conjunto de comarcas interiores con una economía de base rural o industrial moderna y diversificada, son el vivero tradicional del localismo en Cataluña. El semillero foral, devoto y carlista de lealtades. El que no falla jamás, por poco que se sepa cultivar el tejido clientelar y así lo ha hecho, con gran constancia, las formaciones nacionalistas durante decadas. Con ese vivero por defecto, siempre puede contarse”.\n“Hay que contar, ineluctablemente con el hecho de que una considerable proporción de individuos mostrará intensos sesgos chovinistas (parroquiales, gremiales, etnocéntricos, o nacionalistas, en función del estrato descriptivo y del etiquetado que queramos usar), y se avendrá, además, con docilidad y hasta con entusiasmo desbordante a dejarse llevar por las consignas que promueven enjambres gregarios en modo patriótico. Eso es normativo y esperable. Ese ariete motivacional ejerce, además, un papel formidable en la competición politica intergrupal”.\n“El adoctrinamiento hay que darlo siempre por descontado en los escenarios de competición intergrupal. Existe una multiplicidad de engranajes en la arquitectura neurocognitiva al servicio de activar y exacerbar las tendencias chovinistas y gregarias que son normativas en la frontera etno-cultural, y que están siempre latentes”.\nEl llibre es molt interessant, …. el “procés” analitzat desde la Psicologia Social. Explicant com funcionen els mecanismes gregaris, de arrastre i conformitat social, chovinisme, o favoritisme intragrupal. Aportant evidència empírica, anàlisi neurològic, i estudis sobre aquests temes.\nper JoanBcn febrer 5, 2018 at 12:57 am\nEl establiment de la capital de la CAB a la “rural” Vitoria, no tenia res a veure amb la disiuntiva “carlisme vs liberalisme”. Vitoria era una ciutat liberal al XIX, i també a la República, amb un batlle republicà.\nA mès, Vitoria no era pas “rural” al 1980, amb el establiment de la capital (Sidenor, Mercedes, Tubacex…). La revolta del 1976 va a ocurrir a Vitoria.\nHi havia un precedent, el primer anteprojecte de l’Estatut basc (1930-31), va a posar la capitalitat a Vitoria-\n(Altra cosa: el franquisme també es va a nutrir de una part de la burguesía de tradició liberal, de la part feixistitzada; era també un fenòmen urbá).\nper Draza Mihailovitx febrer 5, 2018 at 10:50 pm\nAra resulta que sóc tabarnès de tota la vida, i jo sense saber-ho. I com que és la primera notícia que en tinc, no cal dir que no em sento gens tabarnès, com em puc sentir català, espanyol i europeu.\nPerò no em fa res, perquè intueixo que això de Tabàrnia és una gran broma. O no tant, perquè també podria ser un cas particular d’aplicació de la llei de claredat canadenca. I és divertit per veure com el discurs de l’alliberament tabarnès posa l’independentisme al davant del seu propi mirall, perquè reprodueix fil per randa el discurs indepe i obliga els indepes a adoptar el discurs unionista.\nEspero, tanmateix, que no passi mai de ser una broma i que no se’l prenguin seriosament sinó aquells de qui fa paròdia. Que no hàgim d’escollir entre dos presidents “a l’exili”, un que sap que està fent comèdia i un altre que es creu Napoleó. No vull que una de les dues Catalunyes m’hagi de glaçar el cor. El meu país no és una nina russa!\nper Jeipi febrer 8, 2018 at 5:11 pm\nBenvolgut Roger, normalment trobo molt encertats i argumentats els teus escrits, fins i tot aquells amb els que no estic d’acord. Tanmateix, el que has titulat “Breu Història del Conflicte entre la Catalunya Rural i Urbana” em sembla un text en el que la ideologia prèvia t’ha portat a dir greus incorreccions.\nLa ideologia prèvia, això sí, no ho amagues, és justificar que “el populisme sobiranista català es omnipresent a les comarques rurals, mentre que al mon urbà tendeix més a ideologies socialistes o liberals més cosmopolites i obertes a la realitat global”. Tot per qualificar el vot JXC-ERC-CUP com populisme sobiranista, i el vot C’s-PSC-PP deu ser el socialista, cosmopolita i obert, oi?\nEn el teu repàs històric, els punts 1, 2 i 3 són comuns a tota la Península Ibèrica (i més enllà) i no justifiquen cap anàlisi diferencial català. En qualsevol cas, dir que el conflicte camp-ciutat és el més important després de la lluita de classes és discutible, primer perquè és una manifestació d’aquest conflicte (les classes dominants a les ciutats, les dominades al camp, majoritàriament) i segon, perquè n’hi havia d’altres, com ara els ètnics.\nEn el punt 4, tornes a situar una resistència rural contra la modernitat urbana en la guerra del Francès. Primer, aquesta caracterització és una simplificació impròpia d’una anàlisi que vol ser rigurosa. Van ser moltes més coses. Segon, que no van haver resistències urbanes a la “modernització” que els exèrcits napoleònics portaven a les seves baionetes, com ara el complot de Barcelona, la resistència de Tarragona (terriblement saquejada) o es setge de Girona (més enllà de la bogeria d’Álvarez de Castro).\nI si troves que la resistència popular a la invasió napoleónica és una prova de resistència al liberalisme i la modernitat que ja anuncia un nacionalisme populista català, només recordar-te que el moviment més important en aquest sentit a la Península Ibèrica el va encapçalar el Empecinado, a Castella. Juan Martín fou executat per Ferran VII per les seves idees liberals. Tot plegat és molt més complicat que el que vols mostrar.\nPel que fa a les carlinades, has de saber que la primera i sobretot la segona (estrictament catalana) tenen molt de revolta anti-liberal i amb unes importants reivindicacions igualitàries. Els “trabucaires” que ridiculitzes eren guerrillers carlins, però també republicans. Al Baix Llobregat tenim personatges tan destacables com el Noi i el Xic de la Barraqueta. Valls o Figueres (pàtria d’Abdó Terrades) eren entre els principals centres del federalisme espanyol. Et saltes les eleccions de 1869, en les que el federalisme guanya en nombrosos districtes rurals.\nPerò sobretot et saltes la creació del nacionalisme espanyol. No trobo justificació a l’oblit del seu esment en el teu article. Al segle XIX es crea l’estat espanyol, i per justificar-lo s’ha de crear la nació espanyola. I el nacionalisme espanyol té tots els defectes que només veus en el catalanisme. Per diverses raons, aquest espanyolisme no convenç en dos o potser tres parts del país. I tenim a començaments del s. XX tres o quatre nacionalismes en pugna.\nT’oblides de dir que el franquisme és una reacció del nacionalisme espanyol, que en moltes fases del darrer segle ha anat del bracet amb el feixisme. I t’equivoques quan dius que el franquisme va afavorir la industrialització de Barcelona o Bilbao. Una cosa és la política econòmica i una altra les tendències del capital, i el franquisme tenia clar que havia vingut per defensar l’interès del capital, i si la FIAT diu que la fàbrica de cotxes es posa a Barcelona, doncs la posarem a Barcelona.\nT’oblides de dir que el catalanisme fou un dels principals ingredients de l’antifranquisme, potser el que va permetre que el 1971 aparegués la primera plataforma unitària, l’Assemblea de Catalunya, el que no va ser possible al conjunt d’Espanya fins 1976. El catalanisme dels anys 70’s, era rural? N’era una força que tenia “por als canvis socioeconòmics i volia refugiar-se en la tradició, la identitat i la sobirania”?\nDel pujolisme sí que podies haver parlat més, de la seva concepció essencialista de Catalunya. Et recordó, però, que les eleccions generals les guanyava el PSC-PSOE, i la Generalitat era en mans convergents perquè part de la població d’origen immigrant de la resta d’Espanya o no anava a votar o votava CiU a les autonòmiques.\nBé, que intentes qualificar al Procés de “trabucaire” i essencialista amb el recurs de la història, i dius que és rural. I l’espanyolisme (federalista, autonomista o unitarista) és urbà, i per tant socialista i/o liberal més cosmopolita i obert. Crec que he posat en evidència que algunes de les característiques que dius que justifiquen una certa ideologia catalanista són idèntiques a les de la resta d’Espanya (o d’Europa). Si el catalanisme és dolent perquè part de la población catalana es va enfrontar a l’exèrcit de Napoleó, com és l’espanyolisme?\nCrec que he mostrat com has espigolat en la història i has escollit uns episodis que has cregut convenients al teu discurs previ, i has oblidat uns altres. Però l’oblit principal és sempre el de l’espanyolisme. No entenc com es pot criticar el Procés sense tenir present el “Proceso”, la reafirmació nacionalista espanyola d’Aznar-FAES. Atribuir a les posicions contràries al Procés cosmopolitisme liberal i socialista és voler tenir els ulls tancats. És en un altíssim percentatge nacionalisme essencialista, i en algunes ocasions acompanyat de feixisme.\nA aquestes alçades relacionar ciutat amb progressisme i camp amb conservadurisme és molt i molt discutible. Totalment d’acord en aquesta frase: “El pas del capitalisme industrial al capitalisme global postindustrial de bens i serveis ha generat un replegament identitari i un fort xoc cultural entre les realitats socials més o menys propenses a obrir la seva economia als fluxos globals de treballadors, mercaderies i capital.” Per què no l’apliques també als espanyolistes que han votat en massa a Ciutadans?\nL’espanyolisme, i la seva història, té moltes més característiques que l’apropen a la ideologia de l’UKIP o l’FPÖ i el que està passant a Espanya amb el Procés comença a semblar-se a allò que passa a Polònia o Hongria. Tu ets bon coneixedor de l’extrema dreta europea. No puc entendre com no la veus créixer en l’espanyolisme i en la repressió del Procés.\nper Manuel Domínguez febrer 12, 2018 at 2:45 pm\nBé, no era l’objectiu del post analitzar el nacionalisme espanyol, ni la creació de l’estat espanyol. Es perfectament equiparable la realitat aquí descrita amb la relació que té Madrid ciutat amb el camp de Castella, Aragó i Extremadura. De fet, aquest artícle s’em va ocorre lelgint el llibre “La España Vacia”, on just explica el conflicte urbà-rural entre Madrid i Castella/Extremadura/Aragó exactament en els mateixos termes aquí descrits\nPerò fixa’t que curiosament el UKIP i el FPÖ que cites (i el FN, i Trump) son forces polítiques que tenen tot el seu gruix polític en zones rurals i no rasquen bola en zones urbanes.\nNo se, igual quan un fenomen es repeteix amb tanta insistència arreu es que té alguna correlació eh… Dic jo, vaja.\nPrecisament el text no volia ressaltar la singularitat del cas català, sinó la seva universalitat, a Espanya, Europa i Occident en general. El nacionalisme es una reacció local a la globalització de replegament a les essències bàsiques de la cultura: la religió-família-tribu. I això es més fàcil que es produeixi en societats petites, tancades i ètnicament homogènies que no en megaurbs interculturals. No té gaire més misteri. Per això a Espanya l’esquerra te totes les alcaldies de grans ciutats i la dreta de tots els pobles, a excepció de zones latifundistes.\nAh i una cosa: el vot a Ciutadans a Catalunya, especialment a les darreres eleccions, es una simple reacció al Procés de gent obrera migrada que s’ha sentit atacada pel Procés. Es un nacionalisme liberal-europeista, l’antítesi al proteccionisme-euroscèptic. Té poc o res a veure amb la ultradreta europea, per sort!\nper Arqueòleg Glamurós febrer 23, 2018 at 1:05 am\nL’objectiu del teu post és dir que l’independentisme és un vot rural com tot un reguitzell de fenòmens històrics que comences al Neolític, i que sempre són negatius i contraris a la modernització. Per contra, l’unionisme és un vot urbà, com d’altres corrents polítics no essencialistes.\nPrimer de tot, situar en les ciutats la modernitat i el progrés i al camp la tradició i la reacció és profundament incorrecte. Amb els exemples que et vaig posar crec que ja n’hi ha prou, però podem posar-ne més, com els remences o els gorretes. Per tant, primer argument que donaves per justificar lo dolent que és el vot indepe, per ser rural, incorrecte.\nEn segon lloc, argumentes l’existència de l’independentisme català en alguns episodis històrics que també es van donar a d’altres regions d’Espanya o Europa, on no s’ha desenvolupat cap moviment independentista. Ergo aquest episodi no pot ser causa ni manifestació d’un moviment polític posterior.\nEn tercer lloc, t’oblides de la gran quantitat de moviments polítics progressistes del segle XIX i XX que van tenir majoritari suport en bona part del camp català, que desmunten l’argumentari d’un camp reaccionari. Clar que van haver zones carlines, i també federalistes. Ah, per cert, t’oblides del carlisme (jaumisme) urbà del començament del XX. I on va arrelar el feixisme, només al camp?\nPer tant, la identificació de l’independentisme com una mena de trastorn provocat per un medi rural en el que no hi ha barreja de cultures no ho pots argumentar en la història. La història ens diu tot el contrari. Si vols ho argumentes en la teva visió de l’actualitat.\nDius: “El nacionalisme es una reacció local a la globalització de replegament a les essències bàsiques de la cultura: la religió-família-tribu”. Podem estar d’acord. El que em sembla increïble és que això no ho apliquis també al vot espanyolista. El vot espanyolista és segons tu cosmopolita. El vot a Ciudadanos a La Florida és fruit de la barreja intercultural que hi ha a aquest barri? Et recordo que el gruix de la població estrangera que aporta la interculturalitat no vota. Comentem el seu vot anterior al Procés?\nSigues honest i no perdis el rigor. El vot espanyolista és tan nacionalista i essencialista (com a mínim) que el catalanista. I que consti que estan en el seu dret de tenir els sentiments que vulguin, faltaria més. Un vot liberal-europeista? Ciudadanos-PP tenen poc a veure amb els partits d’extrema dreta d’Europa? Parlem de divisió de poders, repressió de la llibertat d’expressió, acolliment de refugiats, etc?\nDarrerament he llegit, en ambients pro-Tabarnia, que atribueixen l’independentisme a Tractorlandia, o alguna cosa semblant. Ho podem qualificar obertament de supremacisme urbà, de racisme? Si us plau, no ens deixem arrossegar per corrents de pensament basats en aprioris falsos.\nper Manuel Domínguez febrer 26, 2018 at 3:01 pm\nI dale! Però si no nego en cap moment que passi el mateix amb el nacionalisme espanyol! Si ja et dic, de nou, que el post se’m va ocórrer llegint “La España Vacia” on explica aquest fenomen a en la relació Madrid-Castella.\nNo dic que les societats rurals siguin per essència conservadores, però tota l’antropologia rural està molt d’acord en que les cultures rurals minifundistes tendenixem molt més a ser refractaries als canvis que no les urbanes o les latifundistes. Arreu! I a Catalunya i a Espanya ( a excepció de zones latifundistes) ha estat així majoritàriament. Es que es lògic, la propietat es el que crea la consciència de classe!\nI evidentment que la ultradreta espanyolista es supremacista. Però compte en atribuir tot el vot de Ciutadans a la ultradreta espanyolista. Es una part molt petita. Per sort!!! Pensa que la manifestació de Tabarina d’aquest finde ha aplegat a menys de 200 persones. Es un anècdota irrellevant. El gruix vot a Ciutadans es de molta gent que pot haver votat a En Comú Podem o PSC a les generals contra el PP i que veu a Cs com a millor alternativa a les catalanes contra CDC. Es un vot, en aquest comici, de pura reacció a l’altre nacionalisme. Ciutadans, sense Procés, es una força marginal com ho es a les generals, municipals i europees. Però si situem el 100% de la política en l’eix identitari, doncs la gent votarà en clau identitaria, es el que hi ha. Caricaturitzar a qui discrepa del procés de “xarnego, colón, antidemòcrata” etc.. com han fet alguns procesistes es el que ha radicalitzat a aquest electorat, que en altres circunstancies mai vota a Cs. Ah! I a la Florida tè molts votants (i apoderats) llatins, que yo lo he visto!\nper Arqueòleg Glamurós febrer 27, 2018 at 10:02 am\nSinó com s‘explica que el vot rural a Galícia sigui tan de dretes, a diferència d‘Andalusia o Extremadura? Igual que en un lloc siguin propietaris de la terra i en l‘altre jornalers d‘un terratinent hi ha influït. Dic jo, vaja\nper Arqueòleg Glamurós febrer 27, 2018 at 10:38 am\nCrec que no passa res perquè reconeguis que l’eix central del teu argumentari (el vot independentista és rural, essencialista, etc. com moltes altres manifestacions polítiques reaccionàries del passat) no és correcte. Crec que ha quedat clar que bona part de la Catalunya rural ha estat capdavantera en les opcions polítiques i socials d’esquerres en els darrers segles.\nNi el teu argument “tota l’antropologia rural està molt d’acord en que les cultures rurals minifundistes tendenixem molt més a ser refractaries als canvis que no les urbanes o les latifundistes” se sosté, per la senzilla raó que Catalunya no és ni ha estat significativament minifundista.\nEm sorprèn tant d’esforç en trobar supremacisme en el vot independentista, fins al punt de “forçar” la història, i no veure’l en el discurs que identifica la Catalunya independentista com Tractorlandia, un discurs que no s’escampa en ambients d’ultradreta, sinó en els mitjans normalitzats del nacionalisme espanyol.\nA zones molt rurals i reaccionàries, com Sants o el Poble Nou, els vots indepes van ser un 55-56%. Afortunadament, hi ha un vot urbà i cosmopolita (tenen molts diners per a viatjar) a Pedralbes amb un 62% de vot espanyolista (C’s-PSC-PP).\nPenso que és fonamental aportar rigor en el debat polític. El vot independentista o unionista es basa en diverses variables. Si vols creuem les dades de vot per municipis o barris amb nivells de renda, creixement de la població en el període 1950-70, etc.\nper Manuel Domínguez Març 4, 2018 at 8:07 pm\nArqueoleg: no has pensat que la divisió entre rural i urbà a la que atribueixes les opinions majoritàries a favor del catalanisme i de l’españolisme, respectivament, …. no sigui potser la causa veritable d’aquesta diferencia ? Fixa’t que tant en la distribució geogràfica, com en el temps històric, l’afecció a l’españolisme a Catalunya es correspon perfectament amb l’ inmigració d’individus espanyols a Catalunya (primer amb l’arribada dels vencedores de la guerra i poc després amb l’arribada de l’inmigració econòmica). La meva visió és que l’españolisme de la població a Catalunya va lligat a l’origen dels inmigrants o dels seus pares.\nEls españols d’Espanya estàn molt convençuts de que Catalunya els pertany, que és seva, (igual com ho estaven de la Cuba colonial) … i els españols residents a Catalunya opinen i es comporten igual (ajudats pel fet que només escolten mitjans de comunicació españols) Caldràn generacions per tal que els inmigrants i fills i nets es deslliurin de la seva història de conqueridors. Potser no tant temps si España sencera fes una revisió a fons de la seva història, però això, em temo que ni jo ni tu ho veurem.\nper joanesteveblog febrer 12, 2018 at 3:21 pm\nLa cuestió no és de “pertinença”. Si no de què vivim en una estructura jurídica-política, anomenada España. Suposo que estareu d’acord que hem de partir de la realitat. Doncs be, tots som ciutadans, tenim una sèrie de drets i obligacions a tot el estat espanyol. I l’Estat és de tots, en base a una sèrie de normes i lleis. En canvi, el nacionalisme català el que fa és dir que aquest territori (Catalunya) només pertany a aquest col•lectiu (els catalans, nosaltres). El que fa és variar el perímetre. És la tornada al clan, o la tornada a la tribu, que va dir Karl Popper. És la “etnomania”, de la que va parlar Marvin Harris.\nEl nacionalisme català gira entorn de l’argument de “una llengua, una nació … un estat”. És una concepció etnicista (etnos = poble, cultura), defineixen un poble en base a una llengua / identitat / cultura. En el cas de la CUP o ERC, per a ells la nació són els Països Catalans, és a dir, Catalunya + València + Balears + Roselló. ¿Per què aquest perímetre? Perquè és el perímetre d’extensió de la llengua catalana. La llengua o la identitat és el espai de la seva acció política. Tot i que l’opció independentista sigui minoritària, ….aquesta és la nació, perquè és el poble i el territori.\nEn canvi, el PP sobre tot apela a la llei, a la Constitució, a la legislació, a l’administració. De fet, es repeteixen massa en aquest aspecte … a part de les torpeces o incompetència del PP en el tema de l’Estatut i altres assumptes. I precisament el nom de C`s és perquè vol ressaltar el concepte de ciutadania, el que importa és el concepte de ciutadà. Crec que d’aquí ve que Ciutadans hagi guanyat les eleccions catalanes, i es consolida a nivell estatal. Un conjunt de ciutadans vinculats per una estructura jurídica-política. Precisament les societats democràtiques giren entorn del concepte de ciutadà, que ve de la Ilustració i de la revolució francesa.\nUna visió politica basada en la ciutadanía/federalisme, versus un altre basada en la identitat, la pertinença, “els pobles” o els origens.\nper JoanBcn febrer 19, 2018 at 12:36 am\nper Arqueòleg Glamurós febrer 23, 2018 at 12:50 am\nLa teva visió xenòfoba es pròpia del relat ultranacionalista mainstream actual. Però no tè res a veure amb la realitat. Com he explicat al post els conflictes urbans/ruals\n1) Es donen arreu d’occident\n2) Es donen amb més des de fa uns 10 anys, mentre que les migracions fa 50 anys que es van produir i tenim documentats conflictes urbs/camp des de fa 2.300 anys. cap correlació, doncs.\n3) La població migrada de la resta de l’estat espanyol fins fa -4 anys mai havia votat opcions nacionalistes espanyoles, MAI. Sempre votava a l’esuquerra. Ara ho fa fet com a reacció defensiva al discurs xenòfob i etnicista del nacionalisme català. Comentaris com el teu en son un bon exemple\nper Arqueòleg Glamurós febrer 23, 2018 at 12:54 am\nProu que ho deus saber (si vols ser sincer) que només una minoria dels espanyols que viuen a Catalunya es senten catalans. Els de la majoria consideren Catalunya una “propietat” d’Espanya i defensen el ser espanyols per a poder intentar exercir els seus drets de “propietari” en el país on varen emigrar\nper joanesteveblog febrer 26, 2018 at 3:49 pm\nSempre votava esquerra peruquè considerem el PSOE/PSC d’esquerres. Després ve el ministre d’hisenda de torn i aplica plans de centre dreta perquè la gent d’esquerres del PSOE no pot lluitar contra la realitat. Suposo. p.d: Gent que sempre vota esquerra i partits com el PSOE que munten el GALS. Suposo que no hi ha res de que avergonyir-se.\nper QWERTY_BCN Agost 27, 2018 at 10:01 am\nArqueòleg, sembla que la història avui et reclama: http://beteve.cat/collboni-tractors-societat-civil-catalana-critiques/\nper Rafel Juny 22, 2018 at 6:23 pm\nEs políticament incorrecte, però es així\nper Arqueòleg Glamurós Juny 26, 2018 at 9:33 pm


Els reptes plantejats a la memòria anterior han estat:\nAbastir regularment d'informació especialitzada els gestors de xarxes dels negocis. S'ha creat un newsletter mensual sobre innovació als social media.\nConsolidació del Linkedin corporatiu, marcar les línies a seguir i cohesionar-les. S'han establert les línies d'utilització d'aquesta xarxa professional però el repte s'ha assolit parcialment, ja que cal fer extensiu l'ús estandarditzat a tots aquells departaments que hi tenen accés.\nCol·laborar amb el creixement de visites al web corporatiu. Hem contribuït nodrint el web corporatiu amb les actualitzacions de l'apartat de premsa i la portada.\nConsolidació de les Xarxes Socials del Park Güell. Hem aconseguit incrementar la presència a les xarxes i hem ampliat el ventall obrint un perfil a Youtube. A més hem pogut aconseguir un perfil de TripAdvisor.\nAugmentar el flux d'informació d'activitat de divisions i negocis cap a la unitat. Ha estat un èxit parcial, en alguns casos si que hem aconseguit el feedback que preteníem.\nAquest any hem posat en marxa el perfil de la Fundació Zoo en diferents xarxes socials:\nFacebook, Youtube i Google +\nHem creat un perfil Flickr de comunicació que serveix com a repositori d'imatges per als mitjans\nConsolidar el format gràfic de la revista corporativa a través d'infografies i ajustar l'estructura per a representar millor l'organització de l'empresa.\nCrear un Consell de Redacció de la revista per tal de fer més ràpid i participatiu el procés de publicació.\nAvançar en la construcció del Flickr de Comunicació.\nConstruir un pla d'accions a comunicar, d'acord amb l'Ajuntament, de les diferents divisions per tal de planificar millor la feina.


Terres de l'Ebre, navegant cap a una zona protegida del sud de Catalunya\nNavegant per terres de l'Ebre\nEl riu Ebre és el segon riu més cabalós de la Península Ibèrica després del riu Duero i té al sud de Catalunya la seva desembocadura, en què forma un espectacular delta. Les seves terres, encara que molt malmeses pel temporal Glòria d’aquest mes de gener, configuren un ecosistema únic i protegit per la denominació de Parc Natural, que bé mereix una visita. Cap allà ens anem a una variada excursió de tres dies on es combina la navegació a vela i el passeig en bicicleta pel delta.\nSortida de 3 dies i mig per les terres de sud de Catalunya. Combinarem la navegació a vela amb passejades a peu o en bicicleta pel Parc Natural de Delta de l’Ebre.\nTotes les sortides són amb patró, Alfons, un llop de mar, enamorat de la seva professió i sempre disposat a compartir els seus coneixements amb tots vosaltres.\nUna de les nostres rutes estrella, una interessant sortida cap a terres del sud de Catalunya, les Terres de l’Ebre. Plantegem aquesta ruta com una combinació d’activitats. Primer de tot, la navegació a vela, la nostra veritable passió, i després un recorregut en bicicleta o a peu pel delta del riu Ebre, la major zona humida de tot Catalunya i que fou declarada Parc Natural l’any 1983.\nNavegant a vela sortirem de Port Badalona a la tarda per recórrer les 84 milles que ens separen de Sant Jordi d’Alfama. Navegarem de nit, per així aprofitar millor els 3 dies a la zona sud. La navegació nocturna ens permetrà gaudir de cels estrellats, de la llum de la lluna i del silenci de la mar. Soparem a bord.\nAl matí, després d’esmorzar, haurem arribat. Passejarem pel poble, ens relaxarem a la platja i després de dinar continuarem cap a l’Ametlla de Mar o La Cala, que és com la coneix la gent de la contrada. Té 16 km de costa, amb unes 30 cales i platges i oh! és el 1r municipi en número de platges verges. Farem nit en aquest poble típicament pescador i mariner. Sopar lliure\nAl dia següent, després d’esmorzar al vaixell, farem parada a l’Ampolla de Mar, situat només a unes 3 milles de distància. El seu nom es deu a la forma de l’antiga desembocadura de riu Ebre (ampolla) i es considera la porta d’entrada al bellíssim Delta de l’Ebre. Molt a prop del nucli urbà ens trobem amb la Llacuna de les Olles, una llacuna connectada directament amb el mar i envoltada d’arrossars i on si volem ens podem adreçar en bicicleta. Passejar pel delta, segur ens permet veure nombroses aus, inclosos els famosos flamencs. Qui ho decideixi pot quedar-se a l’Ampolla i gaudir del poble o dels seus interessants restaurants.\nAl dia següent, molt aviat, començarem a tornar cap a Badalona. Passarem tot el dia gaudint de la navegació a vela, i intentant creuar-nos amb algun dofí. Dinarem a bord del vaixell, per arribar sobre les 20:00h a casa, havent deixat enrere les meravelloses Terres de l’Ebre.\nSant Joan (23-26 Juny 2022)\nSortida de 3 dies i mig\nNavegació d’anada i tornada en còmode veler de 13,6m d’eslora.\n3 nits a bord en cabina doble compartida.\nMenjars dintre i fora del vaixell (es farà un bote el dia de la sortida)\nTransports al i des del port\nLloguer de les bicicletes\nTases dels ports


ikerestebnn | Les Barraques Digitals\nL’home que va viatjar per tot el món gratis gràcies a Twitter\nPosted on Juny 15, 2020 by ikerestebnn\nAvui a la secció de Twitter us explicaré aquesta història tan increïble sobre aquest viatge tan interessant.\nPaum Smith és un blogger britànic i escriptor que, al febrer de 2009, va llançar el Projecte Twitchhiker, un intent de viatjar el més lluny possible pel món en 30 dies, confiant únicament en la bona voluntat de la gent de Twitter. Les regles del projecte eren clares: Smith no podia gastar diners en transport ni allotjament, ell únicament acceptaria ofertes d’ajuda a través de Twitter, només podia dedicar tres dies a planejar el seu viatge i no podia estar més de 48 hores en un mateix lloc. Si no complia alguna d’aquestes regles Smith hauria d’abandonar el viatge. Després de 30 dies i amb l’ajuda d’uns 11.000 followers, Smith va viatjar fins a Nova Zelanda, aconseguint uns £ 5.000 en ajudes.\nPaum Smith i la seva trajectòria al seu viatge\nEspero que us hagi agradat la meva notícia sobre aquesta història tan interessant de Paum Smith i el seu viatge.\nEl planeta, el principal beneficiat pel coronavirus\nAvui, a la secció de “Notícies”, us explicaré per què el nostre planeta s’està beneficiant molt del confinament que s’està fent, a causa del COVID-19.\nL’aturada provocada per les quarantenes davant el coronavirus causa estralls en l’economia, però beneficia el medi ambient. Aquests són alguns exemples de com s’ha reduït la contaminació en els últims dies:\nA la Xina, millora dràstica de la qualitat de l’aire:\nMillora de la qualitat de l’aire a la Xina\nLes dades no menteixen. Al llarg de tot el mes de febrer, el primer del llarg confinament que porta la província xinesa de Hubei, la mitjana de dies sense contaminació atmosfèrica va augmentar en un 21,5% en comparació de les mateixes dates de l’any anterior, segons un informe de el Ministeri d’Ecologia i Medi Ambient de la Xina. Així mateix, les imatges de satèl·lit publicades per la NASA i l’Agència Espacial Europea mostraven una reducció dràstica de les emissions de diòxid de nitrogen en les principals ciutats de país.\nAl nord d’Itàlia, nivells insòlits de diòxid de nitrogen:\nUna cosa similar ha acabat passant a Europa, on l’onada de confinaments produïts durant els últims dies també s’ha traduït en una millora dràstica de la qualitat de l’aire. Així ho revelen les dades de l’satèl·lit Sentinel 5P, en els quals s’aprecia una reducció significativa de la contaminació atmosfèrica coincidint amb les mesures dràstiques de confinament preses en els últims dies. L’animació mostra les fluctuacions de diòxid de nitrogen entre l’1 de gener i l’11 de març de 2020.\nA Madrid i Barcelona, l’aire és més pur:\nSegons dades del consistori de la capital d’Espanya, la ciutat ha reduït considerablement els nivells de contaminació atmosfèrica. Les dades facilitades diàriament pel Sistema de Vigilància de Qualitat de l’aire de l’Ajuntament de Madrid no presenten cap dubte: durant els primers dies de confinament, els cinc districtes de la ciutat compten amb mesures catalogades dins de la categoria “molt bo” de l’índex de qualitat de l’aire. Per la seva banda, a Barcelona les dades de la Generalitat indiquen que les concentracions de diòxid de nitrogen (NO2) es van reduir a la meitat després de només tres dies de confinament.\nEls canals de Venècia, aigües cristal·lines:\nA les xarxes socials abundaven el cap de setmana en què es distingien els canals de la ciutat de Venècia com poques vegades s’havien mostrat: completament nets. En algunes zones fins i tot s’observaven racons amb aigües cristal·lines que aixoplugaven fins i tot alguns petits bancs de peixos que s’havien aventurat en els canals des de la llacuna o des del mar. “La llacuna s’apropia de Venècia, sense abocaments i sense trànsit, es pot veure el fons dels canals.\nFins aquí la meva notícia espero que us hagi agradat aquesta informació tan interessant sobre els beneficis que té el nostre planeta amb el confinament.\nActes de solidaritat durant el confinament\nAvui a la secció de “Notícies” us explicaré quins són els actes més solidaris que s’estan fent per combatre aquesta desagradable situació que estem vivint.\nFabricació de Mascaretes:\nCom podem veure últimament en molts llocs del món, hi ha gent fent mascaretes a casa seva només per ajudar tota la gent que les necessita, ja siguin metges, fisios, contagiats, etc.\nServeis d’ajuda a domicili:\nMolts ajuntaments de la Comunitat estan oferint serveis d’ajuda a majors per portar-los productes de primera necessitat als seus domicilis i evitar així que surtin de casa. També Càritas ha proposat una xarxa de suport veïnal sota el lema ‘La caritat no tanca. Vull ser el teu veí de suport ‘.\nMetges a casa\nAlguns professionals sanitaris, com metges, infermers o fisios estan oferint en xarxes socials resoldre consultes lleus per evitar saturar els telèfons d’atenció i els centres assistencials. Nombroses persones que poden tenir símptomes de coronavirus necessiten parlar amb un metge i hi ha multitud de professionals que s’han prestat a donar la seva ajuda desinteressada en aquests casos. D’altra banda, la situació que suposa el confinament i el no saber què passarà pot afectar psicològicament a les persones, pel que els psicòlegs també estan oferint serveis gratuïts.\nPlataforma d’ajuda a Saragossa\nS’han creat multitud de plataformes com la de Saragossa, on s’ha llançat #ZGZAyuda, una plataforma que posa en contacte persones que vulguin prestar ajuda amb persones que la necessitin. L’ajuda pot consistir en una trucada per telèfon per fer companyia, fer la compra o anar a la farmàcia a per medicaments, per exemple.\nCartes de suport a pacients amb coronavirus:\nLa iniciativa va sorgir gràcies a una cirurgiana de l’Hospital de la Princesa i va aconseguir reunir en poques hores unes 35.000 cartes de suport. Es tracta de cartes anònimes amb missatges d’ànim perquè totes aquestes persones que estan a l’hospital sentin el suport de la gent.\nEspero que us hagi agradat la meva notícia sobre aquests actes de solidaritat i que vosaltres també us animeu a ajudar.\nLes terrasses d’arròs de Yuanyang (Xina)\nPosted on Abril 9, 2020 by ikerestebnn\nAvui, a la secció de “Per desconnectar”, us portem una notícia d’un lloc molt interessant per anar a visitar i desconnectar.\nTerrasses de Yuanyang\nLes terrasses d’arròs de Yuanyang són el sistema de cultiu d’arròs en terrasses dut a terme pels hani a la prefectura de Honghe, comtat de Yuanyang, Yunnan, Xina. La història de les terrasses s’estén al llarg de mil dos-cents anys. Es distribueix en quatre comtats: Yuanyang, Honghe, Jinpin i Lüchun. El nucli de la zona de terrasses es troba al comtat de Yuanyang. S’estén per una superfície de 404.685 hectàrees i la zona protegida és de 16.603 hectàrees.\nQuina és la millor època de l’any per veure les terrasses?\nLa millor època és sens dubte de desembre a febrer, quan les terrasses estan inundades d’aigua. És un espectacle únic. Més enllà de febrer, l’arròs comença a créixer, i el que són milers de miralls sobre el vessant de la muntanya es converteixen en una gegantina catifa verda.\nDe desembre a febrer trobaràs un paisatge espectacular, si la boira t’ho permet. Has de saber que en Yuanyang tenen una mitjana de 200 dies de boira a l’any. Aquesta boira de vegades és generosa i et permet contemplar el paisatge però, si no, no veuràs res, ni un metre més enllà de tu.\nCom arribar a les terrasses de Yuanyang?\nPer arribar a les terrasses de Yuanyang la teva primera ciutat de referència és Xinjie. Un cop a Xinjie pots escollir quedar-te allà o agafar una minivan cap a Duoyishu.\nDes de Hekou a Xinjie: Si vens des de la frontera amb el Vietnam (Lao Cai – Hekou) des de l’estació de busos de Hekou surten dos busos a les 6:10 i a les 9: 00h.\n⇒És important que quan compris el bitllet de bus concretis que vas a Xinjie (Xinjie Zhen). El preu d’aquest bitllet és de 58 iuans / pax. Si no concretes que vas hata Xinjie (Xinjie Zhen), l’autobús et deixarà a Nan Sha Zhen. Aquest bitllet costa 47 iuans / pax.\nDe Kunming a Xinjie: Des de l’estació sud de Kunming surten tres busos cap a Xinjie a les 10: 20h, 12: 30h i 18: 30h. El preu és de 137 iuans. Trajecte de 7-8h.\nOn dormir a les terrasses de Yuanyang?\nHi ha dues opcions d’on dormir:\nDomir a Xinjie: L’avantatge de dormir a Xinjie és que és més barat, tant l’allotjament com els restaurants (hi ha moltíssima oferta local). El dolent és que estàs lluny de la zona de les terrasses (16 km). Això farà que hagis de contractar un cotxe amb conductor per a tu sol i fer tota la visita en un sol dia.\nDomir a Pugao (Duoyishu): L’avantatge de dormir a Duoyishu és que estàs al costat de les terrasses. De fet Duoyishu és un dels punts amb millors vistes. Des Duoyishu pots fer excursions a peu (d’uns 10 km) fins als altres punts clau com Bada o Laohuzui. Pots fraccionar la teva visita en dos dies, fent dues excursions molt recomanables. El pitjor de dormir a Duoyishu és que els hotels són cars i els restaurants, més.\nQuina ruta és la millor per veure les terrasses de Yuanyang?\nEn cotxe: Aquesta és l’opció més còmoda però també la més cara. Un cotxe amb conductor que et porti als diferents miradors et sortirà per 300 iuans (38 EUR). Com veus, no és gens barat. Nosaltres opinem que, si no has pagat l’entrada, no val la pena pagar un conductor que et porti a miradors gratuïts. Ja que, si no pagues, l’interessant és caminar entre els llocs i descobrir les terrasses en el camí.\nTrekking: Aquesta és l’opció més barata, la més interessant però també la més esgotadora. Es tracta d’arribar als miradors de Bada i de Laohuzui caminant. Si tens temps, l’ideal és fraccionar-lo en dos dies. Un dia fer l’excursió de Pugao (Duoyishu) a Bada, i segon de Pugao a Laohuzui.\nFins aquí la nostra notícia, esperem que us hagi agradat i que alguna vegada pogueu anar a visitar les terrasses de Yuanyang.\nÍker Esteban i Maria Costa\nEl petó d’Anne i Gèrard a “OT 2020”\nPosted on febrer 15, 2020 by ikerestebnn\nAvui, a la secció de Gossip, us portem una notícia sorpresa sobre el que va passar a la quarta gala d’OT 2020.\nEls rumors sobre posibles romanços dins l’academia d’OT 2020 no paraven de sonar per les xarxes socials. Si bé és cert, només estava mig confirmat el tema de Samantha i Flavio, sobretot perquè la jove no ha dubtat a explicar les seves preocupacions a diferents persones de l’acadèmia sense importar-li les càmeres.\nActuació de Gèrard i Anne a la quarta gala\nDoncs bé, els acostaments entre altres persones de la casa estaven passant una mica desapercebuts fins que els encarregats d’OT 2020 han decidit treure un as de la màniga i donar a l’audiència un dels grans moments d’aquesta edició: el petonàs d’Anne i Gèrard. Els joves havien demostrat tenir moltíssima química durant la setmana i feien de la seva cançó conjunta una cosa màgica.\nEl petonàs de Gèrard i Anne\nLa imaginació de qualsevol es podia disparar però res feia pensar que es podria veure en plena gala un petonàs a l’acadèmia, ni tan sols ells mateixos. Després de posar les imatges de Gèrard i Anne durant la setmana entre abraços i somriures, la imatge que passarà a la història de l’edició era la d’ells dos de peu en una cantonada de la casa amb la llum tènue i donant-se dos petons dels més tendres.\nAnne i Gèrard veient el seu petó dins l’academia\nLa sorpresa va ser majúscula, tant per a l’audiència, la gent de el públic, companys i per a ells mateixos. Les cares dels protagonistes van ser un autèntic poema i gairebé no podien articular paraula entre la cridòria que hi havia a plató. La tasca de sortir d’aquest moment de màxima vergonya la va tenir Roberto Leal (el presentador del programa), que amb el seu particular humor va tractar de treure-li ferro a l’assumpte preguntant per la setmana però amb aquest to divertit que el caracteritza.\nTant Anne com Gèrard es van quedar molt tallats i sense saber què dir durant l’entrevista amb el presentador. Sembla que han decidit anar amb tot en aquesta edició, ja que ni tan sols en les anteriors s’ha pogut veure mai un petó entre cap dels concursants. Hauran d’anar amb molt de compte si no volen convertir-se en els protagonistes de la nit.\nEsperem que us hagi agradat aquesta notícia i que us hàgim incitat a veure “OT 2020”.\nÍker Esteban i Lídia Pedrós\nAvui, a la secció de La cançó de la setmana, us portem Tabú, la cançó de Pablo Alborán i Ava Max.\nPablo Alborán va néixer el 31 de maig de 1989 (30 anys) a Màlaga. És un cantautor i músic espanyol. Des del seu debut va obtenir deu candidatures als Premis Grammy Llatins, tres d’ells a 2011. El cantant ha publicat quatre àlbums d’estudi, dos àlbums en viu, vuit senzills, nou vídeos musicals i diverses col·laboracions musicals. Va debutar el 2010, amb el seu primer llançament oficial, «Solamente tú», primer senzill del seu àlbum debut, Pablo Alborán, llançat al febrer de 2011. Aquest debut va aconseguir el primer lloc en la seva primera setmana de vendes, sent el primer solista signant un àlbum complet a debutar al capdamunt d’Espanya des de 1998.\nAva Max va néixer a Milwaukee, Wisconsin el 16 de febrer de 1994. És filla d’immigrants albanesos procendents de Saranda i Tirana. És una cantant i compositora nord-americana, que és coneguda per el seu reeixit senzill “Sweet but Psycho” que va aconseguir el número 1 en diversos països europeus. Max també és coneguda pel seu característic tall de cabell, el qual ella el va anomenar com el “Max Cut”.\nAquesta cançó va ser publicada el 6 de novembre de 2019. Pablo Alborán ha tornat amb un senzill ballable amb tocs tropicals que es desmarca del seu estil i en el qual també barreja anglès i espanyol.\nQue yo tengo el mío, lleno de ilusiones contigo\nTic toc, we took it too far\nHow could you do this to us? We were flying\nI don’t wanna live without you (Ay)\nInventa un nuevo tabú\nWhat can I do to take us back?\nTic-tac, suena el reloj, llega el adiós\nDime qué siento entre el pecho y las alas\nNo, I don’t wanna leave it behind us\n‘Cause my love, I can’t do this without you\nEsperem que us hagi agradat aquesta notícia sobre la cançó Tabú de Pablo Alborán i Ava Max.\nReial Madrid i Barcelona lluiten per Aubameyang\nPosted on gener 17, 2020 by ikerestebnn\nAvui, a la secció d’Esports, us portem una notícia molt interessant d’un possible fitxatge “bomba” dels dos grans equips de la Lliga espanyola.\nMolt es va parlant en les últimes setmanes de Pierre-Emerick Aubameyang i el seu complicat futur en un Arsenal on les coses no van com s’esperava. De manera que els “gunners” han d’assegurar la seva presència a la següent Lliga de Campions si no volen viure una onada de vendes d’estrelles.\nPierre-Emerick Aubameyang celebrant un gol amb l’equip anglès, l’Arsenal\nJa no només es tracta de donar continuïtat al projecte d’Unai Emery, que dona símptomes d’esgotament, sinó d’il·lusionar els propis jugadors de la plantilla. Perquè, com és el cas del davanter gabonès, estar a la Lliga de Campions és una de les seves màximes aspiracions.\nAvui mitjans com The Sun coincideixen en les seves portades en què aquest golejador s’ha ofert intensament als dos grans equips de la Lliga espanyola. És més, Reial Madrid i FC Barcelona segueixen vigilant perquè pot ser una excel·lent oportunitat de mercat, principalment a l’estiu que ve quan la seva sortida seria més factible.\nEn el cas dels blancs el voldrien a la seva plantilla, perquè Luka Jovic no ha acabat de convèncer, mentre els blaugranes hauran d’acudir al mercat per trobar un davanter centre que pugui competir o rellevar a Luis Suárez.\nAquesta ha estat la nostra notícia d’Esports d’aquesta setmana. Esperem que us hagi agradat la notícia del possible fitxatge de Pierre-Emerick Aubameyang pel Reial Madrid o el F.C. Barcelona.\nEls joves de Montornès han triat 15 activitats per al 2020\nHola a tots! Avui, a la secció del Poble, us portem les activitats que ha escollit el jovent de Montornès per fer al 2020.\nEl jovent votant les seves activitats preferides\nAquest diumenge, més de 190 joves del poble s’han reunit per decidir en assemblea quines activitats es realitzaran el 2020 a Montornès amb el pressupost d’activitats del departament de Joventut. Les excursions de l’Estiu Jove i el festival La KLACA han estat les propostes més votades.\nL’any 2020 s’invertiran 15.000 euros en propostes per a joves d’entre 17 i 30 anys. Se n’han aprovat cinc, entre les quals destaquen tres festivals: una nova iniciativa anomenada La KLACA, la segona edició del Festival d’Oci Alternatiu de Montornès (FOAM) i el tercer Urban Art Festival. El jovent també ha decidit dedicar una part del pressupost d’activitats a una festa jove de Carnaval i al desenvolupament de la programació del nou centre juvenil Sputnik.\nPel que fa a les activitats per a la franja d’edat de 12 a 16 anys, a les quals es destinaran 9.700 euros, se n’han aprovat deu. Les més votades han estat les excursions de l’Estiu Jove, una sortida a la neu i un torneig de videojocs. També es durà a terme una trobada de youtubers, una festa coreana i japonesa i una sortida al Festival de Cinema Fantàstic de Sitges. D’altra banda, es mantenen activitats més tradicionals com el túnel del terror i la baixada de carretons, que es duu a terme per Sant Joan.\nEsperem que us hagin agradat les activitats que es faran al 2020 i esperem que participeu en elles.\nQuè saps de Johan Cruyff?\nPosted on gener 10, 2020 by ikerestebnn\nAquesta setmana, a la secció de lletra a lletra, us portem un llibre per als fanàtics del futbol i d’aquesta llegenda: Johan Cruyff\nConsiderat com una de les figures més extraordinaries de la història del futbol, el seu estil futbolístic i la seva filosofia van influir en entrenadors i jugadors de la talla de Pep Guardiola, Arsène Wenger, Eric Cantona i Xavi Hernàndez. Els recents èxits del futbol espanyol, tant a nivell de club com a nivell internacional, han estat considerats per molts com l’evident resultat de l’impacte de Cruyff en el futbol contemporani. 14 La autobiografia de Johan Cruyff, explica la història personal i professional de Cruyff i ens revela la filosofia que va definir el seu estil de joc i que tant ha marcat a generacions de futbolistes, entrenadors i seguidors.\n14 La autobiografia de Johan Cruyff\nEn la nostra opinió, aquest llibre és molt interessant i a nosaltres, que ens encanta el futbol, ens ha agradat molt perquè explica moltes de les seves anècdotes de quan era futbolista i de quan era entrenador.\nEsperem que us hagi agradat i us haguem motivat a llegir-lo!\nÍker Esteban i Gioryeth Malacas\nL’equilibri que necessitem\nAquesta setmana a la secció de La fotografia, us portem una imatge molt interessant i també molt realista.\nUna persona provant el seu equilibri en una corda en la qual, si no s’equilibra bé, pot caure i morir\nHem escollit aquesta imatge perquè ens ha semblat que simbolitza la vida de cada persona, que per tenir i mantenir una vida estable s’ha de tenir un equilibri amb tot, ja sigui amb la familia, com amb els amics, el menjar… Hem de visualitzar tot el que ens passa i no angoixar-nos si estem en una situació límit, com en el cas de la persona de la imatge. S’ha d’estar tranquil per superar els problemes i objectius, com en aquesta foto per passar aquesta corda sense caure.\nEsperem que aquesta reflexió us hagi ajudat a superar qualsevol situació que hàgiu passat.\nÍker Esteban i Erin Casas\nConsells de la setmana!\nAvui a la secció de Consells de la iaia us portem uns quants remeis per refrescar la cara, per a la diarrea, per a les berrugues, per la febre i per netejar els coberts.\nRemei per refrescar la cara:\nPoseu-vos una capa de iogurt ben generosa per tota la cara, el coll i l’escot. Deixeu actuar de 5 a 10 minuts i, finalment, aclariu-ho.\nRemei per a la diarrea:\nPer a la diarrea, podeu fer bullir pastanaga durant 90 minuts i triturar-la per a fer-ne un puré.\nRemei per a les berrugues:\nMacereu pells de llimona dins d’un pot amb vinagre durant 9 dies. Després apliqueu la llimona a sobre de la berruga.\nRemei per a la febre:\nApliqueu compreses de vinagre i aigua freda a parts igual al front, al clatell, a la panxa o els canells.\nRemei per netejar els coberts:\nSi voleu fer nets els coberts i la plata de casa, feu servir aigua bullida amb pells de poma o amb espinacs.\nEsperem que aquests remeis us serveixin per aplicar-los a la vostra vida diària.\nÍker Esteban i Marta Vega


Antiblavers / Correllengua Gandia 2008\n» Correllengua Gandia 2008\n#1 27-09-2008 13:05:36\nCorrellengua Gandia 2008\nAhir, lamentablement, vam veure l'actuació dels blavers intentant reventar el correllengua.\nJa abans de que començara, uns 20 o 30 "individus" es van deixar veure al lloc d'eixida del correllengua per buscar brega. Però el pitjor va ser quan dita gent ens va fer patir a tots amb diversos intents de irrupció al correllengua amb la seua kilomètrica bandera pels carrerons on no hi havia policía.\nEls maulets i tota la gent que es va situar darrere la nostra pancarta van estar formidables enfrontant-se amb els blavers pancarta contra bandera. Però el pitjor va ser quan una rejola va volar des dels blavers i va anar a impactar a una dòna d'uns 40 anys (que simplement anava per dins del correllengua) i li van obrir la cella. La víctima va ser atesa per una ambulància ràpidament, i no va haver majors problemes, excepte la detenció d'alguns dels nostres per part de la policía nacional...\nA mí personalment em donaría vergonya sols estar a menys de 5 mtres d'aquesta gentola blavera-feixista...\n#2 27-09-2008 13:57:27\nRe: Correllengua Gandia 2008\nJo diria que eren uns 50 o 60, entre GAV, España2000 i Joventut valencianista (3 matats). Res comparable amb la manifestació, ells cabien en l'ample d'un carreró, nosaltres omplíem tot el carrer, acera i carretera.\nPero no vos preocupeu, "todo el que siembra, recoge"\nPD: La policia com sempre, estava allí per protegir-los.\n#3 27-09-2008 16:59:42\nBé, trobe que algun dels elements de VF es va emportar alguna porrà (ben merescuda)... No hi estan molt acostumats, és clar, i s'estranyen.\nAmb tot, que TRIST que la policia no els detinguera des del moment que llençaren la primera pedra, però de què van?!\nL'any passat s'endugueren algunes ouades, crec que enguany també; es veu que els agrada molt; igual com tirar bosses de fem i després diuen "warros" als catalanistes XDDD\n#4 28-09-2008 03:00:41\nFins Las Provincias diu: "Eran un grupo de exaltados DE FUERA DE GANDIA"...\n#5 28-09-2008 16:21:31\nPàtetic l'article del Levante(en la seua llinea), en canvi el de les provincies m'ha sorprés....\n#6 02-10-2008 05:09:44\n#7 02-10-2008 11:06:34\nIncreíble, he vist una bandera antifeixista per dins dels xiquets blavers... Com pot ser que convivisquen una bandera antifeixista i membres d'E2000 en un mateix grup¿? Decididament no sé aquesta gent que vol o què pensa . Quin embolic porten.\n#8 02-10-2008 12:44:11\nJo crec que la duien els del Correllengua i ix eixe xic abans de que la policia obligara a dispersar-se al GAV.\nDe totes formes Espanya 2000 està en contra de la inmigració i du prostitutes de l'est d'Europa per a posar-les en els prostíbuls del seu president. Ademés el seu president (Jose Luis Roberto) està casat amb una prostituta estona. O siga que per contradiccions no serà.\nEm muic de risa amb la garrula que ix tapada al principi del vídeo pegant palmes, és com una imitació de la kale borroka en versió "Yo soy la Juani" de l'Espanya Profunda.\n#9 02-10-2008 16:05:08\nAms, ara que ho mire tens raó Curial això deu ser quan van vindre al casal abans de començar, que es van mesclar tots... És vergonyós, a la mitat d'aquesta gent la conec jo(de vista), quasi tots juguen en el Gandia CF i quan va algún nou de seguida fan que pense com ells.. lamentable. Si algú de Gandia va a veure un partit del Gandia CF(de majors parle), els ultres son eixos del GAV o com també es diuen "comando paella"( ).\n#10 02-10-2008 16:37:39\nCOMUNICAT DE COALICIO VALENCIANA:\nLa formación liderada por Juan García Sentandreu ha tachado al subdelegado del gobierno en la Comunidad Valenciana, Luis Felipe Martínez, de sensacionalista y de querer politizar y criminalizar a un grupo de valencianos y valencianistas que libre y espontáneamente trasladaron su malestar frente a una manifestación que defiende los países catalanes y la unidad lingüística.\nSentandreu indicó que a su entender, y desde un punto de vista estrictamente legal, no existe causa alguna para poder abrir expediente sancionador contra ninguna de las personas que en la vía pública expresaron su oposición pacífica y civilizada a unos manifestantes que estaban discurriendo por las calles de una localidad, añadiendo Sentandreu que lo que no puede pretender la Delegación del Gobierno es que los valencianos veamos desfilar a individuos que están atentando contra nuestras señas de identidad, y encima, les aplaudamos a su paso.\nEl líder valencianista condenó cualquier tipo de agresión física, si es cierto que alguna persona fue agredida, pero pidió a las autoridades la máxima responsabilidad en el esclarecimiento de los hechos, ya que al final de todas estas investigaciones, siempre aparece la mano de algún radical catalanista como autor de los incidentes. En cualquier caso, Sentandreu advirtió que Coalicio Valenciana activará todos sus recursos legales y jurídicos para defender el Estado de Derecho y cualquier imputación falsa que se pudiera producir contra algún valencianista.\nBloc personal: http://assumiraslaveudunpoble.bloc.cat/\nCanal personal a YouTube: http://youtube.com/user/Moreta1985\n#11 02-10-2008 17:03:04\nGrau_Gandia, sé de qui parles, i jo ho conec de primera ma ja que els he vist moltes voltes.\nEls "Gandiblues" son 4 pijets de pel llepat cara cap avant (que ningú s'ofenga, però es aixina) que només fan que seguir als seus jefes que si que son els d'E2000 i el comando Paella, son borreguets que no saben ni lo que fan. Vos passaria els fotologs d'algun d'estos borreguets, però no tinc ganes de fer-los propaganda, a més de ser 4 pijos de pel llepat, es creuen skinheads i fills dels ultrayomus XDDDD\nCap d'estos 4 xiquets esta dins d'España2000 i GAV ni res d'això (o almenys això crec), el que passa es que uns pocs (els jefes que porten banderes de La Falange i tal) donen mala imatge a la penya.\nEl president ja va fer fora de l'estadi a 2 borratxos (i no va de broma, anaven borratxos XD), segurament del Comando Paella este, que portaven una bandera de La Falange.\nPD: On està "La germania blanquiblava" que abans anava amb estelades i quatribarrades??\n#12 02-10-2008 20:06:47\nExacte Gandia, la descripció que has fet encaixa a la perfecció. Pareix que ara estan "fent-se" propaganda pintant parets on posa Gandiblues i Ultras Gandia ( que ja estan "modificats")... Per cert m'has de dir on està exactament eixa pintada de la rosa dels vents .\nP.D: Aquest Sentandreu cada vegada les diu més grosses, "El líder valencianista condenó cualquier tipo de agresión física, si es cierto que alguna persona fue agredida"\nÚltima edició per grau_gandia (02-10-2008 20:07:29)\n#13 02-10-2008 22:09:03\nIncreíble, he vist una bandera antifeixista per dins dels xiquets blavers\nNo era d'ells, era nostra. Es de la plataforma antifeixista alemanya, crec.\nPer cert m'has de dir on està exactament eixa pintada de la rosa dels vents\nD'en front de la uni XDDD Home, ja està rectificada, pero es pot vore clarament com inicialment era "Som valencians i castellans".\nya que al final de todas estas investigaciones, siempre aparece la mano de algún radical catalanista como autor de los incidentes\nEl sentandreu fuma crack, o va borratxo tot el dia. A qui se li acudiria pensar que nosaltres ens tirem pedres a nosaltres mateixos en la nostra pròpia manifestació?? I damunt, al vídeo es veu als 4 descervellats tirant caixes a la policia, i "los cuerpos de seguridad" mirant-los fer el mico i com a bobos no fer res, eixa es la "seguretat" que ells donen.\n#14 03-10-2008 12:26:31\nAaah, m'havies asustat!! Eixa pintada ja fa molt de temps que està ahi. Millor no preguntar qui la va rectificar .\n#15 03-10-2008 13:16:33\nLa veritat es que la platja està tot ple de pintades amb retolador als contenidors, es veu que la fa el mateix subnormal, per que totes estan escrites de la mateixa manera.\n#16 03-10-2008 20:56:56\nSi jo també m'he adonat d'això... Tinc entés que és un xiquet que li han rentat el cervell i com no tenia res que fer aquest estiu, s'ha pintat tots els contenidors de la platja amb un retolador permanent. També està tot ple de pegatines de VF i GAV per absolutament totes les faroles de la platja i Gandia. Encara que alguna bona persona n'ha llevat i taxat moltes. Quin fàstic de blavers, està ple per tots els llocs .\n#17 04-10-2008 00:12:53\nEncara que alguna bona persona n'ha llevat i taxat moltes.\nJo diria més be, un grup, entre les quals m'incloc XD\n#18 11-10-2008 21:24:48\nIe, normalment per kilombo sol haver molta gent. Està davant del falcata, eixe que fa tantes llums xD. Depén dels dies que vages també hi ha un tipus de gent o altra...\n#19 12-10-2008 17:41:30\nPerò sempre és bona gent, tranquil\nPer cert, ahir em va semblar vore alguns olivers...\n#20 12-10-2008 18:29:19\nSip, de donant pel sak si no m'enganye


Els informatius se situen entre els espais més vistos pels nens catalans a l'inici del confinament\nNens mirant la televisió MARC ROVIRA\nBarcelonaAmb les escoles clausurades i els alumnes tancats a casa, els nens i els seus pares han hagut d’esmolar la imaginació per trobar maneres d’ocupar les hores. Un dels recursos que han trobat per combatre l’avorriment ha sigut la televisió: de mitjana, cada nen català d’entre 4 i 12 anys ha passat el doble de temps davant de la petita pantalla des del dia que va començar el confinament, en comparació amb l’última setmana de normalitat a les aules.\nAixí, si del divendres 6 al dimecres 11 de març el consum de televisió dels infants catalans se situava en 79 minuts per persona i dia, des del divendres 13 (el primer dia en què les escoles van estar tancades) fins al dimecres 18 va ser de 126 minuts. Ara bé, si es descompten els caps de setmana (en què el tancament de les aules no té un impacte directe, tot i que sí que en té l’ordre de confinament) el salt és de 67 a 126 minuts per persona i dia.\nSegons les dades facilitades a l’ARA per la consultora Barlovento Comunicación (basades en una mostra de menys d’un centenar d’audímetres), aquest increment de consum s’observa a totes les franges horàries. Ara bé, l’increment és especialment significatiu en dos moments del dia. D’una banda, a la sobretaula (de 14 h a 17 h, una franja que coincideix amb l’horari escolar), en què l’audiència mitjana entre els infants catalans ha passat de 52.000 a 115.000 televidents, més del doble. De l’altra, el late night (des de la mitjanit fins a les 2.30 h), en què s’ha passat d’11.000 espectadors a 25.000. Mentre les escoles estaven obertes, aquesta franja només havia sobrepassat els 10.000 nens la nit de divendres (12.000) i la de dissabte (31.000). Des de dijous passat (la vigília del tancament de les aules) no ha baixat mai dels 11.000, i divendres va assolir un màxim de 42.000 espectadors.\nLes generalistes creixen\nTot aquest increment de consum per part dels menors de 12 anys, però, no va a parar en general als canals infantils, sinó que els principals beneficiats són les cadenes generalistes. Entre el 6 i el 12 de març, la suma de l’audiència del Super3/33, Clan, Boing i Disney Channel només va baixar del 35% de quota de pantalla durant el cap de setmana, i va arribar a superar el 45% en tres ocasions en aquesta franja d'edat. En canvi, des del dia 13 aquest grup de canals no ha arribat mai al 30%. Per contra, els canals generalistes i els especialitzats en informació (3/24 i 24 horas) se situaven, en conjunt, entre el 20% i el 30% de share mentre les escoles estaven obertes, però des de dijous de la setmana passada (en què a la nit ja es va disparar el consum de televisió entre els infants) han superat sempre amb escreix la barrera del 30%, i es van quedar a tocar el 50% divendres.\nEntre les ofertes infantils, la que ha tingut un millor comportament des de l’inici del confinament ha sigut Clan, que no ha baixat cap dia del podi dels canals més vistos pels nens catalans. Boing ha entrat sempre al top 10, mentre que Disney Channel n’ha quedat fora en dues ocasions i el Super3/33 en tres. És una situació similar a la de la setmana anterior. El millor registre per al canal infantil català des del tancament de les escoles és el 5,5% que va marcar dimecres. Ara bé, si s’hi afegeixen les dades de l’Esport3 (que des de dilluns replica la programació del Super3) la xifra puja fins al 6,9% i iguala Boing al quart lloc del rànquing. Aquell dia Clan va liderar amb un 13,9%.\nCal tenir en compte que la xifra del canal infantil de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) es veu perjudicada pel fet de compartir espai amb el 33, que té un seguiment pràcticament nul entre els nens i, per tant, fa baixar la mitjana global del canal. També és cert, però, que el 33 comença la seva emissió a les 21.30 h, una hora en què l’audiència de la resta de canals infantils també és molt minsa.\nInterès per la informació\nSi s’observa la llista de programes més vistos entre els nens abans i després de la suspensió de les classes, la diferència és molt clara. Des del divendres 6 fins al dijous 12 només apareixen tres emissions de cadenes no infantils entre les deu més vistes de cada dia: dues edicions del Telenotícies vespre i una de Supervivientes exprés (tot i que aquest programa es va emetre dijous a la nit i, per tant, la seva aparició al rànquing ja podria ser causada pel fet que l’endemà no hi havia escola). A partir de divendres, els espais infantils segueixen tenint una presència important als primers llocs, però compartint espai amb informatius (hi apareixen els de TV3, La 1, Telecinco i La Sexta) i amb programes com No pot ser!, Aquí la Tierra, Supervivientes i els documentals de La 2, que van aconseguir el tercer lloc de dimarts.\nEl consum d’informatius entre els menors de 12 anys va tenir el punt àlgid entre divendres i dissabte. El Telenotícies vespre del primer dia del cap de setmana (que va coincidir amb la compareixença de Pedro Sánchez per informar sobre el decret d’estat d’alarma) va arribar als 45.000 espectadors d’aquest grup d’edat (i va ser l’emissió més vista de les dues últimes setmanes). Aquell dia tant el 3/24 com el 24 Horas van entrar al top 10 dels canals més vistos.\ntelevisió audiencia infància Covid-19


L’atleta medallista olímpic a Los Angeles’84, José Manuel Abascal, present a la tercera Milla Solidària del Secà de Sant Pere | Diputació de Lleida\nInici / L’atleta medallista olímpic a Los Angeles’84, José Manuel Abascal, present a la tercera Milla Solidària del Secà de Sant Pere\nL’atleta medallista olímpic a Los Angeles’84, José Manuel Abascal, present a la tercera Milla Solidària del Secà de Sant Pere\nSe celebrarà el divendres 28 de juny i donarà tota la recaptació a l’Associació Down Lleida\nCoincidint amb l’inici de les festes del barri del Secà de Sant Pere de Lleida, el proper divendres 28 de juny se celebrarà la tercera edició de la Milla Solidària del Seca de Sant Pere, a favor de Down Lleida.\nL’esperit solidari de la cursa es veurà traduït amb la recaptació dels 5 € de cada inscripció, que aniran destinats a aquesta associació amb seu al Secà de Sant Pere. En l’edició de l’any passat, es van recaptar 830 €.\nLa cursa ha estat presentada aquest dimarts a la sala de premsa de la Diputació de Lleida a càrrec del diputat en funcions Paco Cerdà, acompanyat del representant territorial d’Esports de la Generalitat a Lleida, Joan Segura; el president de l’Associació de Veïns del Secà, José Carreiro; i dels organitzadors Manel i Rafael Serrano.\nSegons ha explicat Manel Serrano, les curses d’adults començaran a les 19.00 hores i les infantils –que seran gratuïtes-, a les 18.15 hores. També a les 18.50 tindrà lloc la cursa integradora d’Egoismo Positivo. Entre totes, els organitzadors esperen arribar als 300 atletes, superant la xifra d’inscrits de l’any passat. Enguany, l’organització ha posat èmfasi en augmentar el nombre d’inscripcions en les categories femenines.\nLa distància és de 1.609 metres, i els atletes hauran de fer dues voltes a un circuit de 804,5 metres, que els organitzadors han catalogat de molt ràpid. És una distància molt espectacular tant per als atletes com per al públic, que podem veure passar tres vegades els corredors.\nAquest any, com a novetat, hi ha un premi especial en categoria masculina i femenina pel rècord de la prova.\nRafael Serrano ha explicat que el gran reclam d’aquesta edició serà la presència del mític atleta Jose Manuel Abascal, medallista olímpic a Los Angeles’84, així com els millors atletes provincials i alguns dels millors de Catalunya.\nFinalment, Paco Cerdà i Joan Segura han volgut emfatitzar en el caràcter solidari de la cursa i al fet que amb només tres edicions tingui una rebuda tan extraordinària com la que es preveu i que la qualitat dels atletes que participen sigui tan alta.\nLleida, 18 de juny de 2019


Fresno Galerias Torreon Mèxic - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 35 allotjaments a Torreon.\nBlvd Independencia 3851 Ote Col El Fresno , Torreon, Torreon, Mèxic - Veure al mapa\nMés informació sobre Fresno Galerias\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Torreon, Fresno Galerias és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb les atraccions principals de la ciutat com Aeroport internacional Francisco Sarabia a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nFresno Galerias també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Torreon. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, instal·lacions per a reunions i banquets , centre de negocis, lloguer de cotxes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, servei de despertador, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, articles de tocador per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses centre esportiu, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Fresno Galerias és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Torreon.\nDescompte a Fresno Galerias


Memòria dels barris: de gener 2021\nRECORDS DE LA MEVA ESCOLA - Jaume Carbonell Sebarroja\nFotos de l'Arxiu Nacional de Catalunya de diversos fotògrafs\nEls antecedents republicans\nEl Grup Escolar Hermenegildo Giner de los Ríos, -dedicat al politic vinculat a la Institución Libre de Enseñanza que va fer una gran tasca al capdavant de la Comissió de Cultura de l´Ajuntament de Barcelona per la dignificació de l´escola pública- és un dels quatre edificis construïts durant la dictadura de Primo de Rivera a les cases barates de Barcelona -en aquest cas a les d’Horta, entre el Turó de la Peira i Can Peguera- pel “Fomento de la Vivienda Popular”. Tenia capacitat per 800 alumnes, distribuïts en 14 aules de primària, 4 aules de pàrvuls i una sala-guarderia. Al inaugurar-se a la República va passar a formar part del Patronat Escolar, juntament amb els grups escolars modernistes monumentals dissenyats per l´arquitecte Goday (1).\nEl Patronat Escolar neix d´una entesa entre l´Ajuntament i l´Estat espanyol per adequar l´escola pública a la realitat nacional catalana, i representa l´assaig més avançat d´autonomia municipal que s´ha donat a Catalunya per gestionar les escoles de primer ensenyament. També es converteix en un referent per diversos països europeus. Els seus principis coincideixen plenament amb els de la reforma republicana i la política cultural de la Generalitat. Heus aquí alguns dels seus trets més destacables: respecte al pluralisme ideològic, laïcisme -la religió queda fora del currículum però es respecte la llibertat de consciència i s´ensenya cultura religiosa-, bilingüisme , alternant les classes en català i castellà, catalanització de l´escola pel que fa als continguts, textos escolars i lectures, i participació democràtica dels alumne i les famílies en la vida dels centres. Els mestres no hi accedeixen per oposicions sinó a partir de la valoració de la seva pràctica professional i, a més del sou de l´Estat, reben un complement retributiu de l´Ajuntament. El nombre màxim d´alumnes per aula es fixa en 40, i sovint no supera els 35.\nLes orientacions d´aquestes escoles segueixen els postulats de l’Escola Nova i de la pedagogia activa, on l´escola obre les portes a l´entorn i, alhora, surt a observar-lo per descobrir-hi l’art, la ciència, la natura i la cultura. S´estimula l´autonomia de l´infant, la cooperació i el treball en equip, a través d’una relació de proximitat mestre-alumne. Es dona molta importància a la conversa, al treball d’experimentació i a la formació musical i artística. Els llibres són substituïts per la consulta a la biblioteca i l´examen tradicional per l´avaluació contínua. Aquest model d´escola pública, a diferència de la vella i encotillada escola estatal, aconsegueix que la ciutadania l´estimi i se´n senti orgullosa (2).\nAquesta escola catalana, que es situa a l´avantguarda de l´educació europea, el franquisme l’estronca d’arrel, suprimint el Patronat Escolar i altres institucions, prohibint tota mena d’idees i propostes renovadores i depurant severament el magisteri públic, apartant de la professió a bona part dels mestres que no simpatitzen amb les idees del nou règim franquista. El canvi és espectacular. Marta Mata, fundadora de “Rosa Sensat”, ho expressa d´una manera molt gràfica: “Mai l´escola pública barcelonina havia progressat tant com durant la República, i tampoc mai havia retrocedit tant com durant el franquisme”. El director Tomàs Delclós i i molts mestres de Primària del Grup Escolar Hermenegildo Giner de los Ríos no poden seguir donant-hi classes. De la depuració d´aquest centre se´n salven algunes mestres parvulistes molt renovadores, com és el cas, entre d´altres, de Maria Martorell -filla del gran educador i gestor Artur Martorell-, i de Teresa Masgrau, exalumna de l´Escola Normal de la Generalitat. Potser perquè l´Estat franquista pensava que això de l´educació de la primera infància no tenia cap mena d´importància.\nFoto d'un publicació de l'època amb els nens del parvulari,\nal fons de la foto l'Hospital Mental de la Santa Creu\nLa nova-vella escola franquista\n“Prieten las filas”. Aquesta és la primera ordre que ens donaven a l´entrar a l’escola, on nois i noies estàvem en edificis totalment separats. Cada classe s´havia d'alinear en una llarga fila on havíem de mantenir la distància d´un braç estirat amb el company del davant. Som a l´any 1960, a la “Escuela Nacional Ramiro de Maeztu” de les Cases Barates d´Horta, entre el Turó de la Peira i el barri de Can Peguera (Barcelona), rebaixada així als inicis del franquisme.Sense deixar la formació, entràvem al vestíbul i, sota la mirada atenta d´un director ensotanat i temible, situat al capdamunt de l'escala, entonàvem el “Cara el sol”, l’himne patriòtic franquista. Sempre hi havia algun alumne que es movia una mica o que es despistava i, a l´acabar, era cridat per pujar a la direcció i rebre la corresponent reprimenda. A vegades, en funció de la malifeta, se´l castigava directament, fent-lo agenollar al mig del passadís, amb les mans esteses i obertes tot suportant el pes d’un parell d’enciclopèdies Álvarez. A la nostra classe s’utilitzava la del Tercer Grau, destinada als alumnes de 12 a 15 anys, el manual que ens va il·lustrar a unes quantes generacions.\nEn aquest llibre voluminós s´ordenaven les matèries i coneixements del Pla d’Estudis de l´Ensenyament Primari, farcit dels mites i llegendes que conformaven la “Nueva España”, les gestes del Mio Cid, Don Pelayo i la Reconquista o el descubrimiento de América -això de la conquesta no ho entendríem fins més endavant-, sempre amb el crucifix a la mà i en nom de la Santa Església. Com deia Galeano “La espada y la cruz marchaban juntas en la conquista y el despojo colonial”. Una informació contaminada per l´ideologia dels vencedors: “Lo bueno es lo católico y español, lo malo lo masónico y liberal”, mostrant la Guerra Civil com una creuada contra els rojos i els comunistes.\nFranco hi estava omnipresent. “Fue el Generalísimo Franco, al frente del Ejército y de muchos buenos patriotas, quien llevó a término una nueva Reconquista (…) Puede decirse que es el Salvador de España”. Els elogis a la seva figura es remunten a la seva infància, tal com es descriu en una altra enciclopèdia: “Franco es el primero en bravura, patriotismo y amor a la Patria. Franco ha sido valiente desde niño. Un día, admirado de la facilidad con que los marineros se movían en lo alto de los mástiles de los buques amarrados en el puerto de El Ferrol y trepaban por las escaleras de cuerda, intentó hacer lo mismo subiéndose a un farol. Pero perdió el equilibrio y se partió la cabeza contra el suelo. Sin llorar, aguantó la cura de la herida aunque le dolía” (3). D’aquestes enciclopèdies, convertides en manual únic, se´n van vendre uns 22 milions d’exemplars. Els llibres de text per cada assignatura no arribarien fins l´any 1970, amb la Nueva Ley de Educación de Villar Palasí.\nEntre dues fotos i una creu. Autor desconegut.\nL´aula disposava de taula i tarima pel mestre, situada a l´altre costat de la porta, d´una gran pissarra d’un negre intens, amb els pertinents guixos blancs i un esborrador amb mànec de fusta, d´un parell de fotografies de mig cos del general Franco amb uniforme militar i de José Antonio, el fundador de la Falange en mig dels dos una creu, i d’una quarantena de pupitres de dues places amb seients abatibles i respatller comú, calaix inclinat i reposapeus compartit, amb un espai per col·locar-hi el tinter de ceràmica blanca i per als llapis. Els pupitres, col·locats en rengles horitzontals, es van convertir en petits ecosistemes on tots els alumnes, any rere any, hi deixaven la seva petjada: noms, gargots gravats amb la punta d´una navalla, taques i empastifades de tinta, xiclets enganxats i més d´un insult i dedicatòria no gaire amable. L´aula era fosca, amb finestres enreixades on només s’hi filtrava la llum algunes hores al dia.\nAules massificades, càstigs i ensenyances\nÉrem 85 alumnes quan no hi faltava ningú. A les baixes per malaltia, calia afegir-hi els que marxaven amb els seus pares a fer la verema al Sud de França i s’incorporaven a finals d’octubre o els que, en algun moment del curs, també s’absentaven perquè havent d’ajudar a la família. La majoria teníem 13 anys -era la classe dels grans de l´escola- i el treball infantil estava a l´ordre del dia. En els pupitres del davant hi sèiem els que estudiàvem el batxillerat elemental -uns pocs privilegiats-, i, als del darrera, els que seguien cursos de mecanografia i no paraven de teclejar en les màquines Underwood de l´època. El gruix de la classe rebia la cultura general pròpia de l´últim curs de Primària. Els batxillers fèiem una mica la nostra i molts dies entràvem a les vuit per rebre una atenció més específica. El mestre havia de gestionar la feina d´aquesta àmplia diversitat d´alumnes.\nEn alguns moments, però, les explicacions eren generals i tothom aturava el que estava fent. Això succeïa, per exemple, amb les matemàtiques. Repassàvem amb una sorollosa cantarella les taules de multiplicar, fèiem càlculs i resolíem problemes, primer cadascú pel seu compte i després els corregíem a la pissarra. En aquest moment, el pànic s´apoderava de l´aula, doncs qui li tocava sortir a la pissarra s’exposava a emportar-se algun clatellot si no l´encertava gaire en les operacions. Es respirava un silenci tens i sepulcral. Els càstigs, personalitzats o de tota la classe, eren molt diversos: cops de regla a les mans o a les puntes dels dits ben ajuntats, posar-nos drets una bona estona o de cara a paret, mantenint el cos rígid, quedar-nos algunes vegades sense pati -poques- o copiar cent vegades “No hablaré en classe”. Un càstig que es va generalitzar a les escoles de l´època i que, quinze anys després, es prendria com a títol del primer muntatge teatral de Dagoll Dagom, paròdia sobre l´escola franquista.\nUna altra activitat compartida era el dictat, on a banda de les faltes d’ortografia, es tenia molta cura de la cal·ligrafia, de la bona lletra. També llegíem silenciosament o en veu alta, memoritzàvem i a voltes recitàvem alguna poesia com la tan renombrada de Juan Ramón Jiménez: “Platero es pequeño, peludo, suave; tan blando por fuera, que se diría todo de algodón, que no lleva huesos”. o algun fragment del Quixot, que llavors no vaig entendre ni gota i vaig avorrir soberanament. No va ser fins els quaranta anys que el vaig redescobrir, llegint-lo detingudament amb gran delit. Això m´ha passat, també, amb més obres d´una gran qualitat literària. La geografia l’estudiàvem en uns mapes que es penjaven al damunt de la pissarra: el físic, amb el relleu, el polític, amb les províncies i alguna vegada també havia aparegut el mapa de la “España Mariana”, on es representava la Península Ibèrica amb les principals ciutats i la seva verge corresponent. Altres vegades el mestre ens feia algunes reflexions morals, tenyides d´un moderat nacionalcatolicisme -la doctrina oficial del nou règim-, sobre el bé i el mal, l´esperit de servei, l´esforç, l´honestedat, la sinceritat i altres tòpics i valors de la condició humana.\nClasse de don Pablo, curs 1968-1969- Fons Carbonell\nPotser ja és hora que parlem del mestre. Es deia Pablo Bueno Caro. Desconec l’edat però, es clar, nosaltres el vèiem molt gran. Ves a saber! Potser no arribaria ni als cinquanta. Era baixet, amb no gaire cabell i una mirada penetrant. A l´entrar a classe sempre es posava la bata, de colors ocre i marronós. El tractàvem de vostè i es feia respectar. El recordo com una bona persona, malgrat el que ens feia patir i fins i tot atemorir en alguns moments, amb els càstigs corresponents. Mai no podré saber si ho feia degut a una profunda convicció personal o influït pel corrent dominant del moment: el model pedagògic tradicional i autoritari que s´havia instal·lat; a fi de comptes, perquè ho feia tothom. Tenia tres fills, dos dels quals estudiaven Medecina amb una beca a la universitat navarresa de l´Opus Dei. La dita “passes més gana que un mestre d´escola” era ben real a jutjar per la pluriocupació de Don Pablo. Arribava a les vuit del matí per ocupar-se especialment dels batxillers. Mai vaig saber si aquelles hores extres les cobrava. A les dotze en punt sortia cuita corrents per anar a treballar en una editorial i tornava just abans de les tres, on prenia el dinar de la seva carmanyola. A la tarda treballava dues hores més a l´editorial i els caps de setmana, per arrodonir el sou, escrivia cròniques futbolístiques i taurines.\nLes hores transcurrien lentament i de manera feixuga. Em venen al cap els versos de Machado sobre els seus records infantils:\nDe lluvia tras los cristales”.\nEsperàvem amb delit l´hora del pati o de la sortida, mirant el rellotge contínuament. En el “recreo” hi havia dues menes d’activitats: les mogudes i les tranquil·les. Entre les primeres, sense cap mena de dubte, sempre s´imposava el futbol. Ocupava bona part de l´espai i podíem arribar a jugar-hi vint contra vint, o encara més, doncs ens hi anàvem afegint a cada equip, seguint un criteri més o menys proporcional. La porteria la marcàvem amb un parell de rocs, la qual cosa feia que sempre hi haguessin contínues disputes sobre si la pilota havia entrat o no, si el gol es donava com a vàlid. La pilota, de cuir o de goma, sovint l´havíem d´anar a recollir al carrer. També era molt popular el “Churro, mediamanga, mangotero, adivina qué es lo primero”, on uns saltàvem, de manera alternativa segons l´encert, tan lluny com podíen sobre una fila horizontal de cossos ajupits, amb els genolls flexionats i enganxats amb els del davant. Els jocs més reposats depenien de les modes que s’imposaven a cada temporada de l´any: les bales, les baldufes, les xapes, el tres en ratlla….\nEn grups reduïts també ens explicàvem històries, anècdotes i un munt d´acudits -els més verds i picants eren, naturalment, els que tenien més èxit-, o es comentaven algunes pelis que s´havien vist el cap de setmana o els partits del Barça que es transmetien per la ràdio. Així mateix, era l´ocasió per intercanviar cromos, sobretot dels jugadors dels equips de futbol de primera divisió, dels que ens sabíem de memòria algunes alineacions, i còmics: Hazañas Bélicas, Roberto Alcázar y Pedrín, el TBO, el Guerrero del Antifaz el Jabato o el Capitán Trueno, probablement el més popular. Més endavant, em va fer molta il·lusió conèixer el seu guionista: Víctor Mora, un comunista català que es va haver d´exiliar i va escriure unes quantes novel-les sobre la Barcelona de la postguerra. Hi havia temps per tot, també per badar, per espiar, darrera d’una reixa, els jocs de les nenes, que estaven a l´edifici continu, o per observar a la llunyania el horts que conreaven els “bojos” del “manicomi” de Sant Andreu -el Mental, que li diríem després-, avui reconvertit en la seu del districte de Nou Barris.\nUn bon grapat d’alumnes pujàvem a dinar al menjador de la zona del parvulari, a tocar de la pineda. Moltes tardes, a l´hora de l´esbarjo, fèiem llargues cues per prendre un got de llet en pols que preparaven en unes immenses olles que feien molts grumolls, així com un tros de formatge insípid de color carbassa. Era un obsequi dels Estats Units d´Amèrica, amb qui s´havien refet els acords polítics i comercials l´any 1953. Aquella llet ens semblava aleshores infecte i avui, probablement, encara m´ho semblaria més. Des de llavors sempre vaig prescindir de la llet, perquè, a més, l’associava al fet d’haver d’anar a l´escola, una obligació que mai em va resultar plaent.\nEls rituals religiosos obligatoris\nEls dissabtes al matí es dedicava a la religió i, més concretament, a pintar a la pissarra, amb guixos de tots colors, un passatge o paràbola de la Bíblia que el mestre comentava, traient-li una mica de punta. Així mateix, repassàvem el “Catecismo de la Doctrina Cristiana”, que havíem de memoritzar. D´altra banda, recordo haver vist unes litografies, amb reforç metàl·lic a cada extrem i cinta per penjar, d’escenes de l´Antic i el Nou Testament. La religió sempre hi era present. Les tardes de maig, el mes de Maria, plegàvem una mica abans i, en el vestíbul, cantàvem amb una passió desbordant unes quantes avemaries i alguna cosa més a la verge, ben guarnida de flors sobre l´altar. Les úniques sortides de l´escola tenien a veure amb la religió. A la tardor, coincidint amb el dia del Domund, ens deixaven sortir un parell de tardes per anar a recollir diners per les “Misiones” evangelitzadores de l´esglesia arreu del món. Ens deixaven unes guardioles que feien molt de goig, amb el bust i la cara d´infants de diferents races. Després de trucar a algunes cases i pisos dels voltants -no gaires- ens escaquejàvem i anàvem a jugar al futbolí, reunint les escasses monedes de que disposàvem.\nL´altra sortida era per anar-nos a confessar un dijous al mes, doncs l´endemà hi havia missa obligatòria on calia combregar en estat de gràcia. Ens perdíem una estona per la pineda del Turó de la Peira, que hi havia al damunt de l´escola, i pel camí ens preguntàvem de quins pecats ens confessaríem. Calia trobar la mida justa: alguna malifeta havíem de reconèixer, o expressar alguns sentiments impurs, perquè el capellà no ens apretés i ens donés aviat l´absolució, però tampoc calia exagerar els nostres pecats -reals o ficticis- perquè no t´acabés sermonejant de manera un pèl agressiva i et clavés, com a penitència, un munt de parenostres i avemaries. Vaja, que havíem de trampejar la situació, admetent més els pecats venials que els mortals, malgrat el catecisme ens alertés de que “El que calla a sabiendas algún pecado mortal comete un grave sacrilegio, y no se le perdonan los pecados confesados”. Un dels olors més característics de la meva infància és el del confessionari, sobretot quan el capellà acostava la seva cara amb la teva -perquè deia que calia parlar baixet i l´havies d´entendre bé- i senties l´intensitat desagradable del seu alè.\nAl l´acabar el primer trimestre, coincidint amb les vacances de Nadal, algunes mares s’acostaven al centre per obsequiar a Don Pablo amb productes típics d’aquestes festes, altres menges, colònies o objectes decoratius. I a finals de curs, recordo que venien alguns directius i formadors de la SEAT, la primera empresa espanyola de fabricació de cotxes, que s´havia instal·lat a la Zona Franca a partir del 1953, a fer una breu xerrada per a tal de captar alumnes que acabaven l´escolaritat per a la seva escola d´aprenents o per tal d´incorporar-los directament a la cadena de producció.\nSort en tenia que, a l´apuntar-me a l´escoltisme, vaig tenir l´oportunitat de passejar per la ciutat i d’explorar i caminar per la natura. En aquesta escola m´hi vaig estar tres cursos, sempre amb el mateix mestre i a la classe dels grans. El Ramiro de Maeztu va deixar de funcionar com escola i, després de restar tancat uns anys, es va reobrir l´any 2000 com a centre de salut mental. Avui és una residència.\n(1). CAÑELLAS, C; TORAN, R (1982). Política escolar de l´Ajuntament de Barcelona. Barcelona: Barcanova.\n(2). AUTORIA COMPARTIDA (2003). Un segle d´escola a Barcelona. Acció municipal i popular. 1900-2003. Barcelona: Ajuntament de Barcelona i Octaedro.\n(3). FERNÁNDEZ, A. (1954). Enciclopedia Práctica del Párvulo. Barcelona: Miguel Salvatella.\nMontgat, 13 de novembre de 2021\nPublicat per carme a 18:47:00 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Barri de Can Peguera - Escola Ginés de los Ríos, Can Peguera -, Horta - escola Hermenegildo Giner de los Ríos, Horta - Escola Ramiro de Maeztu, Horta - Memòria dels veïns\nCONSERVEM L'ILLA DE LES BUGADERES TAL COM ESTÀ\nFa ja uns quants anys vaig visitar la masia de ca l'Eudalt, la mestressa de la qual es diu Maria i és una dona molt trempada que em va ensenyar la masia i els terrenys i els espais de treball de d'un petit i interessant museu on es mostrés un determinat model de vida de fa prop més de cent anys.\nJa el govern municipal socialista de l'època volia fer-los fora de la seva casa i terres, els volien expropiar en nom del planejament urbanístic de l'època, finalment van arribar a l'acord que els permetia viure a "casa seva " fins el final de les seves vides.\nAquesta era última notícia que d'aquest indret tenia, ara altra vegada els senyors de l'Ajuntament i els seus plans a vegades estrambòtics, volen desvirtuar l'illa de les bugaderes de la que aquesta masia i terres en formen part més dues cases més molt similars a les del carrer Aiguafreda.\nVolen ampliar la Baixada de can Mateu, construir pisos a l'altra banda de la baixada de Can Mateu, contra els que ningú té res a dir i on ara hi són les cases i els horts fer espai verd, que més verd del que és ara mateix no ho serà pas, i ben cuidat pels seus habitants.\nEl Municipi ha arribat a donar permisos per fer horts en espais petits de la ciutat on un es preguntava, que coi podran plantar aquí, en canvi en un terreny ampli com aquest on hi ha hagut horts tota la vida, que es podrien convertir en horts urbans, mira per on aquests se'ls volen carrergar, no hi ha qui els entengui, mireu quin bé dels déus d'horta que hi tenen:\nLa masia de ca l'Eudalt és de 1854 i podria convertir-se en un lloc de trobada on es pogués assessorar sobre el món rural, sobre els noms de les diferents espècies de verdures i arbres fruiters i sobre co tenir cura d'un hort.\nHistòria de ca l'Eudalt\nVeient venir el que s'acostava, com es podia complicar futur de part de l'illa de les Bugaderes, entitats com El Pou, i l'Associació de Veïns d'Horta van fer arribar el seu desacord amb els plans de l'Ajuntament i s'ha obert un espai per recavar firmes dels veïns i persones que estiguin en desacord amb la desafortunada decisió del Consistori :\nsigna per mantenir l'Illa de les Bugaderes\nPublicat per carme a 21:43:00 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Horta - Illa de les Bugaderes\nL'EXILI DEL SR. RECTOR DE SANT JOAN D'HORTA\nEls fets revolucionaris de l’any 1936 no es poden analitzar adequadament sense saber una mica la història anterior al dia en que es van pro...\nHorta - Memòria dels veïns (3)\nCAN SABASTIDA - Torre Albí\nAquesta magnífica masia del segle XIV, estava situada entre el Passeig de Maragall i el C. Cartellà, malauradament ha estat una víctima ...\nMEMÒRIA HISTÒRICA DEL TERRITORI Can Peguera era una masia propietat del Marquès de Castellbell, que estava al peu del turó de Montadell...\nGUINARDONEJA! Aquesta setmana seguim amb la Festa...\nMillorem l’espai públic\nDimecres d'EL POU "Les bugaderes d'Horta


Mamògraf Digital Canon Planmed Clarity - CGO\nNou Mamògraf digital\nDescobreix el nou sistema de mamografa digital Canon Planmed Clarity, primera en el Maresme.\nObtenció d' imatges 3d amb la tècnica tomosíntesis que aconsegueix detectar abans el càncer de mama i altres patologies.\nEl resultat és un diagnòstic més precís, menys molèsties i amb menys exposició a la radiació.\nNoves tècniques de diagnòstic: estereotaxia , BAG, tomosíntesis, elastografia, Eco doppler.\n¿En que consisteix la tomosíntesis digital mamaria 3D?\nLa tomosíntesis digital mamaria (DBT) es tracta d'un mètode avançat que s'aplica normalment amb fins diagnòstics.\nEs realitxa un escaneig de la mama sobre un arc de 30 graus, durant el cual es fan múltriples imatges de raig X per crear una imatge 3D que mostra estructures de teixit amb més detalls.\nLa DBT genera una pila d' imatges transversals nítides de la mama.\nAmb el menor solapament de teixit d'imatges, les cèl·lules cancerígenes tenen menys llocs on poder ocultar-se.\nDegut a l'adquisició per mitjà d'un escaneig, el temps de compressió és lleugerament superior al d'un examen 2D.\nEl mètode de Planmed per obtenir imatges de tomosíntesis digital mamària\nEl mètode únic de processament d'imatges amb sincronització i presa contínua de Planmed permet aconseguir imatges de tomosíntesis d'una claretat excepcional, amb una gran visibilitat de les microcalcificacions i altres estructures delicades.\nConsulti més - amb Clarity.\nPlanmed Clarity™ 3D permet el processament d'imatges 2D (digitals de camp complert) i 3D (tomosíntesis digital mamària).\nEl sistema Planmed Clarity admet tant exàmens de cribatge i probes adicionals com els procediments de biopsia.


Meravellosa habitatge de luxe amb 3 dormitoris, terrassa i unes vistes impressionants en venda a un complex residencial exclusiu.\nEls Monestirs Residences, una magnífica promoció d'obra nova, li ofereix en exclusiva aquesta impressionant habitatge de 207 m² i 3 dormitoris en una urbanització tancada i segura amb zones comunitàries excel·lents, i una ubicació privilegiada als peus de serra Calderona. Tot això, sense renunciar a la proximitat a València, amb un fàcil accés a la ciutat tant per carretera com en transport públic.\nAquest pis, dissenyat pel prestigiós estudi Touza Arquitectes, destaca per la seva abundant lluminositat, acabats i materials d'alta gamma i per una innovadora distribució en la qual es potencia la fusió entre els espais exteriors i interiors, unint els espais de vida amb l'impressionant paisatge de la zona.\nA l'entrar, ens dóna la benvinguda un pràctic rebedor amb armaris des del qual ja es pot apreciar l'exterioritat i lluminositat de l'habitatge. La zona de dia es concep com un espai únic on cuina, saló i menjador donen a una àmplia terrassa: l'espai ideal per col·locar una taula i unes cadires i menjar a l'aire lliure, gaudint de les vistes a l'entorn natural.\nDestaquen els materials de pis, elegits amb molt de compte per potenciar la sensació de continuïtat d'espais. La cuina, equipada amb electrodomèstics marca Neff, disposa d'una bancada i armaris en sintonia amb el paviment, creant una llar càlid al mateix temps que modern. A la zona de nit, el pis es compon de 3 meravellosos dormitoris, el principal, amb accés a la terrassa i unes vistes magnífiques.\nUn rebedor amb armari\nUn saló-menjador amb cuina integrada i sortida a una terrassa


Carme Riera Guilera és investida Doctora honoris causa. Nomenada pel Consell de Govern del dia 20 de febrer de 2017.\nCelebració de les eleccions a Rector, a les quals el doctor Llorenç Huguet, catedràtic de Ciències de la Computació i Intel·ligència Artificial és elegit Rector de la Universitat de les Illes Balears.\nLa Col·laboració Científica LIGO ha estat guardonada amb el premi Princesa de Asturias d'Investigació Científica i Tècnica 2017 per la detecció de les ones gravitacionals.\nEl dia 11 de juliol se celebra la cerimònia de graduació de la Facultat d'Infermeria i Fisioteràpia.\nEl dia 17 de juliol se celebra la cerimònia de graduació de la Universitat Oberta per a Majors (UOM) de la UIB.\nEl dia 18 de juliol se celebra la cerimònia de graduació de la Facultat de Filosofia i Lletres.\nEl dia 19 de juliol se celebra la cerimònia de graduació de la Facultat d'Economia i Empresa.\nEl dia 20 de juliol se celebra la cerimònia de graduació de la Facultat d'Educació (Educació Primària).\nEl dia 21 de juliol se celebra la cerimònia de graduació de la Facultat d'Educació (Educació Infantil, Educació Social i Pedagogia).\nEl dia 26 de juliol se celebra la cerimònia de graduació de la Facultat de Turisme.\nEl dia 27 de juliol se celebra la cerimònia de graduació de l'Escola Politècnica Superior.\nEl dia 28 de juliol se celebra la cerimònia de graduació de la Facultat de Dret.\nEl dia 8 de setembre té lloc la solemne obertura de l'any acadèmic 2017-18.\nEl dia 25 de setembre se celebra l'acte de graduació i d'inauguració de l'any acadèmic a la Seu universitària de Menorca.\nEl dia 28 de setembre se celebra l'acte de graduació i d'inauguració de l'any acadèmic a la Seu universitària d'Eivissa i Formentera.\nPublicació de la memòria acadèmica del curs 2016-2017.\nAprovació del pressupost de l'any 2018.\nCreació del Laboratori Interdisciplinari sobre Canvi Climàtic de la UIB amb la finalitat de potenciar la difusió, docència, recerca i transferència de coneixement sobre el canvi climàtic.