30 fotografies rares de refugis de bombes de la Segona Guerra Mundial i més enllà - Cultura | Juliol 2020\nA principis dels anys seixanta al començament de la guerra freda, la història ens recorda que John F. Kennedy va enviar una carta sorprenent als nord-americans que es van subscriure a la revista Life. La carta explicava que el govern dels Estats Units deixaria d’ignorar la possibilitat de la guerra nuclear i Kennedy va assegurar que les proteccions que s’ofereixen a la comunitat obtindrien un fort impuls. A continuació, es va fer una enquesta nacional per trobar tots els edificis públics que podrien convertir-se en refugis nuclears.\nLa Guerra Freda va ser el moment de l’auge del refugi de les bombes, però persones de tot el món estaven creant les seves pròpies defenses abans de la Segona Guerra Mundial. Aquí teniu fotos d’aquella època i de les dècades que van seguir.\n1. 1939: Un home decora el seu refugi\nUn comerciant de botigues marines, el Sr. Barlow, treballava a l’interior del seu refugi ornamental ARP. | Fox Photos / Getty Images\nEls refugis d’Anderson a finals dels anys 30 eren habitualment als patis dels residents.\nLa Segona Guerra Mundial tot just començava el 1939, així que l'any anterior, Mashable explica que la gent preparava possibles atacs aeris. Aleshores, es va entendre que els que tenien les millors possibilitats de sobreviure es trobaven també als suburbis, ja que els habitants de la ciutat no tindrien moltes opcions per anar a llocs. Per això, Sir John Anderson, que es va encarregar dels preparatius dels atacs aeris a Gran Bretanya, va dissenyar el refugi d'Anderson.\nAquí, podeu veure un resident que treballa per fer que el seu refugi sigui propi. També és al jardí que era molt habitual.\nPròxim: Els jardins del terrat també es veien sovint.\n2. 1939: Les plantes es conreen sobre els refugis\nEl senyor i la senyora Joseph Pigot amb el seu nou refugi contra atacs aeris, que han cobert amb plantes florals. | Fred Morley / Getty Images\nEls residents amb refugis d'Anderson van celebrar concursos per qui el tingués més bonic.\nEls abrics d’Anderson dels anys 30 eren de metall corrugat i uns 6 metres d’alçada. La idea era que les famílies poguessin acollir-s’hi dins d’una situació d’emergència, tot i que sens dubte seria una adaptació ajustada. Es nota que eren només de 6,5 peus de llarg per 4,5 d'ample. Quan van ser enterrats, estaven a uns 4 m de terra i les seves cobertes estaven cobertes de terra. Com podeu veure aquí, molts van optar per plantar vegetació als seus terrats també.\nPròxim: Aquí és on els residents de la ciutat havien de protegir-se al '39.\n3. 1939: apareixen els refugis públics a Londres\nChronicle House a Fleet Street, Londres, marcada per ser utilitzada com a refugi aeri públic durant la Segona Guerra Mundial. | H F Davis / Getty Images\nLes bombes alemanyes van matar desenes de milers de residents de Londres durant la Segona Guerra Mundial.\nNo tots els residents en aquell moment tenien un jardí o una gespa per posar-hi un refugi, per descomptat. Així doncs, per als residents urbans, Mashable assenyala sovint refugis comunitaris, com el que es veu aquí.\nPRI assenyala que Londres va ser un lloc especialment perillós durant la Segona Guerra Mundial a causa dels atacs alemanys que van matar desenes de milers. Per això, molts que vivien a la ciutat es van refugiar en estacions de trens subterranis. El govern també es va implicar i va llançar un pla per construir refugis antidistribucions que poguessin mantenir milers alhora.\nPròxim: La construcció de refugis es va convertir en un esdeveniment comunitari.\n4. 1939: 2 dones intenten l’alçada del seu refugi\n1939: dues dones a Islington, Londres, intenten l'alçada del seu nou refugi contra atacs aeris. | Stephenson / Agència de premsa actual / Getty Images\nMolts residents s’amagaven als seus refugis cada nit en cas d’atac.\nSembla que construir i mantenir refugis de bombes va esdevenir un esdeveniment de la comunitat de finals dels anys 30 fins als anys 40. En aquesta foto, dues dones s’estan ajudant mútuament a l’alçada del seu refugi just per protegir-les dels atacs aeris alemanys. I Mashable constata que alguns residents de Londres en el seu moment recorden que entraven als seus refugis cada nit per a la seva pròpia protecció en cas de bombardeig.\nPròxim: Una noia petita troba una estructura realment única.\n5. 1939: una nena troba una entrada al refugi aeri\n1939: una jove que mira l’entrada d’un refugi d’atac públic. | Arxiu Hulton / Getty Images\nAlguns refugis subterranis estaven a més d’un centenar d’escales per sota de l’entrada.\nSembla que no totes les entrades al refugi de les bombes eren semblants en aquell moment. Mentre que molts tenien una senyalització abundant a prop de grans entrades, sembla que alguns semblaven des de fora. Aquí, es pot veure una noia petita al costat d'una enorme entrada de càpsules que donaria lloc a un espai subterrani capaç de contenir milers. Arribar al refugi també podria ser una baixada des de la part superior, ja que alguns tenien més de cent passos de profunditat, segons PRI.\nPròxim: Les famílies continuen amb un gran esperit que entra als anys 40.\n6. 1940: Posada en pols d’un refugi de bombes\nUna família asseguda i en el seu refugi contra atacs aèries s’amaga. | Fox Photos / Getty Images\nAquesta família va ser advertida d’una bomba d’acció endarrerida a la zona en el moment en què es va fer la foto.\nLa Segona Guerra Mundial va ser, sens dubte, un temps de nervis per a tots, però la creació d’espais segurs es va convertir en l’últim temps passat per a alguns. Aquí, una família està al capdamunt del refugi dels atacs aeris (probablement un refugi d'Anderson a jutjar de la seva ubicació) i estan donant la càmera a la llum. Quan es va fer la foto, un conseller els havia advertit d’una bomba d’acció endarrerida que es trobava a prop d’ells a Londres, però segurament semblen sentir-se segurs al seu refugi.\nPròxim: No tots els refugis de bombes eren a l'aire lliure.\n7. 1940: Neteja d’un refugi interior\n1940: Una dona fa el llit en un refugi de bombes interiors. | Arxiu Hulton / Getty Images\naniversari Roloff amy\nUn primer cop d'ull als refugis interiors nous i innovadors\nNo tots els refugis antiaeri van ser a l'aire lliure quan van començar els anys 40. I en aquest moment, moltes famílies estaven buscant una alternativa més còmoda al refugi d’Anderson, ja que l’opció del pati del pati encara els exposava als elements durant hores. Aquí, veiem una dona ajustant un llit al seu petit refugi interior. Sembla com si aquest es creés amb el mateix metall ondulat que els altres vistos en aquell moment, tot i que no sembla possible adaptar-se a tota una família.\nPròxim: Una altra mirada al refugi d’Anderson en el seu entorn natural\n8. 1940: Un refugi d’Anderson sembla natural amb la roba de la família\n1940: Una dona penjava el seu rentat al costat del nou refugi d’Anderson per atacs al jardí. | Fox Photos / Getty Images\nAnderson alberga famílies protegides contra les deformacions en lloc de caure.\nAleshores, amb tants refugis d’Anderson al voltant, eren efectius algun d’ells? Tot i que és difícil creure que aquestes nocions casolanes puguin protegir els residents, van ser sorprenentment bones. Mashable nota que les parets podrien deformar-se i no es col·lapsar en cas d'explosió. Els búnquers de formigó, que també existien en aquell moment, solen caure en aquest cas. No és estrany que més de 2 milions de creacions d'Anderson es van crear al llarg del temps.\nPròxim: Per als que treballen als jardins, així es van protegir.\n9. 1940: excava trinxeres per als treballadors del jardí\nEls homes que excavaven trinxeres per ser utilitzats com a refugis per atacs aeris durant la Segona Guerra Mundial. | Agència de premsa actual / Getty Images\nEs van excavar trinxeres per protegir els jardiners durant els atacs aeris.\nSi ets amant de la cervesa, segur que no coneixes el llúpol, i Mashable destaca que en realitat es va convertir en un cultiu molt important per a Europa entre 1900 i 1949. Als anys 50, les màquines de recol·lecció mecanitzada van començar a substituir els agricultors de llúpol. Però durant l’amenaça d’atacs de bombardejos durant els anys 40, els agricultors de salt van haver de trobar alguna manera de protegir-se a la vegada que recollien la seva collita.\nAquí, podeu veure homes cavant fosses a prop de jardins. Les trinxeres es van utilitzar com a protecció improvisada contra els atacs que puguin ocórrer mentre els agricultors estaven als camps.\nPròxim: Alguns refugis es van erigir just al mig de la carretera.\n10. 1941: Refugis al mig del carrer\n1941: Refugis antidisturbis al bell mig d’un carrer de Londres per als residents els jardins dels quals són massa petits per acollir-se als refugis d’Anderson. | Agència de premsa actual / Getty Images\nAquests abrics de carrer es feien amb maons i teulades de formigó o formigó.\nJardí massa petit per a un refugi d’Anderson? Els residents de la ciutat que necessitaven refugiar-se ràpidament podrien dirigir-se als carrers cap al 1941. Aquí es mostra un carrer de Londres, amb refugis aeris més petits construïts en maó destinats a allotjar aquells que no podrien tenir-ne un. No necessàriament podrien contenir milers com altres búnquers subterranis, però en moments de problemes, els va donar als residents britànics un lloc on anar.\nPròxim: El 1941 s’introdueix un nou tipus de refugi.\n11. 1941: fan aparició els refugis de Morrison\nEl nou refugi de taula interior | Arxiu Hulton / Getty Images\nEls residents podrien construir el seu propi refugi Morrison mitjançant el 'kit de peces' que proveïa.\nAl principi i als anys amb el nou, es deia el joc al començament dels anys quaranta. L'amenaça de guerra que es va iniciar com a refugi de Morrison va ser presentada al públic. La BBC assenyala que el refugi tenia el nom de Herbert Morrison, el ministre de seguretat de la llar en aquell moment.\nEssencialment, aquest refugi era una taula d’acer amb panells de malla al voltant dels quatre costats. Hi havia una porta d’entrada a través d’un dels panells laterals per als que s’amagaven per entrar i sortir.\nPròxim: Aquest edifici a prova de bombes té probablement reforços seriosos.\n12. 1941: edifici de maó a prova de voladura\n1941: Un edifici a prova d’explosió en forma d’igloo, construït pels homes de l’arpa central de Wandsworth a partir de maons dels edificis bombardejats | Eric Harlow / Keystone / Getty Images\nnet de mahershala ali\nLes precaucions de combats aeris del Regne Unit, o ARP, van ser els responsables de construir aquesta estructura.\nAquí hi ha un altre exemple d’edifici de maó que suposadament va ser a prova d’explosions a principis dels anys 40. Com veieu, és de maó, però també es pot reforçar amb marcs de metall o formigó.\nCuriosament, el maó va començar a caure en favor quan va arribar a l'arquitectura britànica directament després de la Segona Guerra Mundial. BBC assegura que els britànics es reconstruïen amb materials més barats que es podrien construir molt més ràpidament. Per aquest motiu, hi havia molts més marcs metàl·lics i revestiments de formigó sense voladures ni dissenys per compensar els edificis destruïts.\nPròxim: Una altra mirada dins del metro.\n13. 1942: Un home pren una llitera a través d’un refugi de guerra\n1942: Un home amb carro als cargols del metro de Londres. | Imatges Express / Express / Getty\nMilers s’aplegarien cada nit al metro de Londres durant hores abans de tornar-se a remenar.\nAquí hi ha un altre aspecte a l’intensa xarxa de refugis antidistribucions que hi havia a Londres durant els primers anys quaranta. Com podeu veure, la xarxa era tan extensa que era necessària la senyalització per dirigir els milers de residents cap a on havien d’anar. Aquest refugi particular es troba a les estacions de trens subterrànies, que van resultar ser un ús efectiu de l’espai.\nPròxim: El refugi de taula Morrison obté una expansió.\n14. 1942: Es construeix un nou refugi de dos nivells de Morrison\n1942: Un grup d'homes al nou refugi de dos nivells de Morrison, similar en la construcció del refugi interior original | George W. Hales / Fox Photos / Getty Images\nAquesta va ser la creació d'una demanda d'un refugi per a la llar més ampli.\nMai va ser tan popular com els Anderson, però el Morrison va proporcionar seguretat immediata a les famílies preocupades pels atacs aeris a principis dels anys 40. La BBC explica que la mitjana de Morrison podria reduir-se al voltant de tres adults, tres nens i un gos relativament fàcilment, però les famílies estaven ansiosos de més espai. Per aquest motiu, es va crear el Morrison de dos nivells. L'amplada i la longitud eren les mateixes dimensions que l'original, va assenyalar un usuari a la BBC, però l'alçada va arribar a superar els 4 peus.\nPròxim: Aquesta foto mostra la importància que eren alguns dels refugis públics.\n15. 1942: Refugis públics que podrien tenir 8.000\n1942: la zona de la cantina dins d’un dels refugis profunds de bombes de Londres entre Balham Hill i South Lambeth. | M. McNeill / Fox Photos / Getty Images\nEl Blitz de '40 i' 41 va tenir tothom a Londres a la vora dels anys següents.\nLa xarxa de túnels profunds subterranis va continuar fins a principis dels anys 40, sobretot després del Blitz, la campanya de bombardejos que Alemanya va fer contra Londres als anys 40 i 41. Aquí hi ha un altre exemple de refugi en aquell moment, que es deia que allotjava fins a 8.000 residents alhora i estava a més de 100 metres sota terra. Podeu veure que els llargs passadissos també estaven marcats amb noms, i també hi havia estacions preparades per a menjar i aigua.\nPròxim: Fins i tot el YMCA local va ser convertit en refugi.\n16. 1942: Nois que es relaxen en un refugi antiaeri que abans era un YMCA\n1942: Nois es van aixecar a les lliteres del Bow Road YMCA Boys Club, recentment convertits en refugi antiaeri. | Benson / Fox Photos / Getty Images\nL’ambient als refugis d’atacs aeris era sovint festiu amb música i forts cantades.\nSembla que cap refugi era massa petit o obscur per convertir-se en habitatge temporal per a alguns. En aquest cas, tres nois joves s’amunteguen l’un sobre l’altre en un YMCA convertit. Sembla estrany, però tenint en compte que Londres estava utilitzant tots els recursos disponibles per protegir-se dels bombardejos alemanys, no hauria de sorprendre massa que aquest edifici també fos reestructurat.\nPròxim: No va ser només Londres la que estava preparada per al pitjor.\n17. 1945: Expansius refugis antiaeri a Alemanya\n1945: tropes nord-americanes davant d’un vast refugi d’atacs aeris capaços de contenir milers de persones, a Aquisgrà, Alemanya. | Keystone / Getty Images\nAquest búnquer servia com a centre de comandament de les tropes de Hitler.\nEls alemanys poden haver executat el Blitz, però també van disposar d’abricos refugis aeris extensius. L’Independent assenyala que aquest gegantesc búnquer protegia milers de nazis a Aquisgrà, Alemanya. I el 2013 sembla que els activistes van haver de lluitar per mantenir l’edifici en estat dolent.\nTal com va dir el campaner Hermann Tücks, 'No hi ha dubte sobre el seu valor històric. El búnquer va ser el centre neuràlgic de l'exèrcit alemany en una de les batalles més amargues d'una ciutat que mai ha lluitat. '\nPròxim: Aquest refugi es va convertir en un dels més coneguts de Londres.\n18. 1950: Un refugi britànic que pot allotjar 4.000\nUn dels principals túnels del refugi de Clapham | Norman Vigars / Fox Photos / Getty Images\nEls migrants del Carib i els visitants que van anar al Festival de Gran Bretanya també s’hi allotgen.\nQuan es parla de refugis extensos a Londres, és cert que cal esmentar el refugi de Clapham South que pot allotjar més de 4.000. El London Transport Museum explica que es va obrir originalment el 1944 i té una superfície de més d'un quilòmetre per les vies de pas. PRI apunta que Clapham era conegut pel seu divertit ambient (hi havia una àmplia gamma de persones allà després) i també era conegut pels seus preus elevats d'una tassa de te, que era el doble que el que es trobava al nivell del sòl. .\nPròxim: Suècia va crear refugis a gran escala el 1955.\n19. 1955: Construcció de refugi de bombes fins a 20.000\n1955: La construcció subterrània d'un refugi de bombes nuclears per a fins a 20.000 persones a prop d'Estocolm, a Suècia. | Evans / Three Lions / Getty Images\nSuècia té 65.000 refugis d'abandonament.\nDesprés de l’amenaça d’atacs generalitzats a la Segona Guerra Mundial, un nou tipus de bomba es va convertir en la nova por durant els anys de la Guerra Freda. L’armament nuclear va fer que molts comencessin a crear abrics d’abandonament en cas de desastre global. I The Local assenyala Suècia, de tots els llocs, de fet.\nAquí, aquesta construcció subterrània mostra el que aviat es convertiria en un refugi de bombes nuclears per als suecs. Fins i tot avui en dia, els ciutadans estan fent més refugi per protegir-los d’aquests fets catastròfics.\nPròxim: Aquesta il·lustració dels anys 60 mostra una família feliç en un refugi de bombes.\n20. 1960: Una il·lustració del refugi de bombes ideal\nIl·lustració que representa una família al refugi de bombes subterrànies del seu pati, a principis dels anys seixanta. | Arxiu Hulton / Getty Images\nEs va demanar refugis personals a les famílies americanes als anys 60.\nAls anys 30 i 40, les famílies estaven creant refugis de bombes pel seu compte. Però l’amenaça de la guerra nuclear als anys 60 va fer que les famílies anessin a publicitats que representessin el que cada llar hauria d’esperar sota terra en cas que es pogués amenaçar la seva vida.\nAquí podeu veure els anuncis que mostren el comportament tranquil i agradable de la família en el seu búnquer. També tenen molt espai per a la vida i entreteniment, com ara llibres i un reproductor de discos. Només aleshores noteu que la imatge és en realitat totes tres.\nPròxim: Un altre edifici que podria protegir la gent en cas de guerra nuclear.\n21. 1960: Edificis aïllats i resistents a l’aire per protegir-se de la guerra nuclear\n1960: L'explosió i la prova d'aire a la seu subterrània del Royal Observer Corps, especialment construïda per a ser utilitzada en cas de guerra nuclear. | Central Press / Getty Images\nEl Royal Observer Corps tenia més de 1.500 llocs a tota la U.K.\nLa BBC assenyala que els voluntaris del Royal Observer Corps van ser els responsables de mesurar la fallida radioactiva i les onades nuclears en cas d'explosió. I els Estats Units també van ordenar que es creessin més de 1.500 llocs de vigilància i 31 grans seus i centres de control per al CO entre els anys 1956 i 1965.\nAquí, es veu la seu del Royal Observer Corps, i està a prova d’explosió amb una entrada a prova d’aire. El lloc es va tancar als anys 90 un cop finalitzada la Guerra Freda.\nPròxim: Un nou tipus de refugi per a bombes domèstiques\n22. 1962: Un refugi de bombes per a 6\n1962: Un refugi fallit de dues unitats del tipus recomanat per l'Oficina de Defensa Civil dels Estats Units. | Keystone / Getty Images\nLes cases dels suburbis dels anys 60 van ser animades a tenir els seus propis refugis nuclears.\nIgual que el refugi d’Anderson dels anys 40, els nous refugis de patis van anar sorgint a mesura que es va dur a terme la Guerra Freda. A la foto es pot veure una estructura similar a un igloo de dues unitats darrere d'una casa dels Estats Units. Aquest era el tipus de refugis recomanats per a la protecció nuclear per l’Oficina de Defensa Civil dels Estats Units en aquell moment, ja que dos iglús connectats eren d’acer.\nPròxim: Un home vietnamita busca refugi dels EUA.\n23. 1967: Els vietnamites busquen refugi\n1967: Un home vietnamita busca refugi en un refugi aeri a Hanoi, mentre que els bombarders nord-americans assaltaven la ciutat. | Keystone / Getty Images\nLes tropes guerrilleres comunistes van crear xarxes subterrànies de túnels a Vietnam.\nLa guerra del Vietnam va demanar que es fessin refugis per a la protecció contra els bombardejos dels Estats Units. I la Història constata que les tropes guerrilleres comunistes conegudes com a Viet Cong eren les encarregades de cavar una xarxa de túnels subterranis per a les tropes d’allotjament, preparar atacs sorpresa i mantenir subministraments d’emmagatzematge. Els Estats Units i el sud-vietnamita van entrenar alguns soldats perquè fossin “rates de túnel” perquè poguessin trobar trampes booby i tropes enemigues abans de ser atacades.\nNo podem dir amb certesa si l’home de la foto forma part d’una de les tropes guerrilleres, però es refugia en un túnel subterrani per protegir-se dels atacs aeris dels Estats Units.\nPròxim: Els nens a Israel busquen refugi als bombardejos dels anys 70.\n24. 1972: els nens israelians pugen al seu refugi\n1972: els escolars israelians van pujar el sostre del refugi de la seva bomba uns deu anys abans de ser evacuat com a part del tractat de pau d'Israel amb Egipte el 1982. | Moshe Milner / GPO / Getty Images\nIsrael continua tractant atacs de terror i bombardejos.\nCom que la guerra d’Israel per la independència dels anys 40, ha estat una batalla costa amunt pel país i els seus ciutadans. Aquí, escolars israelians corren pel sostre del seu refugi de bombes per buscar seguretat al seu interior. I la CNN ens recorda durant aquesta època als anys 70, Egipte i Israel tenien una sang greument dolenta. El 1973, Egipte i Síria van llançar la guerra de Yom Kippur que va implicar innombrables atacs aeris contra el poble israelià.\nPròxim: Una família es posa còmoda al refugi nuclear.\n25. 1980: un judici de cinc dies pel refugi nuclear\n1980: Phyllis Millet i les seves filles Roberta i Katie (a la dreta) esmorzant al refugi nuclear subterrani durant un judici de cinc dies. | Graham Turner / Keystone / Getty Images\nPot ser que la percepció de la seguretat hagués estat més important per al públic que la fosca realitat de la guerra nuclear.\nL’amenaça de la guerra nuclear es va produir fortament als EUA als anys 80, i s’està provant refugis per a la seva comoditat i eficàcia. Aquí, una família està intentant un refugi durant un judici de cinc dies, i sembla que és relativament espaiosa.\nCuriosament, la línia de temps assenyala que aquestes estructures probablement no haurien protegit ningú en cas de guerres nuclears reals. 'Però la Guerra Freda es tractava de percepció i engany, i aquesta era una mentida que molta gent estava més que contenta de creure'.\nPròxim: Els refugis dels anys 80 eren proveïts de subministraments.\n26. 1981: 2 setmanes de menjar al refugi\n1981: L'interior d'un refugi nuclear domèstic amb una bomba d'aire d'entrada i un subministrament d'aliments que durarà un sol adult durant dues setmanes. | Central Press / Getty Images\nEs recomana tenir un subministrament suficient per durar dues setmanes al búnquer.\nNo només els ciutadans dels Estats Units i EUA tenien en compte refugis en cas de guerra nuclear, sinó que també disposaven de tots els subministraments necessaris. Daily Mail Online explica que el govern dels EUA fins i tot va proporcionar un fulletó durant els anys 80 anomenat Protect and Survive per donar orientació. El fulletó recomana tenir aigua potable i menjar suficient per alimentar-se a tu i a la teva família durant 14 dies. També va suggerir tenir una ràdio portàtil, ja que seria 'el vostre únic enllaç amb el món exterior'.\nPròxim: Més cares felices als búnquers dels anys 80\n27. 1981: Els refugis nuclears obtenen el segell de l’aprovació del govern\n1981: Una dona en un dels refugis nuclears aprovats pel govern a York. | Ian Tyas / Keystone / Getty Images\nProtegiu i superviveu els fullets que us expliquen què heu de fer si algú amb qui mor al vostre refugi.\nA més de menjar i aigua, hi havia un munt d’altres subministraments que el govern va recomanar als ciutadans que guardessin als seus búnquers. Daily Mail Online explica que els abrics per a la cuina també haurien d’haver coberts, oberts d’ampolles i estufes portàtils i combustible per a la cuina. Pel que fa a dormir i altres hàbits, es va fomentar la roba de llit, sacs de dormir, roba d’abric i galledes per anar al bany.\nEls fulletons aprovats pel govern explicaven què fer si algú mor també. Hauríeu de situar el cos en una habitació separada, cobrir-lo i connectar alguna cosa per identificar la persona.\nPròxim: Aquest búnquer nord-irlandès va ser construït el 1990.\n27. 1990: Un búnquer nuclear a Irlanda del Nord que pot albergar 235\nL’entrada principal i la porta d’explosió al lloc del búnquer nuclear del polígon industrial Woodside Road el 4 de febrer de 2016 a Ballymena, Irlanda del Nord. | Charles McQuillan / Getty Images\nPodeu comprar aquest búnquer el 2016 per més de mig milió de dòlars.\nEls irlandesos tampoc eren estranys als búnquers nuclears, i el que es va veure es va construir realment el 1990. Va ser construït per a una multitud de 235 persones i compta amb cuines, dormitoris i cambres de descontaminació en cas d'atac. Des del 1955, els EUA van construir al voltant de 1.600 llocs de vigilància nuclear, i aquest va ser un dels mateixos.\nCuriosament, podríeu comprar aquest búnquer per més de 600.000 dòlars el 2016.\nPròxim: Avui, alguns països depenen molt dels seus refugis.\n28. 2014: encara es fan servir refugis de bombes Makeshift\nUn home gran s’assenta davant del seu garatge utilitzat com a refugi contra bombes a Donetsk el 2014. | Dimitar Dilkoff / AFP / Getty Images\nLa tensió a Ucraïna va començar el 2014 i continua fins al 2018.\nDes del 2014, hi ha hagut conflictes greus a les regions més orientals d'Ucraïna entre l'exèrcit ucraïnès i els rebels pro-russos, informa Bloomberg. I, tot i que es mantenen converses periòdiques entre Ucraïna, Rússia, Alemanya i França, els avenços són encara llunyans i els ciutadans continuen morint.\nAquí, un home gran es troba fora del seu refugi improbable de bombes el 2014. Fins al moment, el conflicte ha matat més de 10.000.\nPròxim: L’interior d’un refugi modern ucraïnès.\n29. 2014: trobem refugis més moderns a Ucraïna\nUna dona està a l’interior d’un refugi de bombes improvisades a Donetsk, el 10 d’agost de 2014. | Dimitar Dilkoff / AFP / Getty Images\nUna empresa va experimentar un augment enorme en les vendes d’abrics amb bombes el 2015.\nCNBC ofereix més estadístiques sorprenents sobre el conflicte a Ucraïna: El 2015, 1,3 milions de ciutadans van ser desplaçats i gairebé un milió havien fugit del país. Per als que es van quedar, fer o comprar refugis mòbils es va fer habitual. De fet, una empresa estoniana va experimentar un fort impuls en les vendes dels seus refugis lleugers de plàstic quan van començar els conflictes.\nAquí, una altra dona del 2014 és vista dins del seu refugi de bombes a Ucraïna. Sembla haver creat el seu propi refugi improvisat i té tots els seus elements bàsics al seu costat.\nPròxim: Encara podeu visitar antics refugis de bombes.\n30. 2016: Visiteu refugis a prova de bombes de principis dels anys 1900\nUn guia il·lumina part d’un antic eix elevador dins de l’estació de metro de Down Street el 13 d’abril de 2016 a Londres, Anglaterra. | Dan Kitwood / Getty Images\nvideojocs clàssics de culte\nVisiteu Londres per veure el ferrocarril subterrani al qual es va refugiar Winston Churchill.\nNo només es pot visitar un refugi de bombes de principis dels anys 1900, sinó que es pot visitar el búnquer privat de Blitz de Winston Churchill al qual es va refugiar personalment. L'estació de Down Street va estar operativa entre 1907 i 1932, però després va ser el principal lloc de protecció de Churchill. durant la Segona Guerra Mundial. La BBC remarca que el London Transport Museum organitza visites pel lloc. Alguns passatges, com el refugi de Clapham South, que passava per terra, també podrien ser explorats en el tour.


quina capital?: Haikús contra el Monument franquista de Tortosa\nA iniciativa de Francesc Mompó, diverses persones que han visitat darrerament la ciutat han fet Haikú amb el Monument franquista de Tortosa com a tema central. Aquí deixem la convocatòria, vos hi afefiu?\nPublicat per Casal Popular Panxampla a 13:50\nEtiquetes de comentaris: Haikú\nUnknown 12 de gener de 2016 a les 1:56\nProposso i m'ofereixo a fer recollida de firmes i organitzar manifestacions en co tra dels monuments franquistes que hi han a les terres del ebre\nAurora Bofa 12 de gener de 2016 a les 1:59\ni 10 de maig de 2016 a les 2:33\nDels pardals sobre\nLo rovell s'esmicola\ni 10 de maig de 2016 a les 4:00\nCrida ben fort!\nQue retroni el teu alè.\nVota als EbreLíders 2010\nEl monument candidat a Premi Pataca i la Comissió a Premi món associatiu i responsabilitat social\nL'àguila franquista de Tortosa, al 'Polònia\nL’alcalde Ferran Bel i el seu grup municipal (CiU) voten a favor de la simbologia franquista.\nLa Comissió per la retirada de la simbologia franquista de Tortosa valora molt positivament la campanya ciutadana i denuncia la poca valentia de Ferran Bel i el seu grup municipal.\nEl portaveu del PP, Miquel Monllau, ha decidit no intervindre en el debat i ha afirmat que subscrivia completament els arguments exposats per la portaveu de CiU - i cap de llista per les Terres de l’Ebre a les properes eleccions autonomiques - Meritxell Roigé. CiU i el PP han votat en contra de la retirada del monument franquista del riu i del canvi el nom de la plaça i institut Joaquin Bau.\nllegir la resta de comunicat\nEl monument de la Batalla de l'Ebre a Tortosa- Versió curta\nEl monument a la Batalla de l'Ebre - Versió Llarga\nCartell i banner\nText moció presentada\nFitxes Memorial Democràtic\nCens simbologia franquista a Catalunya\nFitxa Joaquin Bau\nTitxa monument a la Batalla de l'Ebre\nRetirada del monument del riu\nJoaquin Bau (2)\nMonument a la Batalla de l'Ebre (2)


El conseller d'Educació, Universitat i Recerca Martí March, ha defensat aquest dimarts que la creació de l'Oficina de Drets Lingüístics de les Balears respon a la Constitució espanyola i que és una iniciativa que fa referència a les dues llengües oficials (el català i el castellà).\nAl ple del Parlament i en resposta a una pregunta del Grup Vox, March ha explicat que l'Oficina també respon a les declaracions del Consell d'Europa i les Nacions Unides respecte a les llengües minoritàries.\nAixí mateix, el conseller ha assegurat que es tracta un projecte en la línia de «les demandes dels ciutadans de les Illes» i de les experiències d'altres territoris respecte als drets lingüístics, com el País Valencià o Catalunya. «L'única cosa que volem és que els drets lingüístics dels ciutadans de les Balears es puguin respectar i tenir un espai on puguin generar les seves demandes», ha assenyalat March.\nPer part seva, el diputat d'extrema dreta Sergio Rodríguez ha qualificat aquesta oficina de «'gestapillo' de la llengua». «De veritat creu que hi ha un clam social en aquests moments per a crear una oficina de drets lingüístics?», ha preguntat Rodríguez.\nEl diputat ha assegurat que el Govern «cerca crear un comissariat lingüístic que persegueixi als comerços i als particulars en l'ús lliure de la llengua». «Si hi ha una llengua discriminada en aquestes illes és el castellà, per descomptat el català de Pompeu Fabra no», ha apuntat.\nMarch ha reclamat que «deixin en pau a les llengües, ja que no hi ha llengües de primera i de segona». «Volem que els ciutadans de les Illes puguin defensar els seus drets lingüístics, si consideren que aquests drets estan amenaçats», ha assenyalat.\nFinalment, el conseller ha reivindicat «la necessitat de tenir clar que la nostra llengua ha de sobreviure». «Quan una llengua es mor, es moren moltes coses. Jo no vull que la meva llengua es mori», ha conclòs March.


L’Ajuntament recorre al TSJC i al Suprem la sentència contra el Pla d’Extractives\nEl document és una eina per dificultar l’obertura de nous abocadors\nL’Ajuntament de Rubí ha decidit interposar dos recursos de cassació contra la sentència del Tribunal Suprem de Justícia de Catalunya (TSJC) que anul·la el Pla d’Extractives després d’una denúncia presentada pel Grupo Sánchez.\nEl consistori no està conforme amb aquesta decisió judicial i per això ha decidit recórrer al mateix TSJC i també al Tribunal Suprem. El govern va explicar aquest nou pas judicial en la darrera Mesa d’abocadors, que va tenir lloc la setmana passada.\nA finals del 2016, l’Ajuntament de Rubí va aprovar el Pla especial urbanístic de regulació de les activitats extractives i la seva restauració, que va comptar amb el suport de la Comissió d’Urbanisme de Barcelona. Una eina que pretenia posar ordre a les activitats extractives i evitar que aquestes es puguin convertir en futurs abocadors si no compleixen unes mesures restrictives.\nDe moment, la vigència del Pla d’extractives manté en suspens la tramitació del Pla Especial Urbanístic dels abocadors de Can Carreras i Can Balasc, que el Grupo Sánchez va presentar fa uns anys per poder arrencar l’activitat a Can Balasc. Això és així perquè, segons va explicar el consistori, encara que la sentència ha estat desfavorable, la Comissió d’Urbanisme de Barcelona ha optat per mantenir-lo aturat.\nLa suspensió del PEU va obligar al Grupo Sánchez, a través de la filial AJK Inversiones Cantábricas y Portuarias, a presentar un Projecte d’Actuació Específica més restringit per obrir Can Balasc. Però el document va ser tombat per l’Ajuntament per manca de documentació. Ara, la suspensió del Pla d’extractives podria suposar una nova oportunitat per l’empresa per reprendre el projecte inicial per Can Carreras i Can Balasc.\nEl Grupo Sánchez podria tornar a reactivar el Pla Especial Urbanístic de Can Carreras i Can Balasc si els tribunals li acaben donant la raó. / Arxiu-Mariona López


El weblog de Jordi Perales: Situacions vàries sobre la sisena hora a primària.\nSituacions vàries sobre la sisena hora a primària.\nFa uns dies explicava que en el meu centre ja s'havia de prendre la decisió sobre la proposta horària a fer el proper curs. Una decisió complicada, ben cert. I la cosa continua embolicant-se. Avui s'ha tornat a fer un claustre i s'ha explicat que com la resta de centres de Ripollet (poble on treballo) havia decidit fer de 9 a 1 i de 15 a 17, la proposta del claustre per a fer al consell escolar també seria aquesta.\nPer primer cop s'ha llegit una acta de claustre, fins ara mai abans s'havia fet, clar que per això, cap de les actes anteriors tenen validesa precisament perquè no s'han aprovat mai. Tot i fiar-nos de la bona fe de la gent convé anar aprovant actes de claustre si no ens podem trobar amb més d'un problema.\nAquesta tarda hi ha consell escolar i no sé com haurà anat però m'ho imagino després d'haver sentit la opinió d'alguns companys. Demà ho esbrinarem.\nPerò el tema d'avui era què fer a la sisena hora. De sobte un neguit ens ha invaït. Segons la direcció del centre, l'any que ve les hores de dedicació al centre serien 6 però que en aquestes hores hi podien haver hores de substitució. Alguns hem dit que això no podia ser. Si oficialment nosaltres tenim 24 hores lectives, no podem tenir hores de substitució a més d'aquestes 24 perquè òbviament això implica que en més d'una ocasió acabarem fent 26 i 27 hores de docència directa amb els alumnes. L'equip directiu ha manifestat que així havia de ser perquè ho havia manat la inspecció.\nFins ara tothom havia acceptat tàcitament que serien 24 hores lectives a la setmana i cap més. Les altres 6 serien per a altres tasques, tal com es fa actualment amb les 5 hores de permanència al centre. El cert és que entre aquestes altres tasques que s'han de fer durant les 6 hores de permanència en el centre no hi figura enlloc les "substitucions" de curta durada, no obstant, l'equip directiu ha insistit en què això seria així.\nArribats a aquest punt cal preguntar-se qui ha enganyat a qui:\n- El Departament als sindicats colant més hores lectives de les que es deien públicament?\n- L'administració central del departament a les delegacions canviant pel darrera uns acords que hi havia?\n- Les delegacions als inspectors amagant-los informació?\n- La inspecció a les direccions dient algo que no era cert?\n- Les direccions al claustre dient algo que no és cert?\nAvís a navegants, no estic acusant ningú, simplement estic dient que això no és allò que ens van explicar quan s'exposava el projecte per implantar la sisena hora. Però alguna cosa no quadra, quina?\nPublicado por Jordi Perales en 6:08 p. m.\nEl que no encaixa és l'aplicació que es fa d'una normativa que no té a veure amb el que es va anunciar... probablement perquè normativament poca cosa es podia fer en la direcció que el Departament pretenia... veritàblement, un escàndol...


150ml Humidificadors d’Oficina d’Oficina Difusora d’escriptori China Manufacturer\nDescripció:Difusor d'oficina per a escriptori,Difusor d'oli d'oficina per a escriptori,Difusor per a Office\nHome > Productes > Difusor d'ultrasons > 150ml Humidificadors d’Oficina d’Oficina Difusora d’escriptori\nModel núm.: DT-006\nDifusors d’aromateràpia, difusor d’oli essencial d’ultrasons de 150 ml per a l’habitació, difusor d’aroma amb 7 llums de colors LED, sense configuració del temporitzador.\nAquest difusor d'oli essencial també funciona eficaçment com a humidificador. Quan utilitzeu aromateràpia, el trobareu refrescant per a casa o en qualsevol lloc quan el feu servir amb un Difusor d’Oli Essencial Ultrasònic.\nDifusor d’aromateràpia: capacitat d’aigua de 150ml que pot continuar utilitzant fins a 6 hores. Quan s’acabi el temps o no hi ha aigua, s’apagarà automàticament.\nSúper Tranquil: tecnologia ultrasònica adoptada, aquest difusor d’oli és extremadament tranquil quan funciona. Dóna boira ultra fina i suau que pot suavitzar i humitejar la pell seca i atrapada a l’hivern. També t’ajuda a respirar millor quan estàs dormint amb aire condicionat.\nLlum LED regulable: aquest difusor d’oli essencial inclou 7 llums LED de color que li donen un aspecte atractiu i ajuda a crear un ambient fascinant a la sala. Els llums LED es poden apagar completament.\nQualitat Premium i la nostra garantia d’un any: aquest difusor d’oli d’aroma no està en BPA i, amb l’aprovació de seguretat CE, FCC, ROHS, la funció de tancament automàtic fa que sigui fàcil d’utilitzar i que sigui completament segur per utilitzar-la en una habitació per a nadons.\n(Difusor d'ultrasons, difusor de gra de fusta, difusor de ceràmica, difusor de bambú, difusor de vidre, difusor domèstic, humidificador d'aire ...)\nDifusor d'ultrasons a Amazon Target Walmart Sale Contacta ara\nDifusor d'aromes ultrasònics per a Irlanda Austràlia, Canadà Contacta ara\nOli d'aroma per difusor d'ultrasònics de la gota única d'aigua Contacta ara\nSala gran Millor difusor d'oli essencial ultrasònic Regne Unit Contacta ara\nDifusor d’oli essencial d’ultrasons objectiu a Austràlia en venda Contacta ara\nDifusor d'oficina per a escriptori Difusor d'oli d'oficina per a escriptori Difusor per a Office Humidificador d'oficina per a escriptori Difusor d'escriptori Difusor Usb per a escriptori Difusor d'escriptori USB Humidificador d'USB per a escriptori


Preguntes freqüents de la nostra acadèmia - Anglès a la Carta\nQuina és la nostra metodologia d'ensenyament?\nEn el cas de nens i adolescents, utilitzem llibres que corresponen com a mínim a un curs més que el que fan a l’escola o l’institut. L’objectiu de l’acadèmia és que els alumnes avancin i millorin els seu nivell d’anglès. Amb els llibres que fem servir treballem totes les competències d’un idioma: gramàtica, lectura, redacció, comprensió i expressió oral. Ens enfoquem molt a treballar la gramàtica, ja que creiem que sovint hi ha una mancança de base gramatical quan els alumnes arriben a l’institut. Tot i això, les classes són eminentment comunicatives, ja que a més dels llibres fem moltes activitats com ara jocs, treballs en parella o senzillament converses amb el professor en anglès. Sempre tenim professors nadius i titulats per ensenyar i tenim una política de parlar només en anglès a les classes, tant els professors com els alumnes.\nEn el cas dels adults, també utilitzem llibres a les classes en grup i només parlem anglès. Els motius que porten a un adult a estudiar anglès són diversos: fer un exàmen oficial, per motius professionals o laborals, per viatjar o, simplement, perquè volen millorar el seu nivell. Per això també oferim classes particulars per adults, si necessiten un anglès més concret i especialitzat per sectors o si volen centrar-se en practicar conversa.\nSempre fem grups de màxim 5 alumnes, ja siguin nens, joves o adults.\nTeniu professors nadius?\nTots els professors d’Anglès a la Carta són angloparlants nadius i, a més, titulats per ensenyar anglès com a llengua estrangera.\nQuantes hores de classe es fan per setmana?\nNormalment fem una sessió d’1 hora i mitja a la setmana. Com que els grups són molt reduïts, hem comprovat que els alumnes progressen molt bé així. En el cas de les classe particulars, fem les hores que l’alumne ens demana.\nQuina durada té un curs d'anglès?\nEls nostres cursos d’anglès equivalen a un curs escolar i duren de setembre a juny. El mes de juliol també oferim cursos intensius.\nSí, som centre reconegut per a la preparació dels títols de Cambridge (KET, PET, FCE, CAE , CPE ) i tenim molt bons resultats cada any. El nostre objectiu és que tots els joves obtinguin el FCE (nivell B2) abans d’acabar el batxillerat. També preparem per IELTS i TOEFL.\nQuan cal fer la inscripció als cursos?\nEl millor moment per sol·licitar informació sobre els cursos que comencen al setembre és al març. Recomanem fer la inscripció amb molts mesos d’antelació perquè com que fem grups molt reduïts sempre ho tenim molt ple i, fins i tot, amb llistes d’espera que poden arribar a l’any.


Castelli Alii Run Blau comprar i ofertes a Bikeinn\nDescripció Castelli Alii Run\nA Vent 70G 100% de microfibra de polièster Tela.\nObrir malla de punt per a una excel·lent ventilació.\nUPF 15 Puntuació de blocs de 93% dels raigs UV.\nPer a un ajust més fluix de flux d'aire entre la part superior i la pell.\nColl del mateix teixit.\nSi estàs interessat en Castelli Alii Run, has de saber que està en estoc i al millor preu online. Tots els productes de Roba dona de la marca Castelli tenen la màxima qualitat. Castelli està dissenyant productes de ciclisme en exclusiva i pensant en les necessitats de tots els consumidors. Dóna un cop d’ull a les ofertes disponibles i compra online Castelli Alii Run avui mateix!\nCaracterístiques Castelli Alii Run\nTecnologias Castelli Alii Run


Morgovejo etern | CatalunyaReligió.cat\nblog de Francesc Torralba\nPer Francesc Torralba. Dm, 28/12/2010\nEl contrast amb el ritme de la gran ciutat, amb la velocitat dels dies quotidians, no deixa de sorprendre'm. M'agrada observar com cauen els flocs de neu des del meu estudi mentre cerco de donar cos a una idea fugissera, però encara em plau més abrigar-me i sortir a l'exterior, sentir l'aire fred sobre la pell, les passes d'algun cèrvol. Em plau veure com corren els isards cap a munt, brincant de roca en roca. Sento una sana enveja en veure'ls tan àgils, tan veloços, tan adaptats al seu medi.\nEls habitants del poble, però, sí que canvien. Hi ha algunes absències, persones que no han arribat a final d'any. Són recordades. Hi ha algun naixement. Molt pocs. També hi ha les xafarderies de les cuines i les pantalles de televisió que serveixen per matar les hores de soledat, durant les llargues tardes fosques de desembre i de gener.\nEm plau sentir com cremen les brases, el contrast entre la vida interior i la vida exterior. Aquest paisatge dóna pau, però, a la vegada, també inquieta, perquè mentre tot resta igual, hom s'adona que el temps no ha passat en debades i capta, amb resignació, que no hi serà sempre per contemplar aquests paisatges.\n"Sia'm la mort una major naixença". L'expressió maragalliana pren tot el seu significat quan contemplo les crestes gelades i els caramells que pengen des de les roques. És meravellós entendre l'altra vida com una major naixença, com una plenitud de sentits, com una forma de presència tan diàfana i nítida que ara no podem ni imaginar. Aquestes contrades, encara molt verges a la petjada humana, són petites mostres d'aquell paradís que mai no hauríem d'haver destruït. La nostàlgia del paradís perdut adquireix tot el seu relleu.\nNo podem deixar de banda l'oralitat, l'...\nDramatisme sense adjectius a les portes...


Acebes acusa Zapatero de "complicitat" davant una "campanya d'assetjament als jutges pels nacionalistes bascos"\nEl secretari general del PP, Ángel Acebes, ha reclamat al president José Luis Rodríguez Zapatero que ofereixi un suport clar i contundent als jutges i desqualifiqui "la campanya nacionalista de difamació i assetjament a la justícia" amb motiu de la imputació d'Ibarretxe per haver-se reunit amb Batasuna. En aquest sentit, ha acusat el president espanyol de "complicitat" amb aquesta campanya pel seu "silenci".\n29/01/2007 - 16.28 Actualitzat 29/01/2007 - 17.00\nAquesta actitud demostra, ha dit Acebes, que Zapatero manté oberta la política de diàleg amb ETA. D'altra banda, el dirigent popular ha advertit que Batasuna utilitza l'esquerra abertzale de paraigua per a les seves activitats i la utilitza com a "nova marca". Acebes ha reclamat que davant d'això "es posi en marxa l'estat de dret".


Cultura atorga els premis als llibres millor editats en 2020 i a les llibreries que millor fomenten la lectura – RiberaTV\nLes editorials premiades són Onada, Litera libros, Andana Editorial, Edicions del Bullent i Mediavaca\n– Les llibreries premiades són Fan Set i La Rossa de València\nLa Conselleria d’Educació, Cultura i Esport ha concedit els premis als llibres millor editats en 2020 i a les llibreries que han destacat per la seua trajectòria o innovació en el foment de la lectura a la Comunitat Valenciana.\nEl premi al llibre millor editat s’ha concedit a ‘Diari gràfic del confinament. A casa’ de l’editorial Onada (autor: Goyo Rodriguez) i el llibre millor il·lustrat ha sigut ‘El cap ple de pardals’ de Litera libros (autora: Rocío Araya).\nEl còmic millor editat ha sigut ‘L’era d’Aquari’ d’Andana Editorial (autor: Jordi Peidro), el llibre infantil millor editat és ‘Pandora du sort’ d’Edicions del Bullent (autors: Paco Esteve i Gemma Aguasca) i el llibre juvenil millor editat ‘Extrañeza y maravilla: una enciclopedia de juguete en tiempos de confinamiento’ de l’editorial Mediavaca (autors: Ainara Azpiazu Adurix, etc.).\nEl premi a la trajectòria d’una llibreria ha sigut per a Fan Set, al carrer Sant Ferran de València, que fa una dècada que funciona dins del Centre Cultural Octubre Centre de Cultura Contemporània. Està especialitzada en literatura i assaig quasi completament d’àmbit lingüístic catalanoparlant (80 % dels llibres de narrativa i assaig, 100 % en literatura infantil i juvenil). Fan Set fa aproximadament tres activitats culturals i de foment del llibre i la lectura cada setmana, com ara presentacions de llibres i també de discos, i acull algunes exposicions d’obra gràfica i il·lustració.\nEl premi a la llibreria més innovadora ha sigut per a La Rossa, al carrer Enric Navarro de València. Creada en 2015, es caracteritza per ser, possiblement, l’única llibreria feminista especialitzada en llibres escrits per dones i amb perspectiva de gènere de tot el territori valencià. A més, entre la seua curada selecció destaquen també altres interessants productes culturals fets per dones com il·lustracions i fanzins. D’entre les seues activitats de difusió i foment del llibre i la lectura, a més de les habituals presentacions i clubs de lectura i la seua participació en fires, la llibreria té el seu propi podcast sobre literatura anomenat ‘Libros i mamarracheo’.\nEls premis seran entregats en el Dia del Llibre Valencià, el 20 de novembre, al Monestir de Sant Miquel dels Reis.\nSón uns premis honorífics que tenen com a principal objectiu incentivar la producció de les empreses editorials valencianes, en qualsevol de les dues llengües oficials, amb iniciatives que propicien una millora del llibre valencià, tant en el seu aspecte tècnic i formal com en l’artístic, així com incentivar les iniciatives i activitats que contribuïsquen a la difusió del llibre i fomenten els hàbits de lectura.\nLa Conselleria d’Educació, Cultura i Esport promocionarà els llibres i les llibreries premiats en el Pla valencià del foment del llibre i la lectura Llegim Llegim Llegim. Tant l’editor de les obres premiades com la llibreria premiada podran fer ús publicitari d’aquesta circumstància, indicant en els exemplars o en els seus establiments de manera expressa la concessió del premi i la modalitat.Compartir\nCultura atorga els premis als llibres millor editats en 2020 i a les llibreries que millor fomenten la lectura added by Ribera Televisió on 21 setembre, 2021


Paisatges Interiors | Canano Artista Pintor\nEn aquesta ocasió, profunditzo encara més en el món oníric que sempre m’ha captivat i que em motiva cada dia més, per jugar amb la realitat i el món dels somnis, fent una reflexió sobre fets i sentiments que em preocupen com la solitud, la lleugeresa de l’espai i la matèria, l’egoisme, el treball en equip, la passivitat de les masses davant dels fets que afecten a tots, individualitats autoritàries que adrecen no se sap ben bé on ni amb quina finalitat, espiritualitat, calma, meditació, etc.\nPer això dibuixo personatges que representen l’ésser humà situat en universos paral·lels, enfrontat a situacions impossibles, davant d’objectes, fruites, hortalisses etc. Immensos, que d’una o altra manera els fa dubtar i a voltes prendre riscos, amb la intenció d’invitar a la Reflexió, d’on venim, a on anem, on som i qui o què som. La petitesa de l’home/dona davant la natura, que estem fent amb ella, la prepotència absurda que ens fa creure que som lo més gran i important de l’univers, però que si observem en perspectiva, ens n’adonem de quant petits i insignificants som i que per no fer-ho, sovint ens porta a conductes autodestructives.\nTot això en un entorn eteri i una atmosfera suau i inquietant que invita a la reflexió, a introduir-se en aquests universos paral·lels per a situar-se com un personatge més de l’obra.\nCom sempre en tota la meva obra, el misticisme subjacent i del qual mai defugiré es troba cada cop més evident.\nCanano planteja una confrontació entre la percepció real i la memòria visual, entre allò que és realitat viscuda i allò que és record per tal d’universalitzar l’entorn quotidià. Paisatges interioritzats del Penedès i també racons estimats de Finlàndia, vistes de carreteres i autopistes desertes, escenaris de pobles a la llunyania, paratges tenebrosos de boscam… les seves pintures palesen el do que té per transformar qualsevol escena, lloc o indret en una vivència màgica, sempre gràcies a una ullada subjectiva capaç d’escorcollar en les profunditats de la corporeïtat. Una constant en la seva obra és l’absència de l’home del que només en queda la remembrança de la seva presència, la petja que resta de la seva existència.\nPerò, tot el misteri i l’enigmatisme de les seves escenes transcorre amb la llum del dia o del capvespre, captant tothora la relació que s’estableix entre el temps, l’atmosfera i la il·luminació de l’instant que li pertoca. Especial protagonisme és el que atorga als cels; uns cels majestuosos, ennuvolats i a voltes tempestuosos, tenyits d’uns tons càlids i que adopten, sovint, unes formes fantasmagòriques que amaguen configuracions surrealistes que cal anar descobrint, com ara imatges amagades d’animals mitològics (dracs, llops, gossos, meduses…). Com aquell joc dels infants que consisteix en veure imatges capricioses que adopten els núvols i els cúmuls, de la mateixa manera entre les seves nebuloses abstractes es poden entreveure paisatges de somnis.\nLa voluntària limitació i moderació cromàtica imposada vol respectar el conteniment de l’ambient que l’acompanya. És com si totes les banalitats i futilitats de la vida mundana es retiressin davant la importància de l’espiritualitat. Ocres, sèpies, grisos, negres, amb algun rogenc, conformen la seva austera paleta. Per això, l’interessa més els valors que els colors, justament per la seva capacitat de suggeriment i d’evocació i no pas per la força d’expressió per sí mateixos.\nUna altra constant del seu treball pictòric és la profunda malenconia, la suau tristesa i llanguiment que infon a les seves escenes subratllades per una atmosfera vaporosa que submergeix els espais en una quietud a temporal, greu i continguda. El càlid i delicat intimisme que interpreta en els seus temes és en realitat un pretext per desenvolupar tot un univers emocional, carregat d’ecos poètics, ressonàncies introspectives i recolliments interiors que detenen el temps. Un viatge cap a un camí a vegades ple de cruïlles, amb direccions contraposades que ens fa dubtar la direcció a escollir. És la seva una pintura de silencis, de memòries i de records. Una obra que valora la presència i l’absència, el ple i el buit, la representació i l’al·lusió, i en definitiva, la vida i la mort. Una confrontació bipolar per crear aquesta condició il·lusòria, que és el que vol transmetre l’artista amb la seva recerca de l’absolut. El pas endavant que ha fet el nostre artista significa deixar enrere moltes coses, es desprèn de moltes càrregues estètiques i formals per quedar-se només amb el laconisme, la simplicitat, l’austeritat i la crua severitat formal amb la finalitat de transmetre els seus estats personals.\nCa la Cuscona\n102 x 175,5 cm\nLes cares de la nit\nL’esperit de Montserrat\nMetafísica d’anar i tornar\n30,5 x 60,5cm\nSabiduria, força, esperança – Passat, Present, Futur…\n175,5 x 93 cm


Desembre | 2013 | Esplai la Fera de Poblenou\nFoto del sopar!\nAhir vam ser moltissima gent al sopar! Moltes cares noves i altres que ja no tant. Anem creixent, cada cop som més, i això ja no hi ha qui ho pari!!! Realment és molt emocionant veure com tot això que vam començar a construir ara fa quatre anys va creixent i creixent, com també creix i es fan més grans els vincles i la complicitat entre tots i totes els que formem part d’aquest projecte tant immens i meravellós com és l’esplai La Fera…..és genial!!!! Que res ens aturiii!!!!!!! 😀\nsi hi ha alguna família interessada en penjar alguna publicació al blog, només cal que ens la envieu al correu: esplai.lafera@gmail.com i nosaltres ho publicarem 😉\nRECORDEM QUE AQUEST PROPER DISSABTE 21 DE DESEMBRE FAREM ESPLAI PEL MATÍ, DE 10’30 A 12’30h PER ACABAR DE DESPEDIR EL TRIMESTRE!!\nbona setmana a tothom i fins dissabte!!!!\nCategories Sopar Nadal\nSOPAR DE NADAL!!!\nMares i Pares, Nens i Nenes!! Falten 6 dies per el sopar més esperat de l’any 2013….. El súper Sopar Ferenc Nadaleenc!!!!!!\nUs esperem a tots i a totes a les 20h al centre Cívic. Heu de portar els vostres super postres bonissims per participar al concurs de postres. Els guanyadors tindran un premi ferenc!\nObligatori portar també moltes energies i ganes de passar-ho d’allò més bé!!!!\nus fem una còpia del correu que us hem anat enviant per si algú no l’ha rebut!!\nCom tots sabeu, el proper dissabte 14 de desembre realitzarem el tradicional Sopar de Nadal amb les famílies. Enguany, serà la cloenda del trimestre amb les famílies, malgrat que el dissabte 21 hi haurà esplai pel matí, per així despedir als infants!\nEl sopar de Nadal es convoca a les 20h del vespre al Centre Cívic Avel·lí Estrenjer (Sala d’actes). Com cada any es realitzarà el tradicional concurs de postres (us animem a esprémer al màxim la vostra creativitat culinària). També us demanem que porteu alguna cosa per beure (aigua, vi, coca-cola…). El sopar estarà ambientat amb algun xou friki, i comptarà amb el quinto de Nadal més esplaiero. A més, serà el moment per l’entrega més esperada: “L’esplaiot”.\nUs anunciem que al llarg de la setmana us concretarem el preu del sopar!\nUs demanem la vostra confirmació abans de dimecres! Moltes gràcies!\nMoltes gràcies, i us animem a participar-hi!


MARÇ 2014 - ELS ESPAIS NATURALS DE L'EMPORDÀ HAN PROGRAMAT UN TOTAL DE 24 SORTIDES GUIADES AL LLARG DEL 2014 NOTICIES - Consell Comarcal Baix Empordà\nInici - NOTICIES - MARÇ 2014 - ELS ESPAIS NATURALS DE L'EMPORDÀ...\nSegons les dades recollides pels responsables dels diferents espais naturals, l'any passat, en el cas de l'Alt Empordà, es van programar un total de 14 sortides amb la participació de 252 persones. En el cas del Baix Empordà, els participants van ser 221 i el nombre de sortides previstes era d'11. En tots dos casos la majoria dels participants van ser de les comarques gironines, seguit dels procedents de Barcelona. Algunes sortides es van haver de cancel•lar a causa de les condicions meteorològiques.\n• ESPAIS NATURALS DE L'EMPORDÀ - SORTIDES 2014.pdf: descarregar


50 anys dels ‘Escuelones’ de Torre Baró – NouBarris.Net\nSocietat Torre Baró\n50 anys dels ‘Escuelones’ de Torre Baró\n30 d'agost de 2018 23 de juliol de 2018 Informatius\tMemòria històrica, Torre Baró\nAls anys 60, els barris de la perifèria obrera de Barcelona tenien una gran mancança d’equipaments educatius. No hi havia prou escoles i eren molts els infants d’aquestes zones sense escolaritzar. Per tal de resoldre el problema, la regidora falangista i presidenta de la Junta Municipal de Enseñanza, Montserrat Tey, va decidir optar per una solució provisional mentre s’estava pendent de la construcció de diversos grups escolars. Al barri de Torre Baró, enlloc d’instal·lar barracons prefabricats per la manca de pressupost i de disponibilitat, es va optar per l’adquisició de dotze tramvies a Tranvías de Barcelona que es desproveirien de motor, controla, tròlei i seients per habilitar-los al seu interior com a aules de col•legi, amb pupitres per a dos alumnes cadascun, una taula i una pissarra per al professor. Es van instal•lar al costat del berenador de la Font dels Eucaliptus, on avui dia hi ha l’estació de metro de Torre Baró, i amb el nom de Grupo Escolar San Juan.\nAixò va ser possible perquè la xarxa del tramvia s’estava desmantellant i sobrava molt material mòbil que mai més no va tornar a circular i ja estava destinat al desballestament. Va ser una cessió gratuïta que va estalviar temps i diners. Cada tramvia tenia capacitat per a una trentena d’alumnes. La capacitat total era per a uns 400 infants, però només se’n van matricular 270 alumnes. Hi havia dos models de tramvia: els de la sèrie MT200, que van ser destinats per a la secció de nens, i els de la sèrie 800, destinats per a les nenes. Aquest grup de dotze tramvies escoles van ser batejats com a Grupo Escolar San Juan. ‘El periodista i historiador Josep Maria Huertas Claveria a la revista ‘Destino’, l’any 1967, va fer un article crític- explica Ricard Fernández, de l’Arxiu Històric Roquetes – Nou Barris- i va batejar aquests tramvies escolars com a ‘escuelones’’. L’any 1971 amb la inauguració de l’edifici de l’Escola Font dels Eucaliptus, ja desaparegut, es van eradicar de manera definitiva els tramvies escola de Torre Baró.\n5 d'agost de 2020 La segona Torre del Baró\n3 d'agost de 2020 Els ‘Escuelones’ de Torre Baró\n28 d'agost de 2018 La segona Torre del Baró\n← 63 anys de la inauguració del Grup Escolar Agustina de Aragón\nEl carnaval de les Roquetes de 1982 →


Alexia Putellas apadrina el futbol femení del club\n28 julio, 2016 Xavi Ribas Femení, Notícies 0\nAlexia Putellas, amb les jugadores del club - CF Mollet UE\nLa jugadora del FC Barcelona Femení, Alexia Putellas, va visitar ahir el Municipal dels Germans Gonzalvo on va passar una bona estona amb algunes de les jugadores que formen part ja de la base femenina del club.\nLa molletana va respondre les diverses preguntes que li van fer les jugadores i entrenadores del club. «Sent d’aquí, es molt satisfactori per mi que es fagi futbol femení. Quan em van donar la notícia, em vaig posar molt contenta», assegurava Putellas.\nLa seva visita també va servir per presentar les noves equipacions que lluiran el Primer Equip i el Juvenil A de cara a la temporada que ve.\nAlexia Putellas serà una de les jugadores que disputarà les semifinals de la Copa Catalunya Femenina el dia 26 d’Agost, que es disputaran a les nostres instal·lacions, al igual que les finals el dia 28, tant femenina com masculina. «Estic molt orgullosa que es disputi aquí la Copa Catalunya, jugarè amb el Barça aquí a Mollet; és excepcional», explicava la jugadora.\nEl club li va fer entrega a Putellas d’una samarreta i d’un llibre del Centenari.\nConsulteu al nostre Facebook les imatges de la visita d’Alexia Putellas. #vamosrojos\nArranca el Primer Equip


Un Onze de setembre d'insubmissió i llibertat - Digues la teva! - Altanto!! Revista\nsindicat agrari Mossos d'Esquadra Festa Major centres educatius Unió Pagesos Alcarràs delictes festes i celebracions Generalitat Torres de Segre Seròs Partits polítics agricultura, fruticultura, ramaderia Catalunya Soses crisi econòmica ajuntaments DAAM mobilitzacions ciutadanes empreses Aitona handbol futbol Massalcoreig Lleida\nUn Onze de setembre d'insubmissió i llibertat\nUn any més, i aviat en faran 300, que els catalans commemorem l'11 de setembre, la resistència de la ciutat de Barcelona després de 14 mesos de setge, el 1714, davant del duc de Berwick durant la Guerra de Successió en la que els Borbons (Felip V) que defensaven la Corona de Castella van guanyar als Àustries que defensaven la Corona d'Aragó (Països Catalans). A partir de llavors, el Decret de Nova Planta de Felip V va fer que s'abolissin les institucions i les llibertats civils catalanes. Al novembre de 1707 havia caigut davant dels Borbons la ciutat de Lleida on molts lleidatans van morir, alguns al Convent del Roser, on ERC hi continua fent la seva ofrena floral.\nA dia d'avui malauradament estem en un moment de retrocés nacional, lingüístic, cultural, social i econòmic sense precedents en molts decennis, allà on s'anava avançant minsament. Els dos grans partits espanyols, PP i PSOE, han començat una croada per homogeneïtzar, retallar i, fins i tot, eliminar les Comunitats Autònomes (CCAA), amb l'excusa de la crisi, i abolir, arraconar, judicialitzar i obstruir qualsevol reminiscència diferenciadora de les esmentades CCAA. La recent modificació de la Constitució, sense l'aval democràtic de la ciutadania, és un clar exemple de la limitació de l'endeutament econòmic de les CCAA i de que totes hagin de passar per l'adreçador estatal. Obviant, de manera descarada, que hi ha CCAA, com Catalunya i la resta de Països Catalans, que s'han d'endeutar pel galopant dèficit fiscal que pateixen des de fa decennis. Com va dir el portaveu d'ERC al Congrés de Diputats Joan Ridao: "Per a Catalunya, la reforma és mortal de necessitat i constitueix un nou "cop d'estat institucional" que segueix l'estela de la sentència de l'Estatut", ja que "no només ens cremen el carbó de la locomotora i ens espolien el 10% de la riquesa, sinó que li exigeixen que el tren arribi puntual, que no s'endeuti i que no tingui dèficit". Per això, també continuem defensant el concert econòmic que no és una qüestió de nacionalistes, sinó que és un qüestió d'equitat i de justícia social.\nA més, ara hi podem afegir la decisió del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC), que tal com va apuntar el Tribunal Constitucional amb la seva sentència contra l'Estatut, s'atribueix la potestat de dictar la política educativa i d'imposar un model lingüístic a les escoles catalanes per damunt de criteris pedagògics i carregar-se l'immersió lingüística que és un model de convivència eficaç, cohesió i aprenentatge del català i castellà reconegut per la UE. Des d'ERC ens oposem fermament a aquesta intromissió i defensarem l'actual model consagrat a la Llei d'Educació de Catalunya que va aprovar el Parlament i estarem al costat de les escoles, les Ampes, el professorat, els sindicats, la societat civil i el govern en la defensa d'aquest bé tant preuat com és la llengua vehicular catalana en l'educació. I si convé resistirem des de l'insubmissió i farem costat als que no s'arronsin.\nAquests són només dos casos recents i molt greus de retrocés nacional i social que, amb la previsible victòria del PP a les eleccions del 20-N s'agreujaran, com ja coneixen a les Illes i al País Valencià. I el paper del PSOE-PSC ja sabem que serà de seguidisme. I les forces catalanes no poden mostrar-se dubitatives i fer anar les peixos al cove que ja no serveixen per les nostres necessitats socials i que tampoc ens els donaran. Hem de tirar pel dret; ens hem de plantar; hem de dir prou! Per això necessitem que Espanya vegi en aquesta contesa que d'independentisme català no s'arronsa, sinó que creix. I per això ERC ha de treure un resultat que faci que a Madrid ens respectin. A partir d'aquí, fer que a Catalunya comencem a decidir democràticament que volem el concert econòmic per sortir de la crisi i el dret a l'autodeterminació per sortir d'Espanya. Només depèn de nosaltres, no d'ells!\nI aquest 11 de setembre i demà 12, davant dels ajuntaments defensant la immersió lingüística, són bons moments per demostrar que no ens tirem endarrere. Per acabar, en un any en que ens deixen 2 insignes militants com Heribert Barrera i Víctor Torres i Perenya, parafrasejo el nostre enyorat compatriota Víctor l'11 de setembre de 1993 a Tremp: "Però algú s'estranya que els catalans commemorem una data trista, en definitiva, perquè representa la pèrdua de la nostra llibertat, de les nostres llibertats. Però si ho fem així, és per tenir present que encara no hem recuperat la nostra sobirania i que, per tant, ens hem de recordar d'aquells herois que varen defensar les institucions catalanes fins als línits del sacrifici".\nPresident de la Federació d'ERC de Lleida\nMés notícies sobre " Catalunya , festes i celebracions , Partits polítics "\n08/06/2011 - La càrrega policial es repeteix a València\n10/09/2011 - Drets socials i llibertats nacionals, una reivindicació indestriable


You are here: Home ∼ Torna un vell conegut: el desànim processista\nEl Dia de la Hispanitat d’enguany no ha regalat tantes imatges de regidors desobedients d’arreu de Catalunya com les de l’any passat. O, com a mínim, han passat més desapercebudes. Molts ajuntaments i comerços han estat oberts per deixar clar que no reconeixien la festa espanyola, però el moviment simbòlic ‘Res a celebrar’ ha quedat força eclipsat pel moment actual de tensió màxima. També ha quedat prou eclipsada la manifestació espanyolista a Barcelona, que ha fracassat a l’hora de repetir la mostra de força de fa quatre dies. 65.000 persones han assistit a la marxa de SCC a la capital catalana, mentre a Madrid tothom feia veure que no passava res i que la hispanitat estava tan forta com sempre veient la cabra de la Legión desfilar com cada any.\nPosted in El Dietari del Procés Tagged Carles Puigdemont, Catalunya, convergència, CUP, desànim, hispanitat, PP, procés, PSOE


Mariano Peña obri un trimestre cultural a Ontinyent amb música i teatre per a totes les edats - Diari Valencià\nPortada » Cultura » Mariano Peña obri un trimestre cultural a Ontinyent amb música i teatre per a totes les edats\nMariano Peña obri un trimestre cultural a Ontinyent amb música i teatre per a totes les edats\nLa regidoria de Cultura aposta per incrementar l’ús de la Sala Gomis i enceta un cicle de teatre dominical per a públic familiar\nLa regidora de Política per a les Persones, Sayo Gandia, i el regidor de Cultura, Àlex Borrell\nEl televisiu Mariano Peña (“Aida”, “Allí Abajo”) encapçala la nova programació cultural de l’Ajuntament d’Ontinyent per als primers mesos de l’any amb l’espectacle “Obra de Dios”, que es representarà el proper divendres 26 de gener al Teatre Echegaray. La regidora de Política per a les Persones, Sayo Gandia, i el regidor de Cultura, Àlex Borrell, presentaven hui davant els mitjans de comunicació una programació que destaca per l’augment d’espectacles de caràcter familiar i de la utilització de la Sala Gomis com a escenari d’esdeveniments.\nSayo Gandia recordava que “2017 ha sigut un any molt intens en l’àmbit cultural, en el qual el públic ha respost de forma molt positiva. Amb aquesta nova programació volem continuar apostant per espectacles de qualitat i collint la mateixa acceptació” declarava la regidora. Per la seua banda, Àlex Borrell, incidia en “l’aposta per apropar el teatre als més menuts i menudes, amb un total de 4 representacions per a públic infantil i a més fer-ho apostant també per la Sala Gomis”.\nBorrell detallava la programació al complet i comptava que a més de l’espectacle de Mariano Peña, la programació inclourà 7 obres de teatre i 3 concerts, i es complementarà amb més d’una desena d’activitats que arriben de la mà de diverses associacions i entitats, impulsades pel Consell Municipal de Cultura. Concretament, dissabte 3 de febrer a les 19:00 hores el Teatre Echegaray acollirà el concert de jazz “Excited Sounds” de Rafa M.Guillén & The Jazz Walkers. L’endemà, l’espectacle familiar “El Gat amb Botes” arribarà a la Sala Gomis a les 18:00h. El dissabte dia 10 a les 19:00h la programació continuarà amb el caràcter familiar amb l’obra, guanyadora d’un premi MAX, “Amour” al Teatre Echegaray. Diumenge 11, a les 12:00 hores, Joan Josep Albinyana interpretarà a la Sala Gomis el recital de piano “Benicadell Sonor”.\nJa en març, el dia 4 a les 18:00, tots els públics podran gaudir de l’espectacle de titelles “Kiti Kraft” a la Sala Gomis. Dissabte 10 de març, arribarà el torn de la producció de l’Institut Valencià de Cultura “Els Quatre Genets de l’Apocalipsi” de Blasco Ibáñez, serà a les 19:00h al Teatre Echegaray. El 24 de març, a les 20:00 hores en la Sala Gomis acollirà “Emília”, la lluita d’Emília Pardo Bazán per ser ella mateixa al segle XIX. La programació continuarà al mes d’abril, amb l’espectacle infantil “Moby Dick” que tindrà lloc el diumenge dia 15 a les 18:00 hores en la Sala Gomis. Dissabte 21 el Teatre Echegaray serà l’escenari a les 19:00h de l’obra “En la orilla”, amb reconeguts actors com Marcial Álvarez (“El Comisario”), Sonia Almarcha (“Vis a Vis”), César Sarachu (“Camera Café”) o Adolfo Fernández (“Águila Roja”). Finalment, el grup de música Sidonie presentarà el seu últim treball el dissabte 28 d’abril a les 22:30 hores en el Teatre Echegaray.\nEls regidors recordaven que la Casa de la Cultura romandrà tancada a causa de les obres de remodelació que es duran a terme durant el primer semestre de l’any, raó per la qual les oficines del Departament de Cultura es traslladaran a la Sala Gomis. Així, les entrades per als espectacles es podran adquirir a través de la web de Caixa Ontinyent, a la Sala Gomis de forma presencial o a través del telèfon 96 291 05 16, i en taquilla una hora abans de cada representació.


EL BLOG DE FRANCESC FOS: Canvi d'hàbits\nLa vida continua, no hi ha més. I la veritat és que trobo a faltar el dia a dia amb els que han estat els teus companys, el partit del diumenge, ... però te'n fas a la idea i et mentalitzes per fer altres coses amb tranquilitat. Ara mateix he deixat aparcat el futbol fins al gener, després ja veurem si em torna a picar el "gusanillo" o no. Alguna cosa ja ha sortit, però prefereixo esperar i desconnectar una mica.\nAixí que m'he posat un repte : córrer la Mitja Marató de l'Espirall que es fa a Vilafranca el 20 de desembre, 21 km 97 metres. Desde que vaig deixar l'Olesa (se'm estrany dir-ho,eh?), estic fent sortides 3-4 cops per setmana i la veritat és que li agafes el "gustillo", és un repte personal que m'he marcat. No em proposo fer cap temps, només poder-la acabar amb dignitat, parlant clar, sense arrastrar-me.\nD'altra banda, espero que demà arribi la 1a victòria de l'Olesa contra el Blanes, els jugadors s'ho mereixen i sé que ho donen tot per aconseguir una fita tan complicada ara mateix com la permanència. No deixaré d'opinar malgrat no hi estigui jugant i espero que vosaltres també continueu donant la vostra opinió sobre l'equip.\nAmic FOS hem guanyat el primer partit a tercera i saps qui a marcat els dos golets.....el nostre amic DANI DURAN\n15 de novembre de 2009, a les 19:43\nDoncs sí,enhorabona.Me m'alegro molt per tots vosaltres. Endavant!


Presentat a Barcelona el document ‘Crisi de solidaritat, solidaritat davant la crisi’ - Arquebisbat de Barcelona\nPresentat a Barcelona el document ‘Crisi de solidaritat, solidaritat davant la crisi’\nEls jesuïtes han presentat el document on han reflexionat sobre el temps actual i les mesures per millorar el compromís a favor del bé comú\nAquest febrer a la seu de l’Institut Químic de Sarrià (IQS) es va presentar el document Crisi de solidaritat, solidaritat davant la crisi, una reflexió de la Companyia de Jesús a Espanya per ajudar a interpretar el temps actual i impulsar un major compromís a favor del bé comú.\nL’acte va comptar amb la participació d’un dels responsables de la redacció del document, Luis Arancibia, director adjunt de l’ONG Entreculturas. Aquest ha deixat clar que el document no es pot entendre d’on ve sense tenir en compte la dimensió fe-justícia i el treball a les fronteres que caracteritza la missió de la Companyia de Jesús.\nS’ha d’aprofundir en l’anàlisi del moment en què vivim deixant-nos commoure per la realitat perquè això fa canviar la nostra perspectiva. També s’ha d’interpretar i reflexionar per tal de donar una mica de llum i, fins i tot, una paraula pública davant les dificultats i els reptes que es plantegen. Tal com diu el papa Francesc, que ha creat un nou context eclesial amb el seu lideratge, fa sentir els fidels convidats, animats i esperonats en aquesta direcció.\nSegons el ponent Luis Arancibia aquest document té un valor molt important com a projecte conjunt i compartit per part de sectors i institucions que formen la Companyia de Jesús però que treballen en àmbits diversos. Per aquest motiu, s’ha destacat que és necessari el compromís i l’aliança en tots aquests camps per tal de promoure una veritable transformació social.\nL’alumnat ha de conèixer la realitat\nOriol Llop, responsable de comunicació d’ESADE, ha moderat i interpel·lat els dos professors universitaris Albert Florensa i Josep Miralles en la seva reflexió sobre les dificultats i oportunitats per a conscienciar el seu alumnat de la realitat de les persones desfavorides.\nEls professors han reconegut que sovint és desconeguda per als estudiants i per aquest motiu donen molta importància a que l’alumnat pugui tenir experiències de contacte amb realitats socials diverses i amb les iniciatives de canvi. D’aquesta manera es faciliten els processos de conversió i transformació personal i social. S’ha de deixar clar als estudiants que un professional no és només el que fa bé les coses sinó també el que fa bé als altres i a la societat.\nCanvi personal per millorar la societat\nDes de les entitats que treballen en acció social i, per tant, en contacte directe amb la pobresa i la marginació, M. Carmen de la Fuente, directora de la Fundació Migra Stadium i Xavier Casanovas, director de Cristianisme i Justícia, també han participat a l’acte coincidint amb la idea que la mobilització social i el canvi d’estructures per avançar cap a un nou model de societat han d’anar acompanyats per un canvi personal en cadascú de nosaltres.\nCal tenir present que es parla de persones i famílies, de vides i històries concretes. Per aquest motiu la solidaritat no pot ser efímera, perquè tal com apareix, pot desaparèixer. També és important saber si es va o no en la bona direcció, per fer-ho s’ha de veure si ha millorat o no la situació de les persones que més pateixen.\nIgual que el document presentat acaba amb els compromisos que assumeix la Companyia de Jesús i les persones i institucions que la integren, els participants d’aquest acte s’han posat d’acord per comprometre’s a treballar per a promoure la solidaritat des de la seva organització.\nA les universitats, també s’ha de tenir la responsabilitat de donar solidesa personal, intel·lectual i social als alumnes. Així arribaran a ser bons professionals capaços de transformar el món.\n– Aquí us podeu descarregar el document complet: Crisi de solidaritat, solidaritat davant la crisi (40 pàgines)\n– També disposen d’un document reduït: Resum Crisi de solidaritat, solidaritat davant la crisi (12 pàgines)


Comencen les obres de reforma de l’antic ambulatori de Borriana | Notícies Dígitals\nComencen les obres de reforma de l’antic ambulatori de Borriana\n15/02/2021 antic ambulatori, borriana, reforma\nAmb la signatura avui de l’acta de replanteig s’inicien les obres per a la relocalització i concentració dels Serveis Socials municipals i de l’Oficina d’Atenció i Informació de la Seguretat Social\nEs tracta d’una actuació cofinançada a l’50% pel Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER), dins de l’Estratègia de Desenvolupament Urbà Sostenible i Integrat (Edusi)\nL’alcaldessa de Borriana, Maria Josep Safont, ha presidit aquest matí la signatura d’l’acta de replanteig que formalitza el començament de les obres de reforma de l’edifici de l’antic ambulatori del carrer València, per a la relocalització i concentració dels Serveis Socials municipals i de l’Oficina d’Atenció i Informació de la Seguretat Social (CAISS), de l’Institut Nacional de la Seguretat Social.\nLes obres, adjudicades a Urbamed Infraestructures, SL, amb un pressupost de 1.415.077 euros, basant-se el projecte bàsic redactat per AQUIDOS Arquitectes Tècnics i Gestió SLP, tenen previst un termini màxim d’execució de les obres de nou mesos, més el termini de garantia i posterior liquidació de l’contracte.\nMaria Josep Safont ha recordat que es tracta d’una actuació cofinançada a el 50 per cent pel Fons Europeu de Desenvolupament Regional (Feder), en el marc de l’Estratègia de Desenvolupament Urbà Sostenible i Integrat (Edusi) de el Programa Operatiu de Creixement Sostenible.\nLa reforma de l’edifici, ha subratllat l’alcaldessa, complirà amb l’objectiu de “millorar les instal·lacions de l’antic edifici i revifar i dinamitzar l’entorn de la zona urbanística de la Bosca, per tal de millorar dia a dia i incidir positivament en la gestió de les necessitats socials de la ciutat de Borriana “.\nIgualment, ha manifestat, executant aquestes obres s’acabarà amb la provisionalitat de les deficients dependències dels Serveis Socials actuals per ubicar-los en “aquest modern edifici i renovat, que concentrarà i millorarà altres serveis d’atenció a el públic”.\nPel que fa a la intervenció, l’alcaldessa ha explicat que comprèn la reforma completa de l’edifici preexistent que ocupa una parcel·la amb una superfície de 879m², conservant l’estructura, cobertes i parcialment els tancaments, i ha recordat que l’edificació és d’una antiguitat superior a quaranta anys.\nA l’qüestió, ha puntualitzat que l’antic ambulatori és “un edifici situat dins el casc urbà, de propietat estatal, en desús i un estat de preocupant abandonament durant més de 15 anys”.\nCaracterístiques de la reforma\nEl projecte bàsic i d’execució de la reforma, ha indicat l’alcaldessa de Borriana, distingeix dues actuacions clarament diferenciades: la major part de l’edifici es destinarà a la recol·locació dels Serveis Socials i part de la superfície de la planta baixa s’habilitarà com a local independent destinat a les oficines de l’CAISS.\nL’edifici objecte de reforma consta d’una planta soterrani, planta baixa, dos pisos i cassetó de coberta, comunicant-les plantes entre si mitjançant una escala situada a la cantonada de l’solar i un ascensor. Les plantes no ocupen la totalitat de l’solar, quedant reculades dels límits laterals i formant-se un pati interior obert a la façana del carrer de València.\nLa superfície d’ocupació de la parcel·la és de 688m², mentre que la superfície construïda total de l’edifici és de 2.298m², dels quals 367m² se situen sota rasant a la planta de soterrani i 1.931m² estan construïts sobre rasant del carrer.\nPel que fa a les superfícies construïdes de les plantes sobre rasant, la planta baixa té una superfície construïda total de 688m², dels quals 250m² corresponen a l’CAISS; la planta primera té una superfície construïda total de 670m²; la planta segona té una superfície construïda total de 516m² havent-se eliminat l’cassetó preexistent.\nMaria Josep Safont ha mostrat la seva satisfacció per la signatura d’l’acta de replanteig que posa “el fermall per a l’inici de les obres”, una reforma que es pot fer, “per fi”, després d’un llarg procés i reiterades peticions i gestions des del any 2012 que va finalitzar amb la signatura a finals de l’any 2019 de l’acord de cessió d’ús per 30 anys de l’edifici per part de Govern a favor de l’Ajuntament de Borriana, “qüestió fonamental per a rebre els diners dels fons Feder per a la rehabilitació de l’edifici “.\nL’alcaldessa ha recordat que l’edifici albergava, fins a 2003, el Centre de Salut de la localitat que va quedar en desús després de la inauguració de el nou Centre de Salut. Amb l’entrada de la nova Corporació en 2015, ha afirmat la primera edil, l’equip de govern “va reprendre la reivindicació, realitzant continus i efectius contactes amb tots els estaments implicats, a l’objecte de modificar la temporalitat de la cessió que impedia l’aplicació de subvencions dels Fons Feder per a la rehabilitació de l’edifici “.\n← La biblioteca d’Almassora va superar les 15.800 visites en 2020 malgrat la pandèmia\nInvestigadores de la UA publiquen un article sobre un nou material 2D amb una àmplia resposta fotoelèctrica →


La ciutadania fa les seves aportacionsal Pla d'Actuació Municipal 2020-2023 - Komunica.press\nInici Baix Llobregat Sant Joan Despí La ciutadania fa les seves aportacionsal Pla d’Actuació Municipal 2020-2023\nDurant un mes, la ciutadania de Sant Joan Despí ha pogut fer les seves aportacions a la proposta del Pla d’Actuació Municipal 2020-2023 mitjançant un procés de participació impulsat per l’Ajuntament. Les aportacions, valoracions i propostes de la ciutadania s’han recollit a través de la plataforma decidim-sjdespi.diba.cat.\nDurant aquest procés, s’han recollit un total de 28 propostes d’accions, en àmbits tan diversos com la mobilitat, els residus, la sostenibilitat, l’espai públic, l’habitatge, el patrimoni, el comerç, els equipaments o els serveis.\nEl procés participatiu també ha permès a la ciutadania fer valoracions de les accions, tant de les incloses al document del PAM com de les proposades per la ciutadania. En total, s’han recollit 544 suports a les diferents accions.\nUn cop finalitzat el procés de participació ciutadana, l’Ajuntament farà una valoració de totes les aportacions rebudes per a la seva inclusió en el document final del Pla d’Actuació Municipal 2020-2023, que serà fruit del treball conjunt i col·laboratiu.\nArticle anteriorNova edició de la Mostra d’Estudis i Professions\nArticle següentViladecans no renuncia a la Festa Major d’Hivern


Ell és la llei\nL’home que viu sense normes condueix el cotxe per la gran avinguda.\nL’home que viu sense normes no dona mai explicacions. Ell no pregunta, executa. Els anys viscuts l’omplen de raons per mirar endavant sense preocupar-li que diran. Pete Noger es dirigeix a la feina per il·luminar la trista vida del poble gris.\nL’home que viu sense normes aparca allà on vol. Perquè vol. Perquè ell ho val. És un temerari. Un proscrit.\nL’home que viu sense normes no te por al perill ni a la llei. Perquè ell és la llei.\nPublicat per Josep Mª Cano a 4:03 p. m. Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: historia, PeteNoguer\nAl Follet de la Bona Sort se li van inundar els ulls de llàgrimes quan va veure a la botiga els fruits vermells de la primavera. Vermells com el cor, vermells com les roses oferint-se com el desig de l’amor prohibit.\nLa llum escalfava, els ocells cantaven, el sol il·luminava i al follet de la bona sort li van venir ganes de compartir aquella gran joia amb els seus amics. 450. I va fer l’encàrrec. Al fruiter se li van posar els ulls com a taronges. La rialla, com un tall de síndria, li anava d’orella a orella. El pit com dos melons i a l’engonal li van aparèixer dos bultos que semblaven els préssecs de la satisfacció.\nI el Follet de la Bona Sort va sortir feliç. La gent l’animava i el felicitava, i cridava el seu nom. Li acostaven els infants per que’ls donés petons. Baixava per la Riera gaudint dels arbres verds, les fulles verdes, les pilones verdes i les pel·lícules també verdes.\nI a la plaça d’avall el follet de la bona sort es va adonar que allà la gent no era feliç. No reien. No corejaven el seu nom.\nI va voler repetir l’experiència. I va entrar a la primera fruiteria i va encarregar 450 maduixes més i quan les va pagar es va adonar que allà eren més barates.\nI el Follet de la Bona Sort, que era optimista però no tonto, va veure que no tenia tants amics i va decidir que les primeres no les pagava.\nLa nova va córrer com la pólvora. Els ulls com taronges van passar a ser llimones. Els melons pinyes i la rialla de síndria, endívies al roquefort. La gent que abans l’animava ara l’insultava, i el cridava i el perseguien amb pals i cadenes.\nI el follet de la bona sort va començar a córrer. Ho va fer fins que l’asfalt es va convertir en sorra, la sorra en aigua, l’aigua en algues. I va arribar la foscor, i ell va seguir corrent fins on els animals són hermafrodites. I en la foscor va buscar un roc. I el va trobar i el va aixecar.\nI el Follet de la Bona Sort va acabar el dia amagat sota una pedra.\nPublicat per Josep Mª Cano a 3:26 p. m. Cap comentari:


Els hospitals públics de les Balears disposaran de la tecnologia més avançada per al diagnòstic del càncer de mama\nLa Fundació Amancio Ortega Gaona dona cinc milions d'euros per a l'adquisició d'equips oncològics\n3 min. Palma 16/05/2017 18:25\n651x366 Gómez, Armengol i Ortega, durant la presentació de l'acord amb la Fundació Amancio Ortega. / CAIB Gómez, Armengol i Ortega, durant la presentació de l'acord amb la Fundació Amancio Ortega. / CAIB\nLa Fundació Amancio Ortega Gaona donarà 4,9 milions d’euros al Servei de Salut de les Illes Balears per a la renovació i l’adquisició d’equips nous de darrera tecnologia per a l’atenció del càncer de mama. La consellera de Salut, Patricia Gómez, i el director general de la fundació, Óscar Ortega, han subscrit aquest dimarts un protocol d'intencions per a la donació dels imports corresponents als costs d’adquisició i actualització de diversos equips de diagnòstic i tractament del càncer.\nLa presidenta del Govern, Francina Armengol, que ha estat present a la signatura del protocol, ha agraït a la fundació aquesta donació i ha assenyalat que el diagnòstic i el tractament del càncer és una “prioritat sanitària per al Servei de Salut de les Illes Balears”. A més, ha recordat que la “incidència del càncer de mama a les Balears és de 61,9 casos per 100.000 dones, amb uns 424 casos nous a l’any”.\nLa consellera de Salut, per la seva banda, ha explicat que els fons es destinaran a “set projectes d’adequació tecnològica per al tractament i el diagnòstic del càncer de mama amb què els hospitals públics d'aquesta comunitat podran obtenir una major eficiència i millors resultats clínics en l'atenció a aquesta patologia”. Gómez ha indicat que, gràcies a aquesta donació, “la inversió que es preveia realitzar en més d’una legislatura es podrà dur a terme en molt poc temps, per actualitzar els equips amb la darrera tecnologia que existeix avui a l'àmbit internacional”.\nEl projecte 1 inclou l'adquisició de cinc mamògrafs 3D amb tomosíntesi nous i l'actualització del mamògraf convencional 2D de l’Hospital Universitari Son Espases, que ja disposa de mamògraf amb tomosíntesi; el projecte 2 preveu la dotació d’ecògrafs d’alta gamma (incloent-hi elastografia) amb dedicació plena a l’estudi de la mama en els hospitals públics de les Illes Balears; e l projecte 3 permetrà que els centres hospitalaris disposin d'ecografia automàtica en 3D i s’iniciarà un projecte d’investigació comparatiu entre el cribratge clàssic i l’alternativa 3D des del punt de vista de l’eficàcia (taxes de diagnòstic, tumors d'interval, taxes de repetició de cridada) i l’eficiència (activitat, llistes d’espera, cobertura de cribratge); el projecte 4 preveu l’actualització de les taules prones dels hospitals de la comunitat i l’adaptació de dispositius i taules de biòpsia als equips nous, que permetran més precisió i comoditat en la tècnica de punció; el projecte 5 inclou la revisió i l'actualització tecnològica dels elements d’anàlisi de l’estudi de mama als equips de ressonància magnètica (bobines, antenes específiques i programari de seqüències i d’anàlisi); el projecte 6 proposa una actualització d'equips de radioteràpia que afectarà tres acceleradors lineals i inclou l’ampliació del sistema de planificació Eclipse; finalment, el projecte 7 suposa el disseny i la implementació d'una eina corporativa automàtica per al Comitè de Tumors amb què es podran gestionar les agendes i les dades, especialment la visualització centralitzada de les proves de diagnòstic per imatge, amb una codificació comuna, el registre de les decisions del comitè i la inclusió en la història clínica electrònica.


Tourmalet: Serralada litoral, rodant pel paradís domèstic\nL'altre dia de casualitat vaig anar a parar al teu blog. moltes vegades t'he llegit o t'he escoltat per la ràdio. Però ara t'he conegut en el teu blog com a ciclista. Se m'ha acudit una cosa, no te gaire a veure amb el ciclisme, però noi, com t'ho fas per tenir tants blogs actius i fer tantes coses. el cert és que m'has despertat una admiració cap a tu. Ostres, et felicito i espero que segueixis així. Si mai necessites res, aqui em tens.\ngràcies per les teves paraules de coratge, són la millor ajuda que es pot tenir. Saber que hi ha algú a l'altra banda del missatge que entén i reflexiona sobre el sentit de les coses, i valora l'esforç i desgast personal que suposa defensar una idea argumentant-la, prendre partit pel que hom creu que és just, lògic, raonable o simplement bell, és d'allò més plaent, dóna sentit a aquesta feina, a l'existència.\nEl normal és que l'habitual colla de desvagats, ressentits i ignorants que leviten per l'univers comunicatiu es llencin com voltors damunt d'una presa per devorar qui gosa dir alguna cosa diferent al que toca dir per correcció política o per mimetisme estúpid.\nPer això, trobar a la blogosfera gent del teu estil és com creuar un oasi. Gràcies de nou. Ja saps on sóc, no dubtis d'exposar sempre els teus criteris, les idees que puguin millorar aquest bloc i qualsevol altra cosa, i tot allò que consideris que poden ser aportacions interessants. En parlarem.\nSalut i bon 08\nel cert és que no sóc cap geni de la informàtica i encara no enetenc quan he enviat un comentari o quan no ho he fet. No sé si ahir et vaig enviar més d'una versió o la mateixa vàries vegades. Espero aquesta vegada encertar-la.\nm'has tornat a sorprendre de nou, primer no esperava que responguessis tan ràpidament, ni que fessis una defensa del lliure pensament.\nEstic d'acord amb tu, potser en una mesura distinta ens afecta l'haver de conviure amb el pensament políticament correcte. jo no sòc cap personatge públic, o millor dit no faig opinió pública, i per tant potser no ho visc en les meves carns de forma tan aferrissada. Però m'he sentit moltes vegdes un ésser estrany, per defensar idees a contracorrent del pensament imperant. O et liquiden amb un simple ets un retògrad o amb un mira que ets "raro tio". Però jo crec que qui és capaç d'argumentar les seves idees, mereix com a mínim ser escoltat i respectat.\nUf, potser estic una mica profund amb aquest comentari, però després de llegir varis comentaris sobre el que ha publicat el periódico avui, penso que ara més que mai hem de defensar les nostres idees, i no hem de deixar que el poder ens faci viure com a nens petits.\nen fi que és un bloc de ciclisme i jo fent una defensa del lliure pensament i a més davant d'un tipus que entre les seves habilitats està la d'escriure articles d'opinió, em sembla que em comença a entrar allò que en les meves èpoques de carrera en deien el temor reverencial, davant vos.\nEn, t'he d'agrair els teus comentaris respecte a mi, no acostumo a escriure mai en blocs, però en el teu, em va impulsar una mica una admiració/enveja. Potser la paraula enveja no és la correcta ja que per mi l'enveja sempre porta un component negatiu respecte als altres. Però és com quan un a vegades somia en la seva platja de la polinèsia, on tot queda enrera iél món es perfecte. En el meu cas, el veure aquesta activitat teva ha estat una mica somiar en la meva platja, però no pensant perquè ell si i jo no. Si no que és una mica allò que a vegades ens agradaria fer, però per decisions que un pren a la vida no pot. Particularment, les decisions que he pres han fet que hagi donat el meu temps a una altra causa i que no pugui dedicar-lo a, per exemple fer una sortideta amb la bicicleta. ves ja he encarrilat el tema cap al motiu del blog, el ciclisme.\nPer mi el millor d'agafar una bicicleta és que ets lliure d'escollir el camí que vols i parar si convé a on vols. Potser aquesta llibertat és el que es van menjar les grans carreres i el món professional. Crec que el ciclisme ha estat el bóc expiatori del políticament correcte en el món de l'esport. Un esport amb prou difusió però que no mou els interessos d'altres esports com el futbol, i per tant podem massacrar-lo i exhibir a tots que som els reis de les mans netes. potser tindrem els palmells nets però el revers de la ma ves a saber com les tenim.\nEn fi Sr. que un dels meus defectes és que quan començo a escriure m'enrollo molt, tallo. Només dir-te que m'he sentit afalagat per la teva resposta, i tranquil, que normalment no tinc tan de temps com per afusellar els blocs amb comentaris que no tenen res a veure amb les temàtiques.


LA CAMPANYA “EM DIC MARTINA I M’AGRADA EL BLAU” ES POSA EN MARXA | Salesians Mataró\nEl grup vols jove ja treballa en la planificació d’una campanya que tindrà com a eix conductor la visibilització de les dones\nEls membres del grup vols (voluntariat solidari) jove, format per alumnes de Batxillerat i antics alumnes de Salesians Mataró, han començat a posar en marxa la campanya anomenada “Em dic Martina i m’agrada el blau” per tal de lluitar contra la desigualtat de gènere i desvetllar consciències.\nEl passat dissabte 18 de gener es presentà la campanya a nivell de comissions de treball. En concret, es formaren dos grups de treball i encara hi ha prevista la formació d’un tercer nucli de persones. Les accions seran diverses i van des de formacions als propis animadors i altres col·lectius de la comunitat educativa fins a l’elaboració de guies per fer un bon ús d’un llenguatge inclusiu i no sexista en les matèries, activitats per desenvolupar a les aules i moltes més iniciatives des d’un punt pedagògic i educatiu.\nAquesta iniciativa sorgeix fa gairebé tres anys en una trobada que es va organitzar a nivell nacional, a Barcelona, on es van reunir diferents grups de joves voluntaris vinculats a les ONGs salesianes, les quals van haver de compartir les seves pròpies propostes de projecte solidari per tal d’ajudar a la comunitat. Una d’aquestes propostes, similar a la campanya que es coneix avui dia com la de la Martina, va agradar al grup i arran d’aquí es va decidir iniciar el projecte modificant alguns aspectes.\nEls dos darrers anys s’han dut a terme actuacions molt concretes i localitzades al voltant del dia 8 de març, però enguany hi ha la voluntat de dur a terme una campanya més global en el marc de la Secundària, així com també el Cicle Superior de Primària.\nPer què Martina i el color blau?\nLa intencionalitat del títol de campanya triat ha estat principalment que cridés l’atenció a l’hora d’escoltar-lo. Aleshores es va decidir triar un nom de nena que fos quotidià com ho és Martina i agafar el blau perquè és el color que s’associa als nens i no a les nenes. D’aquesta manera, s’ha aconseguit donar-li personalitat al personatge fent que la nena es presenti en primera persona dient com es diu i quin color li agrada. Amb tot això, el que es busca aconseguir és acabar amb l’estereotip comú de relacionar a les nenes amb el color rosa i als nens amb el color blau i tractar-ho amb plena normalitat sense aquest tipus de prejudicis.\nPunt de partida i objectiu a curt termini\nAl llarg de set setmanes, un grup de quinze voluntaris, tots ells alumnes o exalumnes de l’escola, prepararan les activitats, que tractaran temes en relació amb la igualtat de gènere i fer més visible la condició femenina en el decurs de la història.\nLes primeres activitats es realitzaran divendres 6 de març, durant tota la franja del matí, en totes les classes de la secundària. La jornada finalitzarà amb la lectura d’un manifest o amb la realització d’algun acte simbòlic relacionat amb la celebració del dia internacional de les dones (diumenge, 8 de març).\nFites a llarg termini\nL’objectiu principal és “consolidar i fer créixer la campanya” amb la col·laboració de diferents organitzacions i/o individus que estiguin disposats a aportar iniciatives noves o simplement a ajudar, com és el cas de l’Ajuntament de Mataró, des d’on mostren gran interès envers el projecte. També es veu important donar a conèixer la campanya a través de les xarxes socials i de la premsa, així com fer actuacions concretes durant tot l’any fora del marc lectiu. Amb aquesta finalitat, s’està treballant la confecció d’una gran pancarta i d’un lot de samarretes, entre d’altres iniciatives.\nPer altra banda, existeix també com idea de futur anar creant diversos perfils per treballar aspectes concrets de manera que no s’identifiqui únicament amb el nom de Martina però sí que es relacioni i tingui coherència amb el missatge de la campanya que és lluitar en contra de la desigualtat de gènere per poder viure en un món millor. Una cop clara la part teòrica, ara “és el moment de posar-ho tot en pràctica”. Des de l’organització s’espera amb il·lusió i esperança que el projecte tingui èxit per tal de “poder repetir-lo any darrere any i evitar, així, que no quedi en un fet anecdòtic”.\nAquest projecte, les samarretes i les formacions del grup d’Espiral Solidària VOLS Jove, s’ha dut a terme amb la col·laboració de l’Ajuntament de Mataró.\nP.S. Aquest article ha estat fet pels alumnes de l'assignatura de Comunicació Periodística de 1r de Batxillerat M. Cabezas i A. Florensa\n← RETROBAMENT D’ANTICS ALUMNES PER DON BOSCO\nActuació de ball →