Los placeres de Pepa: "PESADILLA EN LA COCINA" A LA COSTA DAURADA\nJa fa temps que no publicava restaurants amb 2 (regular) o 1 (mal), eren fotos i experiències que anava desant al calaix però la darrera experiència m'ha fet que obri aquest calaix i faci un comentari sobre tres restaurants que per alguna raó m'han decebut.\nDir que en dos d'ells havia estat diverses vegades i no havia estat tant malament, de fet havia tornat. Dir també que un dia dolent tothom ho pot patir, que ha estat la meva experiència i que no li dic a ningú "no hi vagis" si de cas "evita aquest plat o vigila en aquest punt..."\nAltra raó d'aquesta ressenya és que tothom mostra felicitat i bons àpats en internet però la vida real no és així, aquí teniu una mostra de que no tot és fantàstic. Aquesta entrada al bloc va de compartir el dolor.\nEstabliment: Casa Gallau\nCarrer Pescadors, 25-27\nTfn 977 36 02 61\nUn històric de cuina marinera a Cambrils que havia visitat durant els 9 anys que vaig estar vivint allà. Suquets de peix i fritures de qualitat m'havien fet gaudir en aquest restaurant i l'altre dia vaig anar aprofitant les 5es jornades dels fideus rossos de Cambrils. Un menú per 33 € amb Inedit inclosa. Els primers bé i quan arriben el fideus rossos amb peix de llotja i romeso a taula una decepció total. No tenien gust de res, sense sabor, sense sal, eren pasta cuita en aigua. Amb un peix arrebossat, fregit i tirat per sobra, els muscles recuits, el romesco desaparegut... Li diem a la cambrera, que si us plau, allioli i sal pel que teniem al plat i que la resta li portés al cuiner/a/xef , que el testi i pensi si això es pot portar a una taula.\nL'allioli que va arribar a taula en bol a mitges i ressec, el podeu veure a la foto.\nVam menjar-nos el peix arrebossat que portava per sobre, insípid, unes gambes pelades i els muscles recuits per omplir la panxa. El restaurant va gestionar el fallo molt bé, ens van oferir fer-nos una nova paella de fideus, un arròs, el plat que volguéssim... però no ens venia de gust esperar 20 o 30 minuts per un altre plat. Vam demanar els postres i ens van convidar a una copa de cava i van fer un descompte en el preu del menú, en comptes de 33, van cobrar 28 € per cap, més les dues copes de vi blanc (desconegut) a 4 € + IVA cadascuna.\nAltres detalls: el vi blanc, encara que vaig preguntar dues vegades, no van dir-me quin era, el cambrer va dir "uno de la zona de aquí, del Priorato". Molt bé, vi blanc del Priorat, bona informació! Com que la copa ja la portaven a la taula servida no vaig veure l'ampolla en cap moment, un detall que tampoc em va agradar gaire. Que el personal no parlés anglès també és un detall important en una zona com Cambrils, encara que mi no m'afecta més allà de la vergonya aliena que em va generar la situació que s'estava donant un parell de taules al costat.\nUna llàstima, un lloc amb un nom que sembla que viu de la fama del passat... però amb molt bona gestió dels incidents, al menys això és d'agrair.\nEstabliment: Lo Bon Profit\nCarrer de Cristòfol Colom, 5\nTfn 977 32 13 17\nEspecialitat: cargols a la llauna. Les racions a 15 € però si lo valen no importa pagar. Aquests ho valien? doncs sembla que no perquè el Santi no els recorda. Quan un plat agrada queda en la memòria, i si lo desgracien també. Vam demanar un "chuletón" i com al mestre de la brasa li va semblar que poc fet per dins no estava bé, el va obrir com un llibre per posar-lo sobre la graella. No el vaig tornar cap a la cuina perquè anaven en grup i no em van deixar, sobre tot el meu fill va insistir que callés... Aquest plat de 35 € el recordaré molt de temps: llibret de xuleta a la safata cremada i amb solera.\nAltres detalls? Plats sense acompanyament, com la cuixa d'ànec; trists, com la botifarra amb mongeta o les gambes; enganyosos, com el FALS carpaccio de bacallà fumat; aixafats, com el culant... I sense espai per bellugar-se a la cadira, ni als costats ni cap enrere, i amb un xivarri que no es podia parlar, i haver d'estar en el lavabo amb un dit prement el botó del llum perquè durava encès 20 segons...\nPetits detalls que no em van fer aprofitar el dinar. Si voleu menjar cargols, ells diuen que són els millors. Bon profit!\nEstabliment: Les Voltes Restaurant\nCarrer del Trinquet Vell, 12\nTfn 977 23 06 51\nAquest ha sortit del calaix arran del programa de cuina "Jocs de cartes". Cuina mediterrània. Hi havia anat tres vegades en dinars de grup, i bé, cuina acceptable que quan vas en grup està molt bé entre riures i copes de vi a dojo. Un dia vam anar en família, ja fa temps, encara tenien les copes del segle passat i setrilleres de bar de carretera amb oli desconegut, deixant de banda la decoració que, segons la meva opinió, no fa lluir les pedres patrimoni de la humanitat (per cert, si són Patrimoni de la Humanitat es poden penjar quadres i escuts a discreció o són parets que s'han de mimar?).\nLes voltes, aquest tipus de sostre, fan que el local tingui un soroll important quan hi ha molta gent i com és espaiós, és fàcil trobar grups fent celebracions així que jo el deixaria per anar en grup i fer els àpats íntims anant a primera hora, si de cas.\nEl menjar res semblant al que va sortir a la TV, uns plats correctes sense cap complicació com el carpaccio de tomàquet amb anxoves o muscles al vapor amb llorer a dojo; i uns altres plats d'aquells que romanen a la memòria com el magret d'ànec amb salsa de gerds (demanat al punto) i que estava tant fet que semblava xiclet nadant en salsa; o com el llobarro a la donostiarra, que també nadava en oli, d'aquell fort que no és arbequina i que em costa empassar.\nAltre detall: no parlaré del humor satíric de l'Anna Sas, tothom ho ha vist a TV3, a mi em fa por anar i que en pic em vegi la panxa em posi ració doble per postres amb cara de condescendència, però si estàs en el teu pes, pots anar tranquil a menjar allà, fins i tot pots tenir sort i no la trobaràs perquè estarà a alguna tertúlia a TV3.\nEtiquetes de comentaris: Cambrils, fracassos, Joc de cartes, Reus, Tarragona\nUbicació: Carrer Pescadors, 25, 43850 Cambrils, Tarragona\nRicard Sampere 14 de maig de 2017 a les 18:31\nAvui estàs que te sales.... :) :)\nCan Gallau, crec que fa anys ha deixat de ser un lloc recomanable.... Just fa 3/4 anys, un dia de temporada baixa, tenien fins i tot un home (amb traje passat de moda), que assaltava a la gent per la plaça del pòsit, per fer-los entrar... Ho vaig fer arribar a l'associació de restaurants (o el que sigui) a través d'un amic i ja no l'he vist més.....\nI el del programa de TVC, suposo que una potulada, com tots els que surten en aquest programa.... Per cert.... saps que em van contactar perquè anés a la tertulià que es veu que fan després (no he vist mai aquest programa, però pel que he llegit per Twitter, ja en tinc més que suficient). La floreta que em va contactar, no entenia, que no hi volés anar.... :)\nAvui mos hem quedat a gust....\nPepa Lázaro 14 de maig de 2017 a les 22:11\nDoncs mira, des de que vaig marxar de Tarragona que no hi havia tornat, això va ser al 2012.\nHo de TV3 va començar com un programa interessant, l'Andrea, del Barhaus ens va explicar el programa (sense fer spoilers :-) ) i tenia ganes de veure'l però això que s'han inventat del post-joc, amb tertulians, instagramers, cuqui-bloggers... de fet le diuen Foodie-grada... Fa una mica de fàstic i sembla increïble que "els xefs" acceptin a anar a aquest format de programa, un format Telecinco-Gran Hermano-Supervivientes on la "carnaza", insulto fàcil, crits i llàgrimes són el leitmotiv del programa i no la difusió d'altres aspectes que haurien de tenir en compte en els restaurants que visiten como la carta de vins o els accessos i facilitats per a persones amb "diversitat funcional" (rampes per a cadires de rodes, cartes en braille, aliments sense gluten...).\nPels les piulades del Twitter vaig assabentar-me que l'Anna Sas era reincident com a tertuliana, ja veus el caràcter que ven.\nEscorpi69 14 de maig de 2017 a les 19:49\nDoncs....el proper dissabte vaig a sopar al guanyador de fa 2 setmanes, "Caña de Azúcar". Espero, i desitjo, que tot estigui correcte, com va semblar per TV3. Ja us ho explicaré.\nPepa Lázaro 14 de maig de 2017 a les 22:35\nJo tinc amics veneçolans i les "arepas" i "hallacas" són el seu plat més consumit, que no deixen de ser entrepans en la seva versió. El quesillo és deliciós, és semblant a un flam fet amb llet condensada.\nBé, es que tinc amics de per tot arreu i tinc la sort de que cuinin i els colombians em facin sanchocho i ajiaco, els brasileiros feijoada amb farofa, els argentins carn, chinchulines i alfajores, els peruans ceviches i pisco sour, el mexicans mole i mmicheladas... I no parlem dels d'Europa i més enllà :-X\nI quan ells cuinen ho fan com a casa i clar, després vas a un restaurant i no sempre és el mateix. Ja ens diràs com van les arepas amb acabats de xef :-D\nMònica Amorós i Gurrera 18 de maig de 2017 a les 23:50\nTotalment d'acord amb l'opinió del programa de TV, al principi semblava una cosa, però trobo que els restauradors (seriosos) no s'hi haurien de prestar, i menys a la tertúlia de després (un nivell que no fa per TV3). Trobo que la imatge que donen com a persones pesa més que altres coses. Per exemple, no sé quina setmana hi havia un senyor insofrible (Limon Limon) i una senyora gran que va quedar l'última, però em van venir moltes ganes d'anar al seu restaurant, així d'entrada, a l'únic que aniria dels quatre.\nDels restaurants que parles no n'he tastat cap, però gràcies per la info, no m'hi penso apropar a cap d'ells. També en tinc algun que guardo la targeta per no tornar-hi.\nDiumenge vaig a tastar-ne un de l'Hospitalet, creuo els dits a veure què tal. Ja et diré.\nPepa Lázaro 20 de maig de 2017 a les 23:09\nEl programa de Joc de cartes ha anat degenerant, no he vist el d'aquesta setmana, ja el veuré... i el que dius tu, els del Vallès, també me'ls vaig perdre...\nHehehe, doncs ja ens diràs alguns d'aquests que tens desats per estar previnguts també :-)\nDoncs a veure que tal el de l'Hospitalet!! Encara tenim pendent el de Mòra, com que aquest estiu no ha pogut ser, intentem enguany :-)\nEscorpi69 21 de maig de 2017 a les 19:38\nBé, ahir vespre/nit vaig anar amb la colla al "Caña de Azúcar", tal com us vaig dir. Varem agafar el menú llarg, que amb vi i cafè va pujar fins els 50€ (sempre depén del vi i de la quantitat, hehehe)\nAmbient agradable i gens sorollós. Bona presentació (treballada) i bona explicació dels plats, servei eficient. El menjar molt correcte, varem sortir molt satisfets de la RQP.\nPepa Lázaro 21 de maig de 2017 a les 19:48\nMolt bé, no? Doncs a veure si convenç a alguns amics veneçolans i tastem el lloc.\nJordi Castaño 24 de maig de 2017 a les 19:32\nDéu n'hi do... Quins llocs d'anar... Jo vaig crear fa ja un temps al meu blog una categoría anomenada "Restaurants NO recomanats" precisament per si algú té intenció d'anar, que surti a algún buscador i eviti mals com aquests.\nCom bé dius, un mal dia el té qualsevol. Pero penso sincerament, que aquests llocs no els hi cal una segona oportunitat. Quan veus que no hi ha ni un sol dels paràmetres que busques a un restaurant que sigui correcte (menjar, presentació, servei, parament, vins, ...), el millor és avisar a la resta de posibles clients que puguin tenir. I més, quan ve de blogs tan fiables com el teu... ;-)\nPepa Lázaro 26 de maig de 2017 a les 10:29\nBé Jordi, de fet jo no dic pas en cap moment "no hi vagis", encara que t'agraeixo que confiïs en les meves opinions :-)\nJa saps què va explicar el Ricard d'aquell bloc al que va denunciar un restaurant, clar que el meu bloc no té el ressò mediàtic per influir a la caixa d'un restaurant però no tinc ganes de que em toquin la pera, que això del bloc és un divertiment personal, res més.\nAixí que, qui vulgui anar, que hi vagi, ara ja pot tenir una d'informació del que trobarà allà. està clar que jo no hi tornaré.


In varietate concordia: No, TV3, no t'entenc (comentari d'una participant en el programa)\nNo, TV3, no t'entenc (comentari d'una participant en el programa)\nTV3 emetrà aviat un programa titulat Oik mentns?, en relació amb el qual vaig escriure aquest petit post. Avui, una participant hi ha enviat un comentari, però com possiblement ja no tindrieu ocasió de llegir-lo perquè el post el vaig publicar fa dies, el penjo aquí sota perque conegueu també la seva opinió.\nCal dir que el comentari de la Laura sembla estar basat més en alguns comentaris que va generar aquell post, que no pas en el propi post.\nFeliç tornada a la rutina, els qui ahir veu acabar les llargues Festes nadalenques de Catalunya!\nEl comentari de la Laura...\nhe llegit tot el que heu dit sobre aquest nou programa que TV3 començarà a emetre pròximament. En primer lloc, no he vist l'anunci, però en cap moment per "participar" en oik m'entens, has de tenir uns requisits, es una mena de no em ratllis, s'ha gravat als instituts i en els nois/noies han estat escollits pels professors i desprès de respondre unes preguntes, escollits pels responsables del programa. En aquest programa no nomès tenen veu els adolescents entre 14 i 18 anys, sinó també els pares, professors, etc. i no es dona en cap moment premis, solament intenta reflexar com veuen la societat els adolescents.Jo personalment he estat escollida per parlar dels "instituts" i de la "guerra de sexes". Crec que teniu mal entesa la dinàmica del programa.\nHola Laura. Merci per deixar la teva opinió!\nEl que comento en el meu escrit no fa referència, de fet, als continguts del programa -perquè els desconec-, sinó al "reclam" per atraure-hi participants. En l'article he posat el link del web de l'oik mentns?; si hi vas, veuràs que l'anunci està escrit com explico i això és el que em pregunto si és correcte: el fet que TV3 es dirigeix directament a menors perque es posin en contacte amb el canal, per eventualment sortir a televisió, sense passar primer pels pares.El programa en sí, com comento més amunt, no té perquè estar malament. Caldrà veure'l.\nI parlant de veure'l, ja t'hi veurem, doncs, parlant dels instituts i la "guerra de sexes" :-)\ntotalment d'acord, menors d'edat, permís del pares i tv3 pot tenir problemes\nexactament el que dius és el que no està bé...no hauria de ser adreçat a menors directament; ja prou que la gent es queixa de com els adolescents i els infants utilitzen les eines tic com perquè la mateixa tele les malbarati...no es percep un mal ús sino que tot va dins el mateix sac, quant una bona utilització dels mitjans i d'Internet són molt recomanables...s'ho hauran de fer mirar a TV3...salut i Bon any\nSi com diu la Laura els participants han estat elegits pels professors... La primera enganyifa és aquesta, no? Quin reclam a participar-hi fa TV3 quan l'elecció va per un altre camí.\nEncara m'estic fent creus que se m'escapés el post que enllaces...\nCoincideixo en que no m'agrada que es faci una crida als menors (els de 14 als de gairebé 18) amb la finalitat de vendre qualsevol producte, encara que sigui televisiu. Precisament acabem de passar una època de constant bombardeig publicitari destinat als més petits, que ratllaria la indecència.\nI no m'agrada gens que es facin malbé les llengües per causa de la tecnologia... alerta, eh? Estem criant mandrosos!\nD'acord Ferran, a més efectivament alertar sobre la baixada de qualitat en els continguts. Ara a més també en les formes. Tant costa escriure bé?.\nDe què val que els universitaris suspenguen un examen si escriuen així de mal (ojo, i ho fan), si després els mitjans de comunicació públics ho reforcen per simular una enetsa incorrecta modernitat?\nEstic completament d'acord amb el que dius Ferran. I hi afegeixo que aquest programa , si reflecteix realment el món dels nostres adolescents pot resultar un serial de terror. Ara be, si dona més importancia als adolescents excepcionals, que n'hi han, podrem seguir mirant-nos el malic i pensar que el país té un futur acollonant.\nCom pot ser que digui que no hi ha requisits si allí mateix hi consten?\nI també parlen mestres i pares?\nDoncs l'anunci semblava ben bé dirigit als adolescents...\nTotal, que TV3 s'hauria "colat", amb aquest programa, ja abans de començar-ne l'emissió: per haver-se adreçat a menors de la manera com ho fa, i per acabar d'espatllar la nostra trepitjada llengua, utilitzant l'incomprensible llenguatge SMS per al títol.\nA veure si, com a mínim, com suggereix en Jaume, el programa és "salvable".\nAquest programa, com d'altres és dels "fàcils", "superficials", sense pràcticament contingut i amb temàtiques repetitives. Em pregunto quin programa hi ha a TV3 que atregui als joves pel contingut, perquè expliqui nous invents, nous reptes, nous conceptes i no pel número de sabata que gasta una noia. No anem bé per aquest camí.\nNúria entenc pel teu comentari que vas veure el programa i el vas trobar, això, "fàcil". No puc jutjar-lo, no el vaig veure però ganes de mirar-me'n un capítol no me'n falten, per poder-lo comentar.\nNo sé quina audiència va tenir, però segur que cal capítol més superarà la del primer.


Tokyo 2020: El videojoc oficial | Faros HSJBCN\nIdioma: Castellà (veus en anglès)\nDe la mateixa manera que ocorre cada quatre anys, la nova edició dels Jocs Olímpics ha arribat al mercat per fer-nos sentir el somni olímpic.\nEncara que segueix la mateixa dinàmica a la qual ja estem acostumats en aquesta mena de títols, resulta un videojoc entretingut per a jugar en companyia i potenciar el nostre esperit més competitiu.\nLa manera multijugador, local o en línia ens permetrà competir amb altres jugadors o fins i tot contra el propi joc.\nTokyo 2020 inclou 18 disciplines, o el que és el mateix, 18 minijocs de diferents esports:\n100m estil lliure (natació)\n200m estils individual (natació)\nEntre les disciplines amb més possibilitat de desenvolupament es troben el futbol, el bàsquet, el beisbol, el rugbi, el tennis i el tennis taula, la boxa o el voleibol.\nEls jugadors hauran de posar-se en la pell de famosos esportistes i descobrir nous esports. En el cas dels nens i nenes, serà una oportunitat per despertar el seu interès per l'esport professional i que s’animin a practicar-ne algun d'ells en el seu temps lliure.


Fundació Jacint Verdaguer - La Casa Museu Verdaguer tanca el curs per aprendre a dir poesia en veu alta\nLa Casa Museu Verdaguer tanca el curs per aprendre a dir poesia en veu alta\nDissabte passat a la Casa Museu Verdaguer, es va donar per finalitzat el curs per aprendre a dir poesia en veu alta “ La força de la paraula” que durant tres dissabtes consecutius ha impartit la Montse Vellvehí.\nHi van participar un total de 18 alumnes que van treballar el llibre Canigó de Jacint Verdaguer.\nEls participants, la majoria molt joves, en acabar la darrera sessió comentaven que tenien ganes de fer més sessions i que els havia servit per adonar-se de on tenien les seves mancances lectores, de la dificultat d'alguns fragments; però que els havia ajudat a valorar encara més la riquesa de la llengua del poeta de Folgueroles.\nL'experiència, deien, ha estat un èxit!


DIUMENGE 12 D’ABRIL, SEGONA TROBADA “CAPACITATS” DEL CURS 14-15 > Consell Esportiu del Pla de l'Estany\nDIUMENGE 12 D’ABRIL, SEGONA TROBADA “CAPACITATS” DEL CURS 14-15\nEl proper Diumenge 12 d’abril coincidint amb la celebració del Dia mundial de l’Activitat Física, tindrà lloc, al Parc de La Draga de Banyoles, la segona jornada de les Trobades Capacitats del curs 14/15, una jornada adreçada a nens i nenes, joves i adults amb discapacitat intel·lectual. Aquest cicle emergeix com a punt de trobada de persones d’aquest col·lectiu, professionals del sector i famílies per tal de compartir experiències i sensacions i, sobretot, per apropar l’activitat física a les persones amb discapacitat, millorant d’aquesta manera, la seva qualitat de vida.\nAquesta activitat està organitzada pel Consell Esportiu del Pla de l’Estany, l'Àrea de Benestar Social i totes les entitats que componen la Taula de la Discapacitat, com són l’associació Junts i Endavant, la Fundació Estany, MIFAS, la Fundació Mas Casadevall i el COiET i compta amb el suport de l’Ajuntament de Banyoles, el Consell Comarcal del Pla de l’Estany i la Diputació de Girona.\nLes inscripcions estan obertes a totes les persones amb discapacitat intel·lectual de qualsevol punt del territori català i es poden tramitar a través de la pàgina web del Consell Esportiu, descarregant el formulari i omplint tots els camps abans del 8 d’abril de 2015.\nLes Trobades Capacitats tenen un caràcter multiesportiu on els participants poden escollir diferents itineraris, dissenyats per adaptar-se a les capacitats de cada esportista i segons les seves necessitats i inquietuds. Així, els participants podran escollir entre els itinerari Pirineus, Andes i Himàlaia, de menor a major intensitat i dificultat. L’Itinerari Pirineus és una activitat multiesportiva d’intensitat i dificultat baixa, l’activitat de l’Itinerari Andes té una intensitat i dificultat moderades i, finalment l’Itinerari Himàlaia, pensat pels esportistes amb major grau d’autonomia i millor capacitat motriu, consta d’activitats relacionades amb l’handbol i el cros, amb una intensitat i dificultat més elevades.\nEls itineraris Pirineus i Andes oferiran als participants diverses activitats d’uns vint minuts de durada cadascuna, amb activitats com les bitlles catalanes, els jocs cooperatius, l’hoquei, l’atletisme, el pitxet i el cros.\nEn el cas del recorregut Himàlaia, l’activitat d’handbol serà dinamitzada per tècnics del Club Handbol Banyoles, apropant les entitats de la comarca a les persones amb discapacitat intel·lectual.\nPer participar en els diferents itineraris, no cal tenir cap mena d’experiència prèvia, ja que les activitats estaran coordinades i dirigides per tècnics d’àmbit esportiu i social. Tot i això, el Consell Esportiu recomana que els educadors acompanyin al grup, sobretot amb aquells esportistes que necessiten de major atenció. La jornada començarà el proper diumenge 12 d’abril, a les 9:30 fins les 12:30, moment pel qual es realitzarà l’acte de cloenda i l’entrega de l’obsequi commemoratiu.\nPer a més informació i inscripcions PREMEU AQUÍ


Patri Blanquer, diputada pel PSOE: "Els socialistes estem contents de continuar sent la primera força de l'esquerra a nivell estatal" | ARA Multimèdia\nPatri Blanquer, diputada en el nou Congrés pel PSOE/AM\nFinalment, amb el 100 per cent escrutat, el PSOE no ha perdut suports en la ciutat d'Alcoi, sinó que ha sumat 55 vots respecte a desembre. Pel que fa a la circumscripció provincial sí que ha perdut un diputat, i en lloc de tres seran els dos primers de la llista els que aniran al Congrés. Així les coses, repetim diputada socialista amb Patri Blanquer, número 2 de la llista.\nPatricia Blanquer ha explicat Aramultimèdia que "aquestes eleccions s'havien enfocat des del punt de vista que l'únic objectiu era sobrepassar al PSOE i acabar en ell, no hi havia projecte polític per a Espanya. Eixe objectiu no s'ha aconseguit, i els socialistes estem contents de continuar sent la primera força de l'esquerra a nivell estatal". Tot i això, Patricia Blanquer reconeix que "no podem estar contents, perquè ens haguera agradat guanyar les eleccions i ser la primera força, per fer possible el canvi que desitjàvem. Un canvi que haguera sigut possible pel bloqueig i reticència d'alguns que estaven pensant més en el seu interés partidari que en l'interés general. I ara ens trobem que l'únic que s'ha aconseguit és donar oxigen a la dreta". A l'espera ara de vore com són les negociacions en el nou Congrés, Patricia Blanquer es reafirma en què "no anem a recolzar al PP perquè no compartim les polítiques que ha dut endavant en aquests anys. El creixement econòmic que està produint-se no s'ha traduït en major igualtat, sinó al contrari. I no podem trair el vot de la gent que ha confiat en nosaltres".\nEn el mateix sentit s'ha pronunciat el secretari general dels socialistes alcoians i també alcalde Toni Francés, qui lamenta el que considera bloqueig de Podemos i assegura que "ara és més difícil formar un govern de progrés que fa un mes, que ho teníem més a l'abast". Toni Francés explica que "eixa voluntat de sumar a qualsevol preu i sense que hi haja un projecte sòlid darrere, no han sumat sinó que ha restat. Eixa coalició s'ha deixat 2.200 vots a la nostra ciutat i la ciutadania no ha valorat positivament eixa suma". Francés sí que ha lamentat l'increment de l'abstenció, però assegura que "Alcoi té una ciutadania madura i que vota en cada moment i en cada elecció de forma diferent, valorant en cada situació què és millor".


CLUB TENNIS FLIX Tennis i Padel a la Ribera d'Ebre: OPEN DE NADAL DEL CT URGELL\nOPEN DE NADAL DEL CT URGELL\nDisfrutant del viatje amb una mica de música !!!\nEls Tres Fantàstics al Club Tennis Urgell.\nAquestes Festes de Nadal tres dels nostres alumnes s'han inscrit al Open de Nadal del Club Tennis Urgell de Lleida. Un torneig al que asistíem per tal de acumular partits de competició i aprofitar aquest "paron" de Nadal. Pues bé.. la veritat es que al llarg de la setmana les coses no han pogut anar millor, fins al punt de que tots tres jugadors (Seby Helbich, Adri Granados i Pol Candela) han anat passant rondes i s'han plantat tots a Semis, tres dels quatre Semifinalistes de Flix!! tot un éxit i un orgull per nosaltres i una sorpresa i admiració per la resta de jugadors.\nAhir Pol Candela jugava i guanyava la primera Semifinal en un durísim partit amb un dels favorits del Torneig, després de salvar 2 pilotes de partit acavà gunyant per un ajustat 3/6 ; 6/2 i 11/9 al desenpat final. Avui dia 29 es jugava la segona Semifinal entre dos dels nostres que sens dubte es mereixíen per igual el seu passi a la Final; Seby i Adri ens han oferit un magnífic partit que ha acabat guanyant Adri per un resultat que parla molt de la igualtat del partit: 7/5 : 6/3 per un partit espectacular.\nDemà dia 30 està programada la Final del Torneig a les 11 del matí, allí acudirem els dos Finalistes que jugaran la Final i el tercer que no ho podrà fer, tots tres pujarem al CT Urgell per darrera vegada aquesta setmana per que el Club de l'Albert Costa disfruti del tennis dels nostres jugadors, una circumstància que es històrica pel nostre Club (mai dos jugadors de Flix han jugat una Final d'un Torneig de fora).\nEnhorabona a tots tres CAMPIONS !!!!\nPublicat per Francesc Castellví Esteban a 20:43\nEl vostre Entrenador deu estar molt orgullós de tots ... peró us aseguro que ja ho estave abans de que guanyessiu cap partit !!!\n29 de desembre de 2010, a les 21:05\nCom no han de guanyar? Que no veus la cara de felicitat dins el Rodius? O potser els de Lleida disfruten tant com els nens de la nostra escola? Enhorabona a tots i a l'escola, com no!\n29 de desembre de 2010, a les 23:16\nGràcies Albi!! a veure si et puc fer una abraçada abans de que s'acavi aquest any que ets car de veure Paio!!!!\n30 de desembre de 2010, a les 9:59\nPitoi m'ho mereixia guanyar el torneix de Lleida. Quan em donaràs la copa del sub-14.\nPol Candela Català.\n2 de gener de 2011, a les 15:38\nFINAL DEL OPEN DE NADAL DEL CT URGELL


Salut obrirà noves edats de vacunació de manera molt ràpida i estudia si fer-ho en bloc o encara per franges – Castellvilarenc.info\nSalut obrirà noves edats de vacunació de manera molt ràpida i estudia si fer-ho en bloc o encara per franges\nby ACN 28/06/2021 28/06/2021\nFoto d’arxiu: Gemma Aleman (ACN)\nCabezas desvincula l’obertura de l’oci nocturn dels brots en estudi i descarta també instaurar els tests d’antígens\nEl Departament de Salut preveu anar “molt ràpid” en l’obertura de la vacunació a noves franges d’edat. La secretària de Salut, Carmen Cabezas, ha dit, però que encara estan estudiant si ho continuaran fent per franges d’edat o ja en bloc per als de 16 a 29 anys. En tot cas, es podrien obrir noves edats en “pocs dies”. “La idea és anar molt ràpid”, ha dit. A més, no ha descartat que es facin també estratègies comunitàries per dirigir-se a col·lectius més difícils de captar o ampliar les franges en alguns llocs determinats. D’altra banda, ha desvinculat l’obertura de l’oci nocturn dels brots de covid actualment en estudi, que ha insistit que estan relacionats amb viatges de fi de curs. També ha descartat instaurar els antígens a l’oci nocturn.\nDes d’aquest dilluns els catalans d’entre 30 i 34 anys poden demanar cita per vacunar-se contra la covid. Aquesta franja arriba una setmana i mitja després de la de 35 a 39. Cabezas ha dit que acostumen a fer-ho en franges de cinc anys per evitar que es col·lapsi el sistema, però ha reconegut que s’està estudiant com fer-ho a partir d’ara i a partir de quina edat seria.\nEn aquest sentit, ha apuntat que a partir dels 16 anys és un grup bastant homogeni, on no hi ha casos d’UCI, i per això ha afirmat que el més “lògic” seria obrir-ho de manera única. En tot cas, ha insistit que això està encara en estudi i que preveuen comunicar la decisió final al llarg d’aquesta setmana.\nTambé sobre vacunes, ha explicat que es donen contagis entre gent vacunada però que representen menys de l’1% del total. Ha afegit que els vacunats que acaben hospitalitzats o a l’UCI són molt pocs.\nLa secretària de Salut ha indicat també que, a l’espera de l’actualització oficial, Catalunya hauria superat ja els quatre milions de persones vacunades amb la primera dosi. Les últimes dades actualitzades al balanç del Departament són de dissabte, quan hi havia 3.970.491 persones amb una primera punxada.\nLa segona dosis d’AstraZeneca a les 8 setmanes\nD’altra banda, ha anunciat que aquesta setmana es passarà de manera progressiva d’administrar la segona dosis d’AstraZeneca a les 10 setmanes a fer-ho a les 8. L’objectiu és intentar escurçar al màxim el període per aconseguir la pauta completa i garantir la immunització de més població davant l’increment de la variant Delta.\nEl Departament ja havia fet un primer escurçament en passar de les 12 a les 10 setmanes entre les dues dosis.\nL’oci nocturn va obrir fa una setmana\nD’altra banda, Cabezas ha recordat que l’oci nocturn va obrir fa exactament una setmana i ha desvinculat els brots detectats d’aquesta obertura. La secretaria de Salut ha insistit que els brots en estudi estan directament relacionats amb viatges de fi de curs d’estudiants a Mallorca, Menorca i Tenerife.\nSobre la reclamació del sector d’implementar els tests d’antígens previs, ha respost que aquesta mesura no està contemplada al pla sectorial que es va acordar. Cabezas ha defensat que més que instaurar aquestes proves el que cal és insistir en el compliment de les mesures. Ha assegurat que si es garanteix l’ús de la mascareta i les distàncies, es podrà controlar el risc de contagi.\nTot i això, ha manifestat que tant el Procicat com Salut continuaran avaluant la situació i s’ajustaran les mesures si fos necessari.\nMés casos però menys hospitalitzacions\nCabezas ha afirmat que tot i que hi ha un increment dels casos, aquests són entre gent jove que no acaba a l’UCI de manera generalitzada. En base a l’experiència del Regne Unit, Salut espera que hi hagi una “petita” repercussió assistencial, que sí que serà més evident a la primària. En relació amb les dades d’aquest dilluns, ha indicat que el petit increment d’ingressats i crítics estan “lligats al fenomen del cap de setmana”.\nTitulars d’avui dimarts 29 de juny: Les pensions, reformades i la victòria de la selecció espanyola a les portades\nDetenen un home al Peatge de Castellbell i el Vilar després de robar un camio carregat de 91 pernils\nEls casos positius per Covid a Castellbell arriben a nivells de principis de maig\nRoben al bar de la piscina municipal de Castellbell i el Vilar.


093. París, 5 d'abril de 2009\nRETORN A PARÍS, QUE JA TOCAVA!\nFeia 11 anys que no corria a París. Encara era l’època en què feia 3 hores i pocs minuts. A París hi tinc records molt bons (una de les meves 9 maratons sub 3 hores va ser aquí) i també de molt dolents, com la punxada monumental de l’any 88, amb una calor fora del normal, i un final caminant a l’Hipòdrom de Vincennes en més de 5 hores...\nAquesta vegada me’n quedarà un bon record. Després de dos dies de turisme amb la Cris i amb la meva neboda Enriqueta, que fa 25 anys que viu a París, dissabte al vespre ens vam trobar amb tota la colla de Corredors.cat al restaurant Buffet d’Italie, on haviem fet la reserva per fer l’últim sopar de pasta. En total vam ser 42 comensals, un número màgic per als maratonians, que havia de ser un bon presagi per l’endemà. El menjar i el beure van ser molt bons, i l’ambient magnífic...encara que el preu potser una mica massa car.\nL’endemà el dia es va llevar perfecte per córrer. Ni pluja ni vent i una temperatura ideal, entorn als 10 graus a les 7 del matí, que és l’hora que vam sortir de l’hotel. En el metro ens vam trobar amb un grup de maratonians de l’Alguer, que portaven la samarreta quatribarrada de Marathon Catalunya. Un d’ells, que havia estat alcalde de la ciutat, parlava força bé el català i ens va explicar que havia tingut tractes amb Jordi Pujol i que va organitzar un viatge del Barça a l’Alguer. Portava un gorro blaugrana!\nVam arribar a l’Arc de Triomf puntuals per la foto...que vam repetir uns minuts després quan va arribar el Natxo. Després vam començar a experimentar el caos d’una marató tan multitudinària com aquesta (vam sortir més de 30.000 corredors), sobretot a l’hora de deixar les bosses a la consigna i d’anar cap als calaixos de sortida, situats als Camps Elisis.\nEns vam ajuntar tots els que havíem dit de sortir més o menys a 5 (Dani, Gàltix, Khryz, Eros i jo mateix) i també el Natxo i el Bernaus, que volien anar més tranquils per fer al voltant de 4 hores. Vam entrar, no sense unes quantes empentes, per la porta que ens tocava. A mi, en veure’m el dorsal 93, em van dir que podia sortir al davant, però els vaig dir que ja m’estava bé aquell lloc...\nCom que la Cris i la meva neboda m’esperaven per la primera foto a uns 200 metres de la sortida em vaig arrambar completament a la banda dreta, i aviat vaig perdre els meus companys. Això va fer que fes la cursa en solitari des del començament, cosa que em va saber greu. Com que sabia que no estava com cinc setmanes abans a Barcelona, i que baixar de 3:30 era extremadament complicat, em vaig posar a córrer per sensacions, sense preocupar-me massa de si anava a 5 o si regalava uns segons a cada quilòmetre. A més, de seguida vaig notar que hauria de parar a fer necessitats superiors. La panxa em runrunejava i corria incòmodament. Poc abans del km 10, on m’havia de trobar amb la Cris i la resta de clacka, vaig veure uns lavabos portàtils i m’hi vaig llençar de cop. Quin descans!. Uns metres més enllà, nova parada: fotos, avituallaments, quatre paraules, un petonet a la Cris i....tornem’hi. Passo el 10 en 52:48. Tenint en compte les parades, no està malament, però això em confirma que em puc oblidar de baixar de 3:30 i d’atrapar els meus companys. De tota manera, ara començo a córrer més tranquil, sense molèsties estomacals, i veig que avanço molta gent i que em surten els quilòmetres per sota de 5 i sense esforç. Som a la zona del Bois de Vincennes, amb gens d’animació però molt maca per córrer. Abans la marató acabava en un hipòdrom que hi ha en aquest bosc. Faig el parcial del 10 al 15 en 24:37 i el del 15 al 20 en 24:25. Atrapo l’última bandera dels sub 3:30, però segur que el seu temps real és més alt que el meu perquè havien sortit més enrere.\nEn el km 21, poc abans del pas de la mitja, torno a trobar-me amb el grup d’animadors. Faig una nova parada i la Cris em comenta, amoïnada, que li han mullat la càmera. Arrenco un cop més i passo la mitja en 1:48:20. Calculo, doncs, que, si no hi ha un daltabaix, a l’arribada estaré en la franja entre 3:35 i 3:40. Ja m’hi conformo.\nArribem al Sena i comença el tram de marató que va per la dreta del riu i que es va ficant i sortint al pas soterrani dels cotxes. Hi ha un túnel de més d’un quilòmetre, una mica pesat. Aviat veiem la Torre Eiffel i ens hi anem acostant. Passem per la seva alçada i poc després, al voltant del km 31, torno a parar-me amb la Cris i la resta d’animadors.\nEns acomiadem fins a l’arribada i començo la part més pesada de la marató, la que va pel Bois de Bologne, sense massa animació i fins i tot amb algún tram de terra. Veig un maratonià amb la samarreta del Club Atlètic Igualada. El saludo i el deixo aviat. Em trobo amb un altre català, que es diu Jaume i porta un mocador amb la senyera al cap. Llavors veig un color taronja al davant. No pot ser. Després m’adono que van tots tres. El Dani, el Khryz i el Gàltix. Han punxat. Jo vaig molt per sobre de les 3:30 i ells volien baixar. Els atrapo. ¿Què ha passat?. “Barqueta enfonsada”, em comenten. D’entrada penso en quedar-me amb ells: “encara baixarem de 3:40”, els dic. Em miren incrèduls i em comenten que una mica més endavant hi ha l’Eros. Sense ni adonar-me’n, els deixo enrere i atrapo l’Eros, que encara fa més mala cara. Em diu que tiri, que va molt petat. Em sap greu però em torno a quedar sol. No és una bona experiència deixar enrere companys que han punxat.\nVaig entre 5.15 i 5.20 i estic a punt d’arribar a l’Avinguda Foch, on hi ha l’arribada. Passat el km 41 m’arrambo a la dreta per si la Cris i els seus acompanyants han pogut acostar-se a les tanques. Després d’una àmplia rotonda els veig. Em trec la gorra i m’hi acosto. Només una petita parada per donar-li la gorra a la Cris i per dir-lo que els altres venen darrere. El Pipiolo em diu que ja s’imaginava que havien punxat.\nVeig l’arribada al fons. Llàstima que no estigui més a prop de l’Arc de Triomf, però necessiten uns quants metres per la infraestructura d’arribada i per no formar un tap considerable. Passo la línia i aturo el crono en 3 hores i 39 minuts justos. Ja està bé. La 93. El 9 i el 3 al revés. Sempre els números... Vaig avançant i em donen la medalla i una mena de ponxo vermell. No me’l poso perquè no fa fred. Més aviat calor. El temps, però, s’ha comportat. Quina diferència de l’any 88!. Agafo una mica de fruita i una ampolla d’aigua i miro d’anar ràpid cap al punt de trobada, per veure com els ha anat al Joan3, el Jorfer i companyia, els nostres homes ràpids. Aleshores veig un col.lapse de por. Per sort no m’he d’aturar a buscar la bossa perquè la meva roba la té la Cris. Hi ha una tanca alta perpendicular a l’avinguda i només una porteta per sortir a l’àrea familiar. No ho acabo d’entendre. La massa de corredors empenyen i finalment entre uns quants mouen la tanca i fan la porta una mica més ampla. Finalment puc passar i, no sense problemes, arribo a la lletre C, on per fin veig uns quants dels nostres. Als pocs instants arriba el grup de la Cris, queixant-se també del caos que han trobat per entrar. Per la banda de l’Arc de Triomf hi ha una altra tanca, encara amb més dificultats per passar la porta perquè hi ha gent que entra a l’àrea familiar i hi ha gent que surt per anar a buscar el metro. Aquest caos és el pitjor d’aquesta marató. La infraestructura no està a l’alçada d’una marató de més de 30.000 corredors.\nArriba la barqueta enfonsada. Han fet 3:45. Toca petar la xerrada i fer fotos, però nosaltres tenim pressa perquè em de deixar l’hotel abans de les dues, ja que només ens han donat dues hores de pròrroga. Com podem, marxem cap al metro i anem a l’hotel. Després de la dutxa, encara tindríem temps per un dinar, a una hora molt poc parisina, amb una bona colla del grup. Deixem de banda la pasta i ens mengem uns bons entrecots amb patates.\nLa majoria se’n va a fer el turista, però la Cris i jo, a mitja tarda, marxem cap a l’aeroport, amb certa melangia i enveja dels que es queden. París és una gran ciutat, i ara fa uns anys que també té una gran marató. Amb detalls a millorar, com totes, però és una de les més importants d’Europa. Tornaré als Camps Elisis al juliol. Com cada any. El Tour m’espera per quinzena vegada.


El PPC estudiarà les vies per impedir la partida per la consulta - Diari de Girona\nEl PPC estudiarà les vies per impedir la partida per la consulta\nSánchez-Camacho avisa que l'anunci d'Ortega "condiciona i afecta clarament" la resposta de Rajoy a Mas\nacn | barcelona 31.08.2013 | 14:41\nEl PPC estudiarà les vies per impedir la partida per la consulta ACN\nLa presidenta del PPC, Alícia Sánchez-Camacho, ha anunciat que el seu partit estudiarà accions legals per impedir que el Govern inclogui una partida pressupostària en els comptes del 2014 per preparar la consulta, però també per exigir responsabilitats si finalment acaba sent així. En una entrevista a l'ACN, Sánchez-Camacho ha carregat contra el Govern per estar dedicant "els diners dels impostos dels catalans que diu que no té en una consulta il·legal", i més quan retalla en partides socials, ha dit. Ha avisat que aquest anunci "condiciona i afecta clarament" la rèplica de Mariano Rajoy a la carta d'Artur Mas, perquè el Govern ha demostrat que "no li interessa ni la resposta ni la legalitat".\n"Les declaracions d'Ortega demostren que la carta a Rajoy és un tràmit i que no tenien voluntat de negociar ni de dialogar, perquè el Govern ja està treballant per una consulta il·legal sense haver escoltat el govern espanyol", ha constatat la popular. Al seu parer, el fet que el Govern ja treballi en una partida pressupostària per a la consulta demostra que actuarà al marge de la legalitat i que només va enviar la carta "per justificar-se i de cara a la galeria".\nDe fet, ha advertit que aquest anunci influirà en la resposta de Rajoy a Mas, perquè el president espanyol comprovarà que "al Govern no li interessa la resposta ni la legalitat i que ja està actuant al marge del govern d'Espanya i de la llei".\nSánchez-Camacho ha exigit al Govern que aclareixi immediatament quants recursos aniran en aquesta partida, "quants diners es vol gastar dels impostos de tots els catalans en comprar urnes i treballar per a la logística d'una consulta il·legal". En aquest sentit, ha anunciat que un cop coneguin les xifres, portarà l'assumpte als serveis jurídics del partit per avaluar en un informe quines accions legals pot emprendre el PPC per evitar aquesta partida o, en tot cas, per reclamar responsabilitats "pel mal ús dels impostos i dels pressupostos per fer una consulta il·legal".\nLa popular ha trobat "inacceptable" que el Govern es gasti diners en això i no en afrontar la malnutrició infantil, i a més segueixi retallant en educació, sanitat i serveis socials. "S'ha demostrat que el Govern enganya els catalans, que sí que té recursos, i que se'ls gasta en partides per preparar una consulta il·legal mentre diu als catalans que s'han d'ajustar el cinturó", s'ha queixat.\nTambé ha trobat "sorprenent" que enmig d'una pròrroga pressupostària del 2013, "el primer que faci el Govern sigui anunciar aquesta partida". "Mentre comet un frau democràtic i té els catalans amb una pròrroga en què no es pot fer una planificació d'inversions, sí que està preocupat per una partida per fer un acte il·legal", ha reiterat Sánchez-Camacho, que ha acusat l'executiu de CiU de posar els pressupostos de tots els catalans "al servei de la causa independentista i separatista".\nTot i que ha considerat que aquesta notícia "no ajuda al clima de diàleg sincer, responsable i necessari" que hi ha d'haver entre Mas i Rajoy, la líder del PPC ha emplaçat el president de la Generalitat a recuperar la relació amb el govern d'Espanya per abordar el nou model de finançament i abandonar "les postures radicals i les iniciatives unilaterals de gastar diners en un acte il·legal".


CLUB ATLETIC FRANCOLI: octubre 2013\n3ª CURSA 10 KM DE REUS. 20/10/2013\nArranquem temporada a Reus. Altres anys s’ha fet la mijta però aquest any s’ha decidit anar pas a pas, primerament toca posar-nos ràpid i el 10 kms. de Reus és una bona opció.\nFinalment ens hem ajuntat els quatre Francolins disponibles Xavi, l’Oscar, jo i finalment també ens acompanya l’Àlex que vol ajudar al Xavi a complir el seu objectiu, ser un sub-40, el Peio de baixa, Manel treballant i Adri castells, Pitu perdut amb la bici i el Presi que encara està de “holidays” “Pero esto que es!!!!!!”.\nEns coloquem a la línea de sortida. Òscar a primera fila, ja deixa entreveure que no regalarà ni un metre, sortirà a per totes. Jo a segona per observar millor els meus rivals, i el Xavi amb l’Alex una mica més endarrerits.\nS’inicia la cursa, com sempre passa els primers kilòmetres molt ràpid. Oscar i jo formem part del tercer grupet. Davant de tot Benhmbarka i companyia van a per la mitja. Segon grup format amb sis o set corredors tots dels 10 kms. i després estem els dos Francolins a l’expectativa.\nPassat el tres kms. venen per darrere com una exhalació dos corredors Pedro O. i Jorge De Andres i comencen a tibar el ritme, on nosaltres dos ens afegim i marxem amb ells. Ens quedem els quatre i passem el kms. 5 amb 17:14 no sé fins quan aguantarem però allí estem.\nMentrestant per darrera el Xavi el veiem que comença anar una mica forçat i li costa mantenir el ritme imposat per l’Alex a 4:00/km.\nAl pas del setè kms. jo començo a cedir una mica de terreny, és un tram de pujada i es fa dur mantenir el ritme elevat que portem. l’Òscar els hi aguant el canvi i marxa amb ells.\nAl kms. 8 ja m’han tret uns 10 seg. que se’m fan impossible de recuperar-los tot i la meva perseverança, tots tres són atletes de gran nivel.\nVeig que l’Oscar que també cedeix una mica de terreny també en el pas del kms 9, torna a picar amunt i en l’úlitm gir de 180º que hi ha la seva cara dona la sensació que també va molt justet de forces i que no podrà atacar-los.\nFinalment tot hi acabar justets de forces parem el crono amb una bona marca ell 35:08 i jo 35:20, tots dos hem acabat molt satisfets de la nostra carrera.\nPassats uns minuts, arriba l’Alex que ha fet els 10 kms. amb molta tranquilitat amb un temps aprox. de 39:00. Ha deixat al Xavi al kms. 8 on ha vist que li marxava el seu objectiu. El Xavi finalment para el crono amb un molt bon temps 40:47, li queda molt poquet, però tots nosaltres estem convençuts que lo millor d’ell encara està per arribar.\nUna altra a la saca per Óscar!!\nAra toca seguir entrenar per arribar a la nostra mitja amb les millors condicions possibles, i si podem fer saltar la banca.\nAmunt Francoli !!!!!!!!!!!!!!!\nPublicado por C.A.Francoli en 10:56 2 comentarios:


Jaume Mercant “L’Església no necessita obrir-se als nous temps perquè té uns fonaments molt sòlids que no podem perdre”\n“La parròquia té un deute de 73.000 euros que esper liquidar aviat, sempre comptant amb la generositat del poble”\nFa dues setmanes que ha pres possessió com a nou rector de Son Servera. Jaume Mercant Simó es considera palmesà de naixement i gabellí de criança. Té 32 anys, va estudiar teologia i filosofia al Seminari de Palma i en fa 6 que exerceix de capellà. Fins ara era vicari a la parròquia de Sóller. La vacant que va deixar Pedro Pou, fins ara ocupada de forma interina per Rafel Umbert, ha estat la seva oportunitat d’ascendir de vicari a rector.\nXisco Umbert González\nEm permetrà que abans d’entrar en matèria li demani per què vesteix amb l’hàbit de capellà? És conscient que no és habitual i molt manco en capellans tan joves?\nVaig així perquè està manat. El codi de dret canònic ho recull, no és optatiu ni facultatiu, facilita l’accés a la gent cap el sacerdot. Per exemple, si vaig així vestit en un viatge la gent se m’acosta i em fa qualque pregunta espiritual, em demana si els puc confessar. Ara aquests primers dies a Son Servera això ha facilitat que la gent em conegui i s’aturi a saludar-me. Un capellà, pens, ha de dur l’uniforme perquè la gent el distingeixi. Molta de gent en aquests temps ho veu com a befa, se’n riu, jo respecto els capellans que no es vesteixen com jo. I puc dir que no és còmode, en l´aspecte físic. És avorrit perquè el meu color favorit no és el negre sinó el vermell. L’hàbit està clar que és molt elegant però no és divertit. Tot i això, sincerament, ara em resultaria estrany anar vestit de carrer. Estic molt orgullós d’haver pres aquesta decisió des que vaig ser ordenat sacerdot.\n-És el capellà més Jove de Mallorca, 32 anys, i possiblement dels pocs que van vestits amb hàbit. De fet, capellans amb més de 70 anys no hi han anat mai. Li agrada ser diferent a la resta?\nNo ho faig per cridar l’atenció, ja li he dit que ho faig per un sentit del deure. De totes maneres, a la península en trobaríeu moltíssims de capellans que van vestits com jo i solen esser els més joves. Crec que de cada cop els nous sacerdots entenem que vestir-se amb l’hàbit fa més professional.\n“L’avortament no és una sortida. És un crim. Les persones que han avortat llavors tenen traumes de per vida. La solució és una vida sexual ordenada i no promíscua”\nTolerància zero amb la pederàstia. És un pecat horrorós i l’Església no guanya res mantenint i tapant els paràsits que la practiquen\n-Vostè es considera un capellà tradicional?\nTradicional sí, però no tradicionalista.\n-Expliqui la diferència.\nTradicionalista és més de fonamentalisme. I tradicional intenta no caure en fonamentalismes. Tenc la consciència tranquil.la.\n-Em perdonarà però no l’he entès. Li formularé la pregunta d’una altra manera. És vostè un capellà tradicional si deim que es manté ferm amb les postures que han estat més criticades de l´Església, aquelles que no s’obren als temps socials que correm?\nAlguns em criticaran per radical, però m´és igual. Jo som tradicional perquè pens que l’objectiu de l’Església no és obrir-se al món ni adequar-se al món sinó convertir-lo. Estam en un món on impera la injustícia. Hi ha maldat, fam, guerres, misèria, etc… i l´Església està per donar un missatge ferm en contra d’això. L’objectiu d’un capellà no és que l’aplaudeixin. El capellà no és un polític. No ha de convèncer la gent. L’Església és atemporal en l’espai i en el temps. És universal. Les modes canvien, les generacions també i l’Església s’ha de mantenir. Si no ho fa, ocorrerà com les modes, que passen i l’Església també passaria. No ho podem permetre!\n“El nou Papa és imprudent en parlar de canviar els plantejaments històrics de l’Església. La medicina és mantenir la tradició”\n“Sé que alguns em critiquen per radical perquè penso que l’Església no ha de canviar. Si evoluciona corre el risc que passi com les modes i desaparegui”\n-Idò anem a veure com és Jaume Mercant de tradicional. Casaria parelles amb fills?\nSí, ho he fet. El dret canònic ho permet.\n-Batiaria nins que els pares no estan casats?\nSí, també ho he fet. Això sí, ha d’haver una garantia que aquest al.lot serà educat cristianament. La criatura no en té culpa que els pares no s’hagin decidit a casar-se. Ara bé, s’han de comprometre que aquest infant rebrà la resta de sacraments com comunió i confirmació.\n-Què li diria a una dona que cerca recull espiritual en vostè, li diu que s’ha quedat embarassada, no pot tenir el seu fill i l’opció que veu més viable és l’avortament?\nLi diria que la sortida que veu més fàcil és l’equivocada. Hi ha moltes solucions que no aquesta tan dràstica. Ens venen que aquesta és la solució fàcil. I és la més cruel perquè suposa eliminar la vida d’un innocent. Va en contra de la llei de Déu perquè va en contra de la llei natural. Hi ha milers de maneres de protegir aquest infant. Si neix, no estarà desamparat malgrat la mare l’abandonàs. Per què l’error d´una mare l’ha de pagar aquest infant? Per què es protegeix més a animals en perill d’extinció, per exemple, que no pas una persona dins el ventre d’una mare?\n-I si no tenen cap altra sortida o no desitgen aquell infant? Troba que la decisió és de la mare?\nA Balears hi ha l’Associació Baleares Vida que ajuda i dóna solucions a aquestes mares. I aquelles que finalment no han avortat són molt felices. I les persones que han arribat a avortar són persones que llavors tenen traumes. I això l’Església no ho pot permetre. És de sentit comú. S’han de fer lleis per prohibir i condemnar l’avortament. I ara no parlo com a capellà tradicional. Això no és tradició, ni ser progressita, ni de dretes, és sentit comú, insisteixo. L’avortament és un crim. És més propi d’ideologies totalitàries.\n“El meu color favorit no és el negre sinó el vermell. Vesteixo sempre amb l’hàbit per un sentit del deure. És més professional”\n“No prenc part de la política de partits. No votaré en les properes eleccions. L’Església només s’ha de pronunciar en temes socials”\n-La solució per evitar embarassos no desitjats són els mètodes anticonceptius amb els quals l’Església està en contra…\nLa solució és una vida sexual ordenada i no promíscua. De fet, països del tercer món on hi ha majoria catòlica és on més existeix aquesta idea.\n-Països on, per cert, sobretot a Àfrica, més casos de SIDA hi ha. No està d’acord que els anticonceptius evitarien la infecció per aquesta malaltia?\nNo, al contrari. En aquests països és on hi ha manco casos perquè és on més s’aplica la moral catòlica. Vull insistir en això perquè mai no se publica.\n-Pel to de veu amb què parla diria que li agrada la política. En pren part?\nL’Església ha d´estar al marge de la política de partits. En canvi, hi ha temes socials com l’avortament, per exemple, que l’Església s´hi ha d’implicar perquè hi ha de tenir qualque cosa a dir. Se’ns ha d’escoltar. En la política municipal òbviament no m’hi aficaré, per això ja hi ha el batle, el seu equip de govern i l’oposició.\n“No sé quant de temps seré rector de Son Servera. Podria estar-hi un any o tota la vida. No aspiro a fer carrera eclesiàstica”\nHe votat, però ara estic desencantat dels partits i per això en les properes eleccions votaré en blanc o no votaré.\nA Mallorca la crisi de feligresos és més forta que a la resta de llocs. A la península les esglésies estan plenes i surten capellans joves\n-Diu que s’ha d’escoltar l’Església en temes socials. M’agradaria idò saber la seva opinió en un tema de màxima actualitat: La vaga a les escoles de Balears.\nEstic en la mateixa línia del nostre Bisbe Salinas. És un conflicte que afecta famílies, professors. Tota una societat civil. La solució és el diàleg per evitar una fractura social. Veurem com acaba això. Sempre és de lamentar que l’Escola estigui paralitzada.\n-Diuen que té el costum de dir misses en llatí i d’esquena al públic. És cert?\nCertíssim, però això ho faig només a Les Carmelitas de Palma. És una oferta més per als feligresos i jo estic molt satisfet i encantat de fer-ho, però només allà. S’anomena missa tridentina.\n-A Son Servera no en farà idò de missa d’aquest tipus?\nEn principi no en faig comptes. Tot i que m’agradaria, estaria fora de context.\n-Com arriba Jaume Mercant a Son Servera?\nEl Bisbe ja tenia planejat fer-me rector. Era vicari de Sóller i ja li havia dit que estava disponible per a aquest càrrec quan hi hagués una oportunitat. Son Servera va ser la primera vacant i com que ja dic que em feia il.lusió, vaig dir, endavant!!.\n-Què en sabia abans del poble?\nQue hi havia bona gent, de bon tracte i que havia aconseguit estimar un rector que feia més de 40 anys que hi era. Vaig pensar, idò, aquesta gent també em pot arribar a estimar a mi. Molt temptador.\n-Es veu tants d’anys aquí?\nNo es pot dir mai. Estaré a Son Servera el temps que faci falta. El més habitual és que ens vagin canviant, però bé, si hi hagués d’estar tota la vida, benvinguda sigui!\n-Aposta idò per consolidar-se en un mateix poble…\nÉs vera que és enriquidor conèixer molts de llocs però també ho pot arribar a ser aprofundir en un mateix lloc. Si el Bisbe troba que l’any que ve he de canviar de parròquia, l’hauré d’obeir. Però també estic disponible si les coses van així, de quedar tota la vida.\n-A banda de ser rector, té algun repte o fita més enllà de Son Servera?\nNo tenc fites molt enfora. No aspiro a fer carrera eclesiàstica. Aspiro a ser un bon sacerdot i que la gent es trobi bé amb mi. El meu objectiu és arribar al cel i que el Bon Jesús em pugui dir que he fet un bon servei a la terra.\n-Quines han estat les primeres impressions de la gent de Son Servera?\nMolt bones. La gent que he trobat és amable, dòcil, acollidora, respecta l´Església sigui o no practicant. D’entrada, no puc demanar més.\n-Ha rebut visites de gent que li hagi oferit col.laboració?\nMolta gent, sí. I pel carrer com que vaig vestit de capellà, s’aturen per dir-me que estan a la meva disposició.\n-Li agrada la disciplina dins la parròquia?\nSí, jo som ordenat i m’agrada que tot es faci amb ordre i disciplina, i també mà esquerra per al bé comú.\n-Quin capellà creu que necessita ara Son Servera?\nA part dels serverins hi ha gent castellano-parlant, turistes, etc, i s´ha de tenir en compte la realitat plural del poble. S’hauria de fer, com a primera mesura, una pastoral del turisme.\n-Diuen dins la Diòcesi que la parròquia de Son Servera té fama de tenir molta feina…\nAixò m’han dit… és una parròquia viva i amb identitat. A altres pobles n’hi ha de la mateixa envergadura però que no tenen tantes activitats ni tant de trui. Per això, em fa il.lusió. Son Servera afortunadament no fa honor a la dita mallorquina de la “mort amb pebres”\n-Creu necessari donar nous aires i canviar coses a la parròquia, no en la part religiosa de la qual ja n’hem parlat, sinó en la part de dinamització?\nEls capellans primer observen i després coneixen i actuen. Hi haurà canvis funcionals, però en principi Pedro Pou va fer una bona feina i jo no crec que hagi de rompre allò que funcionava.\n-Li agraden les festes com Sant Antoni?\nSí. Les festes religioses tenen ressò social i al carrer. L’alegria i la festa és una manifestació molt catòlica i Sant Antoni ho és, evidentment.\n-Les completes en són un exemple d’aquesta unió de la festa i l’Església. Ho veu mantenible?\nLes mantendré, és clar que sí. No les he vistes mai però no les llevaré. Ara bé, l’Església ha de vetllar perquè les festes religioses no es desvirtuin, com per exemple, Els Reis d’Orient, que de cada cop estan més arraconats pel Pare Noel. Intentarem administrar les festes com toca.\n-Creu que hi ha crisi de feligresos? Per què les esglésies de cada cop estan més buides?\nAquesta crisi és una evidència, a segons on, però. En el primer món sobretot, allà on hi ha abundància de béns materials. La gent s’ha apartat de Déu quan hem tengut més del que necessitam per viure. A altres continents com Àsia i Àfrica no és així. Mallorca era molt religiosa fins que va entrar el turisme, però no els turistes, sinó els doblers dels turistes. A la resta d’Espanya la crisi de feligresos no és tan forta. A la península hi veus parròquies plenes de joves. A Mallorca és on més crisi hi ha, no sé si per la insularitat…\n-Parlant de nous aires i nous temps, enguany s’ha inaugurat un nou pontificat. Què opina del papa Francesc?\nNo és el meu estil. N’hauria elegit un altre d’un caire més tradicional. Crec que Francesc és peculiar en les formes, però si fos el seu conseller li dira que anàs alerta amb el que diu. És molt comunicatiu i espontani i possiblement algunes paraules seves donen lloc a un titular fàcil que pot ser perillós.\n-Ja no tant per com ho diu, no serà que no li agrada que se surti dels paràmetres que l’Església ha mantingut fins ara?\nLa Política d’austeritat de comptes a l’Església que ha impulsat el nou Papa era més que necessària. El que no m’agrada és que sigui tan mediàtic. Ara està de moda lloar aquest Papa i el dia que digui qualque cosa que no agradi se li tornarà en contra tot el que havia dit.\n-Vol dir que li molesta que hagi insinuat nous plantejaments en aspectes on l’Església fins ara havia estat immòbil com l’homesexualitat, l’avortament o l’ús dels anticonceptius?\nEll no ha fet cap aproximació a aquests aspectes que m’anomena. Ha fet algunes expressions no gaire clares i alguns ho han interpretat d’una determinada manera i altres d’una altra.\n-Li preocupa que el màxim dirigent de l’Església s’obri a certes sensibilitats?\nHo veig imprudent per part seva.\n-Vol dir que l’Església al seu parer estava bé allà on era? Està dient que aquesta suposada apertura és més perjudicial que beneficiosa?\nA veure, el Papa té bona voluntat però crec totalment que la medicina per a l’Església no és aquesta. La medicina és tornar a la tradició.\n-Com es torna a la tradició?\nFermesa amb la fe, amb el dogma, major ordre dins l’Església, més disciplina. L’Església no és només una institució humana sinó divina. El Papa és el vicari de Crist i jo he d’estar amb comunió amb ell malgrat que el seu estil no és el meu…\n-M’està dient amb un eufemisme que el Papa Francesc s’està equivocant?\nJo crec que hauria d’anar cap a una altra banda.\n-Troba que no s’hauria de tocar res?\nCrec que s’hauria de tornar a la tradició, ja li he dit abans. Una interpretació tan radical del Concili Vatica II en els anys seixanta va provocar que els seminaris s’anassin buidant. Si l’Església s’obri, perdem capellans nous i feligresos. No podem perdre la nostra essència. La solució no és la que s’ha anat fent durant aquestes dècades.\n-Creu que ens hem de radicalitzar idò?\nNo m’agrada dir-ho així. Prefereixo dir que no ens hauríem d’haver sortit de la tangent durant les darreres dècades.\n-Però no creu que és la societat que evoluciona… no li preocupa no evolucionar amb ella?\nL’Església no està al marge de la societat sinó tot el contrari. Ens adaptam a la societat en temps de crisi ajudant els més desfavorits amb menjadors socials, Cáritas, etc… La societat va i ve i l’Església no pot estar sempre a remolc de les tendències i costums socials i polítics del temps. Seria un desgavell per a la unitat de l’Església.\n-Una de les novetats dels darrers anys és la lluita contra la pederàstia, fins aleshores totalment amagada i encoberta. Què li pareix? Creu que aquí l’Església també s’hauria d´haver quedat immòbil?\nAquí estic totalment d´acord que s’ha de perseguir. És un pecat horrorós. Escandalitzar els mes petits i febles és una perversitat. Tolerància zero. L’Església no pot mantenir individus, paràsits que escandalitzen primer el nin, llavors la família, el poble i després a la pròpia Església. L’Església no guanya res mantenint i tapant aquests individus i no es pot permetre gent així. L’Església superarà la crisi donant exemple i a vegades hem de reconèixer que no hem estat a l’alçada. I si no hi estam perdem credibilitat. Un altre exemple, com podem parlar de pobresa si hi ha escàndols de corrupció al Vaticà?\n-Rebaixam el to de l’entrevista i si li sembla entrarem en aspectes més del seu perfil personal, si m’ho permet…\nPer suposat, jo vull ser un capellà proper.\n-Quines aficions té?\nResar es la màxima obligació, però tenc una gran afició que és jugar a escacs. Tenc molts de llibres, programes, entrenadors internacionals, des dels 9 anys m’hi dedico. He anat a opens internacionals, no som professional, però sí molt aficionat. Som competitiu, tenc mal perdre i és, sens dubte, la meva vàlvula d’escap. És una afició molt sana. També m’agrada la música clàssica i cantar. Segur que dins la missa em sentireu cantar…\n-Xarxes socials, internet, noves tecnologies o televisió en fa ús?\nTelevisió no en tenc ni en vull. Me n’han oferida, me n’han volgut regalar, però no en tenc cap interès. Internet sí, sobretot per estar al corrent de les notícies o per fer feines de la parròquia. Facebook i twitter no sé ni què són ni com funcionen.\n-Amb qui viurà?\nViuré tot sol a la casa parroquial, que és ben grossa, per cert, mare meva!. A mi m’hauria bastat un estudi o un petit apartament. Sigui com sigui, no em sento mai sol perquè estic tot el dia amb gent. La soledat no la conec durant cap moment del dia perquè estic amb el Bon Jesús. Hi ha molta gent molt acompanyada i que se sent tota sola a la vida. Això sí que és trist.\n-Almanco no pagarà hipoteca ni lloguer…\nÉs cert. Per una banda, tenc aquest avantatge. Però també vull dir que m’hauré de rompre el cap per pagar el deute de la parròquia que és de més de 73.000 euros.\n-És l’únic deute que té?\nSí i correspon a l’IVA de les obres de restauració de l’Església Nova.\n-I quina previsió té per liquidar aquest deute?\nNo puc donar una data. Esper pagar-ho el més aviat possible, sempre comptant amb la generositat del poble.\n-Té moltes despeses la parròquia de Son Servera?\nI tant! Moltes més de les que la gent pensa…\n-Ja té la agenda plena?\nHe heredat la parròquia i una agenda que és ben plena de noces, batejos i comunions.\n-L’Església Nova li agrada o s’estima més una menys bucòlica amb tots els elements i símbols d’una església convencional?\nHome, és més còmode una església coberta. Però l´Església Nova és molt bella i singular. Jo si m’hagués de casar (riu) m’hi casaria allà. Veig que em donarà més feina tenir aquesta església…\n-Li agrada sortir a fer vida social?\nNo som molt de bars, no bec cafè ni alcohol, però sí m’agrada sortir a dinar o a sopar amb alguns amics.\n-Es definiria com un capellà peculiar?\nSí, totalment, ho som. Jo la veritat que (ho diu rient) pens que em veuen com un bitxo raro, però ja s’acostumaran. Aviat formaré part del paisatge, com l´Església Nova.\n-Creu que Son Servera el comprendrà?\nEsper que sí i no només això, esper que m’arribin a estimar com jo esper estimar els serverins. Sempre tendré la porta oberta.


El Camí de Ronda de Salou: una autèntica joia a la vora del mar | Blog Turisme Salou\nEl Camí de Ronda de Salou: una autèntica joia a la vora del mar\nSi teniu ganes de gaudir d’un viatge sostenible pel litoral de Salou envoltat de natura i amb vistes privilegiades del Mediterrani, no busqueu més: és hora de descobrir el Camí de Ronda!\nEl Camí de Ronda és una de les joies de Salou i una de les majors apostes de present i futur del nostre municipi, ja que es tracta d’un projecte sostenible de recuperació del litoral més natural de la capital de la Costa Daurada.\nAquest sender de gairebé 6,5Km recorre la costa de Salou en 2 trams: el primer ─de 2km i totalment adequat─ us durà des del monument de Pilons a Replanells; el segon tram ─ de 4,5km i que conserva els camins originals─ us portarà fins al Far de Salou.\nA més, al llarg d’aquest espectacular recorregut ─que s’alça fins els 77 metres en el seu punt més elevat─ podreu gaudir de les vistes d’alguns dels millors miradors de Salou: Pilons, Capellans, Po Roig… no us els perdeu!\nI, evidentment, si sou amants de la vida saludable, no podeu deixar escapar la oportunitat única que us regala aquest meravellós sender que no perd de vista el Mediterrani.\nA punt doncs per a enamorar-vos del Camí de Ronda?\nCategories: Descubrir, Oci\t/ Tags: 48h, atraccions, aventura, blog, Catalunya, costa, Costa Daurada, escapada, família, oci, platges, platja, PortAventura, Salou, turisme, vacances


Opinió - Qui decideix qui pot viure a Sant Cugat?\nHo sé, és una pregunta estranya. No sé si mai ningú s'ha plantejat tal qüestió en aquests termes. Hi haurà algú que decideixi qui pot viure enlloc? Ubicar la nostra vida dependrà de l'atzarós destí? O bé dels desitjos més subjectius? Hi tenen alguna cosa a veure les possibilitats materials de cadascú en tot això? Estem parlant d'un dret? D'un privilegi?\nDarrerament a Sant Cugat s'hi debat força al voltant del model de ciutat, de si ens agrada més o menys, de si ens l'estimem molt o poc, de si està bé o no, etcètera. Elements, tots aquests, força subjectius, maniqueus inclús, que permeten distreure l'atenció del que és realment important en termes de satisfacció de necessitats col·lectives. Tothom té garantida la vida en aquesta ciutat? Si indaguem una mica, poquet de fet, ens topem que Sant Cugat, sota una aparença luxosa, és de les ciutats amb més desigualtats de l'Estat. A tots ens encanta viure al poble que ens ha vist créixer i estimem. Però cal posar damunt la taula que el model en base al qual aquesta ciutat ha crescut n'ha elititzat el preu de la vida.\nSabem, segons dades del Baròmetre Inclusiu, que el 49'7% de la població local té dificultats per afrontar el cost de l'habitatge. Estem parlant de la meitat dels veïns de Sant Cugat! Més de 45.000 persones estan encantades de viure aquí i, alhora, fan malabars i esforços de tot tipus per no ser expulsats. És aquesta la ciutat que volem?\nPotser hauríem de sumar esforços entre tots i situar el debat al bell mig del quid de la qüestió. En la societat actual, imperen les regles de mercat, i d'aquestes l'eix central és l'obtenció del màxim benefici. La societat és vista com un conjunt de consumidors dels que, en pro de les seves necessitats i satisfaccions, s'obté gran part d'aquest benefici. Així doncs, les persones han passat a ser valorades per la seva capacitat de consum, que els ha de dur satisfacció en tant que sentiment de possessió i acumulació de bens, i l'habitatge, en tant que necessitat fonamental no en queda al marge.\nQue l'habitatge s'hagi transformat en un vehicle empobridor es deu a que el sistema de provisió del mateix es basa en la propietat i en les lògiques del mercat. Que hagin de ser agents immobiliaris, grans tenidors i fons qui hagi de resoldre una necessitat de primer ordre i fer realitat un dret essencial genera contradiccions i desequilibris en la mesura en què aquests agents només viuen i sobreviuen en la lògica capitalista de generar beneficis. La satisfacció de les necessitats socials queda desplaçada a un segon terme.\nPer tant, i responent a la qüestió que encapçala la columna, en termes estructurals, decidir romandre a viure al poble on t'has fet gran dependrà de les dinàmiques pròpies del mercat i de les capacitats econòmiques de cadascú. Volem seguir patint les conseqüències d'això? Volem seguir obviant-ho i discutint qui estima més Sant Cugat? O volem posar-hi tot el que estigui a les nostres mans per apaivagar les derivades d'una crisi residencial que sembla no tenir fi? I si prenem partit, de veritat, i fem un #SantCugatPerATothom?\nEls revolucionaris, amb càrrec, ja només es dediquen a fer demagògia barata…., veure per creure, la CUP…….\nPere Ferrer Morello. Enviat el 15/juny\nAquest argumentari fa una oloreta a "Los Españoles primero" que tomba...\nBatiste Ceba. Enviat el 16/juny


Reivindicacions juvenils – A.V. de la Creu Alta\nExactament avui fa 5 anys que es va obrir l’hort de l’Escarola. Us deixem el comunicat que s’ha publicat recordant el què ha representat aquest espai durant aquests anys:\n[per llegir el comunicat al blog de l’Escarola: AQUÍ]\n[per llegir el comunicat en pdf: AQUÍ]\nEl dia 17 de novembre de 2017 fa 5 anys de l’inici del projecte del primer hort urbà de Sabadell. Ho feia a un espai simbòlic de La Creu Alta, el solar que havia allotjat, antigament, el Círcol Social Republicà, l’Associació de Lluïsos (origen del Teatre Sant Vicenç) i dos cinemes. L’Escarola, va iniciar-se l’any 2012 com a conseqüència de la campanya que la Coordinadora de Joves Llamps i Trons va dur a terme per denunciar l’abandonament d’habitatges i solars a La Creu Alta. Aquella campanya que van anomenar «El barri que no deixarem perdre» va ser la llavor de diverses iniciatives que, fins avui, segueixen actives i de les que cal destacar la futura plaça Lluís Subirana i el Casal Popular El Tallaret.\nAmb tot això, L’Escarola naixia com un espai de denúncia plantejada des d’una perspectiva constructiva, és a dir, s’assenyalava directament el problema d’abandonament del barri i a l’especulació immobiliària, proposant solucions. Amb l’hort es recuperà un solar insalubre i se li donà una funció social i mediambiental. El projecte ha tingut alts i baixos al llarg de la seva existència. Els tres primers anys va funcionar a molt bon ritme, amb collites constants i amb una trentena de persones implicades. Però a l’engegar de forma més seriosa el projecte d’El Tallaret, molts/es activistes de l’hort van començar a dedicar el seu temps al nou casal i això va portar a l’Escarola a una etapa d’alts i baixos pel que fa a l’activitat agrícola. Amb tot, el solar ha desenvolupat moltes altres funcions. Diversos esplais i escoles han fet tallers d’horticultura a l’hort i cada estiu s’hi ha dut a terme el cicle «l’Escarola a la fresca» amb cinema, cantautors i jocs de taula. També ha estat un espai útil per a diverses entitats del barri que l’han utilitzat per a activitats diverses, com, per exemple, assajar amb les gralles o els tabals, fer-hi activitat d’esplai o celebrar-hi dinars populars com la calçotada, que cada any ha aplegat unes 150 persones.


L'expresident de Repsol ha traspassat a causa del coronavirus\n4 min. Barcelona 06/04/2020 19:24\n651x366 Alfonso Cortina, expresident de Repsol, en una imatge d'arixu Alfonso Cortina, expresident de Repsol, en una imatge d'arixu\nCosta desvincular el color rosa del color salmó a l’hora de fer un perfil adient de la personalitat d’Alfonso Cortina, traspassat aquest dilluns a Toledo a causa del coronavirus. Si ens desfem ràpid del rosa de les cròniques de rics i famosos, n’hi ha prou dient que Alfonso Cortina i Alcocer estava vinculat als famosos cosins Alberto Cortina i Alberto Alcocer, com els dos cognoms indiquen, i casat amb Miriam Lapique, germana d’una altra famosa de la premsa cordial. Tots plegats, protagonistes a mitges de la popularitat dels anys 90, en què el periodisme de negocis i d’afers de famílies couché anaven sempre barrejats.\nPerò cal centrar-se en el salmó, antic color dels diaris d’afers econòmics i financers. Alfonso Cortina va ser un enginyer i economista de formació elitista que va fer carrera en diversos departaments del Banco de Vizcaya, després fusionat amb el Banco de Bilbao per formar el BBVA. El seu salt al món de l’empresa pública privatitzada, primer parcialment pel PSOE i després obertament pel PP d’Aznar (1996-2004), s’explica molt més per la pertinença de Cortina a les elits del poder conglomerat d’alts funcionaris i empreses regulades per tarifes governamentals, on no s’ha sabut mai qui mana més. Així, Cortina va ser nomenat pel govern d’Aznar president de Repsol el 1996.\nQuè passava aquells anys? Que s’estava conformant una nova classe de poder econòmic a partir de les privatitzacions d'empreses públiques com Repsol, Endesa o Telefónica. Una corrua de noms de sempre de l’alt funcionariat i les famílies ben instal·lades des dels inicis del franquisme va participar en el nou repartiment.\nPerò el cas de Cortina va tenir una singularitat. Primer, perquè va viure el nou “colonialisme hispànic” impulsat per Aznar, amb la reconquesta de Sud-amèrica via les noves naus de les multinacionals de telefonia i energia privatitzades. I segon, perquè en aquesta nova economia de privatitzacions sense liberalitzacions de mercat (ho van distingir i explicar molt bé aquella època Germà Bel i Antón Costas), la Caixa de Pensions, dirigida per dos exfuncionaris de “ cuerpos del Estado” com Josep Vilarasau (enginyer d’Hisenda) i Ricard Fornesa (advocat de l’Estat), juntament amb un antic auditor de La Caixa, Antoni Brufau (Arthur Andersen), va veure l’oportunitat de crear una cartera d'inversions estable i rendible comprant grans paquets d’accions de les empreses privatitzades. Tot el que té un comptador (gasolina, telèfon, gas, aigua) és estable en ingressos.\nVa semblar bé al govern d'Aznar fins que es va desfermar un desafiament pel poder real, personalitzat en Cortina i Brufau, que ja havia llençat des de la presidència de Gas Natural la idea d’un grup energètic potent de petroli i gas. Cortina s’hi va oposar amb tots els estratagemes, dels legítims i dels altres. Era quan es considerava una ofensa “catalana” al poder establert. I Cortina no volia renunciar a l’estatus de president de multinacional hispànica. Un estatus que incloïa tenir a sou de la companyia un diplomàtic en excedència que, quinze dies abans que el primer executiu anés a un país, feia el mateix viatge que faria Cortina, amb el mateix itinerari i els hotels i restaurants programats, per assegurar que quan el president de Repsol hi anés tot seria correcte.\nL’enfrontament amb Brufau, que representava el principal accionista de la companyia (La Caixa, amb un 12,5%), més el suport de la mexicana Pemex, l’abstenció del BBVA presidit ja per Francisco González (un altre cop de l'aznarisme) i la diguem-ne comprensió del ministre d’Indústria espanyol José Montilla, contra un Alfonso Cortina que tenia el suport de la premsa cortesana de l’època, va ser memorable. Presidia ja La Caixa Ricard Fornesa, i s’havien estavellat els intents de fusió per l'opa amb Endesa i Repsol. Premi menor, presidir Repsol.\nDes de llavors, Cortina va passar un altre cop a la premsa rosa i als elogis continuats per la seva vocació de cellerer amb vinyes ben elogiades, només faltaria, a Castella.


Calendari chinenc - Uiquipèdia, la Wikipedia en valencià\nEl calendari chinenc és de tipos llunisolar, a diferència del calendari gregorià occidental que utilisa el sol com a referència. Contingut\nAlguns atribuïxen l'orige del calendari chinenc tradicional a la civilisació Xia, que ocupava la regió durant el sigle XXII a. C., mentres que atres ho atribuïxen directament al mític Huangdi, unificador i primer emperador de la China, que va viure en el sigle III a. C. Els historiadors situen els seus orígens cap a la mitat de la dinastia Shang (1300 a. C.), quan es té primera constància documental de l'utilisació dels contes cíclics per als dies. El problema per als sabis astrònoms chinencs fon el mateix que per al restant dels pobles antics: intentar combinar els moviments de la lluna i del sol, cicles sempre difícils de congeniar. El calendari chinenc tradicional era piga, pero això causava greus problemes als agricultors perqué no hi havia forma de fixar les estacions en ell. Com per al restant de cultures, la busca d'un calendari que reflectira correctament les estacions era fonamental per a l'agricultura, per la qual cosa els pobles varen buscar maneres d'observar el moviment dels astres (Prenent a la terra com referent) i reflectir-ho en un sistema cronològic de dies complets. Van passar els sigles i cap a l'any 104 a. C., per mig de sistemes d'observació i de mida de les ombres proyectades per un pal vertical (gnòmon), els antics astrònoms chinencs varen arribar a estimar la duració de l'any en 365,2502 dies, una aproximació excelent per a l'época. Ya sobre l'any 480 de la nostra Era, el gran sabi Ju Chongzchi ho va establir en 365,2428 dies, en un excés de tan sols 52 segons sobre el valor vigent (365,2422).\nEl calendari chinenc és llunisolar. L'any chinenc ordinari consta de 12 llunacions (dotze mesos llunars) lo que supon entre 353 i 355 dies. Cada cert temps (més o menys, cada tres anys) s'intercala un any embolismal (un any en 13 mesos llunars) d'entre 383 i 385 dies. Com coneixien en gran exactitut la duració dels cicles llunars i solars, varen arribar a la mateixa conclusió matemàtica que moltes atres cultures, descobrint el cicle de 19 anys (cicle metónic) i considerant anys embolismals els anys 3r, 6t, 9é, 11é, 17é i 19é del cicle, puix la norma bàsica és que el solstici d'hivern ha de succeir sempre en el 11é mes de l'any. Els chinencs mesuraven l'any pel retorn del solstici d'hivern, i per a això es valien del gnòmon, en el que calibraven la llongitut de les ombres al migdia. Es considera un cicle de 60 anys, dividit en un atre menor de 12 anys. També hi ha un cicle mensual meteorològic, en 24 punts senyalats. Des de l'introducció del budisme en China, cada any, ademés del seu número, té el nom d'un signe del zodíac, alternativament. Els signes del zodíac chinenc són: Shu (Rata), Niu (Búfal), Hu (Tigre), El teu (Conill), Long (Dragó), She (Serp), Ma (Cavall), Yang (Cabra), Hou (Mona), Ji (Gall), Gou (Gos) i Zhu (Porc). L'any escomença quan el sol entra en Peixos, en la primera lluna nova. Cada mes el sol entra en una constelació del zodíac diferent. Si en un mes el sol no entra en una constelació, eixe acaba sent el mes a intercalar. Es nomena en el nom del mes anterior antecedit del prefix "shun-". Els mesos s'agrupen en tres grups: meng (primer), Zhong (mig) i Ji (últim); i en quatre estacions, Chun (primavera), Xia (estiu), Qiu (primavera d'hivern) i Dong (hivern). El nom dels mesos es forma combinat sengles conceptes, per eixemple "Ki-tsin" és l'últim mes de la primavera d'hivern. Els mesos també es poden denominar com els anys. Els mesos chinencs estan composts per tres semanes de 10 dies cada una. El grup dels primers 10 dies del mes rep el nom de tschu. Els dies del mes es conten pels seus ordinals. El dia escomença a mijanit i es dividix en 12 schis. Cada schi consta de dos hores, la primera hora es nomena schi-kjao i la segona schi-tssching. Cada schi es dividix en huit ke (quarts d'hora), el ke té 15 fen, per la qual cosa un fen equival a un minut. Una hora es nomena tschuco, un jike és un quart d'hora.\nEst artícul fon creat a partir de la traducció de l'artícul es.wikipedia.org/wiki/Calendario_chino de la Wikipedia en espanyol, baix llicència GFDL.\nObtingut de «http://www.uiquipedia.org/index.php?title=Calendari_chinenc&oldid=96714»\tCategories: CalendariCultura de China\tMenú de navegació


OLORS retrobades. La del “Zotal” de les cases dels dies blaus del paradís perdut: una sentor àcida i de dolçor lletosa. La de la naftalina dels armaris endreçats del discret matriarcat dels mateixos anys. La curiosa jovenesa de l’olfacte i com desvetlla racons memoriosos. El fil olfactiu fa poques giragonses de laberint. Recte i veloç toca la tecleta adient. Què estrany que fóra la magdalena, i no una sentor, qui representà les remembrances “proustianes”. Tot i que és plausible que fóra l’olor del dolç, més que res, que activà el prodigiós cabdell narratiu del francès.\nQUIN consol trobar pregones ingenuïtats en astúcies que es creuen blindades i d’ullal ferm.\nD’ALGUNA manera ens hem d’entendre en la governada de l’embarcació,\ni hi ha el repartiment de funcions, de grumet a capitania, però és bo no oblidar mai que, com anunciava Jesús Lizano (“Lizanote de la Acràcia”) la veritable capitana sempre és la mar.\nEscatar la gangrena insistida de certs discursos sobre les “víctimes necessàries”.\nPOSAR una pàtina de bucolisme pintoresc, superficial, innocu a realitats properes i amb el fons sagnant, no és de bon ciutadans, ans al contrari.\nNO cedeixen davant cap ridícul. Van guanyant la partida. Educats en altres valors, perdem els trenets... que tampoc és que menen molt lluny.\nEL poc cas que en fèiem de joves a la meteorologia. L’atenció més gran que hi dediquem ara. Un símptoma segur de madureses –o envelliments. L’egoisme del cos ja sap del cert que som animals baromètrics. De xiquets no enteníem la dèria dels iaios quan ens feien callar per seguir el part de l’oratge de la ràdio o la televisió. Ara també demanem silenci, o busquem en la xarxa adequada les previsions. Marrameu!\nEN els fruits de la natura la prioritat és l’eficiència sobrevivent. Si a la llei primera i única, s’afegeix la bellesa, només la poden copsar els humans: ella ja se sap que és amoral.\nDAVANT els espasmes i sopes del cosmos, un abecedari com un amulet. Una insondable desproporció.\nEL que ens pensem anar sent potser és la més gruixuda superstició.\nGANES de ser un autor grec o portuguès, manta dies, en aquest context nostrat amb tant de primarisme doctorat.\nLA ribera, amb la planta de l’arròs encatifant l’aigua embassada, està preciosa en la claror sense màcula. Passejar la mirada en somiqueig. Quan la literatura és paisatge viu, batec delicat, capes d’absències treballoses, primes presències com ombra d’atzavara en la planúria que la mar d’un atzur sabonós corda entre bafs de menuts miratges. El continu de la fragilitat. Una llenca per on llisquen els dies que són i no són, amb l’aroma d’herba recent segada que entra pel finestró del nostre trànsit.\nQUAN desperta la crònica urgent, Shakespeare ja és allà, comptant les monedes de l’actuació del vespre.\nLA realitat és tossuda, sobretot en la reiterada de les seues falsedats.\nEN una finca ens mirem un ase que pastura per un hortet. Retorn immediat a certes remotes regions infantils, quan els animals de peu redó eren més nombrosos en la quotidianitat dels pobles. No s’entendrien les cultures dels mediterranis sense el seu ajut en les faenes i transports diversos, en la pau i en els balls de bastons. Ens temem que l’espècie l’enfila cap a la irremissible extinció. L’exemplar que hem mirat de prop ha renillat i mostrat la dentadura, com en un somriure sarcàstic, no sabem si com a senyal d’alegria de que li férem cas, o com a protesta per haver alterat una miqueta la seua tèbia monotonia de palla neta i botons de margarides silvestres entre un pom d’esbarzers.\nLLEGIR, escriure, caminar...Conviure tranquil•lament amb absents ben vius i amb vius ben absents. I, a vegades, no saber del tot si en formes part dels uns o dels altres.\nORGÀNICS filaberquins de verdes dolçaines, auques i titelles per reprendre el que ens havien amagat o substituït; cercavila entre pinassa aromàtica, espontània desfilada de creients amb mig fil d’esperança al magí i una estrella de mar al butxacó de les famolenques curiositats. Fa vint anys que fa vint anys que piquem pedra.\nHi ha moltes formes de pregària, fins els descreguts empren les seues, collides de l’art o de l’ataràxia entre arbrats frondosos. Una cosa o altra cal remugar quan els fats es posen intractables.\nALBERT Einsteien va fer els més precisos rellotges.\nDE l’estatura salada de la carícia, quatre pams més enllà de la tanca del vedat que el gabinets d’acer recomanen no travessar.\nComandaments multiformes amb insígnia d’espiral, glorioses despistades camí de l’enlloc flonjo on plantar la cabana del puc i vull de la transfigurada.\nDe la galeria a sol i serena al racó de paraigües poblat.\nPassen instants i brindis subtils, raïms d’anyada insigne.\nDe l’estatura tèbia de la carícia sobre la ferida del temps\nla reinventada república de les dissonàncies emmirallades.\nVeus de vent confonen noms i esborren peatges pesants.\nLES erosions de la intempèrie esborren els signes que vas deixar pel camí. Aqueix és l’argument del que no admet argument (o n’admet qualsevol derivat de la limitada figuració humana).\nLA sorpresa de la paraula retrobada. La sorpresa de l’infant que reviu.\nL’OLOR de fregitel.la dolça, escampada des d’un camionet xurreria. Inflables per a les criatures en un racó de la plaça: Maggie Simpson ens acompanya al saxo. Estesa de taules i cadires. Els petards dels menuts i els no tan menuts. L’escenari on ens han posat, que no és tal, sinó un replanell lleument elevat en el mobiliari de pedra grisenca de la plaça. En el mantell del tardet, sobre el riu, el castell il•luminat i una alta foganya a la verda riba fluvial. Mentre anem desfilant temes i un bon grapat de siluetes ballen, penso en Perucho, perquè les diades de màgies superposades, entre el paganisme i el catolicisme portat a devoció popular, tenien la lletra recreada de l’erudit que s’inventava les erudicions diferents, de l’altra mirada, quan els ulls entelats o tancats escruten per la peixera del que s’intueix entre els barandats aquosos i les criatures de l’aire.


Uttam Guest House Guwahati Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVivekananda Lane,Opposite Guwahati Maternity Home ,Ulubari, Guwahati, Guwahati, Índia, 781007\nInformació bàsica sobre Uttam Guest House\nTé alguna pregunta per a Uttam Guest House?\nMés informació sobre Uttam Guest House\nConstruit a l'any , Uttam Guest House és un extra de distinció per a Guwahati i una el·lecció intel·ligent per als viatgers. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a . Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Uttam Guest House, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, servei d'habitacions.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Uttam Guest House és una selecció idònia per a la vostra estada a Guwahati.


La Simfònica actuarà sota la cúpula de l'ONU de Miquel Barceló\nEl concert serà el dissabte 14 d'octubre amb un repertori temàtic sobre la Ruta de la Seda\n1 min. Palma 28/09/2017 14:41\n651x366 L'Orquestra Simfònica de les Illes Balears, en una imatge d'arxiu. / OSIB L'Orquestra Simfònica de les Illes Balears, en una imatge d'arxiu. / OSIB\nEl dissabte 14 d'octubre l'Orquestra Simfònica de les Illes Balears, sota la direcció de Pablo Mielgo, interpretarà un concert extraordinari en un dels espais més emblemàtics d'Europa: la sala de Drets Humans de l'ONU, a Ginebra, i resguardada sota la cúpula de l'artista mallorquí Miquel Barceló.\nLa Simfònica interpretarà obres de Rossini, Donizetti, Bizet, Mozart, Txaikovski, Puccini, Giménez, Luobin, Orchan, Rebroff i Kamal El Tawil, en un concert temàtic sobre la Ruta de la Seda.\nL'Orquestra Simfònica de les Illes Balears serà acompanyada en aquesta actuació per solistes d'àmbit internacional com l'egípcia Fatma Said (soprano), Bing Bing Wang (soprano), Goau Yuan (soprano), els xinesos Huiling Zhu (mezzosoprano) i Warren Mok (tenor), el rus Vladimir Galozuine (tenor) i el turc Burak Bilgili (baix).\nAquest concert és un projecte de la Conselleria de Cultura, Participació i Esports que té el suport de l'Institut Ramon Llull. L'Oficina de Nacions Unides de Ginebra és, després de la de Nova York, la més gran de les quatre oficines principals de l'Organització de les Nacions Unides. La seu d'aquesta oficina és el Palau de les Nacions, edifici construït per la Societat de Nacions entre 1929 i 1938 a la ciutat de Suïssa, Ginebra.\nMiquel Barceló il·lustra el 'Faust' de Goethe


El Rifred és un riu de la conca de Calonge a Catalunya que neix a Calonge (Baix Empordà) a la confluència de la Riera de la Ganga i del Rielancs a uns 51 metres d'altitud al lloc dit El Mas Pere al Massís de les Gavarres. Tret d'uns torrents, té només dos afluents majors: S'Orinella i el Folc. Un promontori estratègic al marge del Rifred, al qual es va construir el Castell de Calonge, forma el bressol de la vila de Calonge. És un riu de tipus estacional que sovint s'asseca l'estiu.\nCalonge - Rifred un Riera dels molins fleten tosammen.jpg\nEl Rifred en desembocar a la Riera de Calonge\nEl Rifred és un riu de la conca de Calonge a Catalunya que neix a Calonge (Baix Empordà) a la confluència de la Riera de la Ganga i del Rielancs a uns 51 metres d'altitud al lloc dit El Mas Pere al Massís de les Gavarres. Tret d'uns torrents, té només dos afluents majors: S'Orinella i el Folc. Un promontori estratègic al marge del Rifred, al qual es va construir el Castell de Calonge, forma el bressol de la vila de Calonge. És un riu de tipus estacional que sovint s'asseca l'estiu. (ca)


Persones amb dignitat | L'Independent de Gràcia\n07/03/2020 05/03/2020 Opinió\nQuan vius situacions d’aquestes de primera mà, en directe, on les persones tenen un nom, els hi poses cara, tenen històries personals, mai tornes a veure les coses de la mateixa manera. Deixen de ser xifres, deixen de ser només noticies que veus des de casa. Ràpid i senzill. Així és com explica l’Olga Prat perquè l’estiu del 2016 marxa cap a Grècia com a voluntària per ajudar als camps de refugiats. I perquè, quan en torna a Barcelona, decideix a formar el col·lectiu VIO, juntament amb altres voluntàries amb les quals va coincidir allà.\nA partir d’aquí, el projecte s’ha anat transformant. Quan les van desplaçar cap a la zona de Ioannina #greenbags es va convertir en una espècie de fruiteria. “Crèiem que era molt important que cada persona pogués triar el que volia menjar. Tu t’imagines que et vingui una persona a casa cada setmana a portar-te pomes i plàtans? I si tu prefereixes mandarines o taronges?”, reflexiona l’Olga. I és que dignificar les persones i la seva situació va esdevenir un pilar bàsic en el projecte del col·lectiu VIO. És per això que no només es van dedicar al repartiment d’hortalisses, sinó que també n’oferien espai i temps per realitzar activitats o classes d’idiomes.\nDes d’aleshores no han parat d’estendre la seva ajuda per la geografia mediterrània. En l’actualitat col·laboren amb l’Elna Maternity Center, situat a Atenes, que dóna suport a dones vulnerables o embarassades; també tenen un projecte als campaments de dones Saharauis on hi van portar màquines de cosir perquè les noies hi fessin mocadors i els venguessin. “Es una manera de empoderar les noies, aprendre un ofici i que tinguin una remuneració econòmica i real”. Tot i així, al col·lectiu VIO no s’han oblidat dels seus orígens i continuen fent enviaments de material de primera necessitat a Grècia, com roba, sabates, material escolar o bolquers. Perquè, per a elles, totes aquelles persones d’allà ja fa anys que van deixar de ser xifres, o de ser només noticies que veus des de casa.\ngraciencs a la contra, Òscar Mejías\n“Em dic Valèria, tinc 24 anys, i m’han violat”\nVedruna Gràcia ultima la nova façana i anuncia escola d’hostaleria


Barcelona obrirà les botigues de zones turístiques els festius quatre mesos a l’any\nL’acord multisectorial i del govern municipal permetrà les obertures del 15 de maig al 15 de setembre\n18 de de febrer del 2022. 17:36\nDesprés de molts mesos de polèmica i desavinences, finalment s’ha arribat a un acord que permetrà que el comerç de Barcelona situat en zones cèntriques o turístiques pùguin obrir els diumenges i festius entre el 15 de maig i el 15 de setembre. La Fundació Barcelona Comerç, Barcelona Oberta, PIMEC Comerç, Foment del Treball, l’Associació Nacional de Grans Empreses de Distribució (ANGED) i UGT signaran dilluns un pacte per ampliar la delimitació i els dies d’obertura comercial de la Zona de Gran Afluència Turística (ZGAT) a la ciutat, amb el suport del govern municipal.\nSegons ha informat l’ajuntament en un comunicat, els establiments ubicats a les zones 1 i 2 del Pla Especial Urbanístic d’Allotjaments Turístics (PEUAT) podran obrir els festius de 12 del migdia a 8 del vespre en l’esmentat període i fins al 31 de desembre de 2025, quan s’hauria d’aprovar una nova regulació.\nEl govern municipal de Barcelona en Comú – PSC sotmetrà a votació aquest acord –que coincideix amb la proposta que va presentar fa dos mesos el grup municipal de JxCat– en el ple municipal del 25 de febrer per elevar-lo a la Direcció de Comerç de la Generalitat, que és l’òrgan competent per regular aquesta matèria i que hauria prorrogat l’acord vigent fins ara si no s’hagués produït un consens in extremis.\nQueda pendent que el sindicat CCOO s’afegeixi al pacte, quan els seus òrgans prenguin la decisió.\nFins ara, el municipi només tenia pactats cinc diumenges especials, a part dels que marca el Govern.\nComerç Ajuntament de Barcelona Turisme Horari comercial


Francesc Tena, usuari del CET de Femarec, al 10è Trofeu Internacional Ciutat de Barcelona\n20/09/2019 13:34:46 , Barcelona\nAquest cap de setmana arriba La Mercè, la festa major de la ciutat de Barcelona. Durant cinc dies, la capital catalana s’omple d’activitats de tota mena obertes a tothom. Enguany, en el marc d’unes festes que es reconeixen més inclusives, se celebra la 10a edició del Trofeu Internacional Ciutat de Barcelona, organitzat per la Federació ACELL i Special Olympics Catalunya amb el suport de l’Ajuntament de Barcelona.\nAquest trofeu és una cita esportiva ja consolidada, havent esdevingut un dels tornejos de futbol sala daptat per a persones amb discapacitat intel·lectual més importants a la ciutat. La competició fomenta l’esport i el lleure entre les persones amb discapacitat intel·lectual com una via d’integració social.\nEls partits tindran lloc dissabte 21 i el matí de diumenge 22 de setembre i els equips que hi competiran seran Special Olympics Catalunya, l’anglès Watford FC CSE Trust, el nitts FVCF i l’italià ASC Pepo Team Cremona.\nFemarec amb Special Olympics Catalunya\nFrancesc Tena, un dels vuit futbolistes convocats per l’equip català que participarà al torneig, treballa en la secció de gestió de residus del Centre Especial de Treball de Femarec.\nL’equip de futbol de Femarec es va iniciar l’any 1996 de manera espontània quan alguns dels treballadors del CET, per iniciativa pròpia, van començar a quedar periòdicament per jugar en un parc públic. Un any més tard, l’equip es va consolidar i es van inscriure com a equip de futbol de Femarec a l’ACELL.\nActualment, Femarec té dos equips de futbol inscrits a l’associació, integrats per persones amb discapacitat intel·lectual i/o trastorn mental sever, que es troben setmanalment per entrenar.\nTags: discapacitat,Centre Especial de Treball,discapacitats,gestió de residus,


Primer (petit) ensurt per a una collita de tabac que de moment pinta bé - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLa calamarsada que va caure dissabte al vespre hauria afectat algunes plantacions de Sant Julià, la Massana i Encamp\n02/08/2021 (20:37 CET)\nUna plantació de tabac aquest dilluns. Toni Solanelles\nEls colliters de tabac estan aquest estiu especialment expectants amb el tabac. Després de la nefasta temporada passada, en què un fong, més enllà del coronavirus, va engegar a rodar moltes de les plantes, enguany s’estava molt pendent que les parcel·les, la terra, no hagués quedat intoxicada. Per ara sembla que no. I com sol ser habitual, el primer ensurt ha arribat en forma de pedregada. Encara bo que, a manca de dades oficials, l’afectació no seria gran cosa.\nLa calamarsada que dissabte al vespre va caure en alguns punts del Principat hauria afectat algunes plantacions de Sant Julià, Encamp i la Massana. L’abast exacte encara no se sap perquè el termini per a la declaració dels sinistres, òbviament, encara resta obert. També la tempesta de fa tres setmanes llargues hauria malmès alguns camps. Però, en general, el tabac enguany puja bé. Ara els colliters, que com l’any passat han plantat la meitat del que solia ser normal després d’arribar a un pacte amb els fabricants, esperen que el temps no els faci la guitza en els darrers dies, les darreres setmanes, abans de començar a collir les mates.\nEl fong que va fer tan mal l’estiu passat no ha tingut, que hagi transcendit, cap mena d’incidència. Ja estava clar, a priori almenys, que la ‘infecció’ no s’havia traslladat a la terra, i els vivers, els hivernacles on es compra el planter -dos en concret, tots dos a Catalunya i que han continuat també enguany proveint el producte- han filat prim alhora de subministrar el tabac. Fins ara es preveia que dins de l’anormalitat imposada per la pandèmia, que va obligar també a cremar tota la collita del 2019, la plantació d’aquest 2021 sigui prou bona.