TOT MUNTANYA: Montblanc- S. Joan de la Muntanya- La Pena- Rojals- Montblanc.\nMontblanc- S. Joan de la Muntanya- La Pena- Rojals- Montblanc.\n26-05-12.- Avui matinem per fer una llarga ruta per les Muntanyes de Prades.\nAgafem un bon dia de sol i bona temperatura.\nAl final se’ns a fet curta, ja que era bastant pistera i ràpida.\nLes perspectives i vistes de la zona son molt maques, i a part dels últims 5 km, la ruta es bastant ombrívola.\nTrobem bastants fonts que ens permeten reomplir d'aigua el que ens faci falta, no se si en una altre època de l'any poden estar seques.\nDins de la ruta inclouré les fonts que podem trobar.\nAls pobles i a les Ermites també podem trobar aigua.\nMontblanc- Ermita de Sant Joan de la Muntanya- Les Cent Fonts- Font el Deport- Mirador de la Pena- Coll de la Mola- Rojals- Font del Grèvol- Ermita de Sant Josep- Montblanc.\n06:51 (0'0km) 362m.- Deixem el cotxe davant de les escoles i sortim de Montblanc pel Gr 171 direcció Poblet.\nAl km aprox. trobem un sender a l'esquerra que ens indica cap a Sant Joan. Pugem per la Costa de Sant Joan, al inici suau després es va empinant més.\n07:34 (2'9km) 692m.- Ermita de Sant Joan, bonica ermita restaurada per la gent del poble, de diversos nivell on hi ha capella, cuina, aigua, lloc per refugiar-se, una campana, lloc per menjar, terrassa amb bones vistes i mirador amb bandera catalana inclosa. Val la pena pujar-hi només per veure-la.\nSortim per darrera, per on hem pujat, per un sender direcció les Masies i la Trinitat.\nArribem a una pista forestal, anem a l'esquerra amunt.\n08:07 (4'9km) 749m.- Aquí hi ha un sender que puja cap a l'esquerra, es pot fer fent siga sagues, nosaltres l'hem pujat directa per la canalització de llum i aigua fins la pista superior.\nAl arribar a la pista trobem a l'esquerra les Cent Fonts, un xorret d'aigua que surt de la roques.\nSeguim la pista a la dreta direcció oest.\n08:38 (7'3km) 896m.- Font del Deport, aquí si que hi ha un bon xorro d'aigua fresca per remullar-nos i reomplir.\nAls pocs metres trobem un sender que puja a l'esquerra cap a la Pena.\n08:48 (7'7km) 959m.- Mirador de la Pena, bones vistes de la vall, i del Pirineu, si fa un dia clar.\nFem una barreta i seguim pel Gr cap els Plans de San Joan. Vigilem el sender que travessa alguna pista, al Coll de la Creu tornem a agafar el Gr a la dreta.\n09:20 (10'3km) 1008m.- Coll de la Mola, sortim a la pista i anem a l'esquerra direcció Rojals, deixem el Gr.\n09:54 (13'1km) 976m.- Rojals, ens seiem al costat de la font i aprofitem per esmorzar.\nOmplim d'aigua i a les 10:16 emprenem la marxa.\nA la sortida del poble, per la carretera, trobem un pal indicador a l'esquerra, anem direcció Montblanc pel Gr-171.\nLa baixada es dura i pedregosa, després es suavitza una mica.\nAls 2km trobem la font del Grèvol, seguim avall.\nTravessem diversos barrancs fins agafar un camí més ample.\nSeguim pel marge esquerra del Barranc de la Vall.\nAl passar la casa rural del Molí de la Vall de Fora, trobem una cruïlla a l'esquerra, anem amunt per pista formigonada. Hem de trobar un pal indicador en un sender a la dreta que ens marca cap a Montblanc.\n11:41 (20'9km) 374m.- Ermita de Sant Josep, d'aquí pista asfaltada fins a Montblanc.\n12:02 (22'6km) 352m.- Montblanc, hem arribat molt d'hora, anem al cotxe, ens canviem les sabates i anem a fer un refresc.\nDistància: 22,6 km.\nDesnivell +: 883 m.\nDesnivell -: 900 m.\nTemps total: 5h. 12'\nTemps moviment: 4h. 23'\nDescarregar el track :http://es.wikiloc.com/wikiloc/view.do?id=2916484\nPublicat per Matorro a 10:30


La Generalitat presenta el projecte de la va... - Govern.cat\nquery_builder 28 març 2003 11:13\nLa Generalitat presenta el projecte de la variant de Miralcamp (Pla d'Urgell)\nEl conseller Felip Puig també ha presentat la construcció d'una rotonda a la L-200 al pas per aquesta població\nEl conseller de Política Territorial i Obres Públiques, Felip Puig, ha presentat avui el projecte de les obres de construcció de la variant de la carretera L-200, al seu pas per la població de Miralcamp. Aquesta actuació, que es troba en fase de redacció dels estudis informatiu i d’impacte ambiental, es preveu que surti a informació pública durant el segon trimestre d’aquest any. Les obres tenen un pressupost total de 3,73 MEUR (621 MPTA).\nEl conseller també ha presentat avui les obres de construcció d’una rotonda a la carretera L-200, a l’inici de la travessera de Miralcamp. Aquesta actuació, que es troba en fase de licitació i suposa una inversió de 305.000 EUR (50,74 MPTA), es preveu que s’adjudiqui el proper mes de juny per començar les obres el setembre. Les obres tindran un termini d’execució de 4 mesos.Actualment la carretera L-200 (carretera de Mollerussa a Les Borges Blanques) passa pel casc urbà del poble de Miralcamp, on es connecta amb la trama urbana.\nEl pas del trànsit per la zona urbana provoca una disminució de la seguretat viària, especialment pel que fa als vianants, així com, contaminació acústica i ambiental.\nLa carretera L-200 també passa pel casc urbà de Mollerussa, prèviament a la connexió amb la carretera N-IIa.\nÉs per això que la Generalitat està impulsant la construcció de la variant de Miralcamp a la carretera L-200, entre els punts quilomètrics 2,3 i 3,7. D’aquesta manera s’evitarà el pas del trànsit per l’interior del casc urbà de Miralcamp i Mollerussa.\nD’altra banda, la Generalitat també està tirant endavant la reordenació de la intersecció entre l’avinguda Dr. Garcia Teixidor i els vials perimetrals (carrer Domènech Cardenal i Avinguda Plà d’Urgell), mitjançant la construcció d’una rotonda. Amb aquesta actuació es millorarà el nivell de servei i la seguretat viària de la travessera.\nVariant de Miralcamp\nLes obres consisteixen en la construcció de la variant de la carretera L-200, al seu pas per la població de Miralcamp i pel tram de connexió de la L-200 amb la N-IIa.\nEl traçat definit passa pels termes municipals de Miralcamp, Mollerussa i Fondarella, a la comarca del Pla d’Urgell. En el recorregut estudiat cal diferenciar dos trams: el tram de variant de la carretera L-200 a Miralcamp i el tram de connexió de l’esmentada carretera amb la N-IIa, que fa de variant de Mollerussa.\nS’han previst 4 rotondes al llarg del nou traçat: La primera sobre la carretera L-200, al sud de Miralcamp; la segona a la L-200 al nord de Miralcamp; la tercera sobre la carretera LV-2001 (carretera de Mollerussa a Torregrossa); i finalment la quarta a la connexió amb la N-IIa. Les rotondes resolen les connexions amb altres carreteres i camins, donant un bon nivell de servei i seguretat viària. Fora de les rotondes no es permet la connexió de vials ni accessos a finques.\nLa nova carretera intercepta diversos camins: Camí d’Arbeca, de Belianes, de Vilanova de Bellpuig i de Golmés. S’ha assegurat la permeabilitat i accessibilitat del territori amb diversos camins de servei que permetran accedir als diferents camins i finques interceptades. La carretera estudiada pertany a la xarxa comarcal i s’ha dissenyat per a una velocitat de projecte de 80 km/h. La calçada estarà formada per dos carrils de 3,5 m (un per cada sentit de circulació) i dos vorals d’1 m cadascun. La longitud total de la nova carretera és de 4.006 m (dividits en 1.692 m el tram de Miralcamp i en 2.314 m el tram de Mollerussa).\nMillora de nus a la L-200, inici de la travessera de Miralcamp\nL’obra s’emmarca en un tram de la carretera L-200 de Miralcamp a Mollerussa, just a l’inici de la travessera de la primera població esmentada, i consisteix en la millora d’aquest punt substituint la intersecció existent per una rotonda\nDescripció de la rotonda: disposarà de 36 m a línia blanca exterior i d’una calçada de 8 m amb voral interior de 0,5 m i exterior d’1 m. Per facilitar els girs, s’ha dissenyat una corona circulable d’1,5 m d’amplada que presenta un paviment diferenciat.\nLa construcció de la nova rotonda obliga a la modificació dels vials perimetrals del municipi de Miralcamp. Així doncs, per efectuar l’entrocament amb la rotonda, els dos vials queden definits per una corba en S. Aquests s’han definit amb carrils de 3,5 m d’amplada i amb vorals d’1 m.\nTambé s’inclou el drenatge de la rotonda, l’enllumenat de la calçada anular i dels primers 80 m de la carretera L-200 en sentit Mollerussa.


Crònica de la manifestació a Castelló: 300 anys d'ocupació i resistència a la Plana - Indymedia Barcelona\nCrònica de la manifestació a Castelló: 300 anys d'ocupació i resistència a la Plana\nper comissió dels 300 anys de resistència\nCorreu-e: 300anyslaplana ARROBA notincmail.com (no verificat!)\t 16 mai 2007\nL'Esquerra Independentista es va manifestar el passat dissabte 12 a la capital de la comarca de la Plana\nEl passat dissabte, dia 12 de maig, a les 18â��30 hores, al voltant dâ��unes 150 persones van recÃ³rrer amb sentit entusiame els carrers mÃ©s cÃ¨ntrics de CastellÃ³ de la Plana sota el lema â��300 anys dâ��ocupaciÃ³, 300 anys de resistÃ¨nciaâ�?, per tal de commemorar una data histÃ²rica que es va esdevenir ara fa tres-cents anys: lâ��entrada de les tropes borbÃ²niques a la ciutat i, amb ella, la\nincorporaciÃ³ de la nostra terra a Castella, amb la pÃ¨rdua de les nostres voluntats que aÃ§Ã² va suposar.\nLa manifestaciÃ³ lâ��obria una gran estelada, sÃmbol del poble catalÃ alliberat, seguida per tres llauradors, abillats amb llurs vestits autÃ¨ntics del segle XVIII, en representaciÃ³ dâ��aquells que hi van ser al camp de batalla resistint lâ��embat borbÃ²nic. I en representaciÃ³, a mÃ©s, de tot el poble valenciÃ , que, tot i el que seâ��ns ha fet creure, no va acceptar submÃs la pÃ¨rdua de les llibertats nacionals.\nSeguidament, hi podÃem veure la pancarta que anunciava el lema i raÃ³ de ser de lâ��acte: â��300 anys dâ��ocupaciÃ³, 300 anys de resistÃ¨nciaâ�?.\nLa manifestaciÃ³ es tancava amb el record del fet concret esdevingut a la ciutat de CastellÃ³, amb una senyera que cridava â��CastellÃ³ contra els Borbons!â�? i el desplegament dâ��una pancarta amb una frase de lâ��escriptor Joan Fuster, que ens feia present que â��el record de la derrota ens obliga a la victÃ²riaâ�?.\nEl recorregut finalitzava amb la lectura del manifest redactat per la comissiÃ³ dels â��300 anys dâ��ocupaciÃ³, 300 anys de resistÃ¨nciaâ�? de La Plana i el cÃ ntic que dolÃ§aina i tabal en feien de la Muixeranga a la PlaÃ§a de les Aules, on tot seguit unes 80 persones van poder gaudir dâ��un sopar popular i de lâ��emotiva actuaciÃ³ dâ��un dels millors cantautors valencians del moment, Pau\nAlabajos, i la seua violinista Laura al bell mig de la ciutat, que va sonar independentista per una nit.


un blog imprescindible Descans: el blog d'un home que descansa: Violència estadística\nPublicat per Josep a 4:20\nTinc un dubte: Si un home insulta a un altre home també és violència masclista? O en aquest cas seria homofòbia encara que cap dels dos fossim homosexuals?\n13 de desembre de 2010, a les 5:18\nNo us perdessiu pas l'entrevista de l'any!!!\n13 de desembre de 2010, a les 7:17\nEn eixes coses, com en tantes altres, els Neandertals estem molt més avançats que l'anomenat Home Modern.\n13 de desembre de 2010, a les 12:55\nSort que aviat no quedara ni una hippyperroflauta feminazi manant a mossos i fent enquestes.\n13 de desembre de 2010, a les 13:50\nPasso de la seva opinió.... a què fa mal eh????\n13 de desembre de 2010, a les 14:47\nEm perdo en aquest tema com més en sento parlar, no entenc on comença i on s'acaba el sentit comú. Doncs si miro prim, quan mons pares em van fotre alguna patecada al darrera, estaven practicant violència!? i si no ho trobo malament que ho fessin, passo a ser jo maltractadora en potència?\nVeu, ja som dos que no ens ho pensavem que ho erem.\n14 de desembre de 2010, a les 0:56\nEm sembla molt maalament la violència masclista i quantes més mesures es prenguin millor, però, tenia un company de feina que no havia mai fet mal ni una mosca i estava separat i tenia una filla. En una discusió per a veure com es repertien les visites a la nena, la cosa va pujar de to i ella li va posar una denúncia i va acabar detingut 48 hores, sense poder veure mai més a la filla i pendent d'un judici per maltractaments. Li va costar un any, molts diners d'advocats per convèncer que mai havia pegat a la seva dona al jutge.\n14 de desembre de 2010, a les 0:58\nL'acudit: un guàrdia forestal li diu a una noia asseguda a la riba del riu: perdoni senyoreta, però l'he de multar per pescar en aquest riu.\nLa noia li diu: jo no estic pescant!\nEl guàrdia: perdoni, però veig que té una canya de pescar al cotxe.\nLa noia: és del meu pare, jo no l'he ni tocat!\nEl guàrdia: ho sento, però si té l'instrument per fer-ho jo l'haig de multar.\nLa noia: en aquest cas jo el denunciaré a vostè per violació.\n14 de desembre de 2010, a les 1:18\nAris, com en tot, a vegades paguen justos per pecadors i hi ha gent amb mala bava que s'aprofita de les lleis per inventar-se denúncies i fotre algú... Com que no em cau bé el profe del meu fill poso una denúncia per pederastia. Amb el temps es demostrarà que no és certa però el mal ja estarà fet. Amb la violència de gènere es pot fer el mateix. I amb tantes altres coses: mireu el cas del senyor Assange... Les falses acusacions d'aquesta mena haurien d'estar durament penades.\n14 de desembre de 2010, a les 3:21\nRecordi aquella dita popular: "quan arribis a casa, el primer que has de fer és fotre una bona hòstia a la teva dona. Tu no sabràs per què, però ella sí".\n14 de desembre de 2010, a les 16:23


Llibres que són companys de viatge\nLiteratura en ruta\n13/08/2018 01:31 | Actualizado a 14/08/2018 16:49\nEls llibres de viatges són un clàssic de la literatura universal. La persona lletrada que tenia l’oportunitat de visitar algun altre país acabava estampant la seva experiència en un llibre, de vegades fidel testimoni del que havia viscut, de vegades fent ficció d’aquells escenaris exòtics. Els nostres avantpassats coneixien el món gràcies a aquests relats i als gravats de l’època. Avui, en canvi, els vols de baix cost han convertit el viatge en una opció assequible a moltes butxaques. Hi ha diverses maneres de viatjar: des de fer el guiri de la manera més estrepitosa, fins a la persona que fa estades llargues en un lloc per amarar-se de tot el que hi pot tastar. La majoria, però, lluny dels estiuejos de tres mesos que han passat a la història, aprofita alguns dies de vacances per veure món. Al costat de la guia bàsica, hi ha llibres que poden ser bons companys de viatge.\nJosep Pla sempre és una bona companyia. Si algú viatja a l’Orient Mitjà –i no vol recular fins a Verdaguer i el seu Dietari d’un pelegrí a Terra Santa és molt il·lustratiu el llibre Israel 1957 (Destino), que permet conèixer de primera mà els primers passos de l’Estat d’Israel explicats amb els ulls curiosos del periodista de Palafrugell. Llegir aquest llibre avui mentre es recorren els carrers del vell Jerusalem ajuda a entendre-ho tot una mica més.\nL’ILLA DE GEL\nSi un és amant de paral·lels més freds, llavors la visita a Islàndia es fa completa amb els llibres del periodista Xavier Moret, abans i després de la crisi del 2008: Islàndia, l’illa secreta (Brau) i Revolución bajo el volcán (Tushita). Si a Terra Santa la història de la cultura occidental judeocristiana està escrita a les pedres, a l’illa atlàntica les pedres expliquen la història de la Terra. Atès que l’illa emergeix del xoc entre les plaques tectòniques nord-americana i eurasiàtica, no és casual que Jules Verne fes entrar per un dels volcans els expedicionaris que van viatjar al centre de la Terra. Moret il·lustra el lector sobre les aurores boreals o com estan ordenades les llistes: pel nom, no pel cognom. Si no sou aprensius, també us pot fer companyia una novel·la negra d’Arnaldur Indriðason.\nUna mica més al sud, la verda Irlanda es pot visitar amb l’ajuda del dramaturg i escriptor de viatges J.M. Synge, traduït ara al català ( Viatges per Irlanda, Edicions de 1984). En paraules del seu paisà Colm Toíbín: “Va trobar una manera d’escriure sobre Irlanda profundament intuïtiva, però alhora clarament antiromàntica”. Són imatges d’un món canviant ara fa un segle, amb Connemara com un dels escenaris imprescindibles, abans que hi arribés l’home tranquil.\nSi es prefereixen les grans ciutats, el també periodista Enric González pot fer de bon guia amb les seves Historias de Londres i Historias de Roma (RBA). Fernando Pessoa va fer un elogi desmesurat de la seva ciutat a Lisboa: lo que el turista debe ver. En canvi, tot i que no són llibres de viatges, qualsevol novel·la de Paul Auster pot ser una bona acompanyant mentre es visita Nova York. De la mateixa manera, Patrick Modiano i els seus cafès parisencs, el Londres de Virginia Woolf, el Moscou iniciàtic de Mikhaïl Bulgàkov a El mestre i Margarida...\nQuan va trepitjar Formentera, Pla es va sorprendre dels grans mostatxos que lluïen els seus habitants, però avui la munió de motorinos que col·lapsen l’illa no li permetria veure-hi més enllà. Si el viatger vol anar a destinacions concorregudes, Moret renova la visita de Josep Pla a les illes gregues. La singularitat d’aquestes porcions de terra voltades d’aigua de tots costats els dona un atractiu perenne.\nUn passeig per la llibreria barcelonina Altaïr demostra que Menorca guanya per golejada pel que fa a llibres especialitzats. La Menorca talaiòtica, camins i pedres o el camí de cavalls són algunes de les guies per acostar-se a aquesta reserva de la biosfera des de diversos punts de vista.\nIslàndia. Les glaceres, els volcans, les cascades, els guèisers... L'illa atlàntica està esculpida per les forces tel·lúriques (Mané Espinosa)\nPerò tornem a la literatura de viatges, als llibres que poden ser bons companys en un d’aquests desplaçaments. A Mallorca, el visitant es pot deixar guiar per un clàssic de Santiago Rusiñol, L’illa de la calma títol que ha esdevingut sobrenom de la balear gran. O bé per un llibre encara més clàssic, Un hivern a Mallorca (Edicions de 1984 / RBA), de George Sand, la companya de Chopin que es transvestia d’home per no despertar la tafaneria de la gent de Valldemossa, on van fer estada entre el 1838 i el 1839. Hi van anar per recomanació mèdica i Chopin va qualificar l’indret com “el més bonic del món”.\nA la península Ibèrica, per visitar els camps de Castella la poesia de Machado sempre és una bona banda sonora. I també qualsevol dels llibres a peu de Josep Maria Espinàs: per Castella, Extremadura, Andalusia, Múrcia, Galícia, el País Basc i Aragó. També a peu per Mallorca sense veure el mar, i per les comarques valencianes, catalanes i de la Franja (La Campana).\nSi voleu un company per conèixer els Pirineus, podeu optar pel viatge al Pirineu de Lleida d’Espinàs o el de Cela (Destino), i també s’acaba de reeditar en castellà Vacaciones aragonesas, de Teresa Pàmies (Xordica / en català, l’última edició de Destino és del 1993). L’escriptora narra la història d’una parella que passa unes vacances al poble de Broto l’any 1978. A banda de les descripcions d’Ordesa i d’altres indrets del Pirineu aragonès, la narració arrenca amb el rumor entre la gent del poble que els visitants són una parella de comunistes.\nPer descobrir les terres valencianes, un bon copilot pot ser algun dels llibres de Ferran Torrent o la proposta de Núria Cadenes: Vine al sud! Guia lúdica del País Valencià (Columna), un còctel que barreja festa i cultura en un bon equilibri.\nEl paisatge de Catalunya també es pot recórrer amb visites literàries, gràcies a la recopilació que Jordi Llavina ha fet al volum Terra de lletres (Comanegra). Els textos, en català o castellà segons l’autor, abasten des de la Cerdanya de Verdaguer, fins a la Barcelona de Montserrat Roig, Vila-Matas o Monzó, passant pel cap de Creus de Ferran Agulló, la Móra d’Ebre d’Artur Bladé, el Montserrat d’Azorín, el Baix Cinca de Mercè Ibarz, la Tortosa de Jesús Moncada, la Vall de Núria de Narcís Oller i així fins a seixanta peces literàries.\nLa visita a la vall de Cardós bé mereix conèixer les muntanyes foradades per la mà de l’home guiats per Ramon Solsona a la novel·la Allò que va passar a Cardós .\nAra Pòrtic publica una col·lecció de guies sentimentals, elaborades per bons exploradors de la zona, que acosten al lector racons coneguts i no tan coneguts, amb la garantia de qui es coneix aquestes terres de primera mà. Adrià Pujol és el responsable de la Guia sentimental de l’Empordanet, tot i que ja adverteix al lector, des de la primera línia, que “l’Empordanet no existeix”. “És un sobrenom que es van inventar els irònics de Figueres”.\nA la Guia sentimental de Perpinyà, l’escriptor Joan Daniel Bezsonoff, nascut a la capital del Rosselló, parla dels catalans de França, dels gitanos, de l’època del cinema porno, de la ciutat i la rodalia, de l’estació de tren com a centre del món (Dalí dixit), perquè, com afirma de bon principi: “No tothom pot néixer a Perpinyà”. De la guia de l’Alguer se n’ha encarregat Joan-Elies Adell, actual director de la Institució de les Lletres Catalanes, que hi va viure i es va convertir, per voluntat pròpia, en ambaixador cultural de la població sarda, on el català té accent italià i on el viatge acostuma a coincidir amb les ganes de conèixer aquest enclavament d’una bellesa sorprenent, que disposa de vol directe des de Barcelona.\nLa Guia sentimental del delta de l’Ebre, a càrrec de Joan Todó, és l’última publicada en aquesta col·lecció. L’escriptor de la Sénia es confessa “no deltaic” perquè “en realitat, per a mi igual que per a molts de vosaltres, el Delta és un espai altre, un paisatge exòtic, una curiositat desconcertant”. El llibre s’estructura com un diccionari, que alterna en ordre alfabètic les poblacions, la fauna i altres curiositats d’aquest paisatge espectacular.\nAra bé, si no podeu passar uns dies en algun d’aquests indrets i sou de Barcelona o us hi acosteu, de segur que hi ha un munt de racons que encara no heu descobert. Maria Nunes ha preparat dos volums (el segon surt l’1 de setembre) per descobrir la ciutat dels prodigis acompanyats de grans noms de la literatura: Rutes literàries de Barcelona: Teresa Juvé, Narcís Oller, Josep M. de Sagarra, Montserrat Roig, i Salvat, Pla, Rodoreda, Capmany. Rutes literàries de Barcelona, 2 (Meteora).