La Cerca Del Seny: 2011\nSempre Al Teu Costat.....\nPer ser els dos dies abans de la vesprada de la Nit De Nadal, la televisió catalana ha sigut encertada en posar la millor pel·lícula emocionant i lacrimògena. ¡¡¡Gràcies Srs. directius de TV3!!! Es tracta del film Sempre Al Teu Costat, Hachiko, protagonitzat per un gosset que va perdut i un professor que l'adopta. La pel·lícula es interpretada per en Richard Gere en el paper del professor amo del gosset i es un "remake" de la mateixa pel·lícula que es va rodar al Japó referent a la historia original verídica. El gosset acompanya al professor cada dia quan va a agafar el tren per anar a treballar i després sempre a la mateixa hora quan el professor arriba a casa amb el mateix tren el gosset l'està esperant a l'estació, i així dia rera dia durant molt temps amb una rutina invariable. Fins que resulta que un dia el gosset acompanya al professor a l'estació i el professor després ja no torna mai més perquè li ha donat un infart i s'ha mort, i com que l'han portat al tanatori en lloc de la seva casa el gosset no ha pogut veure el seu amo el professor quan era mort, però segueix esperant-lo cada dia a la mateixa hora d'arribada davant l'estació, ¡¡¡fins durant 10 anys!!!. ¡¡¡Increïble on pot arribar la memoria dels animals i l'estimació vers els seus amos!!. La pel·lícula esta basada en un fet real que va passar al Japò. També en la mateixa historia del goset que figura en la Wikipedia , en la part de baix figuren altres histories semblants dels gossos fidels als seus amos que s'han anat recopilant per Internet.\n¡¡¡Prou Ja D'Aqüeductes!!!\nReferent a les festes intercalades dintre la segona setmana del mes de Desembre, ja esta bé tot plegat, ja fem riure per la colla de dropos que som els espanyols, d’acceptar aquest “aqüeducte” inacabable. Certament que això dels “aqüeductes” i els ponts avui dia queda totalment desfasat en vista d’una productivitat industrial més eficaç. Com a cosa curiosa els mateixos que son laïcistes de mena troben agradable fer festa en dies de significat religiós, i no deixa de ser una altra de les contradiccions de la majoria sorollosa del nostre país. Quan aquest govern ha sigut capaç de carregar-se el Matrimoni Tradicional per adaptar-lo a certes parelles atípiques, no s’acaba d’entendre com no s’ha carregat també el Nadal, Sant Esteve, els Dilluns de les dues pasqües, i les festivitats de la Mare de Deu. Però es veu que això de fer viure en la “incoherència” a les masses es la forma típica de treballar d'aquests governs inútils.\nVoteu, Voteu, Beneits\nPotser s'hauria de titular a l'inrevés "voteu, voteu, maleïts", però alguns és podríen emprenyar al llegir aquesta expressió. Tambe fan correr tinta de que es millor votar en blanc perquè així col·laboraríem a la Democracia sense practicar l'abstenció i demostríem al mateix temps que no ens agraden les polítiques que s'estilen tan de Dreta com d'Esquerra. La veritat es que ja resulta el panorama polític molt avorrit per tot el que diuen en els seus discursos els dos liders principals i els seus acòlits. El govern resultant que surti després del dia 20 de novembre s'hauria de preocupar de muntar un sistema de Parlament Madrileny més compartit fent el que se'n diu un Govern De Concentració. Però ja sabem que si guanya el Partit Popular, que resulta el mes afavorit, voldrà portar totes les aigües cap al seu molí en perjudici del seu opositor el Partit Socialista. A casa nostra Catalunya tenim l'opció de votar a Convergencia I Unió que podria tenir la clau per apretar els cargols a les dues formacions majoritaries i a especialment al PP si surt triunfant. La formació CIU podria resultar com un excel·lent àrbitre de futbol que treuria les targetes vermelles als dos jugadors principals del camp polític de l'Espanya Central. Seria comparativament com en alguns matrimonis que ha vegades la presència de la sogra pot resultar convenient per influir en decisions importants a certes parelles inexpertes en l'art de la mateixa vida. El país s'enfonsa i ens calen uns bons salvavides per posar-nos a la cintura i si aquests salvavides no és componen de Govern De Concentració, no tindran força flotadora damunt les aigües de La Gran Inundació. Per la meva part votaré a CIU, i ho faig amb ganes perquè es converteixi aquesta formació en el corcó que canti les quaranta a les dues formacions majoritaries. Calen uns pactes molt concrets entre aquests dos gegants de l'Espanya democratica: el pacte per a l'Educació, el pacte per al Treball, i altres.... ¡¡¡Voteu, voteu, beneits!!!.\nJa Som 7.000 Milions\nJa som 7.000.000.000 d’habitants al Planeta Terra. Els podríem convidar a tots a venir a viure a Espanya i els tocaria uns 72 metres quadrats per cada persona, que ve a ser un quadrat de 8,5 x 8,5, i amb aquesta quantitat d’espai ben bé un s’hi podria muntar un estudi, compost de dormitori serveis i cuina. Però tenint en compte que també podríem apilar les vivendes en blocs encara ens sobraria més espai per fer zones verdes, zones esportives i zones comercials. El resultat numèric el podem veure amb les xifres següents: Espanya te uns 504.000 quilòmetres quadrats, multiplicat per un milió de metres quadrats per cada quilòmetre quadrat surten 504.000 x 1.000.000 =504.000.000.000 metres quadrats totals, i si els dividim pels 7.000.000.000 habitants del Planeta = surten 72 metres quadrats per cada persona, que resulta un quadrat de 8,5 x 8,5. Em penso que podríem viure bastant bé si la gent fos ben calmada, mentre poguéssim menjar i beure amb mitjans de subsistència encara que escassos. El problema es que a l’hora de posar-nos d’acord políticament, regionalment, i familiarment, ja serien figues d’un altre paner, i es evident que els problemes mundials no els porta la superpoblació sinó super-idiotesa de la raça humana. Que la gent hagi de viure apilada en blocs de pisos i amb casetes de barrufets això no es tant problema com sembla, el problema es la manca de solidaritat per part d’alguns que s’aprofiten per enriquir-se a costa dels demés. Amb aquest estudi si volguéssim convertir a la nació espanyola en una mena de “camp de concentració” de tota la població mundial, a ben segur que és possible, després ja caldria organitzar les xarxes de serveis per atendre les necessitats de tota la gent. Podriem fer l’estudi científic del tema molt mes extenssiu pero a ben segur no arribariem mai al límit, però almenys si que podem veure que a la nostra Pell De Brau hi cabem tots, i no pas posats com sardines enlatades sinó fins i tot amb un piset estudi per cada ésser planetari. De tal manera que cadascú podria gaudir d'un llit, una tauleta per connectar a Internet i fins i tot un espai per tenir algun animalet de companyia, i tots aquests luxes per cada individu acollit a la nostra Espanya de les grans planaries deshabitades.\nLa Vinguda Del Papa\nEs espantós el que circula per Internet de critiques a la vinguda del Papa en aquesta trobada de la joventut mundial JMJ que se celebra a Madrid. Sobretot he seleccionat aquesta feta per un sacerdot católic que no entenc com no el suspenen del seu càrrec ja que la seva postura és el súmmun de la rebeldia d'un clergue ordenat en contra del mateix Papa que li paga el pa que menja. Avui he posat un comentari a l'article de n'Oriol Domingo que mai hi falto. Acostumo a escriure rectificant molt i mirant de fer un pensament ben abreviat fins que la "perla" em surt ben rodona. Diu quelcom així: Les crítiques adreçades al Papa son principalment contra el seu prestigi intel·lectual personal i contra la seva categoria de cap d'estat. Si fos un missioner que vingués, que és trobés amb quatre pobres, amb quatre malalts, amb quatre representants del jovent, que no volés saludar a les autoritats, que no volés sortir a la televisió, seguidament anés a passar la nit sota un pont i després tornés cap a Roma damunt d'un burro, a ben segur seria el Papa perfecte que volen els crítics: El Papa que no molesta.\nRevolució Àrab, Notes\nHe comprat el dossier de La Vanguardia que porta un estudi sobre les revolucions en els països islàmics i he seleccionat algunes parts dels aspectes més importants i curiosos que és interessant guardar en la memòria i repassar de tan en tan. En el dossier la major part del contingut és refereix a Egipte, i demostra la importància principal d'aquest país en el mapa del mon àrab. També el fenòmen d'Egipte ens pot servir de model per entendre els demés paisos revolotats.----------------------------------------------------------------------------------------------------\n1) La situació que travessa el mon àrab es comparable a la que va viure Europa a l’any 1848 quan és va desfermar la denominada primavera dels pobles, una onada revolucionaria que va unir la burgesia i el proletariat en contra de les monarquies absolutes que governaven en aquell moment.\n2) Les revolucions àrabs (intifades) han acabat amb l’afirmació que és feia còrrer fins ara de que l’Islam i els musulmans son incompatibles amb la democràcia.\n3) El desafiament mes difícil es institucionalitzar la relació entre l’Exèrcit i la direcció política civil. Tenim l’exemple de Turquia que ha tardat 5 dècades en aconseguir que l’Exèrcit accepti regles democràtiques.\n4) Tampoc els clergues i els "mulàs" son els motors de l’agitació social que s’ha apoderat dels països àrabs. Aquest fet queda provat pel paper limitat desenvolupat pels Germans Musulmans en la revolució egípcia. Però si que resulta que, aquests Germans Musulmans son el grup opositor millor organitzat del moment actual.\n5) De moment a Egipte els generals de l’Exèrcit mes aliats de Mubarak ho controlen encara tot.\n6) Mubarak va crear un dels serveis de seguretat mes temibles del mon amb 1’5 milions de membres, que si els repartim pels 80 milions d’habitants d’Egipte, toquen uns 50 habitants per cada agent controlador, que podríem dir: un policia del Regim per cada 50 persones.\n7) El que distingeix les actuals revolucions àrabs de la revolució iraní del 1979 es que ara no existeix cap Ayatolà Jomeini entre bastidors preparat per segrestar el poder. En el cas dels Germans Musulmans d’Egipte no tenen un líder carismàtic a l'estil de Jomeini.\n8) De prompte les generacions de joves àrabs han demostrat que no son diferents de les demés generacions europees.\n9) Constitueix un error centrar-se en excés en la tecnologia d’Internet i el Facebook per voler comprendre la revolució islàmica. Encara que també cal reconèixer que les noves tecnologies han ajudat molt però, en les dècades passades ja existien la premsa escrita, la radio i el repart de paperàm per fer propaganda. Si no va explotar la revolució devia ser per manca de la xispa necessaria. En aquest cas del moment present la "xispa" va ser el suïcidi a l'estil bonzo del jove mercader de Tunez, i després la revolució és va escampar.\n10) En Egipte l’Exèrcit ha assumit la responsabilitat d’organitzar la competició nacional de futbol i ha iniciat un programa de construcció d’estadis. Tot plegat dòna una idea del poder militar que fins i tot controla l'Esport.\n11) Dependents de l’economia militar és troben centenars de milers d’antics reclutes dels quals els seus 6 mesos últims de servei estan dedicats a tècniques d’aprenentatge en les fàbriques i altres companyies regides pels militars. També antics militars que és retiren passen a ocupar càrrecs de gestió en les empreses civils propietat d'ells mateixos.\n12) De tal manera que en Egipte els militars és reparteixen el pastís i se’l mengen, i gaudeixen de la popularitat i el recolzament general, mentre que altres elements del regim que son els seus subordinats reben la còlera de les masses populars quan hi han revoltes.\n13) El Ministeri d’Economia Egipci te radicalment prohibit fer públics els detalls sobre despeses militars.\n14) Referent a Egipte els periodistes tenen ben clar que les úniques línies vermelles absolutes que no poden travessar sense patir represàlies son els secrets de l’Exèrcit i els secrets de l’economia de la família presidencial.\n15) Amb mes de 80 milions d’habitants, Egipte es el país mes poblat del mon àrab i de L’Orient Mitjà i el segon més poblat d’Àfrica després de Nigeria.\n16) En Egipte el president Nasser quan va enderrocar al rei Faruk I, va convertir el govern en una dictadura socialista amb poder absolut i tots els bancs i empreses foren nacionalitzats.\n17) El govern egipci de Sadat va patir un sobtat final quan el president va ser assassinat per part dels grups més radicals dels Germans Musulmans d'aquell temps.\n18) Els Germans Musulmans actuals no son una organització terrorista, son amb diferencia la millor organització d’oposició a Egipte i una font d’inspiració de nombrosos grups d’oposició en el mon àrab.\n19) El president Nasser volia construir el país com un estat secular-socialista mentre que els Germans Musulmans volien construir el país com un estat islàmic. Els Germans Musulmans van ser prohibits i perseguits i molts van acabar executats.\n20) En l’any 1947 Egipte tenia 20 milions d’habitants, ara en l’any 2011 en te 80 milions, un creixement exagerat si tenim en compte que mes del 95 per cent de la població és concentra en la vall del Nil i la resta d’Egipte es un desert inhabitable.\n21) En conseqüència, la densitat de població en el delta i vall del Nil i la quantitat de terres de cultiu ajuntades en el lloc de regadiu, son de les zones més concentrades de tot el mon, tan de persones com de parceles agrícoles.\n22) La densitat de població més elevada és troba en El Caire amb 36.400 persones per quilòmetre quadrat on la superfície mitjana per persona es de 33 metres quadrats. Comparat amb Londres la superfície allí per persona arriba fins 200 metres quadrats.\n23) Egipte es constituït generalment per població musulmana amb l’excepció d’una minoria formada per un 8 o 10 per cent que sumen uns més de 6 milions (com tota la població de Catalunya) que son cristians coptes.\n24) Es permet el matrimoni a edat molt primerenca i com a cosa que no se’n parla gaire és practica també la circumcisió femenina (ablació) tan en la població musulmana com en la població cristiana copta. Es veu que no tenen prou poder per eradicar-la, ni l’Islàm ni el Cristianisme, molta gent la viuen arrelada com a tradició ancestral.\n25) L’església cristiana copta afirma que la televisió i les pel·lícules son coses prohibides.\n26) En Egipte el major us el vel femení entre les dones musulmanes es de història recent com a cosa curiosa, es un fenomen que ve únicament dels anys 80.\n27) El compromís dels EEUU a Egipte va començar com una iniciativa privada de caràcter religiós quan uns missioners protestants van fundar una universitat per un grup reduït de joves egipcis. La universitat va créixer i avui és coneix com La Universitat Americana de El Caire. Mentrestant el govern americà no va mostrar cap interès per Egipte fins després de la Segona Guerra mundial.\n28) Fins al final de la Segona Guerra Mundial Egipte era encara una colònia britànica.\n28) Egipte passava molta i fam i misèria i la Fundació Rockefeller (altre vegada els americans) va organitzar una campanya d’alfabetització i d’instrucció a la població rural per obtenir aigua neta i prevenir les infeccions per causa de les mosques.\n29) Fa uns 70 anys quan el tinent coronel Nasser va enderrocar el regim de l’últim “faraó” egipci, el Rei Faruk I. Mubarak era llavors un jove oficial de la força aèria. En realitat l’últim faraó era el rei monarca enderrocat, Faruk I, no el militar Mubarak com alguns periodistes ara proclamen. Com a detall molt curiós del rei Faruk I, era cleptòman, i tenia el vici de robar de tan en tant algún objecte valuós de la gent i dels personatges a qui visitava. Es van donar els casos de que durant una trobada amb en Churchill li va robar un rellotge, i en una altre trobada amb el Sha de Persia li va robar una espasa. Sobre aquest detall de la cleptomania del rei Faruk I, no ho porta el dossier i ho he trobat nomes a la Wikipedia en idioma espanyol.\n30) Egipte ha rebut milers de milions de dòlars de EEUU com ajuda per estabilitzar la regió estratègica del Canal de Suez i per mantenir la relació amb Israel i les dinasties petrolíferes del Golf. Ja no cal dir que la major part d’aquests diners van a parar a les arques dels militars que son els que és reparteixen el pastís. L’acord econòmic que arriba dels EEUU cap a Egipte depèn del compliment estricte de pacte de pau amb Israel, sent aquesta nació d’Israel la mes súper-protegida dels EEUU en la regió.\n31) Quasi es segur que el sistema de govern successor del regim de Mubarak apunta cap a una regeneració cosmètica de la política abans que cap a una transformació radical. Tot fa suposar que serà una continuïtat reformada. Es impossible d’imaginar que el sistema militar egipci pugui claudicar dels seus privilegis en un temps relativament curt. Cal tenir per segur que el regim militar durarà encara molts anys.\n32) Resulta que els cristians coptes han sigut molt perseguits i maltractats a Egipte i ho segueixen sent en l’actualitat patint atemptants de bombes a les esglésies per part de faccions terroristes islàmiques i molta discriminació a l'hora d'accedir als mercats de treball i habitatge. Es un detall que el dossier també el menciona encara que, més aviat breument per no ficar-se massa en l'apologètica cristiana que podria ofendre a un bon sector de lectors "progressistes".\n(Nota: només he arribat fins aquí, això ha sigut un resum del que he trobat més interessant per prendre nota de la voluminosa revista del dossier mencionat).\nPrimera Comunió, Exàmen\nSi algun pare de família o un catequista vol fer un examen de catequesi als seus fills petits en l’edat de fer la Primera Comunió, he sentit a dir d'un sistema molt simple tirant a humorístic que es molt simpàtic i fomenta la reflexió dels infants.\nEs tracta de formar un cercle i reunir un grup de criatures de més o menys 8-9 anys d’edat i fer-los les següents dues preguntes.\n1ª pregunta: ¿¿Jesús en quin palau va néixer????. - Podrem veure que els infants queden una estona paralitzats i sense saber que contestar fins què algun espavilat diu “en una cova”, Però la veritat es que en el principi han tingut que fer un esforç mental perquè en el moment de la pregunta han quedat desconcertats de sorpresa.\n2ª pregunta: ¿¿Jesús en quin hospital va morir???. - Podrem veure també que el grup d’infants es queden parats esbrinant la pregunta sense saber que contestar fins que al cap d’una estona algun espavilat diu “no va morir en cap hospital sinó en la creu”. Però també durant l’experiment d’aquesta segona pregunta s’ha donat alguna vegada el cas d’algun infant espavilat que ha aixecat la veu dient “¡¡ja ho se, ja ho se!!, Jesús va morir a l’hospital de la Santa Creu”.\nEs una anècdota molt interessant que ens la va explicar el nostre bisbe de Girona, en Francesc Pardo, referent a aquest experiment amb mainada de 8-9 anys que ell practica de tant en tant. Gràcies Sr. Bisbe per l’interessant sistema catequístic.\nEl Cristianisme A Internet\nSer cristià en l’era digital, suposa que amb un cop de ratolí podem cercar qualsevol tema relacionat amb La Fe, amb La Bíblia, amb les encícliques papals, amb la historia de l’Església i etc. Ja no estem com fa 10 anys enrera que teníem que comprar el llibre corresponent o anar a la biblioteca pública a trobar el material que ens interessava. Ser cristià en l’era digital també ens ofereix l'oportunitat de discutir la Fe en els fòrums dels protestants i també discutir la Fe entre nosaltres els mateixos germans catòlics. Tot plegat hauria de servir per a molt i potser resultarà que al final no servirà per a rés, i ves a saber si diran alguns jerarques eclesials que el poble ras és millor que no tingui accés a tanta informació, que el poble ras millor que és mantingui en la ignorància, que el poble ras només ha d’escoltar els directors espirituals, que el poble ras només ha de seguir el guru de torn, que el poble ras catòlic només ha d’escoltar el Papa, doncs existeix el perill de les heretgies. No podem cantar victòria tan fàcilment, també quan s’inventà impremta molts eclesiàstics és posaren les mans al cap dient que era un engendre de màquina que permetia al poble criticar a l’Església. De totes maneres, els que ens belluguem per Internet (escric “Internet” sempre amb majúscula) tenim una greu responsabilitat amb tot el que posem a la Xarxa ja que ens llegeixen molta gent dels anomenats poble ras, que és el mateix dir “pobres de criteri”. El sistema d'Internet es una espasa de dos talls, pot servir per informar i per enganyar.------------------------------------------------------\nCom a detall molt curiós recordo unes escenes de la pel·lícula El Geperut De Notredam a on se situa la historia en l'època en que s'inventa la impremta, i surten uns diàlegs d'uns sacerdots catòlics que diuen que l'engendre de la maquina d'imprimir textos es un invent del Diable perquè servia per atacar intel·lectualment contra la mateixa Església d'aquell temps que era la capdavantera en materia d'escriptura, d'opinió i de ciència.\nBin Laden: Solucionat\nEl problema Bin Laden per fi solucionat.\nS’acostuma a dir als responsables quan existeix un problema greu: solucioneu-ho com pugueu el més ràpid possible. En aquest mot solucionar hi caben molts procediments i en el cas de terrorisme o estat de guerra també hi cap l’assassinat. En el cas de l’execució del terrorista Bin Laden sembla ser fins al moment que el van assassinar a boca de gerro tot i que anava desarmat però si que devia tenir preparat i amagat sota el seu matalàs de llit matrimonial-poligàmic el seu kalashnikof que mai se’n separava per si de cas. Però no queda clar que és pugui parlar d'assassinat, encara que els mitjans ho anomenen així. El mes segur és que li van disparar al cap per impedir que actives alguna trampa explossiva preparada pel cas de que l'eixampessin.\nHa sigut un problema molt greu a nivell mundial que ha quedat ben solucionat i que ens ha deixat a tota la gent honesta molt satisfets. S’ha fet justícia, tal com ha dit n’Obama, i fer justícia amb els assassins en sèrie demostrables ha consistit sempre des de que el mon existeix fins a quatre dies enrera, en aplicar la pena de mort en determinats casos. El que sol passar en les democràcies recents es que alguns il·luminats és creuen que han descobert la pedra filosofal i que mantenir els assassins en sèrie demostrables tancats a la garjola de tres estrelles, això es progressisme. Però ja veurem com evolucionarà la justícia en aquest punt concret de la Pena De Mort, encara vivim en unes democràcies molt joves, i precisament respecte a la democràcia dels USA es de les més velles del mon i ens hauríem de treure en barret fent-li reverència.\nPerò a ben segur les crítiques contra el president americà serien molt més ferotges si en lloc de ser n’Obama fos en Bush, per ser en Bush de la Dreta Cavernaria. Però com que n’Obama es del partit demòcrata que significa d’Esquerra Progressista llavors ja es mes benvinguda la seva actuació per solucionar certs problemes amb l’assassinat calculat, de la mateixa manera que molta gent carrega contra els assassinats d’en Franco per ser de Dreta i després aquesta mateixa gent callen olímpicament en quant als assassinats d’en Fidel Castro per ser d’Esquerra, només per posar un petit exemple de la famosa vara de mesurar que tothom que sigui normal (o mes ben dit, anormal) fa servir.\nCom a cosa curiosa Bin Laden era un germà d’una colla de germans de fins uns 50 (cinquanta) o potser més, engendrats d’un sol pare amb matrimoni polígam o més bé multi-polígam i que formaven el que en podríem dir una família monstruosament nombrosa. Aquestes famílies son bastant corrents dintre la gent rica de l’Islam i com que en les famílies riques d’aquesta religió masclista normalment son els homes els que manen, així poden tenir totes les dones (concubines) que vulguin i poden engendrar fills sense cap límit. D’en Bin Laden en el seu refugi també ha sortit en la premsa que tenia la casa plena de dones i criatures que a ben segur moltes d’aquestes dones devien ser concubines i les criatures també fills naturals seus, tot digne d’un milionari islàmic de la seva casta. Però no crec que aquests pares engendradors de tants fills siguin mereixedors de la medalla de La Família en majúscula, ja que han pecat de vanitat, luxúria, i adulteri. El Matrimoni bíblic ha de ser amb una sola parella, per tant ja no poden ser mereixedors del Paradís tal com presumeixen i més aviat quan morin Sant Pere porter del Cel els demanarà comptes.\nFan servir sempre el latiguet de guanyar el Paradís si qualsevol s’immola per la Causa de l’Islam, tot això per animar o més be per incitar als seus seguidors. Però es més curiós encara que la població que no és islàmica, la resta de tot el mon que és cristiana, aquest “latiguet” de guanyar el Paradís no l’anomenen per rés, encara que sigui ni per portar una vida digna de família, ni per fer polítiques defensant la Vida, ni per treballar ajudant als pobres i etc. Es veu que dintre del Cristianisme patim una crisi d’identitat monumental que ja no creiem ni en el mateix Paradís del Cel de l'Evangeli. Per això existeix el gran predicament del Paradís de l’Islam que, s’aprofiten de la nostra mateixa feblesa cristiana del nostre propi Paradís perdut o més be silenciat, i ens passen al devant anomenant contínuament aquest Paradís, fent-nos quedar als cristians en segon terme paradisiàcament parlant.\nInteresant el vídeo del veí d'en Bin laden.\nInteressant el video de n'Angel Expósito sobre el doble llenguatge en materia de terrorisme.\nTitànic, Aniversari, 2012, Adelantament\nEl president Zapatero acaba de comparar a Espanya com si fos un gran transatlàntic que encara navega a la perfecció, i ho ha dit aquest any del 99 aniversari del Titànic. Però això es pot interpretar de varies maneres: prepotència del Govern Zapatero creient-se indestructible que és compara altivament com el mateix Titànic “insubmergible”, broma de moltíssim mal gust amb un estil d’humor negre referent a una Espanya propera a ser intervinguda (naufragi econòmic), etc. i seguint tot el que vulguem imaginar. De totes maneres, ens cal esperar encara un any fins el dia del 100 aniversari del Titànic, concretament el dia 14 d’abril de l’any 2012, i ja veurem si s’han complert les prediccions optimistes o les pessimistes i si realment Espanya ha aconseguit surar sense enfonsar-se.\nPer cercar informació sobre l'enfonsament del Titànic, després de remenar molt de temps a Internet he arribat a la conclusió que la millor web fiable és la mateixa Wikipedia on posa "Hundimiento del Titànic", és un article que l'aniràn completant així que vagin sortint nous descubriments. Parlant del vaixell Titànic, es va enfonsar a causa d’una cadena d’infortunis en que la major part eren fallades de seguretat del personal tècnic de tal manera que, si només una sola de les nombroses fallades no s’hagués esdevingut s’hauria pogut salvat tot el passatge sense causar cap víctima. Passo a enumerar tan sols algunes de les principals fallades que m’he pogut documentar fins al moment.\n1ª- els reblons de les planxes del casc en la part de la proa estribord part sota la línia de flotació on va impactar l’iceberg eren de ferro forjat en lloc de ser d’acer i van saltar els reblons obrint-se les planxes amb l’impacte;\n2ª- el vaixell navegava a massa velocitat en el moment de l’impacte tenint en compte que era de nit, feia mar calmada, els icebergs no podien ser visibles amb l’espuma de l’aigua xocant;\n3ª- els sentinelles que vigilaven no tenien prismàtics, els havien quedat tancats a un armari d’on havien perdut la clau;\n4ª- els compartiments estancs no arribaven fins a l’altura de coberta de tal manera que desprès d’omplir-se un compartiment el vaixell s’anava enfonsant i saltava l’aigua per sobre la mampara cap a següent compartiment, només arribaven les mampares estanques fins a la línia de flotació, i el motiu era per tenir més espai lliure on muntar la famosa escala de luxe i altres instal·lacions per la primera classe;\n5ª- el vaixell no disposava de barcasses salvavides per tots els passatgers;\n6ª- van arribar varis telegrames avisant de l’existència d’icebergs i algun dels telegrames urgents no va caure en el moment oportú a mans del Capità;\n7ª- el telegrafista del Titànic és va emprenyar amb el telegrafista del vaixell que tenia més a prop i li va fer tallar la comunicació perquè li molestava el fort soroll, i desprès quan es va presentar perill d’un iceberg el mateix vaixell de més a prop no va avisar al Titànic degut a que tenia suspesa la línia telegràfica per voluntat del mateix telegrafista del Titànic;\n8ª- quan es va donar l’alarma de l’iceberg van invertir els motors cap enrera per frenar i desprès van girar el vaixell cap a babord, però per manca del xorro de pressió d’aigua de les hèlixs contra el timó l’efecte de la girada va ser molt menor que en condicions normals de funcionament de les hèlixs, ja que el timó direcciona bona part del xorro de les hèlixs ajudant així al gir mes ràpid del vaixell;\n9ª- en el moment d’evacuar als passatgers no s’havia fet un assaig previ de simulacre degut a que no era preceptiu encara segons la normativa vigent i va resultar tot de manera molt desordenada.\nEstic segur que encara podríem continuar posant fallades fins arribar a les 20 o mes però, de moment només he anomenat aquestes 9.\nEn quant a la frase blasfema que sempre s'ha dit que anava pintada en alguna part del seu casc, i que deia "ni Deu el pot enfonsar", no he pogut trobar per Internet cap informació verificable al respecte, però hem de tenir en compte que amb tants metres quadrats de planxa d'acer de que estava compost el Titànic i devia haver escrites tota mena de frases obscenes i blasfemes com també les trobem a dojo per les parets de les ciutats, el que si segurament no era, una frase blasfema "oficial" dels constructors del vaixell. També el qualificatiu de "l'insumergible" era molt emprat generalment per a tots els grans vaixells, no solament per al Titànic, ademés tampoc era aquest el vaixell mes gran del moment, tenia un altre germà bessò, L'Olympic.\nPerò un detall tècnic em te intrigat del Titànic, i és el perquè és va partir en dos el vaixell abans d’enfonsar-se. Diuen que quan és va enfonsar per la proa la part de popa va quedar penjada a l’aire i pel seu propi pes es va trencar, però no ho acabo de veure clar a no ser que s’hagués trencat degut a les explosions de les calderes de vapor. Realment quan entra aigua de forma sobtada en una caldera de vapor l’aigua queda vaporitzada a l'instant produint una forta explosió. Podria ser aquesta la causa vertadera de la partició del Titànic en dos trossos al enfonsar-se, i com a cosa curiosa en la Wikipedia aquest detall de la partició a causa de l’explosió de les calderes no hi figura com a probabilitat. He posat una nota en la Wikipedia en la pàgina de discussió que espero no la suprimeixin, firmada al final amb Silveri Garrell i que parla de les calderes explotant. De totes maneres, un grandiós vaixell si el suspenem per la meitat deixant-lo amb “el cul a l’aire” com si diguéssim, amb la part de la meitat enrera penjat a gravetat, costa molt de creure que és pugui trencar amb el seu propi pes, ja no seria un vaixell capaç de suportar unes fortes onades de mar esvalotada. Un vaixell ha de tenir l’estructura per mantenir-se sencer fins i tot per volar damunt les aigües sense cap suport de base. Esperem que d’aquí a un any que encara manca per l’aniversari puguin sortir altres investigacions que aclareixin quelcom mes del trencament i de l’enfonsament del Titànic.\nSant Jordi, El Cavaller Jordi\nEl dia de Sant Jordi és la gran festa major de Catalunya, molt més que l’altre dia onze de setembre, i en part es degut a que la primera diada es un acte festiu impregnat de religiositat que li dóna una aurèola miraclera-mítica-màgica que resulta molt consoladora dintre les penalitats que mai ens manquen a tothom. La segona diada del 11-S que anomeno més aviat és la celebració d’una derrota, i referent al 11 de setembre no porta religiositat a menys que algú sigui tant perspicaç d’endevinar-hi mirant amb una lupa que la senyera d’en Casanova no era pas la quatri-barrada sinó que era el pendó de Santa Eulàlia.\nEl dia de Sant Jordi es una gran festa de multituds emplenant els carrers principals de les ciutats al tractar-se de la venda de llibres i roses, especialment de llibres en català que significa també una gran moguda dels polítics de torn junt amb tot el poble de Catalunya a favor de la reivindicació de la nostra llengua.\nPerò cal anar alerta, en els temps actuals les forces laïcistes sempre estan empenyent pels quatre costats mirant de treure si poden el qualificatiu de “sant” del nostre patró i ficar-li al seu lloc el de “cavaller”. Ja ha passat a Barcelona amb la Festa De Santa Eulàlia que li han posat Dia De la Laia, i amb la festa de la Verge De La Mercè que li diuen a seques La Mercè, apart d’alguna representació tirant a blasfema d’alguna empresa de cerveses que es va atrevir a presentar en un cartell a una Mercè amb mini-faldilla.\nCercant el personatge Sant Jordi a la Wiquipedia en català trobem una biografia d’un Sant Jordi que el van martiritzar posant-lo a una roda d’espases. No he trobat per Internet aquesta imatge de la roda d’espases però a ben segur devia ser un sistema de maquina per anar tallant a bocins a la persona fins que moria, realment terrible.\nLa imatge mítica llegendària del Cavaller Sant Jordi travessant amb la llança el drac en realitat no és considera provada del tot i segueix sent una llegenda. Per més senyes els “dracs” no els podem entendre que fossin tant enemics de la població humana que se’ls tingués que combatre tant cruelment fins matar-los i exterminar-los a la manera del Cavaller Sant Jordi. Si en el nostre temps descobríssim algun drac, els ecologistes i la Societat Protectora posarien el crit al cel per la conservació de l’animal abans que assassinar-lo.\nAlguns pensadors científics creacionistes han arribat a la conclusió que les llegendes dels “dracs” eren referides als dinosaures que encara existien i que van sobreviure al Diluvi, i en alguns passatges de La Bíblia se'n parla. En aquells temps antics encara no existia el mot dinosaure i feien servir el de drac més comunment amb castellà "dragón". Desprès si fem coincidir dracs amb dinosaures ja ens fiquem dintre d’allò anomenat políticament-incorrecte que resulta molt “perillós” degut a que ens enfrontem contra la gran majoria de l’opinió publica i els científics oficials que ens volen fem empassar que els dinosaures es van extingir fa 60 milions d’anys, i com que formen el grup compacte majoritari aquests científics oficials son el bunker poderós económic-ideologic contra el qual és dolorós estevallar-s'hi.\nAquest any tal com hem pogut comprovar per la televisió, en la diada de Sant Jordi, a La Generalitat el Cardenal de Barcelona a celebrat una cerimonia religiosa a la capella de Palau i sense l'Eucaristia per coincidir la Diada en el Dissabte Sant. Com a cosa curiosa la celebració de la missa en el Palau s’ha aguantat molt ferma com una tradició indestructible fins avui a pesar dels inquilins anteriors del Tripartit i companyia. Però en altres diades el President no assistia a la missa i per exemple d’en Maragall diuen que per donar testimoni socialista quan ell era president s’abstenia de la missa el dia de Sant Jordi.\nDe totes maneres, potser no cal que ens amoïnem i podem estar tranquils en quant al qualificatiu de “sant” del personatge Sant Jordi que, encara aguantarà moltes tempestes d’incredulitat i de socialisme ferotge que és puguin esdevenir en el futur, mentre a Palau se segueixi celebrant la missa en la capella.\nEstem a Quaresma i en la nostra terra de Catalunya proliferen les representacions de la Passió com si fossin bolets al llarc i ample de la nostra geografia, les trobem a tot arreu fins potser dintre de poc en la mateixa sopa. Ja vaig participar personalment fa molts anys en la representació de la Passió de Verges, denominada La Processó De Verges, i resulta que en les dades actuals en que escric aquest artícle el que fa de director de l’escenografia és el mateix Lluís Llach, cantautor famós i fill del mateix poble de Verges. Com a cosa interessant, en Lluís Llach ha muntat una fundació que porta el seu nom i que és dedica a sufragar embarcacions per a la pesca a certa regió dels pobrets habitants de l’Àfrica.\nLes representacions de La Passió teatrals atrauen moltissima gent i es el gran contrast que existeix avui en que som més aviat pocs els que anem setmanalment a Missa i en canvi els teatres on és representa La Passió De Crist s’omplen de gom a gom.\nEn cada poble on és representen les passions aquesta feina de fer cadascú el paper d'actor del personatge que li pertoca es una responsabilitat col·lectiva que fa molta unió entre els vilatans del municipi respectiu, i a la llarga es una tradició aquesta de La Passió que dóna molta germanor entre els veïns, i edemes permet un allau de visitants que deixen alguns beneficis a les botigues.\nCom a cosa curiosa m’he trobat mentre participava assajant en la Passió de Verges que el mateix actor que feia el paper de Jesucrist, tot assajant a les ordres del director, entre les situacions de nervis, de tan en tan deixava anar algun renec contra Deu i es veia que per molt bon intèrpret del personatge Jesucrist, en el fons no era pas practicant habitual d'Església, però no per la manca de Fe en l’Església deixava d'encarnar-se en el Jesús de manera magistral, sempre el recordaré que feia emocionar al públic sobretot en la tercera caiguda anant cap al calvari. Quan acabava de caure al terra amb la creu damunt d’ell i després l'ajudaven a aixecar-se donant-li altre vegada la creu, ell l'acariciava amb les mans i deia quelcom així: “¡¡¡...oh tu, creu estimada, 33 anys fa que he nescut per poder-te abraçar, sempre he esperat que arribés el dia de tenir-te als meus braços, creu meva, estimada esposa...!!. (realment per plorar d'emoció).\nAl poble de Verges, no s’anomena “fer de Jesucrist” a qui fa el Personatge principal, sinó que s’anomena “fer de Deu”, o sigui que el repartiment dels actors s’anomena: El que fa de Deu i els que fan d'apòstols.\nEs un fenomen que sembla va en augment per totes les poblacions això de La Passió i quasi no s’entén perquè cada vegada manquen més sacerdots catòlics i disminueix la participació a l’Església i per altra banda veiem com gran part de pobles s’animen a muntar la seva Passió, i també caldria parlar dels pessebres vivents en temps de Nadal que també creixen.\nEn algunes reflexions meves he constatat que el fenomen pot ser degut a que dintre de l’Església manca la “teatralitat” i per això el poble es busca com a sortida natural la teatralitat en la representació de La Passió. Potser la manca de teatralitat es deguda a la manca de gestos, com per exemple en les pregaries dels musulmans tots s'agenollen donant un panorama en certa manera molt liturgic i espectacular i en aquest detall ens avantatjan a nosaltres els católics.\nLa teatralitat dintre l’Església també la podríem considerar en els sermons espectaculars que es feien abans quan venien certs missioners o pares famosos que omplien els temples de gent volent-los escoltar. Però en els temps antics els predicadors per força tenien que ser teatrals amb gestos i moviments ja que no existien els micròfons i els altaveus d’ara, en aquells temps els predicadors és teníem que expressar amb gestos perquè els de les ultimes files els poguessin entendre. Ara amb els mitjans tècnics de la veu amplificada ja no cal que els predicadors cridin a tota veu i suant a càntirs fent les seves homilies, ara és poden posar immòbils davant el micròfon i poden parlar sense estridències, ara ja no cal que facin gestos espectaculars amb el cos, els braços i les mans. També podem considerar que ens manca avui en l'Església referent a la teatralitat plàstica, els moviments d'adoració durant la Consagració, les genuflexions, i els alçaments de braços dels fidels en el moment de resar el Parenostre.\nResulta que a França han tret una llei que prohibeix fer pregaries religioses als carrers, no se com acabarà tot, em penso que si posen aquesta llei a Espanya pot afectar a les processons de Setmana Santa, potser amb l’avenç del Laïcisme els catòlics ens haurem de tancar a les sagristies.\nSanta Pasqua a tothom.\nTeatre Blasfèm Amb Els Nostres Impostos.\nEl títol es encertat perquè el Teatre Català reb subvencions de La Generalitat i els diners son dels impostos que graven les nostres butxaques.\nEstem en un moment que proliferen els espectacles blasfems especialment contra la Religió Católica. Per altra part alguns periodistes que s’autoproclamen creients sembla que ens vulguin fer demanar perdó per ser nosaltres els catòlics, o millor dit, els socis d’ E-CRISTIANS, molt guerrers i querelladors en contra d’aquests espectacles blasfems. Per altra banda aquests mateixos periodistes ens animen a ser ben guerrers quan s’ha de defensar el nacionalisme català de tal manera que, fan referència freqüent al document redactat pels bisbes catalans Arrels Cristianes De Catalunya, que es un document de l’avantguarda cavalleresca enfront de l'Imperi Espanyol defensant el Nacionalisme Català. Doble vara de mesurar com podem veure: Catolicisme contra govern de Madrid SI, Catolicisme contra espectacles blasfems NO. Quan s’ha de defensar la moral matrimonial, la del sexe en poques paraules, aquests mateixos periodistes amaguen el cap sota l’ala fent l’estruç o millor dit: fan silenci de qui calla atorga.\nVa sortir un article d’en Quim Montzó posant als socis d’E-cristians a la picota de la ridiculesa dient que la suposada immoralitat de l'obra Gang Bang era ben poca cosa comparada amb la immoralitat d’uns determinats versets de La Bíblia, concretament en el Llibre Dels Jutges del 19:14 fins al 19: 28. En aquests versets és dóna una escena que es repetitiva de la mateixa escena de quan els àngels van de visita a la casa de Lot en el passatge bíblic poc abans de ser engolida pel foc Sodoma. En aquest cas de l’escena del Llibre Dels Jutges no se’ls ofereix la filla del propietari de la casa a la turba sinó que se’ls regala la concubina perquè la turba d’homes assedegats de sexe homosexual puguin abusar d’ella en lloc de fer-ho amb els altres hostes acollits a la casa. Després resulta que la concubina regalada com objecte de plaer queda tan atrotinada d’haver copulat amb tants homes que al final mor, i en realitat es un cas estrany ja que les dones (tinc entès) en la pràctica del sexe no tenen desgast, som nosaltres els homes els que podem morir per l’excés de còpula. Però posats a treure escenes de sexe en La Bíblia, el passatge de Lot a dintre la cova amb les seves filles, i les seves filles engendrant criatures amb el seu pare, no te comparança en quant a sexe prohibit que es pugui trobar en les pagines bíbliques, es l’escena més picant i prohibitiva de tota La Bíblia, i trobo en manca que en Quim Monzó no l’hagi mencionat. Qualsevol que hagi llegit només els lloms de la Bíblia ja coneix de sobres l’escena de la sortida de Sodoma de Lot posat al llit amb les seves dues filles, els cristians no som ximples, el que passa es que aquest passatge no resulta exemplar per ser predicat a la trona, com tampoc els versets bíblics que manen exterminar a dones i criatures de les ciutats conquerides.\nHem de tenir en compte que en el principi del mon els fills d’Adam i Eva van procrear entre ells mateixos, germans amb germanes, la consanguinitat encara no donava problemes a la descendència, l’espècie humana era nova com un regal recent sortit de la capsa, el codi genètic i els cromosomes de l’herència biològica encara no s’havien degenerat. Per tant, no es gens estrany que el patriarca Lot hagués procreat amb les seves filles, en aquell temps no era vist com un pecat greu, encara no existien els Manaments escrits en pedra que prohibien l’adulteri (sexe ilegítim), no és coneixien casos de malalties a causa de la consanguinitat, molts infants amb defectes físics ja morien al poc de nèixer, la naturalesa per si mateixa seleccionava els més forts. Es comença a parlar de prohibició del sexe entre parentela molts segles més tard, fins el temps de L'Èxode quan Moisès redacta les lleis per governar al poble pelegrí pel desert, allí quan es diu: no descubriràs la nuesa del teu pare, de la teva germana, i etc.\nCom a pagines web trobem també a la Xarxa algunes de no católiques que en materia del sexe son ben correctament bíbliques, tenim la famosa pagina de l'Ureña.\nCom sempre els articulistes no gaire o gens cristians ens cataloguen d’ignorants a nosaltres creients, i més aviat son ells que no saben en que s’empatollen. Amb l’Església heu topat Monzó i Companyia.\nEm sento molt entristit per les greus catàstrofes esdevingudes al país del Japó.\nDe fet és un país en que ja tenen prou dificultats per viure amb una geologia tant complicada, i no mereixen que el destí els hagi castigat tant salvatjement. Com a cosa curiosa era el primer divendres de Quaresma i per més súmmum el dia 11, el moment del cataclisme. Els que som creients en Deu, en alguns detalls encara som capaços de veure-hi la ma de L'Etern que en certa manera fa coincidir certes "garrotades" (catàstrofes) en dies de significat religiós, i tenint en compte aquesta coincidència per als creients ens resulta una mica de consol dintre de la mateixa desgracia. Curiosament, el terrorífic terratrèmol de Lisboa de l'any 1700 va esdevenir el dia de Tots Sants, concretament el dia 1 de novembre, el tenim aquí a Wikipedia. També el terratrèmol de l'any 1400 a la ciutat d'Olot s'esdevingué en un dia molt significatiu religiós, concretament el dia de La Candelera. També els recents terratrèmol i tsunami de l'Indic del 2004 va esdevenir en unes dates ben significatives, rés més que el dia de Sant Esteve l'endemà de Nadal. Podem suposar que ve a ser com una crida dels Deus (La Trinitat) a fer penitència i com una mena de càstig perquè ens en recordèm. Tothom es lliure de creure el que vulgui al respecte i també de no creure en rès que resulta molt còmode.\nEn quant a les centrals nuclears que han quedat malmeses em penso que dintre de la desgracia aquestes catàstrofes faran que els dirigents polítics mundials accelerin a tota pastilla les millores de seguretat per evitar en el futur problemes encara molt pitjors. Si ens fiquem a ser optimistes (per cert, molt difícil en aquests moments terrorífics) podem afirmar que no hi ha mal que per be no vingui. L'energia nuclear certament és molt perillosa però els científics i els governs s'empatollen a continuar instal·lant centrals de producció elèctrica quan el millor que haurien de fer es predicar al poble que s'abstingués de banalitats i visqués una vida més austera per estalviar energia, que traduït en cristià es podria dir: fer més penitència. En alguns suposats missatges que diuen baixen del Cel per mitjà de la Mare de Deu, es parla de fer penitència del contrari vindrà un gran "càstig", ho podem trobar escanejant amb Google, es molt interessant i cadascú pot creure el que consideri, o no creure en rés que resulta de comoditat marquesal.\nPerò no podem oblidar que el cataclisme que en aquests moments agafa la categoria d'apocalíptic es l'escapament de radioactivitat de les centrals greument afectades, i ens queden el sisme i el tsunami en segon lloc en quant a gravetat.\nCom a cosa encara més curiosa, he escanejat per Internet aixó de l'energia nuclear i he trobat unes webs que tracten dels avions militars de la guerra freda que els feien funcionar amb un reactor nuclear. La bestialitat i la imprudència humana com veiem no te límit.\nCom a nota d'última hora referent a la refrigeració dels reactors nuclears, en les centrals de 3ª i última generació, diuen que han inventat un sistema per descarregar aigua damunt del reactor sense necessitar energia elèctrica o grup electrogen d'emergència, com tot el que tenien a Japò que el tsunami va destruir. Es tracta de posar un gran dipòsit molt elevat d'aigua i que l'aigua pugui caure per gravetat, o sigui: sistema WC, per ser més exactes. Almenys tenen la seguretat de que la Llei De La Gravetat no pot fallar mai mentres es mantingui el dipòsit d'aigua intacte. Espero que els funcioni l'ínvent en les futures centrals.\nEn Santi Santamaria, El Cuiner Mundial\nQue Deu li doni el descans etern, amén. No es gens agradable tenir que acomiadar-nos d'una persona jove com ell en plenitud d'experiència professional que ha aixecat a Catalunya fins als cims de la màxima categoria mundial, en quant a l'especialitat de la Bona Cuina amb majúscula. Com a cosa curiosa acabava d'estrenar un restaurant a Singapur, ciutat en mig d'una illa que ve a ser com el Manhatan de Malasia. Com a cosa encara més curiosa, com a súmmum de categoria professional d'en Santi, i com a súmmum de l'arquitectura més avanguardista en la construcció dels hotels de luxe, tenim AQUÍ l'hotel on en Santi acabava d'estrenar el seu local. Ja no cal ni mencionar que es un dels hotels mes cars del mon i que només el poden freqüentar els que van forrats de butxaca, però això no deixa per altra part de ser un extraordinari espectacle visual de monstre arquitectónic per poder contemplar: L'Hotel Marina Bay Sands. Si mirem la fitxa del article en la part dreta de la Wikipedia de l'Hotel Marina, on posa els restaurants, n'hi ha un que diu "Santi", es el local d'en Santi Santamaria el nostre gran cuiner a dintre d'aquest complex, però segur que el local d'en Santi deu estar situat en les altres dependencies separades de les tres torres ja que els restaurants generalment van a les plantes baixes. Com cosa curiosa també, L'Hotel Marina Bay Sands disposa d'una grandiosa piscina en el cim de la plataforma de dalt al terrat, i la piscina per un costat te el voral invisible fent l'efecte d'una catarata que s'estimba cap al precipici de 200 metres fins al terra, per provocar l'emoció de vertígen. En realitat, l'efecte del vertígen ha de ser brutal, no pas mirant l'aigua a un metre o mes d'altura, sinó al mateix nivell de nadador amb la vista al nivell de la piscina. L'aigua que cau pel voral és recollida amb un canal i tornada a bombejar fent el reciclatge del sistema "esquimer". He trobat un vídeo on és veu l'esquimer del salt d'aigua de la piscina.\nHe trobat un vídeo en que surt el personatge Santi Santamaria, es un vídeo de la pagina, el que figura a sota on hi ha la foto de l'Hotel en que es veu l'edifici amb les tres torres.\nEs interessant la munió de vídeos que estan sortint de l'Hotel Marina Bay Sands, només cal clicar al Google el nom de l'hotel i despres clicar on posa VIDEOS.\nSanti Santamaria, gran cuiner català. Ciutat de Singapur plena de gratacels estrambótics. Hotel Marina Bay Sands amb el barret en forma de vaixell. La piscina del vertígen. Tot per a recordar i relacionat amb Catalunya.\nAlerta Amb Els Estafadors\nAcabo d'enviar per correu electrònic aquesta nota a la Policia Municipal de la meva ciutat:\nEstava passejant per les afores del poble i ha passat un cotxe amb el seu conductor que m'ha saludat com si em coneixés. Ha parat el cotxe a la vorera i ha obert la finestreta esperant que m'hi acostés convidant-me a pujar dient que em coneixia del lloc on treballavem fa molts anys. M'ha preguntat on era la meva casa (no li he dit), també per la meva família i quant guanyava de jubilat. Li he contestat que la seva cara no la reconeixia i ha replicat dient que era natural perque amb els anys la cara ens canvia quan ens fem grans. Després m'ha dit molt orgullos i content que vivia a Paris (era per impresionar). No he caigut en el parany perquè no he volgut dir-li on era la meva casa que, això era el detall més perillós. Les dades a vigilar son aquestes: COTXE TURISME VERMELL MOLT NOU, UN SOL OCUPANT, CARA RODONA, MOLT SIMPÀTIC, MITJANA ESTATURA, UNS 55 ANYS, ET SALUDA PASSANT AMB EL COTXE PEL COSTAT, VA DESPRÉS MÉS LENT ESPERANT QUE T'HI ACOSTIS, ES PARA A LA VORERA I OBRE LA FINESTRETA, ET DIU QUE ÉS EL MARTÍ QUE TU CONEIXIES I ARA NO EL RECONEIXES PERQUE LA CARA HA CANVIAT AMB ELS ANYS, VOL FER CREURE QUE ET CONEIX DE FA ANYS QUAN TREBALLAVEU JUNTS A LA MATEIXA EMPRESA, TAMBÉ ET DIU QUE TU ETS MOLT CONEGUT PER FER-TE CONTENT I GUANYAR LA TEVA CONFIANÇA, ET PREGUNTA EL TEU DOMICILI, DIU QUE VIU A PARIS MOSTRANT-SE ORGULLÓS I CONTENT..... Es logic que va per treure diners de la gent gran, especialment dels homes en aquest cas, ja que fa servir l'estratagema de "company conegut de l'empresa de treball".\nFeu còrrer aquesta nota i potser algú se salvarà de caure en les seves grapes, sobretot algún jubilat massa confiat i despistat que abaixi la guardia.\nAgenda Llatinoamericana, Arxiu\nPodem trobar a la Xarxa l'arxiu complet de l'Agenda Llatinoamericana amb tots els articles publicats, i es una solució ideal per qui tingui problemes econòmics o problemes de temps en quant a comprar l'Agenda cada any. També resulta molt pràctic poder cercar tots els articles de cada autor. Com a un dels autors especials preferits tenim el mateix bisbe Pere Casaldàliga que en l'Arxiu hi te inserits una infinitat d'escrits seus i també de poemes, alguns cantant les excel·lències al Che Guevara. Si fem un repàs a tots els articles veurem que mai parlen de moral sexual i únicament és centren en el problema econòmic de la riquesa mal repartida.\nEn poques paraules podríem definir als escriptors eclesiàstics i laics de l'Agenda Llatinoamericana que, els seus escrits son monotemàtics, que vol dir només referits a un tema únic. Em penso que a la llarga ha de resultar molt avorrit llegir assatjos monotemàtics quan la materia a tractar és l'Evangeli amb tots els seus aspectes humans i divins. El més correcte seria que els articles dels escriptors de L'Alliberament també treballessin el problema de l'avortament, el problema dels anticonceptius, el problema de les relacions sexuals prematrimonials, el problema de la Família, el problema del vertader Matrimoni, i molts més etcs. etcs.\nDels escrits que publiquen els autors de L'Alliberament en podriem dir que son una especialització concreta del Cristianisme, no pas una generalització extensiva enciclopèdica. Es com si en el càrrec de metge de capçalera un doctor llicenciat és limités a guarir únicament els constipats de la seva clientela deixant a banda les altres malalties que afecten al seus pacients. Com a contrapunt en els altres escriptors eclesiàstics i laics fidels al Papa de Roma, els escrits ja no son monotemàtics, son generalistes que podriem dir millor: politemàtics. Parlen de tots els problemes morals des de la riquesa mal repartida, passant per certes lleis nefastes que imposen els governs i fins els pecats de l'entrecama (sexe) que son l'obsessió d'ara i de sempre.\nVeiem doncs que, els escriptors de L'Alliberament son més pobres literariament parlant (escrivint) que no pas els escriptors fidels al Papa, aquests últims a l'introduir el sexe no deixen de banda l'aspecte principal de la persona humana que, gracies a ell (el sexe) podem estar aquí vivint i discutint perquè per mitjà del sexe hem vingut al mon. La denominada pobresa literaria generalment és entesa com una manca de paraules espectaculars en la redacció literària però, també podríem considerar la pobresa literària quan uns escriptors treballen a fons un tema i censuren deliberadament aspectes molt importants del tema en qüestió. Diuen que un bon dinar per fer bona taula ha de portar varietat d'aliments, vitamines, productes, verdures, i condiments, per fer que el dinar de taula sigui ben saborós, d'aquí que llanço la meva crítica als escriptors de L'Alliberament perquè posin a la seva taula literària una més variada i completa vianda de creació literària espiritual.\nUn detall que em va sobtar molt i que recordaré sempre del bisbe Pere Casaldàliga és quan el va entrevistar la Monica Terribas fa uns quants anys a TV3 des de Mato Grosso Brasil. Li va preguntar de tot però quan li va fer la pregunta més controvertida que requeria molta valentia políticament incorrecta per ser contestada, amb va deixar a mi desconcertat i decebut al sentir la seva resposta. La Monica Tèrribas li va preguntar si estava d'acord amb els matrimonis homosexuals. En Casaldàliga va contestar: -Sempre n'hi ha hagut d'aquesta gent, això ho trobo normal-. Per la meva part m'esperava una altre resposta en la paraula d'un bisbe que te els pebrots ben posats com en Casaldàliga. Simplement hauria d'haver contestat:\n-.No podem denominar "matrimoni" alló que no ho és.- ¡¡Vaja senyor bisbe, vostè em va fallar, no m'ho esperava!!.\nEl Benal, El Deu Canviat De Nom\nL'amic Lluís Presas em va regalar el seu llibre titulat EL ARTE Y OFICIO DE VIVIR. Es un llibre d'assaig filosòfic sobre l'Univers, la vida humana i tots els problemes implicats. El llibre és escrit en plà científic des d'una òptica materialista fonamentada en l'Evolucionisme Darwinista que, considero respectable però confesso que no forma part de la meva creença personal. El llibre es un equivalent a El Criterio d'en Balmes per ensenyar a pensar bé només que, en una versió agnòstica sense espiritualisme.\nEn Lluis ha tingut la valentia d'inventar noves paraules com per exemple el mot "Benal" per referir-se al Be Universal, i en aquest cas el "Benal" nosaltres els creients ho traduiriem pel nom Deu. També ha inventat una altre paraula relacionada amb l'expresió "universal" que ell ha canviat per "universaria" fent referència a l'Univers.\nEl llibre porta tots els ingredients per saber com funciona la vida a nivell còsmic, social, cel·lular, polític, psicològic, medicinal i etc. Es un assaig per fer entrar en la mollera del lector que aquest mon en que vivim es un ecosistema que s'ha de respectar en els moltissims i variats aspectes i s'ha d'escoltar a la naturalesa.\nD'entrada el llibre m'ha agradat molt només que, no comparteixo alguns punts concrets. Per la manera tal com queden exposades les ciències naturals es veu clarament que en Lluís n'es un expert. Li agraeixo que en la lectura de les seves pàgines ens podem cabbussar en la contemplació de l'Univers amb tot el vocabulari nominatiu de cada el·lement que això comporta.\nCom en tota obra literaria sempre trobo algún paràgraf o capitol en que dissenteixo i portant un llapis a la ma faig de tan en tant un cercle rodejant el paràgraf polèmic que crec discutible, com també els temes més interessants que cal recordar de la materia de cada llibre. Quan enceto un llibre de la meva propietat l'engargoto amb senyals de llapis destacant els punts que més m'interessen per després tornar-lo a repassar amb quatre cops d'ull.\nPosats doncs a fer un elogi i també una crítica del llibre de l'amic Lluís Preses comencem per les notes que he engargotat amb el meu llapis.\n1) En primer lloc el nom de Benal que es una bona estratagema per no anomenar a Deu i així ningú s'emprenya quan el llibre va destinat generalment a lectors agnóstics no creients, perque només sentint el nom de Deu ja s'esvalota el galliner.\n2) Pag. 25, diu de que tots estem a mercè de l'Atzar, la qual expresió no comparteixo com a creient i més aviat jo ho traduiria que tots estèm a mercè de la Providència. Em penso que si considerem que els èssers vius hem de donar gracies a l'Atzar semblaria igual com si tinguessim que donar gracies a la loteria.\n3) Pag. 51, diu que la superpoblació en les ciutats es causa de la disminuició de llibertats i de l'augment de la inseguritat. Dissenteixo d'aquesta teoria. La superpoblació no pot causar els mals que anomena, en aquest cas la causa dels mals es la injusticia en el repart de la riquesa disponible que causa guetos de pobresa y d'aquí venen les inseguretats. També diu que imaginar com creien les tribus primitives que les zones desértiques de la terra son un "càstic" es una puerilitat. Dissenteixo. Perque pels creients si que pot existir el tal castic, i en aquest detall estic convençut que les tribus primitives tenien raó.\n4) Pag. 53, fa menció de famosa frase "el sentit comú és el menys comú dels sentits". Estic totalment d'acord amb la frase, la gran massa son poc assenyats per naturalesa. Aquesta expresió l'han donada com a propia d'en Jaume Balmes, però ho he escanejat a Internet i no ho he pogut verificar qui realment va ser l'autor d'aquesta cita celebre, en alguns llocs posa "autor anònim".\n5) Pag. 55, diu que la política d'ajuda a la família pot ser adequada però, la política d'ajuda a la natalitat avui dia es converteix en egoista i hipòcrita ja que està programada pels governs per augmentar els seus poders. Dissenteixo. Aquesta política d'ajuda a la natalitat pot servir molt bé per augmentar el poder d'algun país sempre que sigui per exemple dels habitants de Catalunya, i per la raça catalana significa una expansió. Però el problema es que ens venen immigrants d'una religió molt conflictiva que son els que engendren més fills, i si el govern donés ajudes a la natalitat se'n beneficiarien més ells que no pas nosaltres.\n6) Pag. 59, diu dels textos dels codis genètics dels cromosomes que van evolucionar dels monos a la raça humana. Dissenteixo. Si ho cerquem a la Wiquipedia trobem expressions que diuen "creiem que ha sigut així", com volent dir que la comunitat científica te una mena de "fe" en que les mutacions és van produir, i la "fe" pertany al àmbit de les religions no de la ciència, la ciència ha de ser verificable.\n7) Pag. 78, diu que la ciència és una sense dualitats. Dissenteixo. De ciències n'hi poden haver tantes com científics i cada investigador pot tenir el seu convenciment personal. Si vol dir que la ciència és una sense dualitats perquè el dogma científic que domina per majoria així ho exigeix, l’expressió es encertada però queda la ciència sotmesa a la dictadura políticament correcta dominant de l'època.\n8) Pag. 83, diu que els poetes de l'amor no haurien parit cap vers si haguessin cantat a una dona vella amb "v". Estic d'acord, els poetes han cantat a la bellesa amb "b", es natural.\n9) Pag. 88, diu de la mística que sembla la cerca de la unió amb el Tot, i s'oblida de mencionar a El Benal o també al possible Deu existent.\n10) Pag. 140, diu que així com és convenient que les persones és facin un xequeix per determinar si tenen alguna anomalia de salut física, també seria convenient fer-se un xequeix per determinar si existeix anomalia mental. Contesto que per això son els psiquiatres però en aquest cas hauria també de dir que s'hauria de fer passar obligatoriament per llei sovint a fer-se mirar el cervell a certes persones conflictives, potser així ens estalviaríem casos d’assassinats i successos indesitjables.\n11) Pag. 148, diu que la superpoblació és una de les causes de mancances col·lectives. Dissenteixo. Les causes dels mals no son la superpoblació, en temps pretèrits no existia la superpoblació i també hi havien guerres. En temps dels romans al mon hi havien quatre gats, només uns 200 milions d'habitants, i les nacions és mataven unes contra les altres a pesar de tot l'immens territori mundial que tenien d'espai.\n12) Pag. 159, diu que l'Univers no és Deu, que es un organisme viu que evoluciona i s'autorestableix com si fos molt més que un ordinador programat. Diu que Deu no queda exclòs. Li faltava dir que el Benal podria ser el Deu mencionat.\n13) Pag. 165, diu del problema de l’escassetat d'aliments a causa de la superpoblació i atribueix el problema a la superpoblació quan podria mencionar com a causa el malbaratament dels recursos per part del primer mon en perjudici del tercer mon. De recursos en tenim de sobres però mal repartits, el que falla es la solidaritat.\n14) Pag. 166, diu que hem d'entendre que hi ha una sola ciència i que el tronc de les seves varies projeccions es la ciència filosòfica. Dissenteixo. De ciències, filosofies i creences poden existir moltes. Encara que ja he dit anteriorment que si volem entendre una sola ciència com a única ens hem remetre a la ciència aprovada pel dogma científic de moda de l'època, sobretot en ciències polèmiques que tracten de l'Evolucionisme . Si un científic va pel seu compte i no respecta la moda imperant després no li donen feina a les universitats.\nParadoxes Del Zapaterisme\nAcaben de posar una llei que prohibeix fumar en llocs públics sota pena fins i tot de que un fumador pugui ser denunciat de forma anònima. Estèm en un moment governamental en que els savis de la Moncloa ja no saben que fer per fer-se veure i fican ma de lleis de pa sucat amb oli per donar sensació i fer creure als espanyols que en Zapatero remena les cireres de veritat com a president del Govern. Es allò de distreure al personal perque aquest personal (tots els espanyols) no pensin gaire amb el seu cap i segueixin tenint "fe" en el personatge teatral de la cella geperuda i la rialla mecànica.\nAhir dilluns vaig seguir el programa El Gato A L'Agua del canal Intereconomia i em va fer molta gracia un acudit tirant a macabre que va explicar un contertuli dels que apareixen freqüent en el programa citat. Passo a explicar l'acudit: """Resulta que hi havia una família que tenien una nena de 16 anys i un dia la nena no acabava mai d'arribar a casa al vespre, el seu pare estava desesperat. --¿Encara no arriba, on estarà?--La mare també patia igual. Fins que per fi després de llarguissima anguniosa espera per part dels pares, la nena truca a la porta de la casa a les 3 de la matinada, els seus pares plens d'alegria la fan entrar i li pregunten.--Estavem molt intranquils per tu, no saviem que et podia haver passat, ara almenys estem contents de que hagis arribat encara que, molt tard per ser tant jove ja que només tens 16 anys. Però voldriem saber que t'ha passat perque t'hagis retrassat tant.---La nena de 16 anys els contesta--No patiu pares meus, només m'he retrassat unes hores perquè he passat per una clínica a que em practiquessin un avort, estava embarassada d'unes poques setmanes i m'han solucionat el problema, es una operació molt senzilla que es fan moltes noies de la meva edat. ----Despres els pares al sentir la resposta de la nena al instant queden satisfets i relaxats de la tensió nerviosa acumulada al saber almenys que la nena no havia caigut en qualsevol vici macabre dels més inimaginables. Però la nena interessada pel patiment dels seu pares, els pregunta.---¿Doncs vosaltres perque heu estat patint amb tanta tensió nerviosa esperant que jo arribés puntual a la nit??----Els pares li contesten---¡¡¡¡Ai filla meva, nosaltres estavem molt preocupats per tu perquè creiem que estaries fumant tabac.!!!"""


Torna ‘Atrapa la Tapa’, la ruta de tapes per Sant Andreu | Andreuenc\nTorna ‘Atrapa la Tapa’, la ruta de tapes per Sant Andreu\nEconomiaIsaac López 12/05/2016\nL’Atrapa la Tapa ja és aquí de nou. Per tercer any consecutiu, la ruta de tapes per Sant Andreu arriba de la mà de les associacions de comerciants del Districte, disposades a donar-ho tot per conquistar els andreuencs i andreuenques. Així, un total de 47 bars i restaurants repartits pels set barris de Sant Andreu oferiran cada dijous de 19:00 a 22:00 una tapa elaborada especialment per l’ocasió i una beguda -aigua, canya o copa de vi- pel mòdic preu d’1,95 euros.\nEn aquesta ocasió, però, només durarà quatre mesos, fins al 25 d’agost, contràriament a l’edició anterior, que es va allargar fins la tardor. Tal com comenten des de l’Eix Comercial de Sant Andreu el motiu respon a “satisfer els paladars més exigents en productes de temporada”, i alhora aprofitar al màxim el bon temps i les terrasses que omplen els carrers i places andreuenques durant els mesos d’estiu.\nI és que les edicions anteriors van ser un èxit de participació. L’Eix valora l’acollida, fet que demostra “la salut de l’oci i l’esbarjo a Sant Andreu, sempre ple de vida que cal cuidar i mimar”. Per això en aquesta edició es premiarà els andreuencs i andreuenques que hi participin. Només caldrà completar la ruta amb els 47 segells de cada bar o restaurant i dipositar-la en alguna de les urnes habilitades, i automàticament es participarà al sorteig d’un sopar de tapes per a dues persones al bar de la ruta que es desitgi.\nLa ‘Vermuburguer’ de La Vermuteria (Fabra i Puig, 51), els ‘Ous trencats Aloeli’ de La Ruta de les Monges (Monges, 7), el ‘Bollo preñao’ del Forn Trinitat (Bartrina, 52-54), la ‘Croqueta kikirikenya’ del Kikiriki (Lima, 16)… Són només els noms d’algunes de les noves tapes que es podran degustar i que, com a novetat, es podran comentar i valorar a la pàgina oficial d’Atrapa la tapa. Al web també es pot descarregar el plànol amb els restaurants participants i la tapa que ofereix cadascun, tant en català, com en castellà i en anglès. Amb aquesta iniciativa es pretén fomentar que el turisme que visita Barcelona a l’estiu es desplaci a Sant Andreu per gaudir de la nostra festa de la tapa.\nFotografia: ‘Nachos’, la tapa de l’Espurna (Pare Secchi, 21) | Atrapa la Tapa\nEtiquetes: 2016Atrapa la Taparuta de tapesSant Andreu\nS’amplien les sales d’estudi nocturnes amb l’arribada dels èxamens finals i la selectivitat\nCarmen Andrés, del PSC, podria ser la nova regidora del Districte


El pilot d'una avioneta resulta il·lès després d'estavellar-se en un bancal de Beneixama\nEl pilot d'una avioneta ha resultat il·lès després d'estavellar l'aparell en un bancal situat a les proximitats de l'aeròdrom de Beneixama (Alacant), segons han informat fonts de el Consorci Provincial de Bombers.\nEl succés ha passat cap a les 13.45 hores per causes que no han estat precisades i els serveis facultatius de el Centre d'Informació i Coordinació d'Urgències (CICU) no han arribat a intervenir ja que, segons fonts sanitàries, es tractava d'un accident únicament amb danys materials.\nFins al lloc s'han desplaçat, entre d'altres efectius, dos vehicles de bombers amb base a Villena per retenir la fuga de combustible, desconnectar la bateria de l'avioneta i evitar, així, un possible incendi.\nA l'sembla, el pilot és un home de mitjana edat, han assenyalat fonts de Consorci.\nEn elaboració els documents que configuraran els futurs PGOU de Beneixama i Beniardà\nUn ciclista ferit després de caure a Beneixama\nEls morts per la pandèmia a la Alacant són ja tants com la població de Beneixama\nDiversos municipis de l'interior de la província suspenen les classes pel temporal de neu


La Festa del Reciclatge i moltes activitats més sobre la sostenibilitat | Il·lusió\nAquest dissabte, a partir de les 11 del matí, tindrà lloc al Parc Central la Festa del Reciclatge organitzada pel Consorci per al Tractament de Residus Sòlids Urbans del Maresme dins el marc del projecte “Mataró, ciutat de valors” que aquest mes reflexiona entorn de la sostenibilitat. Aquest acte consistirà en diverses activitats infantils entorn del reciclatge de residus.\nEls nens podran jugar amb grans inflables cedits per l’Agència de Residus de Catalunya i participar de tallers monotoritzats, un sobre processos de reciclatge i energia renovable i, un altre, sobre conscienciació en el consum. En aquesta festa els nens també rebran diferents materials i informació relacionats amb el reciclatge.\nMés activitats sobre la sostenibilitat\nAbans d’aquesta festa estrella del cap de setmana, hi haurà a Mataró més activitats sobre la sostenibilitat. Dijous, a les 7 de la tarda, a l’auditori del Tecnocampus, Joan Antoni Melé, sotsdirector general de Triodos Bank a Espanya, explicarà l’essència d’aquesta alternativa de negoci bancari en què els diners només s’inverteixen en economia real finançant iniciatives, empreses i institucions que aporten un valor afegit de tipus social, ambiental i cultural.\nEl divendres, a les 19 de la tarda, al Centre Cívic del Pla d’en Boet, tindrà lloc la taula rodona “La terra imprescindible: Per menjar, per treballar, per gaudir, per viure” organitzada pel CATAM, amb la intervenció de: Josep Montasell, enginyer Tècnic Agrícola i especialista en gestió d’espais agraris periurbans, i Carles Soler, veterinari i col•laborador de la revista “Soberanía Alimentaria, Biodiversidad y Culturas”. I una sèrie de convidats a la fila zero que també explicaran les seves experiències i intervindran al debat.\nEncara més activitats a la secció d’agenda d’aquesta mateixa web: http://mataromagrada.cat/cooperacio/Agenda/


El CN Sabadell de futbol sala consolida el lideratge davant un combatiu Lleida | Ràdio Sabadell\nEl CN Sabadell de futbol sala consolida el lideratge davant un combatiu Lleida\nEl Pavelló del Nord, la nova casa del Club, està donant bon rendiment als nedadors | CNS futbol sala\n10.11.2020 17:00 Sergi Park\nInici immillorable del Club Natació Sabadell després de tres jornades al grup 3B de la Segona Divisió 'B' de futbol sala. Els sabadellencs són l'únic equip que ha guanyat tots els partits (nou punts de nou), i a més, són el conjunt més golejador de la classificació amb 28 gols a favor.\nEl conjunt dirigit per Borja Burgos va augmentar el seu caseller aquest cap de setmana després de vèncer 8-6 el Lamsauto Lleida al Pavelló Nord, en el que ha estat, fins ara, el seu partit més ajustat. "Hem estat molt superiors a la primera part amb 4-1 i moltes ocasions de gol, després ens han canviat el ritme del partit amb el porter-jugador i ens hem passat els últims vint minuts pràcticament defensant", confessa l'entrenador del Club.\nTot i això, Burgos valora positivament el gran inici de temporada que ha tingut l'equip destacant sobretot el gran treball que fan en conjunt. El tècnic ha confessat que el seu objectiu per ara serà allargar aquest bon inici i tractar de ser el més regulars possibles per tal d'estar el més a dalt per la segona fase de la temporada. "És un format molt exigent, si perds pocs punts a l'inici et pot condicionar la segona lligueta, cada dia hem de sortir a guanyar els tres punts". El Mataró serà el pròxim escull dels nedadors.\nSurrealista ajornament del partit del Futsal Pia\nA l'altre subgrup, al 3A, el partit entre el Cerdanyola i la Pia es va ajornar per un embolic de la Federació. Els cerdanyolencs van demanar la suspensió en primera instància perquè un dels seus jugadors havia estat en contacte directe amb un positiu. Durant uns dies es va entrenar amb els seus companys. El protocol, però, marca que, en aquests casos, la resta no han de fer quarantena excepte sí el jugador en qüestió acabés donant també positiu. Per aquest motiu, els escolapis no van acceptar la petició i volien disputar el xoc amb normalitat. El Cerdanyola, igualment, va enviar el document a la Federació i aquesta va acceptar sense el consentiment sabadellenc. Minuts després, rectificaria: el partit sí tirava endavant. Es va avisar els dos equips però no als àrbitres, que no es van presentar al pavelló. Mentre Pia i Cerdanyola escalfaven sobre el parquet del Guiera, l'ens federatiu va donar l'opció a enviar uns col·legiats una hora més tard de l'hora fixada.\nSegons el capità i director esportiu de la Pia, Santi Sardà, els dos conjunts estaven disposats a esperar, però el seu homòleg a Cerdanyola es va negar. Si els dos clubs no es posaven d'acord, en aquest cas sí s'havia de suspendre. "Sé que el seu entrenador i jugadors volien, però el seu director esportiu no. Si no hi ha acord, no es pot jugar. Ens vam dutxar i vam tornar a casa indignats", ha comentat resignat Sardà a l'Hotel Suís. I ara, entre el calendari atapeït i el toc de queda, s'ha de veure quan es pot encabir aquest partit ajornat. "Volíem jugar per això, perquè sabem com està el calendari. A més, cada jornada se suspenen partits per la covid i anirà a més ara que ens comencen a fer els tests cada 15 dies", opina Sardà. Si no passa res estrany, el pròxim rival dels escolapis serà L'Hospitalet Bellsport aquest cap de setmana.\n🔊 ÀUDIO #HotelSuís | Per què no es va jugar el @CERDANYOLAFC - @FutsalPia quan els dos equips ja estaven escalfant-se sobre el parquet? "La suspensió ens va sorprendre a tots", lamenta el capità i director esportiu escolapi, @SantiSarda\n▶ https://t.co/4OG5lwxfHB [40:32] pic.twitter.com/fcRSqUo1XP


Una finestra a la inspiració | ADG-FAD\nFedrigoni aposta una vegada més pel disseny i acompanya a ADG-FAD per a inspirar i estendre la cultura de la comunicació visual\nFedrigoni i ADG-FAD són impulsors de coneixement creatiu a través de diferents fòrums en els quals presenten, comparteixen i debaten idees o experiències que puguin facilitar i potenciar el treball diari dels professionals del nostre sector. Sobre la base d'aquest punt en comú, Fedrigoni ha decidit unir-se a ADG-FAD com a col·laborador premium i brindar a la nostra labor cultural la seva experiència i segell de qualitat.\nCom a fruit d'aquesta col·laboració, Fedrigoni posarà la seva extensa gamma de papers i suports al servei dels ADG Laus i, a més, ens acompanyarà als ADGTalks durant 2019.\nEn cadascuna de les nostres xerrades, els assistents tindran l'oportunitat de conèixer de prop la campanya Feed your Creativity, una iniciativa amb la qual Fedrigoni vol alimentar a partir d'una selecció especial dels seus papers, la inspiració dels professionals del disseny, les arts gràfiques i la comunicació. Especialment per a aquestes trobades, Fedrigoni ha dissenyat un Paper Truck on els curiosos podran conèixer en exclusiva una línia concreta de papers, propostes creatives i altres novetats que aniran variant en cada ocasió.\nFedrigoni Feed your Creativity i ADG uneixen forces per primera vegada aquest any en el pròxim 30 de gener a l'ADGBigTalk Design Derby amb Summa Branding, Vasava i Interbrand Milan, que ens acompanyen per presentar el case study dels rebrandings que van dur a terme per al Barça, l'Atlètic de Madrid i la Juventus, respectivament. En aquesta vetllada incomparable i ja en clau de Sant Valentí, el Paper Truck de Fedrigoni ens presentarà en exclusiva els seus Red Papers i una proposta creativa dissenyada en aquesta gamma de paper. A més, convidarà a tots els assistents a un elixir natural per a incentivar la imaginació i obrir aquesta finestra a la creativitat.


5610 - Resultados de la búsqueda - Depósito Digital de Documentos de la UAB\nPágina principal > Resultados de la búsqueda: 5610\n2 p, 711.1 KB Virologia  / Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n8 p, 3.4 MB Virologia  / Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n6 p, 1.4 MB Virologia  / Guerrero, R. ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n5 p, 4.4 MB Virologia  / Guerrero, R. ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n5 p, 1.2 MB Virologia  / Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n5 p, 1.8 MB Virologia  / Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n11 p, 8.3 MB Virologia  / Guerrero, R. ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències


Serhs ofereix productes per a la neteja i desinfecció de cases de colònies i albergs | ACCAC\nSerhs ofereix productes per a la neteja i desinfecció de cases de colònies i albergs\nCaldrà intensificar els procediment de neteja i desinfecció habituals que es duen a terme amb la reobertura de les instal·lacions juvenils.\nArran de la pandèmia del Coronavirus cal prendre una sèrie de mesures per evitar la seva propagació i atès que s'ha observat que la supervivència del coronavirus en les superfícies pot ser molt variable, és recomanable que s'intensifiquin els procediment de neteja i desinfecció habituals que es duen a terme en locals i establiments de concurrència humana.\nPer tots aquests motius Serhs Distribució, amb qui l'ACCAC té un acord de col·laboració, ofereix una sèrie de productes per poder complir amb tots els protocols de seguretat i higiene necessaris per la reobertura de les instal·lacions juvenils i assegurar la neteja i desinfecció del seus espais.\nSerhs ofereix també els productes de neteja i desinfecció de PROQUIMIA, que disposa d'un format ECOLAVEL. Amb productes que acrediten la seva eficàcia contra el coronavirus i han estat aprovats pel Ministeri de Sanitat. Us adjuntem també un protocol que han elaborat amb el llistat de productes que aconsellen en cada superfície.


Neix l'OPRAX per frenar els discursos xenòfobs i racistes - Social.cat\nNeix l'OPRAX per frenar els discursos xenòfobs i racistes\nL'objectiu és evitar aquests argumentaris en les línies polítiques dels partits que es presentin en les properes eleccions municipals\nDivendres, 30 de maig de 2014 | 13:15 h\nEn les últimes eleccions europees alguns partits d'extrema dreta, xenòfobs i racistes, han aconseguit una important representació a la cambra. Per això, des de SOS Racisme s'ha iniciat una nova campanya per intentar frenar aquest tipus de discursos.\nAmb la creació de l'Observatori de Polítiques Racistes i Xenòfobes (OPRAX) es vol intentar evitar que aquest tipus de partits aconsegueixin representació en les properes eleccions municipals catalanes que se celebraran a la primavera del 2015. OPRAX vol esdevenir una plataforma per analitzar els discursos polítics racistes i xenòfobs als municipis de Catalunya per tal de frenar que aquest tipus d'argumentaris.\nOPRAX treballarà, sobretot, en aquells municipis que ja hi ha regidors de Plataforma per Catalunya. A més, vol esdevenir un espai obert perquè tothom qui ho vulgui pugui esdevenir observador de l'Observatori i alertar d'aquells comportaments o opinions racistes.\nD'altra banda, han inclòs la ciutat de Badalona com un cas específic pel conjunt de vots que el PP i de PxC aconseguiren en les últimes eleccions municipals del 2011.


Iniciatives – taulell comerç\nEn aquesta secció trobareu les iniciatives de dinamització comercial més destacades d’arreu del país i del món sencer. I és que el teixit associatiu del comerç es mou, ara més que mai, per tal de reactivar el sector. Segur que hi trobareu actuacions d’allò més inspiradores.\nVeure les iniciatives\nAnar a INTspira't\nVols formar part de la plataforma d'iniciatives innovadores?\nEntre tots reactivem el comerç català de proximitat. Inscriu la teva Iniciativa o Market\nVols estar informat sobre el món del comerç?\nDona’t d’alta al nostre butlletí per tenir les últimes noticies\nEns pots fer arribar els teus comentaris, suggeriments i/o preguntes a través del següent correu electrònic: taulellcomerc@ccam.cat


Aprovat el Pla de Suport a les Associacions de Barcelona\nEl 17 de març la comissió de Presidència i Règim Interior va aprovar el Pla de suport a les Associacions de Barcelona 2015-2017, que ja havia estat aprovat prèviament pel Plenari del Consell Municipal d'Associacions de Barcelona.\nEl Pla inclou 79 accions concretes, pensades per fer més visible la feina de les associacions reconegudes que existeixen a la ciutat, crear nous espais de relació amb l'administració i millorar l'eficiència i la transparència del seu finançament.\nEn la presentació del pla, el primer tinent d'alcalde, Joaquim Forn, va fer un reconeixement a les associacions per la seva tasca a favor de la cohesió social i territorial, per vehicular els compromisos col·lectius des de diferents vessants i per esdevenir un exemple de la vitalitat de la societat barcelonina i catalana.\nEl Pla de Suport a les Associacions ha estat elaborat conjuntament amb les entitats de la ciutat, amb l'objectiu que sigui el marc de referència per reforçar i visibilitzar les polítiques col·laboratives entre l'Ajuntament i el teixit associatiu.\nEl Pla es desenvolupa en quatre àmbits estratègics:\nEspais per a la ciutadania\nEn el pla també s'explicita la voluntat de mantenir Torre Jussana com a Centre de Serveis a les Associacions i reforçar el paper de l'equipament com a punt neuràlgic del coneixement associatiu de la ciutat.\nConsulteu la Mesura de Govern del Pla de Suport a les Associacions 2015-2017\nGestió cívica: aprovat el model de bases\nEn la mateixa comissió també es va aprovar el model de bases de la gestió cívica per a la gestió d'equipaments i serveis de la ciutat. La gestió cívica és una fórmula reconeguda per la Carta Municipal. Aquest model s'ha treballat conjuntament amb la Plataforma de la Gestió Ciutadana, que agrupa associacions de la ciutat que gestionen equipaments municipals.\nPla estratègic de Casals de Barris\nTambé es va donar el vist-i-plau al Pla Estratègic dels Casals de Barri 2015-2018, fet a través d'un procés participatiu que ha servit per analitzar la situació actual i assenyalar els reptes de futur.\nLes prioritats fixades pel pla són: enfortir i millorar la capacitació de la gestió de casals de barri, treballar per la formació contínua dels equips dels casals, dissenyar i posar en marxa un pla de comunicació i consolidar la xarxa dels casals de barri de la ciutat.\nTotes aquestes mesures tenen com a objectiu enfortir el model de participació de la ciutat i donar protagonisme al teixit associatiu amb uns instruments de relació amb l'administració municipal més clars i més sòlids.


Vista parcial: Fer de la necessitat virtut\nTenim tendència a fer de la necessitat virtut. Crec que aquest és un fet innegable. M’ha vingut al cap aquest pensament a causa de la iniciativa d’una colla de Benimodo de fer unes samarretes en les quals hom proclama als quatre vents i en verd sobre negre, el seu orgull de ser de poble. La iniciativa no en sembla gens malament, jo també em sent orgullós de ser de poble, i si no compre la samarreta serà més aviat pel meu pudor a identificar-me públicament i ostentosa com a membre incondicional de qualsevol grup, que per falta de convicció. A més, el propòsit que ha motivat la confecció de les samarretes, fer front a l’especulació i la desfeta urbanística, em sembla ben lloable. El problema és que tenim la tendència a sentir-nos orgullosos i a fer proselitisme d’allò que som i de tot el que som, de cadascuna de les circumstàncies en les quals ens trobem, siguen volgudes o només inevitables. Torne a dir, la iniciativa de les samarretes ha estat la causa d'aquest pensament, no la seua justificació (ha estat, per dir-ho així, el detonador d'una associació d'idees humeana, no la raó justificadora).\nEls joves dels pobles, quan encara tenen l’oportunitat o la possibilitat de no viure-hi, abominen en molts casos de la vida que s’hi duu: de la seua mentalitat, d’estar absolutament controlats, de la falta de marxa... Aquests mateixos joves, quan ja siguen adults i ben adults, si no han tingut més remei que restar-hi i viure, acabaran fent una apologia abrandada de les virtuts de la vida en el poble que primer han deixat com un drap brut. I no sols això, sinó que maldiran tot el que sabran i més de la ciutat i de la vida en la ciutat. I a l’inrevés passarà amb els habitatnts de la ciutat, aquells que primer han pogut admirar la vida en els pobles, acabaran blasmant-la: els dels pobles són incults, taujans. Mai no he entés perquè aquell costum de pressuposar cultura en els ciutadans, només pel fet de viure a la ciutat i incultura en el poblatans. No he sabut mai perquè l’habitant de qualsevol barri d’una ciutat (per marginal que siga) ha de gaudir, per aquest sol fet, de la possessió d’algun coneixement que no tinguen els de poble. És que el sol fet de haver-hi nascut suposa una ciència infusa? De vegades em sembla que s’assumeix, d’una banda i l’altra, alguna espècie d’innatisme estrafolari en aquest sentit.\nEl pensament, en definitiva, un pensament que governa moltes coses de la nostra vida, i que explicaria posicions com l’etnocentrisme, el sectarisme, el fanatisme i molts altres ismes, ve a ser: com que això és meu, és i ha de ser el millor. Potser és una pòcima d'autoafirmació, un bàlsam contra el desencant. Però, en qualsevol cas, hi ha una part de la soució que seria bo de resistir. De “m’agrada el que tinc i el que sóc” no se sgueix “qualsevol altra cosa és dolenta o pitjor”; sobretot s’hauria de resistir la tentació imperialista: “qualsevol altra cosa ha de ser atacada, assimilada, o, si no, absolutament menystinguda”. Supose que a tots us venen al cap moltes exemplificacions d’aquest non sequitur i de les seues conseqüències.\nSí, tenim la tendència a fer de la necessitat virtut. Hi ha casos extrems. L’altre dia em contava algú —del qual no diré el nom, perquè és un personatge ben conegut— que tenia uns amics amb un fill coix (era una altra cosa, però he canviat la característica en favor de l’anonimat). Es tractava d’una família d’aquestes que solen presumir de què tot és perfecte a casa seua. Tant parlaven i tan bé del seu fill i la seua coixesa, que aquesta persona de la que us parle va arribar, gairebé, a sentir que era una desgràcia que els seus fills no hagueren sigut coixos; que havia tingut mala sort.\nSer coix no és bo; tampoc no diré que siga una desgràcia i, òbviament, no és quelcom del qual hom se n’haja d’avergonyir. Però em reconeixereu que no és una cosa de la qual hom haja de fer bandera, ni tampoc res que s’haja d’imposar als altres. No hem de fer coixos a la resta perquè nosaltres ho siguem. Sentir-se content i satisfet d’allò que hom és, pot ser una cosa bona, ja que evita ansietat, insatisfaccions i traumes. Però abans de lloar-ho, d’assumir-ho sense un badall de crítica i sense ningun ànim de canviar, abans de voler fer iguals als altres, parem-nos a pensar si no serà una coixesa nostra i que, per ser nostra, no la fa millor que tenir les dues cames sanes i fortes. Per tal d’estimar el que es nostre, no cal menysprear allò que és alié. I estimar el que és nostre només perquè ho és (per que acabat sent-ho), sense parar-se a pensar si realment és bo o ens convé, tampoc no és el procediment més raonable.\nprefereixo ser feliç de viure al poble, o no, que no pas estar-ne orgullosa. L'orgull, en tots els casos, fins i tot en la coixesa, mai és el millor camí per arribar al cor de les persones. Un bon article, gràcies :)\nLa il·lustració de la rabossa i la parra, molt ben trobada, com anell al dit, si senyor!\nTanmateix, no tinc res contra els de ciutat, fins i tot en conec alguns de ben assenyats, però no em diràs que els de ciutat, per regla general, no tenen una mica pinta d'estrenyits... (i no crec estar fent de la necessitat virtut, ara).\n2 de novembre de 2009 a les 17:51\nHola Tobies. Volia enviar-te, com a comentari, una tira de Mafalda on parla de "patriotisme i comoditat" però supose que ja la coneixes (a més a més no sé com incloure imatges als comentaris.)\nMira quines coses: la parauleta per a enviar el comentari es "pacta"\n2 de novembre de 2009 a les 21:45\nEl problema és l'orgull perquè sí, perquè toca i perquè és allò meu.Hom acaba per defensar fins i tot els desavantatges.\nAquest estrenyiment del que parles, Francesc, és justament una conseqüència del que dic, no?\nJo, com aquell de l'acudit: Así por el nombre, no; pero si me la tararea. Jesús, podries transcriure-la. Ja sé que no és igual, però...\n3 de novembre de 2009 a les 11:30\nDoncs.... Està Mafalda parlant amb Felipe i va i diu:\n-Si la maestra no se enojara yo escribiría una composición sólo con preguntas: "¿Nosotros amamos a nuestro país porque nacimos aquí?, ¿Los turcos aman a Turquía porque nacieron en Turquía?, ¿Los suecos aman a Suecia porque nacieron en Suecia?"... "Patriotismo y comodidad" la titularía.\nI Felipe mira amb la cara que només Felipe sap posar.\n3 de novembre de 2009 a les 11:57\nPer què em diuen Tobies\nLa VII Jornada Joan Fuster


La III Marató de Lectura Camp de Túria-Els Serrans conclou amb èxit de participació - Noticias CAMP DE TURIA\nEl passat dissabte, 1 de desembre, va concloure la III Marató de Lectura Camp de Túria-Els Serrans. Aquesa cloenda es va portar a terme amb el lliurament dels premis d’aquesta iniciativa. Enguany la Marató ha proposat diferents concursos. D’una banda ha tingut lloc el tradicional concurs de Microrelats. D’altra banda, la fotografia també va tornar a formar part d’aquesta marató de lectura.\nL’acte va comptar amb gran assistència de públic i la presència de diverses alcaldies i regidories de les localitats participants. Aquest esdeveniment es va celebrar en el Teatre Municipal de Marines on es van anunciar a les persones guanyadores de les tres categories convocades: haikubooks, que proposava realitzar un poema haiku a partir dels títols de tres llibres fotografiant els seus lloms; bookface, que consistia a encaixar una cara, un paisatge o qualsevol altra forma amb la portada d’un llibre i, finalment, la categoria de microrelats.\nEn aquest projecte intermunicipal de la Marató de Lectura van participar els pobles d’Olocau, Marines, Gàtova, Serra, Nàquera, Loriguilla, les Alcubles i Villar del Arzobispo. Així, aquesta iniciativa recorre municipis de la comarca del Camp de Túria i Els Serrans, amb la finalitat de fomentar la lectura, principalment entre els més menuts.\nLes persones guanyadores de les diferents categories dels premis van ser:\nPilar Tortajada (les Alcubles)\n-MICRORELATOS EN CASTELLÀ CATEGORIA A\n1r premi compartit: Dolç *Oliag (Marines), Milagros Cortés (Villar) i Eva Mª *Kaifer (Nàquera)\n-MICRORELATOS EN CASTELLÀ CATEGORIA B\n1r premi: Carla Morante (Bétera)\n2n premi: Ismael Roldán (Bétera)\n3er premi compartit: Claudia Cañaveras (Bétera) i Patricia Garrido (Bétera)\n-MICRORELATOS EN VALENCIÀ\n1r premi: María Deltoro (Villar)\n2n premi: Mº Jesús Nicolau (Gàtova)\n3er premi: Rosa Mº *Razalén (Marines)


Resolució Ajuts AFA Dovella 2021-2022 | Blog AFA Escola Dovella\n7 febrero, 2022 6 febrero, 2022 / comunicacioafadovellacat\nDesprés d’un treball de valoració per part de tot l’equip, s’ha aprovat l’atorgament dels ajuts AFA Dovella. S’han rebut 45 sol·licituds, per part de 35 famílies. Això representa el 20% de l’alumnat de l’escola. S’han aprovat 42 sol·licituds, el 93% de totes les rebudes: 30 ajuts del 100% i 12 ajuts del 50%.\nEl total dels diners invertits és de 5.320 €, que seran ingressos que l’AFA deixarà de recaptar de les famílies aquest curs. Així mateix, recordem que comptàvem amb els diners del fons de cohesió recaptats el curs passat precisament amb la finalitat de cobrir aquesta davallada d’ingressos.\nVal a dir que enguany l’Escola rebrà, per primer cop, fons del Consorci d’Educació de Barcelona destinats a les famílies incloses en el Pla de Xoc, que permetran cobrir la quota de materials d’aquestes famílies. D’aquesta manera, l’aportació del Consorci es converteix en una nova font de finançament del Fons de Cohesió construït entre totes.\n← Fons d’Ajuts AFA Dovella 2021-2022\nFesta de la primavera al Carrer Muntanya recentment pacificat →\nUn comentario en “Resolució Ajuts AFA Dovella 2021-2022”\n8 febrero, 2022 en 09:00\nMolt bona feina! És molt gratificant saber que els fons d’ajut arriben a les famílies que ho necessiten i se li treu un bon profit.\nEntre totes ho fem possible.\nGràcies a la junta per la feina!!!


Els microplàstics banyen les platges catalanes | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nEls microplàstics banyen les platges catalanes\nUn estudi alerta de nivells fins a cinc vegades per sobre de la mitjana del Mediterrani\nMostra de microplàstics recuperats al Mediterrani. David Arquimbau Sintes\nTarragona 25 MAI 2021 - 12:17\tCEST\nLes costes de Catalunya suporten nivells de microplàstics més elevats que la majoria de platges del Mediterrani. La franja litoral catalana, especialment a les comarques de Tarragona, se situa com un dels punts més crítics pel que fa a la presència de polièster, polietilè i polipropilè, molt per sobre dels valors obtinguts als oceans de la resta del món.\nEl 60% de sardines i anxoves del Mediterrani occidental porten microplàstics a l’intestí\nÉs la conclusió que llança un estudi del grup de recerca Tecnatox, de la Universitat Rovira i Virgili (URV), basat en tres anys d'exploracions sobre el terreny i que ha il·luminat un treball científic publicat a Science of the Total Environment. No és un problema menor, adverteix l'informe, perquè “aquests plàstics trigaran molts anys a degradar-se i contínuament els estem alliberant al mar”, explica Joaquim Rovira, un dels autors de la investigació. “Els nivells són preocupants, aquesta és una zona d'acumulació de les més importants del món”, certifica.\nL'amenaça és doble, d'una banda per l'impacte del plàstic al mar i, després, per la possibilitat que acabi sent ingerit per peixos i mariscs. El treball impulsat des de la URV quantifica i determina la grandària, la morfologia i la composició dels microplàstics presents a la sorra de les platges, als sediments submarins i a les aigües superficials de la costa. Posa el focus, especialment, en el tram de litoral que queda sota la influència del complex petroquímic de Tarragona i del port. En aquesta zona operen més de 30 empreses químiques, repartides en dos polígons que ocupen 1.200 hectàrees i que inclouen també les instal·lacions portuàries. Es tracta del complex químic més important del sud d'Europa, amb una producció de 20 milions de tones de diversos tipus de plàstics i combustibles.\nEl rastreig que han fet els investigadors del grup Tecnatox assenyala que, en aquest tram més proper a les fàbriques i al port, la concentració de microplàstics és fins a cinc vegades superior als registres mitjans del mediterrani. L'Aeqt, entitat que representa a les fàbriques químiques, defensa el compromís de la indústria “amb la protecció del medi ambient” i afirma que promou iniciatives que vetllen per “la qualitat de l'aire, la reutilització d'aigua o els microplàstics”.\nLa URV recull que existeixen altres estudis publicats que demostren que la concentració de partícules de plàstic a la costa de Tarragona s'assimila als resultats que llancen estudis fets al Líban o a Israel. L'equip investigador de Tecnatox assenyala que els corrents marins poden tenir incidència en l'acumulació de residus plàstics en punts concrets de la costa, però conclou que l'aportació de fonts terrestres, com els d'indústries o depuradores, hi juga un paper determinant. El grup científic ha recollit mostres d'aigües superficials, de sediments submarins i de sorra de platja. Les fibres de polièster dominen en els sediments del fons marí i en l'aigua de mar, mentre que els fragments de polietilè i polipropilè abunden a les platges. En aquest sentit, l'organització Good Karma Projects fa mesos que denuncia la presència permanent de pèl·lets, petites boles gomoses, a les platges catalanes. Aquestes bales de polipropilè, de tot just dos mil·límetres de diàmetre, es fan servir com a matèria primera per fabricar bosses, ampolles i un ampli assortiment de derivats plàstics.