Cristianofòbia a Catalunya - La Punteta - Notícies d'Opinió - e-notícies\nLa Punteta · 28 de Març de 2016. 15:17h.\nA mi, en temes de religió, m’agradaria ser com Ramon de España. El periodista i escriptor publicava aquest diumenge un article a El Periódico en el que explicava que “m’encantaria ser creient, perquè ho veig com un xollo que t’ajuda a anar més animat per la vida i a veure la lògica a les coses, però no hi ha manera: per més que paro l’orella, no sento la veu del Senyor”.\nPerò una cosa és ser agnòstic i l’altre és ser cristianòfob. Seria absurd negar la influència de la religió cristiana en la formació de Catalunya -com en la de la resta d’Europa- perquè tenim un centenar de localitats que comencen amb nom de sant o santa. Sense el cristiansime tampoc tindríem el romànic o el gòtic. Ni Montserrat, la nostra muntanya màgica.\nJo sóc un ferm defensor de la laïcitat, però només ens atrevim a ficar-nos amb l’Església catòlica. Si Toni Albà en comptes de disfressar-se de Benet XVI al Polònia s’hagués disfressat de Mahoma els hi cremen els estudis de Sant Joan Despí, per exemple.\nI si Dolors Miquel en comptes de recitar una mena de parenostre, recita un sura de l’Alcorà -hi ha una traducció al català de Mikel de Epalza del 2001- col·loquen una bomba a l’Ajuntament de Barcelona. A hores d'ara no en quedaria res.\nTampoc sé perquè la Universitat Complutentse ha de tenir una capella si és una universitat pública. I em sembla una exageració que l'ara regidora de Madrid Rita Maestre hagi estat condemnada a pagar 4.300 euros per ensenyar-hi els pits el 2011. Però si això ho fa a la gran mesquita de Madrid la lapiden al mig de la M-30.\nEn canvi, aquí ens l’agafem amb paper de fumar. Mas, l’endemà dels atemptats de París del passat mes de novembre, va afirmar que havien estat obra de la “lluita del bé contra el mal”. En pla pel·lícula de Superman. L'home no es va atrevir ni a parlar de “terrorisme islàmista”.\nI ara el secretari d’Igualtat, Migracions i Ciutadania, Oriol Amorós, ha condemnat en nom del Govern l’atac d’aquest diumenge a Lahore (Pakistan), que ha causat la mort d’almenys 72 persones, de les quals 29 eren nens.\nAmorós ha afirmat que “estem al costat dels molts catalans d’origen pakistanès” en contra d “l’horror i la barbàrie”. Però enlloc esmenta el fet que l’atemptat tenia per objectiu la minoria cristiana del país en plena Setmana Santa. Ben mirat, ni tan sols condema el terrorisme islàmic per por al que diran malgrat que ha estat reivindicat ja pels talibans.\nSom més bel·ligerants contra la islamofòbia -recentment es va celebrar una manifestació a Barcelona que va comptar fins i tot amb l’assistència d’una consellera de la Generalitat- que contra la cristianofòbia.\nEls mitjans de comunicació occidentals es mobilitzen sovint pels refugiats -la majoria musulmans, per cert-, però hi ha un veritable genocidi de cristians a l’Orient Mitjà i, en canvi, se n'informa a comptagotes. Com si fos el més natural del món el seu extermini. Potser que ens ho fem mirar.\n#8 PROGRESSISTA, Cat-Progre, 29/03/2016 - 16:30\nSÍ a la Cristianofobia i sobretot Judeofobia !\nNO a la Islamofobia !!!\n#8.1 PepetCabrejat, Bcn, 30/03/2016 - 18:19\nNo hi ha res millor per a canviar d'opinió com que r' ametrallin en una sala de festes mentre t'ho passes pipa o que et facin volar pels aires mentre fas cua al mostrador de l'aeroport.\n#6 ALEX, Terrassa, 28/03/2016 - 19:25\nInsultar, amedrentar y humillar al que pone la otra mejilla es muy fácil.\n#4 Jaume S. Regàs ---- París, París, 28/03/2016 - 16:42\nEstic força d´acord amb el que ha escrit. Potser algun dia es començarà a parlar clar del que està passant els darrers mesos, sense demagògies i sense por dels insults de certa "progressia" agnòstica ... I ho deixo aquí...\n#3 peláez, ,, 28/03/2016 - 16:37\nLo que se nota claramente es hispanofobia. Cristianofobia no, aunque sí anticlericalismo. Islamofobia no sé. Si acojonarse al ver a un tío con barbas y chilaba por la calle cuenta como islamofobia, entonces sí.\n#1 Roberto Larrañaga, Bilbao, 28/03/2016 - 15:46\nTorno a insistir, Sr. Rius: ara que parla de religió en els seus articles, i com que sé que li agrada molt llegir, li recomano "La ira sagrada", de l'antropòleg Manuel Delgado, de la Universitat de Barcelona. És un estudi de l'anticlericalisme espanyol contemporani i parla molt del cas català. ;)


Institut La Plana, Vic - Art i Escola\nPRECINEMA I FABRICACIÓ DIGITAL\n2n d’Educació Secundària\nDocents implicats: Josep Alemany Ylla i David Vila Bou\nAssessorament: Marià Dinarès, David Oliva i Arnau Vernis\nAlumnes que hi participen: 80\nSessió 1: Presentació del projecte. Formació de grups de 4 alumnes. Assignació de rols de grup i creació d’un blog tipus blogspot com a eina de treball. Inici del treball d’investigació sobre el precinema.\nSessió 2: Estudi per part de tots els grups d’un primer enginy, el taumatrop. Es busca informació històrica i informació de com realitzar-ne un. Es dissenya un model de la base amb mides concretes amb el programa Sketchup. Es dissenya també per part de cada grup el joc de dues imatges que integren el taumatrop.\nSessió 3: S’imprimeixen les bases circulars durant la setmana i, en aquesta sessió, ja es pot fer el muntatge final per part de cada grup del seu taumatrop. Es realitzen fotografies i un vídeo on veiem en funcionament aquest primer objecte que treballem del precinema. Es penja la informació al blog.\nSessió 4 i 5: Cada grup tria un invent del precinema: zootrop, praxinoscopi, fenaquistiscopi, flip bouk rotary, llanterna màgica, altres joguines. Cal buscar informació de l’objecte: inventor, funcionament, etc., i un vídeo de com fabricar-lo. Dibuixar-ne un croquis i pensar les mides que tindrà. Dibuixar amb Sketchup les peces que formen l’objecte, a partir dels croquis realitzats. L’alumne que té el rol d’artista en el grup, ha de començar a pensar en la seqüència animada i el secretari ha de seguir fent el documentat del projecte.\nSessió 6: Aprenem la part tècnica del funcionament de la impressora 3D i juntament amb els professors realitzem els fitxers d’impressió i posem a imprimir l’objecte dissenyat.\nSessió 7: Ja disposem d’objectes impresos, tenim dos flipbook rotary, un praxinoscopi, 2 zootrops, 2 fenaquistiscopis. Cada un dels grups es posa a acabar els elements dibuixats que voldrem posar en moviment. Fem proves i realitzem vídeos de com funciona cada un dels objectes. Ho deixem documentat al blog de cada grup.\nSessió 8: Per part dels professors es realitza una explicació del programa d’edició de vídeo Openshot. Després d’una posada en comú es proposa que cada grup realitzi un vídeo del funcionament de l’aparell que ha realitzat. S’utilitzaran dues càmeres simultàniament, una càmera gravarà les imatges de l’objecte en moviment i l’altra un primer pla de la cara de l’espectador, on volem veure quina reacció i l’expressió de la cara que li produeix la ficció produïda per les imatges en moviment. (Aquesta part final no l’hem pogut realitzar degut al tancament de l’Institut).


Curs sobre la nova Gramàtica i Ortografia de l'IEC a Montcada Comunicació\nAquest mes de juliol, un total de 10 periodistes de Montcada Comunicació han assitit al curs Novetats i canvis de la Gramàtica i l'Ortografia organitzat pel Servei Local de Català de Montcada i Reixac.\nAlumnes de Montcada coneixen Manuel de Pedrolo amb Genís Sinca\nEl dimecres 25 de juny a la tarda la Fundació Cultural Montcada va organitzar una conferència sobre Manuel de Pedrolo a càrrec de l'escriptor i periodista Genís Sinca per commemorar el centenari del naixement de l'escriptor.\nComiat de curs i lliurament de premis de 'Barbarismes a Barberà'\nEl dijous 21 de juny, es va celebrar a Barberà la cloenda dels cursos de català i es van lliurar els premis del concurs Barbarismes a Barberà.\nÈxit de les pràctiques lingüístiques als establiments col·laboradors\nAquesta primavera, els alumnes dels cursos de Bàsic 3 i també algun de l'Elemental 1 del Centre de Normalització Lingüística Vallès Occidental 3 han portat a terme amb gran èxit les pràctiques lingüístiques als establiments col·laboradors del Voluntariat per la llengua de les sis poblacions: Cerdanyola del Vallès, Ripollet, Montcada i Reixac, Barberà del Vallès, Badia del Vallès i Sant Cugat del Vallès.\nDoblatge en català a Montcada i a Barberà amb Francesc Fenollosa\nEl dimecres 13 de juny, els serveis de català de Montcada i Reixac i de Barberà del Vallès es van sumar a la celebració del Dia Mundial del Doblatge amb dos tallers de doblatge en català conduïts per Francesc Fenollosa, actor i director de doblatge.\nAlumnes de bàsic 3 de Montcada fan pràctiques als comerços\nDurant els mesos de maig i juny, 13 alumnes del nivell bàsic 3 de Montcada han posat en pràctica els seus coneixements de català a 17 comerços adherits al programa Voluntariat per la Llengua.\nAlumnes i participants de VxL de Barberà van al teatre: 'Les noies de Mossbank Road'\nEl divendres 25 de maig, una vintena d'alumnes i participants de Voluntariat per la llengua van anar a veure l'obra Les noies de Mossbank Road, una història que parla d'amistat, dirigida per Sílvia Munt i interpretada per Clara Segura, Marta Marco i Daniela Feixas.


Rebuig veïnal a la idea d’eliminar aparcament a la via Júlia per evitar embussos – NouBarris.Net\n20 de març de 2018 19 de març de 2018 Informatius\tMobilitat, Queixes, trànsit, Verdum\nEls canvis circulatoris que van ocasionar la implantació de dos línies de bus ortogonal han provocat alguns embussos a l’inici de la via Júlia. Els veïns demanen solucions però de moment no els satisfà la mesura que planteja l’Ajuntament. Es podria eliminar una línia d’aparcament de zona blava i càrrega i descàrrega en benefici de la circulació. Els veïns s’hi oposen perquè diuen que a Verdun ja hi ha prou problema per aparcar.\nDes de fa uns mesos el carrer d’Almansa és només de baixada i els cotxes desemboquen a la via Júlia. Això ha suposat que en el tram que va fins a la plaça de la República s’ha incrementat la circulació i es produeixin embussos a hores punta. L’Ajuntament es planteja solucionar aquest problema amb la reconversió de la línia de zona blava i càrrega i descàrrega en un carril de circulació. Però això eliminaria una trentena de places d’aparcament, algunes d’elles places reservades per a discapacitats, i un parell de zones de càrrega i descàrrega.\nCom és habitual en aquests casos, els veïns s’hi oposen. “Al barri de Verdun hi manca molt aparcament. El que no es pot fer és suprimir-ne més – afirma Miguel Ángel López, de l’AV Verdun- A més, es perd càrrega i descàrrega, i ara ja, com que els cotxes no tenen aparcament aparquen allà, venen els camions i no poden descarregar i ja s’embussa. La solució seria escurçar la vorera, i aleshores hi hauria dos carrils de circulació i els cotxes aparcats en línia com estan ara.” Al darrer plenari ja es va discutir aquest tema, i els veïns esperen que es trobin alternatives i que aquesta mesura no arribi a implantar-se.\n5 de març de 2021 Tancament cautelar de la botiga de venda d’animals Ladridos\n9 de març de 2020 La vorera nord de la via Júlia s’omple de motos aparcades\n← Vallbona torna a tenir farmàcia\nEl Parc de la Guineueta sense el tancat perimetral →


LA VIA AUGUSTA: QUI POT PRESUMIR D’HONRADESA?\nHi ha una dita castellana que diu així: Dime de lo que presumes y te diré de que careces.\nManos Límpias presumia de lluitar contra de la corrupció, d’estar en contra del govern de Catalunya per promoure la secessió d’Espanya, etc. Mentre que AUSBANC presumia de defensar els interessos dels usuaris de la banca contra els abusos que s’han comès durant molts anys com per exemple les preferents o la clàusula terra de les hipoteques.\nPerò a l’hora de la veritat res era el que semblava o, al menys, intentaven que s’assemblés. Manos Limpias s’autoproclamaven sindicat quan resulta que no tenia cap delegat sindicat en tot el territori espanyol. No s’ha fet públic el nombre d’afiliats, però devien de ser quatre i el cabo... Els necessaris per a mantenir la infraestructura...\nFinalment s’ha sabut que Manos Limpias era, en molts de casos, el braç executor de AUSBANC, encara que potser l’adjectiu més adequat seria el braç extorsionador.\nDues associacions (uso un genèric per a intentar explicar-ho millor) unides per a extorsionar a tots aquells que tenien problemes amb la justícia per no acatar la llei i mirar de treure’ls-hi els calers per a enriquir els dirigents de les dues formacions.\nVan ser molts els que es van avenir a pagar per tal de no veure perjudicada la seva imatge. Una propaganda negativa, en aquests casos, no sol ser gens bona, tot i que es digui que és bo que es parli d’un encara que sigui malament...\nLa forma de camuflar els diners recaptats fruit del xantatge, és molt vella, però sol ser bastant efectiva, ja que, de no ser així, no hauria perdurat durant tants anys. És molt simple: pagar per incloure publicitat a una revista (millor parlar de pseudorevista) editada per AUSBANC. I quin era el tiratge de la revista? Una altra dada que ningú ha facilitat, però imagino que tants de números com empreses hi sortien. Per a què calia fer-ne més?\nLa primera vegada que vaig sentir a parlar d’aquest xantatge ja fa, al menys 29 anys. Feia poc que treballava a l’Agència Tributària (en porto 30). Una companya de feina li va dir a qui va ser el nostre primer Administrador que un restaurant de les nostres comarques on solia anar a menjar havia tingut un avís d’inspecció. Però que hi havia d’estrany? Senzillament, perquè feia poc temps, algú en nom d’Hisenda havia passat per allí i li havia assegurat que si pagava per un espai de publicitat a una revista suposadament oficial, l’eximiria de tenir cap inspecció. Només quan van ser citats per a fer-los la inspecció se’n van adonar que tot es tractava d’un engany.\nEls que es dediquen a aquestes coses, no només usen indegudament el nom d’Hisenda, també poden usar el d’altres organismes com la Guardia Civil o la Policia Nacional, sempre amb cura de que el nom tal qual no surti per enlloc. Es a dir, no posaran Revista de la Guardia Civil, en tot cas podrien posar per exemple la Revista de la Benemérita o en el cas de l’Agència Tributària, un genèric Revista de la Hacienda Pública.\nUna vegada l’antic Administrador va contrastar els fets, va anar a posar una denúncia al Jutjat de Tortosa.\nDurant aquests anys més d’una vegada m’he assabentat de casos pareguts. Fins i tot a una persona prou propera a mi el van intentar enganyar, però com que no ho va veure clar els hi va dir que no. Quan m’ho va comentar li vaig explicar com anava el tema.\nTot i que aquestes pràctiques siguin prou conegudes, sempre hi ha qui acaba acceptant pensant que pot suposar una millora per al seu negoci. És igual que l’engany de l’estampeta (el timo de la estampita) que tot i que ha sortit innumerables vegades pel cine, la televisió, etc., de tant en tant surt al diaris que els entabanadors han aconseguit una bona quantitat de diners gràcies al passerell de torn.\nPer cert, d’aquesta situació, la d’haver desmantellat ara aquestes societats que extorsionaven persones i entitats, què penseu? No serà per què ara s’ha intentat extorsionar a la Infanta Cristina? Digueu-me malpensat!\nEtiquetes: AUSBANC, corrupció, Manos Limpias, vivències personals


per NacióDigital, 28 de gener de 2019 a les 10:40 |\nWhatsapp vol continuar renovant-se. És una de les aplicacions mòbil de més èxit del món i, de cara als propers mesos, prepara diverses actualitzacions per mantenir el seu lideratge. Entre elles, destaquen la lluita contra les fake news, el mode nocturn o el reconeixement facial com a eina per bloquejar i desbloquejar l'aplicació.\nApple va revolucionar el mercat dels telèfons intel·ligents introduint l'anomenat face ID per poder utilitzar el dispositiu. Whatsapp, amb la intenció de transmetre sensació de seguretat als seus clients, pretén seguir aquesta línia i, amb el mateix sistema, crear un segon filtre identificatiu. En aquest sentit, doncs, la popular app es podrà protegir amb empremta dactilar o amb reconeixement facial.\nUn cop a dins de l'aplicació, els usuaris trobaran força canvis ben aviat. En primer lloc, els contactes es podran ordenar per importància. És a dir, es podran destacar més amunt de la llista -en un lloc fix- aquells noms amb els quals es tingui més interacció i ordenar-los de més a menys com convingui. També sembla clar que, més d'hora que tard, la publicitat formarà part interna de l'aplicatiu.\nÉs la gran batalla que ha entomat en els darrers mesos Mark Zuckerbeg, fundador de Facebook, empresa que va obtenir Whatsapp el 2014. La companyia vol combatre la difusió de missatges falsos i, a través de Whatsapp, ho farà limitant la distribució en massa de missatges. Així, no es podrà reenviar més de cinc vegades el mateix missatge.\nUna altra de les novetats que l'aplicació ja té perfilades és la previsualització de fotografies i vídeos sense necessitat d'accedir a l'app ni de desbloquejar el mòbil. Des de fora de Whatsapp l'usuari podrà veure què li han enviat per decidir obrir o no aquell missatge.\nTambé et pot interessar, Tecnologia, Whatsapp, publicitat, aplicació, smartphone, missatgeria mòbil, tecnologia, novetats


Setmana de l'aneguet cuiner\nEls Aneguets hem començat a treballar el projecte dels oficis.\nDurant dues setmanes hem treballat el cuiner i de ben segur que totes les famílies de Llar estaven ben assabentades, ja que al nostre passadís va arribar el Sr. Florenci que cada dia ens portava el menú.\nLa primera setmana vam fer una visita guiada a la cuina de l'escola on ens van ensenyar com feien el dinar de tot els nens i nenes i de les senyoretes. Vam descobrir llocs nous com: el rebost, les càmeres frigorífiques i unes cassoles tant i tan grans que fins i tot els Aneguets hi podien cabre dins.\nVam gaudir tant que fins i tot ens van donar un tallet de pa que estava acabat de fer...\nI la segona setmana vam posar-nos mans a l’obra!\nCada dia ens posàvem els davantals i cuinàvem el nostre berenar.\nEl menú ha estat:\nDILLUNS: suc de taronja natural\nDIMARTS: iogurt amb tres varietats de cereals\nDIMECRES: pa amb tomàquet, oli i botifarra\nDIJOUS: tallets de síndria i meló\nDIVENDRES: pizza de formatge i pernil\nEls Anaguets hem gaudit moltíssim amb aquest projecte, ja que a part de cuinar-nos el nostre propi menjar, hem utilitzat els cinc sentits per aprendre. Hem tocat, hem olorat, hem vist, hem tastat i fins i tot, hem escoltat els sons d’un nounmón ple d'experiències com pot ser la cuina.


OPE Tècnic mitjà sanitari/tècnica mitjana sanitària en cures auxiliars d'infermeria. Convocatòria\nAl BOIB Núm. 101, de 29 de juliol de 2021, es publica la convocatòria d'un concurs oposició per cobrir 649 places vacants de personal estatutari fix de la categoria tècnic mitjà sanitari/tècnica mitjana sanitària en cures auxiliars d'infermeria del Servei de Salut de les Illes Balears.\nLes 649 places ofertades es distribueixen de la manera següent:\n614 places per al sistema de torn lliure, 43 de les quals corresponen a la reserva per a persones amb un grau de discapacitat igual o superior al 33%\n35 places per al torn de promoció interna, 3 de les quals corresponen a la reserva per a persones amb un grau de discapacitat igual o superior al 33%\nLes places que no es provein pel sistema de promoció interna no s'acumularan a les convocades pel sistema general d'accés lliure.\nLes places de torn lliure, així com les de promoció interna dirigides a persones amb discapacitat que hagin quedat desertes, s'acumularan a les convocades pel sistema general d'accés lliure i de promoció interna, respectivament.\nLes bases de la convocatòria s'adjunten com a annex 1\nEl temari de la fase d'oposició a l'annex 2\nEl barem de mèrits de la fase de concurs a l'annex 3\nEl tribunal qualificador a l'annex 4\nLes persones aspirants disposen d'un mes, a partir de dia 30 de juliol, per pagar la taxa d'inscripció i presentar la sol·licitud telemàticament.


5 coses que la Bíblia ensenya sobre com tractar la ràbia - Religiós\nIntimitat FísicaAixafamentsReligiósAtreure Un CompanyFamíliaAmorIdees De DatesHabilitats Socials I EtiquetaTrencamentsCompatibilitat\nPrincipal/Religiós/5 coses que la Bíblia ensenya sobre com tractar la ràbia\n5 coses que la Bíblia ensenya sobre com tractar la ràbia\nLa ira és una emoció humana universal. A ningú se li escapa. És una resposta emocional normal quan les coses no van pel nostre camí i estem ferides, frustrades o ofeses per això.\nSi em dius alguna cosa degradant o irrespectuós i em fas un pas per tot el meu orgull, m’enfadaré amb tu.\nSi bloquejo el meu camí cap a alguna cosa que crec que mereixia tenir, ja sigui tallant-me davant el cotxe al trànsit o no concedint-me aquesta promoció laboral que crec que he guanyat, és probable que m’enfadi amb tu.\nSi prometes fer alguna cosa que realment necessito perquè facis, com portar-me a treballar quan el meu cotxe està reparat, però no vens quan vas dir que ho faries, segur que estaré molt enfadat amb tu .\nLa Bíblia té molt a dir, tant positiva com negativa, sobre la ira. Fem una enquesta ràpida.\nNOTA: tots els versets de la Bíblia provenen de la nova versió de King James.\n1. La ira és perillosa!\nLa Bíblia adverteix una vegada i una altra que quan permetem que la nostra ira flueixi fora dels seus límits adequats, pot ser una força molt destructiva. Mireu, per exemple, aquest consell tan antic de l’Antic Testament:\nProverbis 22: 24-25 No feu amistat amb un home enutjat i no aneu amb un home furiós, 25 Per no aprendre els seus camins i posar-se en marxa una trampa per a la teva ànima.\nLa nostra ira es pot convertir en una trampa, que ens atrapa en el ressentiment i l’amargor. I quan estem a l’abast d’aquestes emocions corrosives, ens poden portar a accions o paraules que no només són perjudicials per als altres, sinó que sovint són destructives per a nosaltres mateixos.\nUn bon exemple bíblic d’aquesta dinàmica és la història de Naaman.\nUn home que gairebé va permetre que la seva ràbia bloquejés la seva curació\nNaaman era el comandant de l'exèrcit sirià. Segons 2 Reis 5, era 'un home poderós de valor, però un leprós'.\nL’esposa de Naaman tenia una serventa que havia vingut d’Israel. Quan la nena va veure l’aflicció de Naaman, va parlar a la seva mestressa d’un profeta a Israel anomenat Eliseu, que segurament podia curar Naaman de la seva malaltia.\nPer tant, Naaman, desesperat per curar-se de la lepra, es va posar a buscar Eliseu. Però quan va arribar al profeta, la recepta d’Eliseu per corregir el seu estat no va provocar curació, sinó ràbia:\n2 Reis 5: 9-12 Aleshores Naaman anà amb els seus cavalls i el seu carro i es posà a la porta de la casa d’Eliseu. 10 Eliseu li va enviar un missatger dient-li: --Ves a rentar-te set vegades al Jordà i et restituirà la carn i quedaràs net. 11 Però Naaman es va enfadar i es va anar i va dir: --En veritat, vaig dir-me a mi: Segur que sortirà a mi, es posarà dret i cridarà el nom del Senyor, el seu Déu, i agitarà la mà sobre el lloc. i curar la lepra ». 12 L’Abana i el Farpar, els rius de Damasc, no són millors que totes les aigües d’Israel? No podria rentar-m'hi i estar net? Així que es va girar i se’n va anar enfadat.\nNaaman es va enfurismar perquè pensava que Eliseu no el tractava amb la deferència de la seva posició exaltada com a titular del comandant sirià. La seva ira ardent per aquella lleugeresa percebuda el va fer refusar-se rotundament de fer allò que el profeta va dirigir i hauria anat a casa amb un leprós tan gran com quan vingués. La ira de Naaman estava a punt de robar-li la benedicció que havia viatjat fins ara per obtenir.\nPerò els servents de Naaman li van donar un consell savi:\n2 Reis 5: 13-14 Els seus servents es van acostar i li van parlar i li van dir: «Mon pare, si el profeta t’hagués dit que fessis quelcom gran, no ho hauries fet? Què més, doncs, quan et digui: 'Renta't, i neteja't?' 14 Llavors va baixar i es va submergir set vegades al Jordà, segons les paraules de l’home de Déu; i la seva carn es va restaurar com la carn d’un nen petit, i va quedar net.\nMoltes vegades, la nostra ira, com la de Naaman, pot ser una força autodestructiva que ens impedeixi les benediccions de la nostra vida. Quants matrimonis han estat destruïts per reiterades explosions d'ira? Quantes carreres s’han aturat perquè sembla que una persona no es pot entendre bé amb la gent amb qui havia de treballar?\nLa ràbia ens pot conduir a accions pecaminoses i insensates\nLa Bíblia ensenya que quan permet que la meva ira controli la meva actitud i les meves accions, em posa sobre un gel espiritual molt prim.\nProverbis 29:22 Un home enfadat provoca conflictes i un home furiós abunda en la transgressió.\nDe fet, la ira descontrolada em pot fer actuar com un ximple!\nProverbis 14: 17a Un home temperat actes insensatament...\nEclesiastès 7: -49 No us afanyeu en el vostre esperit a enfadar-vos, ja que la ira descansa en el si dels ximples.\n2. La ira no és pecadora\nNo hi ha res dolent en enfadar-se de vegades! De fet, Déu mateix s’enfada, igual que Jesús:\nSalms 7:11 Déu és un jutge just i Déu s’enfada cada dia amb els malvats.\nMarc 3: 5 I quan Ell [Jesús] els havia mirat al seu voltant amb ràbia, penat per la duresa del seu cor, va dir a l'home: 'Estén la mà'. I la va estendre, i la seva mà es va restablir tan sencera com l’altra.\nLa Bíblia ensenya que no és la nostra ira, sinó la nostra resposta inadequada que ens condueix al pecat:\nEfesis 4: 26a Estigueu enfadats i no pecheu ...\nQuan s’utilitza correctament, tal com Déu volia, la nostra ira pot ser una força positiva més que negativa.\n3. La ràbia no s’ha de despertar fàcilment\nNo és estrany escoltar a la gent dir alguna cosa així com 'Em fas tanta ràbia'. Però, d'acord amb les Escriptures, ningú no em pot tornar boig més que jo.\nProverbis 19:11 El discreció d'un home el fa lent a la ira, i la seva glòria ho és passar per alt una transgressió.\nsi fas alguna cosa que m’ofereixi o em faci mal, és la meva opció si reacciono amb ràbia. Hauríeu d’esforçar-vos molt per enfadar-me!\nUs faria ràbia que algú us escopés a la cara?\nSi estiguéss en una forta discussió amb algú i t’escopessin a la cara, creus que et podries enfadar? És molt probable que ho feu!\nPerò, què passaria si estiguessis subjectant a un nadó i el petit nen es bufés la boca i et donés un cop d'humitat entre els ulls? Us enfadaríeu? És clar que no.\nPerò, per què la diferència? La vostra cara està igualment mullada en ambdós casos.\nLa resposta és òbvia. Si un adult que discutia amb tu t’escopés a la cara, de seguida conclouries que t’havien atacat deliberadament d’una de les maneres més ofensives que podien. I us sentiríeu justament enfadats per això.\nDe l'altra, sabeu que el bebè que us va escopir a la cara no tenia intenció de ferir ni ofendre. Per tant, en lloc d’enfadar-vos, només us netejareu la cara. Fins i tot es pot riure.\nTriem quan ens enfadarem i quan no\nNo és l’escopir el que t’enfada, sinó la teva valoració del que significa escopir. Dit d’una altra manera, en funció de les circumstàncies en què s’ha mullat la cara tria enfadar-se o no. Es la teva elecció!\nPer tant, abans de llançar-me físicament, verbalment o simplement per una mala actitud cap a la persona a qui culpo per ofendre'm o ferir-me, he de frenar la meva reacció i recordar que tinc la possibilitat de respondre amb ràbia. a la seva transgressió o simplement passar-la per alt.\nCreieu que és realment possible triar si voleu enfadar-vos o no?\nSí, puc decidir passar per alt un problema en lloc d’enfadar-m’hi.\nNo: les emocions sorgeixen espontàniament i no les podeu controlar.\nNo, però, tot i que no puc controlar si m’enfado, puc controlar com responc\nAneu amb compte a l’hora d’eventar la ira.\nLa Bíblia diu que no és savi intentar alliberar la nostra ira deixant-la esclatar. Molta gent creu que quan sentim ràbia és saludable desfer aquestes emocions mitjançant paraules negatives i accions explosives. Però això és exactament el contrari del que ensenya les Escriptures:\nProverbis 29:11 Un ximple esborra tots els seus sentiments, però un home savi els reté.\nLa intenció de Déu és que, en lloc d’intentar dissipar les nostres emocions enfadades, desfent-nos, hauríem d’utilitzar aquesta energia per buscar una solució a la situació que va provocar la ira en primer lloc.\nVídeo: controlar la nostra ira\n4. La ira té un propòsit dissenyat per Déu\nLa ràbia pot ser una força per al bé a les nostres vides i a les de les persones amb qui ens relacionem. La clau és que aprenguem a utilitzar la nostra ira per als propòsits per als quals Déu ho va voler.\nMireu, per exemple, com va respondre Nehemies quan va trobar que els rics de Jerusalem s’aprofitaven dels pobres:\nNehemies 5: 6-7 I em vaig enfadar molt quan vaig sentir el seu crit i aquestes paraules. 7 Després de pensar-ho seriosament, vaig renyar els nobles i els governants i els vaig dir: 'Cadascun de vosaltres exigeix usura al seu germà'. Així que vaig convocar una gran assemblea contra ells.\nNehemies es va enfadar! I la seva ira el va moure a prendre mesures per corregir la situació. Per això Déu ens va donar l’emoció de la ira.\nPer què Déu ens va construir l’emoció de la ràbia?\nAlerteu-nos del fet que alguna cosa de la nostra vida o del nostre entorn no funciona Motivar-nos i dinamitzar-nos per corregir la situació\nL’alternativa adequada a la ràbia és emprendre mesures decidides per resoldre la situació que va provocar la ràbia en primer lloc. Com s’ha de fer això?\nMateu 18:15 A més, si el teu germà peca contra tu, vés a explicar-li la seva culpa entre tu i ell sols. Si t’escolta, has guanyat el teu germà.\nHem d’enfrontar-nos a la persona que ens ha ofès i intentar resoldre el problema.\nHauríem d’anar a aquesta persona immediatament: no permeteu que la ira s’esvaeixi i es converteixi en amargor i ressentiment.\nEfesis 4: 15a però, dient la veritat enamorat ...\nHauríem de ser francs en declarar com les accions d’aquesta persona ens han ferit o ofès; però ho hem de fer només amb respecte i amor.\n5. La ira sempre ha d’acabar en el perdó\nNo sempre depèn de si es resol el problema que va iniciar la nostra ira. La resta de persones implicades també han d’estar disposades a treballar per trobar una solució. Llavors, què passa si simplement no cooperen?\nEfesis 4:32 I sigueu bondadosos els uns amb els altres, amb cor tendre, perdonant-vos els uns als altres, tal com Déu en Crist us va perdonar.\nHo perdonem. Aquesta és la conclusió. Passi el que passi, perdonem. En cas contrari, ens mantindrem esclaus de la nostra ràbia.\nQuè significa perdonar algú que ens hagi ferit o ofès?\nEl perdó vol dir que ja no sostinc la transgressió d’una persona contra ella. Literalment cancel·lo el deute moral que em deuen pel seu comportament ofensiu. Això significa que mai més intentaré extreure'n cap tipus de retribució, ja sigui per paraula, fets o actitud, pel que em van fer.\nPerdonar algú no vol dir que disculpi o minimitzi la seva ofensa. De fet, només puc perdonar algú quan crec que la seva ofensa és real; en cas contrari, no hi ha res a perdonar. A més, no vol dir que oblidi el que van fer. Si una mainadera agredeix el meu fill, ho he de perdonar. Però això no vol dir que no els denunciï a la policia, ni que els deixaré tornar a acostar-se al meu fill.\nEl perdó és una decisió, no un sentiment. Si em deus diners i cancel·lo el teu deute, no importa com em senti per tu; ja no em deus res. El perdó té lloc quan em comprometo davant Déu a deixar d’ofendre una persona contra ella. Això no vol dir que tots els sentiments negatius envers el delinqüent desapareguin immediatament. Però quan sorgeixen aquestes emocions, simplement refermo el meu perdó davant el Senyor. Finalment, els meus sentiments arribaran al fet que al meu cor he perdonat aquesta persona.\nLa Bíblia té moltes coses a dir sobre la ira i només hem ratllat la superfície del seu ensenyament. Però només posant en funcionament aquests cinc principis quan ens trobem enfadats, podem convertir la nostra ira d’un passiu en un actiu.\nel pitjor marit de la història


2013 June : Euskal Etxea Barcelona\nBloga / Arxiu: June 2013\nConcerts (Flying Moussaka Eaters)\nSortegem entrades per Ainara LeGardon\nS’acaba el curs a l’Euskal Etxea i tenim moltes ganes de seguir fent-vos propostes! Per això, aquest darrer sorteig del curs, l’obrim a tothom, no només als socis i sòcies! Volem que us acosteu a conèixer l’Euskal Etxea i de ben segur que aviat vodreu posar-vos la txapela! Així que, si us agrada Ainara LeGardon o voleu descobrir-la, podeu ser una de les dues persones que guanyi una entrada!\nAquesta setmana sortegem doncs, dues entrades individuals per al concert que Ainara LeGardon farà el 21 de juny a l’Euskal Etxea! En vols guanyar una? Doncs omple el formulari!\nSobre Ainara LeGardon: L’any 2001 vaig iniciar un projecte musical sota el meu propi nom, Ainara LeGardon. La i minúscula, la ge majúscula, tot junt i sense accent gràfic (que no sense accent) en l’o.??En el 2003 vaig fundar la meva pròpia discogràfica, Winslow Lab, que al llarg d’aquests anys m’ha servit de plataforma des de la qual editar els meus treballs discogràfics i muntar quantitat de concerts propis i d’altres amics als quals admiro.??Des de llavors he publicat quatre discos:?“In the mirror” (2003) -la nostàlgia-, “Each day a lie” (2005) -la solitud-, “Forgive em if I don´t come home to sleep tonight” (2009) -la culpa, la por i el dolor- i “We once wished” (2011) -l’aventura-, aquest últim coeditat amb el segell Aloud Music.


Noves Homilies: 37. L’aigua de la vida\n37. L’aigua de la vida\nLa saviesa és el coneixement intuïtiu i directe de persones, coses i esdeveniments, això com del significat de cada ésser, pel que fa al ”tot global” i respecte del subjecte que les contempla. Si se’n pot dir autèntica saviesa és alliberadora, positiva i exultant. El pensament, quan encotilla la ment i encongeix l’esperit, no és saviesa, no porta a la veritat i al bé, sinó a la confusió i a l’empobriment espiritual. ¿Com podem defugir el perill d’una comprensió desviada i fal·laç, allunyada de la veritat, que acaba en l’estrangulació de la llibertat i dóna a un camí sense sortida ni sentit?\nSi de debò tenim set de l’aigua de la vida hem d’anar a pouar-la al lloc on és, és a dir, al cor de nosaltres mateixos i de totes les coses. És el cor de totes les coses el que està connectat amb l’Oceà infinit de l’aigua de la vida: la veritat i el bé. Massa sovint, per mandra o per manca d’orientació, ens quedem a la superfície de tot o ens acontentem fent nostres mandrosament les conclusions mentals a què altres, mancats també de saviesa i enamorats de llur raonament discursiu, han arribat amb penes i treballs. Per justificar la nostra poltroneria i tranquil·litzar la pròpia consciència, d’aquelles conclusions manllevades en diem doctrina segura, la fem nostra i mirem d’adaptar-hi la vida. Així ens establim sedentàriament en la recerca de l’aigua de la vida i desistim de tastar la seva frescor sempre nova, i de cercar-ne el brollador.\nBenaurat aquell qui no en té prou amb els coneixements rebuts d’altri ni amb les descobertes pròpies; que es manté assedegat de veritat i de vida, de llum i de sentit. Benaurat, encara, si sap veure amb mirada nova tots els éssers i persones que ja havia vist ahir, sense esgotar-ne el contingut de veritat i de vida, que encara li manca i ells contenen. Benaurat, finalment, si és capaç d’acollir el missatge que li arriba de tota creatura sense apropiar-se de cap d’elles, d’estimar-les totes sense abandonar-se a res, de mantenir la llibertat per compartir amb tota la creació l’admiració i el goig per la Veritat i la Vida, pel corrent diví que circula per tots nosaltres unint misteriosament el destí de tota la creació.\nÉs evident que res de tot això no es pot fer sense una acurada atenció lliure de racionalisme, i sense el fre d’una imaginació incontrolada i superficial; ni tampoc, sense una actitud amorosa i humil. L’accés directe a la Veritat i la Vida, més que un procés de recerca, -com el d’aquell que excava frenèticament en busca d’un tresor- és un estat d’exposició, semblant a la quietud receptora d’una càmera fotogràfica, preparada per enregistrar l’objectiu, en el moment i les condicions oportunes.


La policia denuncia un bar del carrer Joan Llaverias, a Vilanova, per consum de drogues i alcohol\nEls agents també han denunciat aquest cap de setmana d'un establiment de la plaça de les Casernes per vendre alcohol a menors d'edat\nRedacció Vilanova i la Geltrú 22-03-2017 11:51 Lectures 3496\nLa policia denuncia un bar del carrer Joan Llaverias, a Vilanova, per consum de drogues i alcohol. Google Street View\nLa policia local de Vilanova ha denunciat aquest cap de setmana al responsable d'un establiment ubicat al carrer de Joan Llaverias, cantonada amb carrer de Sant Onofre, per un presumpte delicte per consum de drogues i sorolls. Els veïns van alertar la policia la matinada de divendres a dissabte per l'alt volum de música a l'interior del local. En accedir a l'interior, els agents van trobar dues persones que en aquell moment estaven, presumptament, consumint substàncies estupefaents. En ser sorpresos els homes van llençar a terra la substància i dues paperines, presumptament amb el mateix contingut. Els agents van identificar i escorcollar als dos individus, als quals se'ls va intervenir una navalla. El responsable de l'establiment va ser denunciat per permetre el consum de drogues a l'interior del local i per infringir l'ordenança de sorolls.\nD'altra banda, la policia de Vilanova també va denunciar la matinada de diumenge a dilluns al responsable d'un establiment comercial de la plaça de les Casernes, per venda d'alcohol a menors d'edat. La denúncia es produeix quan una patrulla d'agents van observar un menor d'edat adquirint una ampolla de vodka a l'esmentat comerç.


El PEN Català promou el manifest elaborat pel PEN Internacional a favor dels refugiats que vénen a Europa - PEN Català\nInici > Actualitat > Notícies > El PEN Català promou el...\nEl PEN Català promou el manifest elaborat pel PEN Internacional a favor dels refugiats que vénen a Europa\nEl manifest es presenta en el Parlament Europeu en el marc d’una conferència.\nEl PEN Català ha donat suport i ha promogut entre els seus membres el manifest elaborat pel PEN Internacional, el PEN Anglès i el PEN Alemany, que es presenta dimecres 15 d’abril en el marc de la conferència que se celebra a Brussel·les i que porta per títol “Freedom in time of crisis”.\nEl manifest fa una crida als estats membres de la Unió Europea i al conjunt d’institucions europees perquè donin un tracte més humanitari i més just als refugiats que vénen a Europa. També recull la petició perquè es creï un fons econòmic i s’homologuin les polítiques europees amb aquest objectiu. El text s’ha presentat oficialment al President del Parlament Europeu, Martin Schulz, el 14 d’abril del 2015.\nEn la conferència del dia 15, impulsada pel PEN internacional i pel grup del Parlament Europeu The Green/ European Free Alliance, participen el president del PEN Internacional, John Raston Saul, el vice-president de The Green/EFA group i ex president del Comitè de Traducció i Drets Lingüístics de PEN Internacional, Josep-Maria Terricabras i els escriptors Josef Haslinger, president del PEN Alemany, Tahmima Anam, de Bangladesh, Kamila Shamsie, novel·lista britànica-paquistanesa i Emine Sevgi Özdamar, turca-alemanya. També hi assistirà la presidenta del PEN Català, Carme Arenas.\nEls escriptors membres del PEN Català que han donat suport al manifest són: Miquel Berga, Joaquim Armengol, Gemma Rodríguez, Raffaella Salierno, Carme Arenas, Heike Nottebaum, Miquel Àngel Llauger, Pau Sanchis, Simona Škrabec, Vicent Salvador, Pau Vadell, Susanna Rafart, Karen Swenson, Joan Navarro, Montserrat Bacardí, Jordi Valls, Ferran Cremades, Assumpció Forcada, Mercè Ibarz, Manuel Guerrero, Pep Coll, Antoni Dalmasses, Francesc Parcerisas, Maria Barbal, Carles-Jordi Guardiola, Mercè Otero, Heike van Lawick, Til Stegmann, Vicent Berenguer, Oriol Izquierdo, Toni Clapés, Margarita Ballester, Teresa Pous Mas, Salvador Jàfer, Sílvia Aymerich, Núria Cabré, Carmen Borja, Helena Pol, Carles Molins, Miquel Desclot, Manel Rodríguez-Castelló, Salem Zenia, August Bover, Tònia Passola, Ponç Pons, Cèlia Sànchez-Mústich, Ricard Garcia, Montserrat Milian Batista, Àlex Broch, Iolanda Bonet, Ramon Guillem, Marc Granell, Miquel M. Gibert, Oriol Vergés, Josefina Vidal, Jaume Comellas i Arnau Pons.\nA més dels escriptors del PEN Català, prop de 1.000 escriptors de tot Europa s’han adherit a aquest manifest.\nProtecció per als refugiats a Europa\nLa guerra, la persecució política, la fam i les condicions de vida inhumanes estan obligant la gent a abandonar els seus països d’origen. Alguns fan via cap a Europa. La mort de més de 300 refugiats en un naufragi davant de Lampedusa l’octubre passat no va tenir impacte en les polítiques de refugiats. En canvi, les persones que necessiten protecció a l’arribada a les fronteres de la UE estan sent tractades com a enemics.\nEls refugiats que arriben a Europa sovint s’han d’enfrontar a un assetjament inacceptable. No poden triar lliurement on viure. Si realment intenten fer via cap al país de la seva elecció, s’arrisquen a ser empresonats, sotmesos a maltractaments i deportats per la policia. El Reglament de Dublín permet que els refugiats siguin tractats com una càrrega humana. Poden acabar en països on els recursos estan a punt de fer fallida i on els sol·licitants d’asil, inclosos els nens, són sistemàticament empresonats. Aquesta política de fustigació, detenció i deportació no pot continuar essent tolerada, mentre la càrrega financera dels països més pobres és insostenible.\nÉs urgent que els estats d’Europa creïn lleis d’asil comunes i humanitàries que no estiguin guiades pels interessos nacionals sinó per un esperit de solidaritat i un sentit de responsabilitat. L’obligació de prestar protecció als perseguits ha de ser mantinguda sense cap reserva.\n· Europa ha d’ajudar a les persones en situacions desesperades i els ha de proporcionar vies per sortir-ne. Les persones que estan en perill immediat haurien de poder establir contacte directe amb les ambaixades dels països europeus en els seus països d’origen, de manera que poguessin sol·licitar visats humanitaris. Els refugiats no haurien de continuar arriscant les seves vides per venir a Europa. I si ho fan per buscar asil, no han de ser tractats com a criminals.\n· Els sol·licitants d’asil han de disposar de les mateixes normes bàsiques de tracte humà en tots els estats membres de la UE i han de tenir el mateix accés a un procés d’asil just. S’ha de permetre a la gent que visqui on té amics o contactes i no se’ls ha d’obligar a romandre en el primer país europeu que trepitgen.\n· Per tal de garantir la igualtat de tracte dels refugiats en tots els països de la UE, els costos econòmics han de ser distribuïts equitativament entre els estats membres. Proposem la creació d’un fons europeu per als refugiats, pagat pels països membres d’acord amb les seves possibilitats. Aquest fons asseguraria que el destí dels refugiats fos independent del prejudici regional o d’actituds canviants envers els immigrants. La Unió Europea ha de ser reconeguda com una àrea comuna de protecció per als refugiats.\n· Les instal·lacions europees de seguretat fronterera han de ser reconegudes com a necessàries per a la seguretat nacional, però no haurien de posar en perill les vides dels refugiats. Les morts dels refugiats no han de ser legitimades o tolerades en nom de la protecció de les fronteres. La protecció de la vida humana ha de tenir la màxima prioritat.\nNosaltres, escriptors d’Europa, demanem als Estats membres i a les institucions de la Unió Europea que compleixin les seves obligacions humanitàries. Creiem que protegir els refugiats i proporcionar-los perspectives de futur és la nostra tasca urgent i conjunta.


El Conservatori de Joaquín Rodrigo als concerts del dijous\nEstudiants del Conservatori Superior de Música Joaquín Rodrigo de València oferiran demà dijous, a les 12 hores, un concert al Saló de Cristall de l’Ajuntament. Un concert obert a tota la ciutadania que continua en l’aposta del Govern municipal per apropar la música a les i els valencians, i per obrir al públic els espais municipals.\nAl concert destacaran els instruments de vent, com ara la flauta i el saxòfon, i també els de corda, com ara el violí o la guitarra. L’alumnat del conservatori, acompanyat de tres dels seus professors, interpretaran obres de J. Kreutzer (1766-1831), F. Mendelssohn (1809-1847), J.Rivier (1896-1987) i A.Valero Castells (1973).\nEl Conservatori Superior de Música Joaquín Rodrigo és un centre amb més de 130 anys d’existència i una àmplia tradició en la formació musical superior. Des de la seua creació, ha estat un dels centres de referència, un model d’ensenyament de les arts escèniques a Espanya i un autèntic referent en la formació artística i musical espanyola.\nLa seua oferta educativa ofereix la possibilitat de cursar estudis superiors de música de totes les especialitats instrumentals, vocals i teòriques, amb les diferents opcions d’Interpretació, Investigació, Creació, Sonologia, Pedagogia i Jazz.


Després de la votació al Regne Unit, un renovat compromís amb la unitat política – Federalistes d’Esquerres\nDesprés de la votació al Regne Unit, un renovat compromís amb la unitat política\nCap a una EUROPA FEDERAL, per contrarestar el POPULISME i la desintegració. Declaració de la UEF davant el Brexit\nLa Unió de Federalistes Europeus lamenta el resultat del referèndum celebrat el 23 de juny de 2016 a Regne Unit. Populistes i nacionalistes han aconseguit convèncer la majoria dels ciutadans britànics. Al Regne Unit, com en molts altres països d’Europa, la Unió Europea no aconsegueix guanyar els cors i les ments dels ciutadans de la UE amb solucions clares als seus problemes i un projecte clar i convincent per a un millor futur per a Europa.\nEls ciutadans de la UE i la resta del món estan esperant a veure si la Unió Europea es pot mantenir unida o si està començant la seva desintegració. El vot britànic ja està sent ben rebut pels populistes i nacionalistes a tot Europa i té el potencial de desencadenar les forces de desintegració que podrien posar en perill les regions limítrofes de tota la construcció europea i de la pau, l’estabilitat i la prosperitat que es genera a Europa. La reacció a la votació britànica no pot ser “com de costum”. Es necessita una forta reacció política per convèncer els ciutadans de la UE que els seus governs estan compromesos amb la unitat europea i que la Unió Europea pot oferir solucions als seus problemes.\nLes negociacions per Brexit han d’iniciar i ser completades tan aviat com sigui possible, abans de les properes eleccions europees. L’adhesió a la UE vol dir drets, però també responsabilitats. És fonamental que qualsevol acord amb el Regne Unit reflecteixi adequadament l’elecció del Regne Unit per sortir de la Unió Europea i tot el que aquesta representa.\nAlhora, els altres Estats membres han de romandre junts i demostrar visiblement el seu compromís amb la integració europea. declaracions solemnes o gestos simbòlics no seran suficients. Una iniciativa integral per rellançar la integració política més profunda és urgent. Un paquet de reformes que no requereixen canvis en els tractats de la UE pot implementar-se ràpidament. Un full de ruta clar per aconseguir avenços concrets en els principals desafiaments que afronta Europa – Zona Euro, els refugiats, la seguretat interna i externa – es requereix amb urgència per lliurar resultats i recuperar la confiança dels ciutadans de la UE. Els Estats membres que es van comprometre a la integració política més profunda haurien de deixar-ho clar, i proposar un ampli debat sobre el futur d’Europa com a projecte polític. França i Alemanya tenen una responsabilitat particular referent a això. El Parlament Europeu hauria de ser l’actor clau en aquest procés i ha de fer les seves propostes tan aviat com sigui possible. Un full de ruta d’aquest tipus també hauria d’incloure canvis en els tractats de la UE quan sigui necessari. Per tant el terreny per a una Convenció Europea ha d’estar preparat.\nEls Federalistes europeus recorden l’objectiu d’una Europa federal com l’única manera de preservar els èxits europeus i garantir un futur d’unitat, l’estabilitat i la prosperitat per al continent.\nAccés al text original\nPreviousPrevious post:Xavier Mas de Xaxàs: “Una Europa sense el Regne Unit”NextNext post:La tertúlia federalista amb Eloísa del Pino aborda la relació entre federalisme i Estat de Benestar


Avís Legal - FEICAT\nEl titular d’aquesta website és “FEICAT – Empreses d’Inserció de Catalunya”, amb domicili a Passeig de Sant Joan 172, 2n 2a, 08037 de Barcelona, amb número de NIF: G64923188. Correu electrònic de contacte info@feicat.cat.\nLa informació continguda a www.feicat.cat, constitueix un servei d’informació dels diversos serveis que ofereix “FEICAT – Empreses d’Inserció de Catalunya” (des d’ara “FEICAT”) a les Empreses d’Inserció, per facilitar, contribuir i promoure, des de l’àmbit català, la inserció social i laboral, a través de les Empreses d’Inserció, en el marc de l’economia social i solidària, de persones social i laboralment excloses i/o amb risc d’exclusió del mercat laboral ordinari.\nL’accés al Web www.feicat.cat implica l’acceptació de les condicions d’ús que en cada moment es trobin vigents en aquesta Web.\nEl codi font, els dissenys gràfics, les imatges, les fotografies, les animacions, el software, els textos, així com la informació i els seus continguts que es recullen en www.feicat.cat estan protegits per la legislació espanyola i la normativa de drets de propietat intel·lectual i industrial a favor de “FEICAT” i no es permet la reproducció, total o parcial, d’aquesta Web, ni el seu tractament informàtic, comunicació pública, distribució, difusió, modificació, transformació o descompilació, sense el permís previ i per escrit del seu titular, “FEICAT” de conformitat amb els articles 8 i 32 Llei de Propietat Intel·lectual.\nL’usuari, única i exclusivament podrà utilitzar el material que aparegui en aquesta Web pel seu ús personal i privat, quedant prohibida la seva utilització amb finalitats comercials o per incórrer en activitats il·lícites. Tots els drets derivats de la propietat intel·lectual estan expressament reservats per “FEICAT”.\n“FEICAT” vetllarà pel compliment de les anteriors condicions i pel correcte ús dels continguts presentats en el seu portal, exercitant totes les accions civils i penals que li corresponguin en el cas d’infracció o incompliment d’aquests drets per part de l’usuari.\nL’accés a la pàgina Web o la seva utilització no implica una recollida de dades personals de l’usuari per part de “FEICAT”. No obstant, es comunica que, en el cas de que “FEICAT” sol·liciti dades personals, s’informarà degudament a l’usuari conforme al que s’estableix en el Reglament General de Protecció de Dades i a altre normativa d’aplicació relativa a la protecció de dades.\nLes Dades Personals que recull “FEICAT” en els diferents tipus de formularis, seran tractats amb la finalitat de donar resposta a la sol·licitud realitzada per l’interessat, així com per al manteniment de la relació que si escau s’estableixi, i la gestió, administració, informació, prestació i millora dels serveis que decideixi contractar.\n“FEICAT” ha pres les mesures d’índole tècnica i organitzativa necessàries per garantir la seguretat de les dades i evitar la seva alteració, pèrdua, tractament o accés no autoritzat, tenint en compte l’estat de la tecnologia, la naturalesa de les dades emmagatzemades i els riscos als que es troben exposats, ja provinguin de l’acció humana o del mitjà físic o natural.\n“FEICAT” disposa de perfils en diferents xarxes socials, per tant hem d’advertir a l’usuari que totes aquelles dades que publiqui en aquests perfils seran vistos per tots aquells usuaris que interactuïn o consultin amb aquests perfils, tinguin aquests o no el seu propi perfil a la xarxa social, ja que tots els perfils de “FEICAT” són públics. En conseqüència, tota la informació i continguts publicats per l’usuari en els perfils de “FEICAT”, serà objecte de comunicació a la resta d’usuaris per la pròpia naturalesa del servei. Li recomanem que consulti les Polítiques de Privacitat de les xarxes socials abans d’utilitzar aquets serveis.\nEn el cas que l’usuari enviï informació de qualsevol tipus a “FEICAT”, sobretot en el cas de dades de tercers, a través de les xarxes socials, aquest declara i garanteix que està legitimat a enviar aquesta informació i que no infringeix cap dret de propietat intel·lectual, de marca, de patent, secret comercial, o qualsevol altre dret de tercer, que la informació no té caràcter confidencial i que no danya o ofèn a tercers.\n“FEICAT” només es responsable i garanteix la confidencialitat, seguretat y tractament de les dades conforme la legislació vigent, respecte a les dades recollides directament de l’usuari, no tenint cap mena de responsabilitat respecte als tractaments i posteriors usos que la xarxa social pogués efectuar.\n“FEICAT” no es responsabilitza dels possibles danys o perjudicis que puguin succeir com a conseqüència de l’ús dels continguts de la Web, sent d’exclusiva responsabilitat de l’usuari que accedeixi als mateixos.\nEn el mateix sentit, “FEICAT” no es responsabilitza dels possibles perjudicis que es puguin derivar de l’ús d’una versió no actualitzada o defectuosa del navegador, d’interrupcions en la connexió que es produeixin durant la transmissió de dades, virus informàtics, avaries o desconnexions en el funcionament del sistema telemàtic, de blocatges causats per deficiències o sobrecàrregues de línies telefòniques, així com de danys provocats per terceres persones mitjançant intromissions no autoritzades.\nLa Web de “FEICAT” conté enllaços a altres pàgines Web que puguin resultar d’interès pels usuaris. “FEICAT” no assumeix cap responsabilitat sobre aquests enllaços, no podent garantir-se el compliment de polítiques de privacitat adequades, motiu pel qual l’usuari accedeix al contingut de les referides pàgines Web en les condicions d’us que es fixin en les mateixes i sota la seva exclusiva responsabilitat.\n“FEICAT” no es fa responsable de l’incompliment de qualsevol norma aplicable en la qual pugui incórrer l’usuari en el seu accés al Web www.feicat.cat i/o en l’ús de les informacions contingudes en ella.\n“FEICAT” es reserva el dret a interrompre o denegar discrecionalment, en qualsevol moment i sense necessitat de previ avís, l’accés de qualsevol usuari als continguts d’accés restringit, quan concorrin algunes de les circumstancies descrites.\nTots els enllaços o links, hipertextual, framing o qualsevol altre tipus de connexió virtual a través de xarxes de telecomunicació des de qualsevol Web a la nostra pàgina Web, haurà de ser sol·licitada i autoritzada prèviament i per escrit per “FEICAT”, i en el seu defecte els enllaços que s’estableixin en aquesta Web, hauran de fer-se a la seva pàgina d’inici.\n“FEICAT” procura revisar periòdicament el contingut dels seus enllaços. No obstant, és impossible conèixer en tot moment el contingut concret dels enllaços proposats. Per aquest motiu sol·licitem la col·laboració de qualsevol usuari que accedeixi als referits continguts en el supòsit que aquests poguessin ser contraris a la legalitat vigent, moral o ordre públic, informant-nos a través del següent correu electrònic info@feicat.cat.\nEn definitiva, l’usuari és l’únic responsable de l’ús que realitzi dels serveis, continguts, enllaços (links) i hipertextos inclosos al Web www.feicat.cat.\n“FEICAT” es reserva la facultat a tota hora, sense necessitat de previ avís, d’efectuar modificacions i actualitzacions de la informació continguda a la seva Web o a la seva configuració i presentació. Així mateix es reserva el dret a suspendre temporalment, i sense que sigui necessari previ avís, l’accessibilitat a la Web per raons d’una eventual necessitat i per efectuar operacions de manteniment, reparació o millora.\n“FEICAT” es reserva el dret a incloure o retirar de manera total o parcialment de la Web, qualsevol informació a la seva exclusiva discreció.\n“FEICAT – Empreses d’Inserció de Catalunya”


Farà uns anys, al 2005, un grup d'amics prou avorrits que tocaven junts en la banda musical d' Alcalà de Xivert van decidir ajuntar-se per a intentar fer un poquet de ruïdo. Estos amics eren Jorge, Juanlu i Adam. La sorpresa va ser quan al primer assaig es va presentar un altre desfaenat, anomenat Pau.\nAls seus inicis, IBER estava format per quatre components: Jorge (batería), Adam (guitarra), Juanlu (baix) i Pau (guitarra). Desde el primer moment van tractar de fer temes propis, més o menys bé, però van tirar endavant.\nA l`abril del 2006, amb molta il.lusió, van fer el seu primer concert, amb un repertori format per molts temes propis i alguna versió. La gent es va portar bé i les tomataes se les guardaren...\nAl 2007, degut a que la qualitat de les guitarres era precària, van pensar que més qualitat no aniria gens malament, i ja que hi havia en el poble un guitarrista dels bons sense grupet li varem pregar incloure's en el projecte. Aquest guitarrista era Juanpe. Després d' açò, Pau es va dedicar sols a cantar.\nActualment, el grup IBER encara sobreviu i l' evolució no sols es prometedora, IBER acaba de grabar el seu primer disc, anomenat falkata. Aquest disc, ple de potencia, es la culminació a tot l'esforç durant aquestos anys i tot amb l'ajuda i la força dels seus seguidors incondicionals.\nLa foto mostra el seu primer local d' assaig, al 2005...\nQuan més pujen les visites, més caxondos ens posem... 24106 visitantes\nHem canviat de garito!!, ara estem al garatge dels PEPES, al carrer adjunt al bar "PEPES" (Alcalà de Xivert), anomenat "Carrer de l' Olm", i estem immersos en la creació de la maqueta. Gràcies per ajudar-nos a continuar creen en lo que fem!! Ens veiem molt prompte amics!! Rock & Roll\nCançò del mes\nLa nova cançó es titula "Siempre quise". Tenim que preguntar-nos una cosa: realment creiem que si continua la situació actual de la societat en no preocupar-se'n de no contaminar ni de danyar el medi ambient viurem una bona vida en el futur?. En aquesta cançó, per tant, parlem d'aquesta situació i del que ens pot deparar el futur. Entre tots podem fer d'aquest mon millor!\nTots som Iber\nEn aquesta finestra destacarem cada mes als seguidors que han ajudat a Iber en qualsevol assumpte. Aquest mes destaquem a tots en general, que gràcies hem pogut fer realitat el somni de grabar un disc!!. Gràcies pel vostre suport!!!!! TOTS SOM IBER!!!!!


Jazz Club La Vicentina: Guillermo Rizzotto Trio a la Sala Sandaru, el 10 de febrer de 2017\nGuillermo Rizzotto Trio a la Sala Sandaru, el 10 de febrer de 2017\nI aquestes són les quatre ratlles que vaig penjar al Facebook:\n"Doncs, avui que plou serà un bon dia per recordar els concerts vistos aquest cap de setmana per qui us parla.\nNo podíem faltar a la presentació per primera vegada del projecte del jove i gran guitarrista i compositor argentí establert a casa nostra de fa alguns anys, en Guillermo Rizzotto i el seu projecte “PAZ”, autoeditat amb tot l’esforç que això significa i que uns dies abans vam posar a Jazz Club de Nit en el Programa 272.\nDivendres 10 de febrer: Sala Sandaru, Guillermo Rizzotto Trio, amb Paco Weht i Salvador Toscano.\nS’ha de dir que hi va haver una gran expectació i tot gràcies a l’esforç comunicatiu del mateix Guillermo, el primer i més interessat. Hi havia d’altres propostes musicals pel mateix dia, però nosaltres ja feia temps que havíem acceptat la invitació del líder, i no només qui això escriu i també allà ens vam trobar amb el magnífic fotògraf i editor de l’increïble blog jazzrecordings Joan Carles Abelenda i amb el periodista i col•lega en això de programes de ràdio de Jazz, en Martí Farré, ambdós amics i aficionats. La proposta tenia convidades de luxe amb Carme Canela¸veu i Natsuko Sugao, trompeta. Elles dues van col·laborar en dos temes, substituint a Sílvia Pérez Cruz i David Pastor, els quals participen en el disc-projecte de Rizzotto. Arribar d’hora és fonamental i així va ser que hi vam anar d’hora, la Susana Negri i jo mateix, que ja ens vam trobar tot i anant-hi pel carrer Buenaventura Muñoz moment màgic d’un encontre, el primer, físic, després d’algunes xerrades virtuals. Una cervesa i moment de salutacions a les convidades, Carme i Natsuko, així com a Dave Phibus i Paco Weht. Mentre jo badava, la cua s’anava construint i quan hi vaig anar ja va ser tard per poder seure a primera fila. A la cua, xerrant amb Martí i Joan Carles i assabentar-me que Martí també havia “passat” el disc del Guillermo la mateixa setmana, igual que vam fer a Jazz Club de Nit. Bona promoció nostre i la del mateix líder, la qual cosa va fer que l’espai es veiés ple d’amics, professionals i aficionats.\nMés o menys a l’hora justa, van sortir tots tres a l’escenari per tocar el primer tema. La disposició a l’escenari afavoria la sonoritat de tots tres, guitarra a l’esquerra; bateria i percussions al mig i el baix a la dreta. La sonorització va ser perfecte i vam poder escoltar la música, els sons que sortien de l’escenari i altaveus. El que primer em va sorprendre va ser la tècnica i control dels diferents estris electrònics a càrrec del mestre i líder guitarrista, jo, que m’he escoltat el seu disc força vegades, tot i lluitant amb mi mateix per decidir quins temes no posar. El so de la seva guitarra va jugar entre l’elèctric, pur i dur de la seva magnífica “estrato” i el més dolç de la guitarra espanyola, en el disc, i que en directe havia de fer amb la mateixa Fender. Ell però, ho va aconseguir amb mestria i el control de tot plegat com he comentat abans. Després del primer tema, crec, va presentar el projecte, acompanyants i va agrair a tots la nostra presència. El moment dels convidats va arribar primer amb la Natsuko cridada a col•laborar en un tema del magnífic PAZ. Dir-vos que els dos amics i companys de projecte van estar sublims, com el líder, veient i escoltant la mestria d’ambdós músics, Salvador Toscano, bateria i tambors argentins i Paco Weht, baixos elèctrics. La dificultat rítmica dels diferents temes que van sonar van fer que aquesta mestria, la dels acompanyants, vos palesa i evident. Els solos d’ells dos també van ser reeixits a la vegada que la sensibilitat del líder i guitarrista, ell també mostrant-nos el seu gran nivell com a guitarrista. L’hora de la segona convidada, especial, va arribar amb Carme Canela i la seva magnífica i dolça veu. El tema que va cantar, també amb la trompeta de Natsuko, és una meravella i obra d’art del compositor veneçolà, Simón Díaz i va ser la “Tonada de Luna Llena”. Una cançó preciosa, d’una certa dificultat interpretativa on els sentiments cantant juguen un paper força important també. Després d’aquest preciós tema, Guillermo ens va comentar que de petit havia escoltat molt al gran Bill Frisell, allà a la seva Rosario natal, on sembla que, també a tota l’Argentina s’escoltava força “rock” i “jazz”, és clar. Guillermo va convidar Carme a cantar una cançó, balada, que ella ha cantat força vegades i editada en el seu disc “IRIS” del 2002, disc de Fresh Sound New Talent, el tema de Frisell, ”Strange Meeting”. El concert va seguir amb diferents temes i sempre amb els nostres aplaudiments i les seves magnífiques interpretacions. El bis, obligat pels aplaudiments i amb moltes ganes de fer-lo pels músics va ser, crec, PAZ, interpretat magistralment i amb la més clara i evident il•lusió, com totes les altres precioses cançons. Que serveixi aquesta crònica per anar-los a veure/escoltar el 7 de març al Jamboree. Imperdible. Preparat Pere Pons?


Estrena mundial de la nova producció de 'Lohengrin' | Liceu Opera Barcelona\nLa directora del Festival de Bayreuth i besnéta de Richard Wagner debuta al Liceu amb aquest muntatge que “fuig del conte de fades” i deslliura Lohengrin del component “sobrenatural”.\nSerà una de les poques vegades que es podrà gaudir d’una producció de Katharina Wagner fora de l’escenari de Bayreuth.\nUna espectacular escenografia boscosa amb un estany ens trasllada a l’ambient fred i hivernal del ducat de Brabant.\nDesprés dels èxits de ‘Der Ring des Nibelungen’ i ‘Tristan und Isolde’, Josep Pons torna a dirigir una òpera de Wagner al capdavant de l’Orquestra Simfònica i el Cor del Liceu i d’un insuperable elenc de veus wagnerianes.\nEl tenor Klaus Florian Vogt com a Lohengrin i la soprano Evelyn Herlitzius com a Ortrud retornen al Liceu després de delectar el público amb els seus anteriors rols wagnerians.\nLes sopranos Emily Magee i Simone Schneider s’alternen com a Elsa de Brabant mentre que el baix Günther Groissböck encarna Heinrich der Vogler.\nEl baríton Olafur Sigurdarson interpretarà Telramund en substitució de Carsten Wittmoser, que ha hagut de deixar la producció per problemes de salut.\nBarcelona, 11 de març de 2020. El Gran Teatre del Liceu presenta del 19 de març al 5 d’abril l’estrena mundial de la nova producció de Lohengrin de Richard Wagner dirigida per la directora del Festival de Bayreuth i la seva besnéta, Katharina Wagner. Un esdeveniment de gran transcendència tenint en compte que no són molts els muntatges dirigits per ella que han saltat les fronteres de Bayreuth. El director musical Josep Pons es posarà al capdavant de l’Orquestra Simfònica i el Cor del Liceu, així com d’un elenc amb algunes de les millors veus wagnerianes del moment, encapçalades pel tenor alemany Klaus Florian Vogt com a Lohengrin i la soprano alemanya Evelyn Herlitzius com a Ortrud, molt aclamada pel públic del Liceu després de la seva brillant interpretació d’Elektra a la temporada 2016/17. Les sopranos Emily Magee i Simone Schneider s’alternaran com a Elsa de Brabant, mentre que el baix Günther Groissbock encarnarà Heinrich der Vogler, i els barítons Olafur Sigurdarson i Roman Trekel seran Friedrich de Telramund i l’herald del Rei respectivament.\nUna espectacular escenografia boscosa amb un estany que ens trasllada a l’ambient fred i hivernal del ducat de Brabant, lloc on transcorre l’acció d’aquesta òpera romàntica. Katharina Wagner ha volgut situar aquest Lohengrin en un entorn natural i públic, “fora d’una societat civilitzada i ordenada” i ha volgut deslliurar-lo de tot component sobrenatural, fugint del “conte de fades”. Aquest entorn natural es complementa amb els tres grans cubs suspesos que apareixen al tercer acte i que simbolitzen els tres mons de Lohengrin, Elsa i Ortrud, condemnats a no entendre’s. Després de l’estrena del Liceu, el muntatge viatjarà a l’Òpera de Leipzig, teatre amb qui el Liceu ha coproduït l’òpera.\nJosep Pons, l’Orquestra Simfònica i el Cor del Liceu s’enfronten a la considerada com l’òpera més italiana de Wagner, amb un inici instrumental corprenedor i amb moments musicals brillants com el d’Elsa del primer acte amb “Einsam in trüben Tagen”, o l’ària d’Ortud del segon acte, “Züruck, Elsa! Nicht länger will ichdulden”, i finalment el moment vocal més bell i exigent de l’obra, el comiat de Lohengrin amb “In fernem Land, unnahbar euren Scritten”.\nLohengrin és una òpera romàntica amb música i llibret de Richard Wagner. L’estrena absoluta va ser el 28 d’agost de 1850 al Großherzogliches Hoftheater de Weimar. L’òpera de Wagner va pujar a l’escenari del Gran Teatre del Liceu el 6 de març de 1883, gairebé un any després de les primeres funcions a Barcelona al Teatre Principal. I exactament 21 dies més tard de la mort de Wagner, ocorreguda a Venècia. La darrera vegada que es va representar al Liceu va ser en versió concert el 5 de setembre de 2012. Des de la seva estrena el 1883 s’ha representat 242 vegades.\nDel 19 de març al 5 d'abril


Wikiloc - ruta La Cellera de Ter - El Gornés - El Morè - L'Eugasser - la Cellera de Ter, Catalunya (España)- GPS track\nLa Cellera de Ter - El Gornés - El Morè - L'Eugasser\n5.226 170 1765\nRuta per la muntanya de Puig d’Afrou, per arribar a la masia amb la segona cota més alta de la contrada. Actualment està en ruïnes com la majoria d’habitatges de la zona de Plantadís. Sortim del nucli de la Cellera i deixem el cotxe al final de la part asfaltada. A partir d’aquest punt, seguim sempre per pistes forestals. No hi ha gaire marge d’error, tot i que passarem per cinc o sis encreuaments que ens poden fer dubtar, pel que és aconsellable haver-se mirat la ruta, haver pres anotacions o disposar d’en aparell GPS. Passarem per la font del Bassi, pel costat de Can Torra (cota 490m), la masia en procés de rehabilitació anomenada El Gornés (cota 618m), i les ruïnes del Morè (cota 680m). Finalment arribem al nostre objectiu: ruïnes de l'Eugasser (cota 833m) només superada amb cota per les ruïnes de Can Serra del Turonell (cota 874m). Per arribar-hi necessitarem unes dues hores i quart, sempre de pujada, tot i que amb un pendent ascendent bastant constant. Al llarg del camí trobarem quatre fonts: la que he esmentat anteriorment, anomenada Font del Bassi (cota 461m), dues noves fonts acondicionades per la gent del Gornés (cotes 555 i 574), i finalment per la font del Morè (cota 671), la qual vaig trobar seca, tot i fer la caminada en època de pluges.\nCan Puig de Plantadís\nCan Serra del Turonell\nDesprés de la Palomera i passada la font del Bassi, és la primera casa que trobem al Plantadís. Està a uns 480 m d'altitud al mig de la natura, envoltada de castanyers, alzines i pinedes. Gràcies a uns voluntaris i a uns pares d'escoltes de la Cellera, s'ha fet possible la seva conservació i servitud. Indret on el grup d'escoltes de la Cellera fa moltes sortides de cap de setmana. També és el lloc de trobada d'escoltes de diferents Agrupaments de Catalunya. "Extret del llibre: Indrets per Recordar d'en Joan Novich"\nLa Creu del Morè\nEn aquest indret no hi ha cap creu, sols en resta el nom. És un mirador de vistes panoràmiques. Es troba entre la casa del Morè i el coll de Villelles, camí ral de la Cellera al santuari del Coll. Passat el collet deixes el terme de la Cellera i entres al terme d'Osor pel comarc de les Sepultures. "Extret del llibre: Indrets per Recordar d'en Joan Novich"\nNo hi queda pedra sobre pedra, tant sols en queden un munt de runes (façana principal). Del que fou la casa solament queden el seu nom i el seu quintà regenerat amb perxada "castanyers". Era la casa més alta del Plantadís. Ubicada sobre el Morè i sota pedra Jugadora, deshabitada de la dècada dels anys 50. "Extret del llibre: Indrets per Recordar d'en Joan Novich"\nQuasi ni sopluig en queda, és una altra casa amb més de 50 anys deshabitada. Voltada de pins i malesa, es troba a mà esquerra del camí ral de la Cellera al Santuari de la Mare de Déu del Coll, passant pel Coll de Villelles. "Extret del llibre: Indrets per Recordar d'en Joan Novich"\nFont del Morè\nFont 'petita del Gornés'\nFont del 'tub de plàstic'\nEl cim més representatiu i la muntanya més propera a la Cellera. Està coronat des dels anys seixanta per una creu de fusta de més de 15 metres, fruit del treball continuat de l’Agrupament Escolta. També hi ha una pista per llençar-se amb parapent o aladelta i s’hi celebra la Lliga Catalana i Campionat de Catalunya de Parapent. L’aplec de Puig d’Afrou és l’1 de maig, és celebra amb una caminada, missa al peu de la creu i un dinar de germanor. Diu la llegenda que des d’aquest cim Carlemany quedà enamorat de la vall i que la batejà amb el nom de la Vall dels Àngels\nIncorporcaió de pista per l'esquerra (frontal)\nGir de 180º (pista per la dreta)\nEncreuament de pista (seguir recte)\nDolors Matilló 05/04/2015\nEn aquesta casa hi va viure la meva tia, Rosita Suy, fins als 15 anys. Ara en té 79. Eren cinc germans, pare i mare, i abans havien viscut al Suy, prop del Coll, on ella va néixer.\nM'ha agradat trobar aquesta fotografia de la casa. A la meva ti li farà gràcia veure-la, tot i que em sembla que va estar molt contenta quan van baixar a viure a Anglès! Viure al Morè era molt dur.\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta La Cellera de Ter - El Gornés - El Morè - L'Eugasser https://ca.wikiloc.com/rutes-senderisme/la-cellera-de-ter-el-gornes-el-more-leugasser-8459384 Salutacions, Wikiloc - Rutes del Món


per ACN - Fotografia: Guàrdia Civil 06/10/2016 00:00h\nLa Guàrdia Civil destrueix a Lleida més de 2.100 armes intervingudes en diferents actuacions del cos| ACN - Fotografia: Guàrdia Civil\nLa Guàrdia Civil de Lleida ha destruït un total de 2.123 armes de foc i armes blanques procedents de diferents actuacions que ha dut a terme el cos i que es trobaven dipositades en dependències policials. Entre les armes destruïdes hi ha 971 escopetes, 18 rifles, 30 carabines, 44 pistoles, 46 revòlvers, 2 fusells submarins, 10 armes detonadores i 31 armes d'aire comprimit, mentre la resta són armes blanques.\nEn la majoria dels casos es tracta d'armes prohibides o bé que havien estat utilitzades en fets delictius o infraccions administratives. També n'hi havia 265 que van quedar sense adjudicar en la darrera subhasta que va fer la Guàrdia Civil a Lleida l'octubre del 2015. Efectius policials van traslladar aquesta setmana la totalitat de les armes a una empresa siderúrgica, per tal de fondre-les i convertir-les en ferralla.\nRegularment, la Guàrdia Civil de Lleida procedeix a la destrucció de centenars d'armes que han estat intervingudes, ja sigui per estar prohibides o bé per haver estat utilitzades en la comissió de fets delictius o infraccions administratives. A més, també es destrueixen les armes que han estat voluntàriament dipositades pels seus propietaris i que, un cop complert el termini reglamentari, tampoc van ser adjudicades en subhasta. L'octubre del 2015 van ser un total de 265 les armes de foc que es van quedar sense adjudicar en la darrera subhasta celebrada pel cos a Lleida.\nLa legislació vigent atribueix a la Guàrdia Civil les competències sobre el control i inspecció d'armes i explosius. A la demarcació de Lleida hi han més de 22.000 autoritzacions dels diferents tipus per poder tenir armes de foc (armes per a caça major, caça menor, tir esportiu o per a seguretat privada), cosa que es tradueixi en més de 40.000 armes de foc.\nLa Intervenció d'Armes i Explosius és l'òrgan específic de la Guàrdia Civil encarregat de realitzar les activitats derivades de l'exercici d'aquestes competències. A Lleida, a més de la capital, aquest servei també es pot trobar a les localitats d'Alcarràs, Bossòst, Tàrrega, Balaguer, Tremp, la Seu d'Urgell, Solsona i a la duana de la Farga de Moles.


Confiar en la ciclotímia (Jordi Costa)\nConfiar en la ciclotímia\nJordi Costa 21/04/2017 23:34\nUn cop la realitat de la Champions ens ha confirmat que no és sensat esperar un miracle mensual, el Barça va al Bernabéu a disparar l’última bala. Costa ser optimista perquè l’equip ha estat inestable i poc fiable durant tot el curs. I els que pronosticàvem el salt de qualitat al tram decisiu, ens hem quedat esperant, perquè ara ja no funciona ni el trident. En teoria, amb aquestes tares és difícil guanyar un torneig de regularitat com la Lliga, però jo encara no tiro la tovallola.\nSegurament perquè el Madrid tampoc no és un prodigi de fiabilitat, el Barça arriba viu al Bernabéu. És un equip que ja no juga amb continuïtat, ni amb autoritat, perquè ni broda el futbol com en l’era Guardiola ni competeix ferotgement com en els primers temps de Luis Enrique. Viu a batzegades, a cops d’orgull, i aquesta capacitat d’oferir la pitjor versió però també la millor -només fa 17 dies contra el Sevilla- fa que no es pugui descartar un triomf blaugrana al clàssic. Ja és trist, però mentre a Madrid veuen, després de molts anys, la possibilitat d’acarnissar-se amb un Barça deprimit, aquí ens hem d’aferrar a la ciclotímia d’un equip en què no hi serà Neymar però sí Messi. Crec que el Juventus es va merèixer de llarg ser a les semifinals de Champions i també és evident que el Barça no ha fet mèrits per guanyar la Lliga, perquè ha comès errades monstruoses en llocs -Màlaga, Betis, la Corunya- insospitats. Honestament, tot i les deficiències estructurals del Barça del tardoluisenriquisme, crec que ha perdut la Champions i pot perdre la Lliga no perquè sigui pitjor que la Juve i el Madrid sinó perquè no ha estat a l’altura competitiva de les circumstàncies. Per demèrits propis, vaja.\nÒbviament, passi el que passi demà al Bernabéu, i fins i tot en el cas que el Barça acabés guanyant la Copa i la Lliga, el diagnòstic del curs no pot variar. L’equip ha donat prou símptomes d’esgotament i l’estadística és prou concloent -només una semifinal de Champions en quatre anys- com per tenir clar que amb el relleu a la banqueta no n’hi ha prou. Jo no en diria canvi de cicle, perquè això va associat a Messi, però sí que cal preguntar-se a què volem jugar i, a partir d’aquí, reactivar la plantilla com es va fer el 2014. Calen retocs de nivell, potser no tants com ens sembla ara, però és imprescindible encertar en les decisions, a diferència de l’estiu passat, per tornar a formar un equip sòlid. Demà, però, només podem fiar-nos de la ciclotímia del que fins fa poc era el millor equip del món.\nL’estiu i l’hivern\nAbonats al perfil baix\nSi no hi som, de què presumim?\nMés continguts Opinió\nMetro: una vaga indefinida per a un problema enquistat\nPer a què serveix una nació\n‘El búnquer leridano: del leridanismo al rosismo’


“L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” | IRENE CASELLAS | Entrevista | La República\n“L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” “L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” “L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” “L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” + “L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” E-mail\nDirector de la càtedra Ferrater Mora de pensament contemporani (UDG)\n“L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit”\nJoan Vergés Gifra ha coordinat un informe que analitza el biaix etnicista en la política catalana i el seu efecte desigual en el procés. L’estudi demostra que l’unionisme s’acosta a plantejaments etnicitzants, mentre que l’independentisme s’esforça per ser més heterogeni i plural\nJoan Vergés, fotografiat al seu despatx de la Universitat de Girona MANEL LLADÓ.\nVergés, amb algunes de les publicacions de la Càtedra Ferrater Mora MANEL LLADÓ.\n“L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit”.\n“L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” “L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” “L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” “L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” “L’acusació de supremacisme s’està utilitzant sense cap sentit” E-mail\nDes del 2010 i fins ara, l’unionisme fa una lectura del procés en clau etnicitzant, mentre que l’independentisme fa un notable esforç cap al sentit contrari\nSi l’independentisme fos un plantejament ètnic al qual respongués només qui tingués tots els avantpassats catalans, no s’hauria arribat al percentatge del 50%\nL’estudi Un biaix etnicista en la política catalana? L’efecte desigual del procés va ser un encàrrec de Josep Maria Terricabras –exdiputat d’ERC al Parlament Europeu– a la Càtedra Ferrater Mora de Pensament Contemporani de la Universitat de Girona. Ja n’havia encarregat dos més anteriorment, també d’anàlisi política. El 2017 la càtedra va publicar Qui té dret a votar? I altres assumptes polèmics sobre els referèndums de secessió, en el context de l’1 d’octubre. I el 2018, va treure l’informe La sobirania a Europa. Una idea en transformació. Tots tres els va demanar Terricabras com a eurodiputat del grup Els Verds-ALE, al qual està adscrita ERC. Joan Vergés Gifra, el director de la càtedra, coordinador i coautor de l’informe (conjuntament amb els professors Ivan Serrano i Marià Serra), explica quines són les aportacions principals de l’estudi.\nQuè hem d’entendre per etnicisme?\nA l’informe reconstruïm l’argument d’etnicisme tal com el fa servir l’unionisme contra l’independentisme. Diuen que l’independentisme és xenòfob, racista, supremacista... és a dir li atribueixen un biaix etnicista. En realitat es diuen moltes ximpleries. Fa unes dies, un líder del PP va acusar la presidenta del govern Balear, Francina Armengol (PSOE), de supremacista perquè sempre que va al Parlament pretén tenir la raó i, per això, segons ell, es creu superior als altres. Això no té res a veure amb el supremacisme. Sempre que una persona defensa una posició, si la defensa és sincera, hem de suposar que la considerarà superior en el sentit epistemològic, en el sentit de considerar-la més valuosa que no pas les altres. Es fa servir la paraula supremacisme sistemàticament en contextos en què no té cap sentit. Una cosa semblant passa amb les paraules xenofòbia, racisme, etnicisme. Aquesta és la raó de la urgència del nostre informe. En l’últim any i mig, la repressió contra l’independentisme ha anat acompanyada d’una deixadesa argumentativa realment preocupant. L’evolució dels escrits de Javier Cercas és, en aquest sentit, molt representativa.\nEls anys 2014, 2015 i 2016, Cercas escrivia que la reivindicació independentista no és una qüestió identitària, principalment. Ara bé, a partir de l’1 d’octubre canvia radicalment i, des de llavors, parla a tort i a dret de xenofòbia, racisme, etc. L’elecció de Quim Torra com a president de la Generalitat ha donat més aire a l’acusació d’etnicisme. Ja s’estava covant des de feia temps, aquest argument, però ara hi han pujat de peus. El que nosaltres intentem fer, malgrat tot i malgrat les inevitables discrepàncies de posició que hi haurà, és una anàlisi tan objectiva com sigui possible dels plantejaments unionistes i dels plantejaments independentistes. I el que veiem és que en l’unionisme ha crescut notablement el discurs d’etnicització dels contrincants, i en els independentistes, per contra, durant el procés hi ha hagut una reducció d’aquesta perspectiva.\nTot el contrari, doncs?\nSí, efectivament. En qualsevol conflicte nacional on hi ha implicades identitats, sempre hi ha un ventall de posicions que van d’allò més cívic a allò més ètnic, que no són res més que extrems conceptualment orientatius. En tots els processos de construcció d’una identitat col·lectiva sempre hi ha la possibilitat de decantar-te més cap a un costat o cap a l’altre. La nostra anàlisi és que l’independentisme va més cap a la part cívica, i l’unionisme cap a la part etnicista. Des del 2010 fins ara, almenys, que és el període que hem analitzat, ens sembla detectar que l’unionisme fa una lectura del procés en clau etnicitzant, mentre que l’independentisme fa un notable esforç cap a la desetnicització.\nPot posar alguns exemples d’aquestes dues tendències tan diferents?\nL’independentisme sosté que a la República Catalana hi seran benvingudes totes les persones, vinguin d’on vinguin. Hi ha molt a dir, aquí, és clar. Molts matisos a fer, naturalment. Però una manera de valorar si el plantejament és sincer o no, per exemple, és fixar-se en l’acció política i legislativa. Des del 2010 hi ha tota una sèrie de lleis que s’aproven i una sèrie de discursos que es fan al Parlament que segueixen aquesta línia d’obertura, si més no. Es fa un discurs que intenta ser obert i inclusiu. Una altra cosa és que tingui èxit o que s’implementi fins al final. Això és un altre tema. Però el discurs, hi és. Per exemple, no hi havia hagut mai un senador d’origen indi a Espanya. Tampoc no hi havia hagut mai cap conseller la família del qual fos d’origen marroquí. No hi havia hagut mai una diputada nascuda al Marroc, al Parlament català. Ara hi és. Tots aquests polítics no els han pas posat a primera línia els partits unionistes, sinó un partit independentista. I no és casual, pensem.\nLa pregunta de per què passa, nosaltres no ens l’hem plantejat. Simplement hem fet la constatació. Ens hem centrat a detectar l’argument d’etnicisme que fa l’unionisme, reconstruir-lo i posar-lo a prova, per dir-ho així, prendre’ns-el seriosament. L’acusació unionista depèn de sostenir que l’independentisme pretén fer enfrontar dues comunitats etnolingüístiques, i imposar-ne una, que considera autènticament catalana, sobre l’altra, que la considera menys catalana. Nosaltres ens centrem en aquest plantejament. Però si volguéssim parlar del factor ètnic a Catalunya en general, hauríem de dir moltes més coses. Igualment, hauríem de dir moltes coses sobre el concepte d’ètnia. Per començar, que a Catalunya hi ha moltes ètnies. En un sentit científic i neutre es pot parlar d’ètnies: per exemple, es pot parlar i es parla de l’ètnia gitana... Quan arriben persones procedents de Gàmbia també formen una petita ètnia... I evidentment hi ha moltes més persones amb una possible caracterització ètnica. Però avui dia és molt qüestionable adoptar la interpretació ètnica com la millor guia de comprensió del conflicte polític a Catalunya. Des de l’unionisme es tendeix a pressuposar que hi ha dues comunitats etnolingüístiques enfrontades: creuen que l’unionisme respon a les demandes d’una, i l’independentisme recull les de l’altra. Aquest és el plantejament simple de l’argument d’etnicisme, i nosaltres intentem desmuntar-lo.\nI com es desmunta aquest argument?\nEstudiant la conducta electoral, els discursos polítics, les accions legislatives (exitoses o fracassades), analitzant els conceptes emprats... El que veiem, en termes de conducta electoral, per exemple, és que l’independentisme és força més heterogeni i plural que no pas l’unionisme. Tant des d’un punt de vista territorial (urbà/rural), com des del punt de vista del lloc de naixement, llengua... És veritat que hi ha una correlació forta entre naixement, llengua i tendència de vot en els dos blocs, com sol passar en aquells llocs on hi ha conflictes de caràcter nacional. Però a Catalunya el que és notable són els canvis en la correlació. Pensem en les persones d’una família en què tots els avantpassats recents (pares, avis, besavis) han nascut a Catalunya; aquesta gent és una minoria i aviat serà una raresa demogràfica. Actualment, representem un 30% de la població. Jo en soc un, d’aquests, però els meus fills ja no. En cosa de vuitanta o noranta anys, doncs, la població catalana ha canviat radicalment. Anem cap aquí...\nCap a una societat on cada cop hi hagi menys gent amb “vuit cognoms catalans” com es diria a la pel·lícula...\nHem de tenir present que l’independentisme arriba gairebé al 50%. Si hi sumem el sobiranisme el supera, aquest percentatge. El problema és que, als Comuns, no saps mai on posar-los. Però imaginem que els podem posar al costat unionista. Llavors tenim meitat i meitat. En aquest cas, si l’independentisme fos realment només un plantejament ètnic al qual té sentit que responguin únicament aquells que tenen tots els avantpassats catalans, no s’entendria com s’arriba a aquest percentatge del 50%. És cert que entre els que tenen “vuit cognoms catalans” des de molt enrere hi ha una tendència molt forta a votar independentista, però representen tan sols un 30%, com deia. Per arribar al 50% falta un tros. Per part de l’unionisme, aquells que tenen vuit cognoms castellans o que han nascut fora de Catalunya tenen una probabilitat també molt alta de votar opcions unionistes. Però el fet de tenir només un ascendent en la família nascut a Catalunya, per exemple, ja augmenta la probabilitat de votar opcions independentistes. L’anàlisi acurada de la conducta electoral és força més complexa que tot això, naturalment. Però quan fem anàlisi electoral el que veiem és que l’independentisme aconsegueix atraure gent d’origen més divers que no pas l’unionisme. Acabem de parlar d’origen, però també hi ha la llengua. Pel que fa a llengua, igualment, l’independentisme capta gent que ha tingut com a primera llengua el castellà, mentre que al revés això gairebé no passa. Hi pot haver algun cas, però no és habitual. La idea és que l’independentisme resulta atractiu tant per als uns com per als altres, quan caracteritzem aquests uns i altres en termes d’origen o llengua. En aquest sentit, diem que és obert i que el fet ètnic no és allò més rellevant. No distingeix entre origen, llengua o família. Per què? Això ja seria la part de les conclusions de l’informe.\nUnes conclusions en què s’afirma, entre altres coses, que l’independentisme hauria intentat “exorcitzar” el perill de la “identitat identitària”...\nCal tenir en compte aquest factor dels orígens, afegir-hi que només el 36 o el 37% dels ciutadans té el català com a primera llengua –recordem que la llengua més parlada a Catalunya, amb diferència, és el castellà–, de manera que és obvi que l’independentisme, si es vol guanyador en termes polítics, no es pot basar, des d’un punt de vista racional, en un argument o una ideologia etnicista. Els números no surten. Als partits independentistes no els interessa aquest discurs, si volen aconseguir vots. En canvi, els polítics unionistes poden pensar que el 60-70% de la gent que és castellanoparlant ja és dels seus. Per això, fixi’s, parlen tan sovint de la “Catalunya real”. Ho hem vist sovint. Quan hi ha eleccions i venen a Catalunya polítics de l’àmbit estatal, des de Felipe González fins a Pablo Iglesias, no cal dir la gent del PP o de Cs, s’acosten a l’anomenat cinturó roig –blau, taronja o groc, tant li fa– de Barcelona i sempre treuen el discurs dels orígens, recordant els que van venir d’Andalusia, etcètera. Com que van venir d’altres regions d’Espanya es pensen que són seus. Ells sí que fan una lectura etnicista, doncs. Volen condicionar el vot als orígens, a la llengua, als costums... En canvi, els independentistes no la poden fer, aquesta jugada. És un del efectes desiguals del procés des del moment que l’independentisme s’ha convertit realment en una qüestió política, una qüestió que s’ha de decidir amb urnes, no pas amb pamflets o jocs florals... Quan la cosa va de debò, ja no té gaire sentit, en el cas català, discutir sobre qui és català i qui no és català.\nNo es posa el focus en la qüestió identitària...\nFerrater Mora, el nostre fundador, per cert, va parlar de les formes de vida catalanes. Josep Pla va fer mil i una afirmacions sobre què volia dir ser català... Gaziel, també. Tots els literats que han parlat de Catalunya sempre han dit “els catalans som....” Igual que Mariano Rajoy deia “los catalanes hacen cosas”. Però ara ja no sabem què som els catalans. Ni tampoc no interessa gaire. El discurs independentista és: a Catalunya podríem ser una república com Dinamarca, o una república com Àustria. Es fa un discurs que té a veure amb articular el poder i articular institucions, i la qüestió de què vol dir ser català ha passat molt a segon terme. No vol dir que hagi desaparegut del tot, encara hi ha gent que discuteix sobre com som els catalans, però això passa en tots els contextos on hi ha col·lectivitats. En les famílies també es diu “els Garcia som així!”, a les institucions ens empassem eslògans com ara “a la universitat estem orgullosos de ser així”. Sempre es poden anar introduint matisos, en tots els grups sempre hi ha una construcció del sentit de col·lectivitat, perquè si no n’hi hagués seria molt difícil que es donessin les solidaritats necessàries, no hi hauria els compromisos necessaris... la formalitat jurídica o política no ho cobreix tot. Doncs bé, allò que és apreciable en l’estudi és que per part de l’independentisme hi ha hagut una tendència a centrar-se en l’exercici de les llibertats polítiques, els drets, les obligacions, mentre que per part de l’unionisme no és així. Hi ha una diferència, per això parlem d’efectes desiguals d’aquest biaix etnicista.\nQuant temps ha durat la recerca per fer aquest estudi?\nAproximadament, un any. Val a dir que en un primer moment vam tenir el dubte de si l’havíem de fer. D’alguna manera suposava caure en un marc comunicatiu determinat, un frame, que es diu ara. I ja sabem que qui planteja una qüestió i aconsegueix que l’adversari discuteixi utilitzant els seus termes, té mitja partida guanyada, juga a casa. L’unionisme està anant cap a aquí, vol discutir el problema polític català en termes de dues comunitats etnolingüístiques enfrontades. Es diu a una part de la població: tu ets d’origen espanyol i els independentistes estant obligant la gent a triar entre els parents que tenen a Espanya i els d’aquí, i la gent que fa això no s’estima Catalunya. Teníem el dubte de si havíem d’entrar en aquest joc, però davant dels atacs que ha rebut el president, Quim Torra, arran dels seus articles i l’ús intel·lectualment pornogràfic que se n’ha fet, hem acabat pensant que valia la pena córrer el risc. Aquests articles, per cert, el més famós, si més no, si el llegeixes amb un mínim de comprensió lectora veus que Torra no es refereix a la gent que parla castellà habitualment, sinó a aquells que parlen només castellà i no s’interessen pel català, que viuen a Catalunya i no s’interessen pel que passa a Catalunya... La conjunció entre frases és crucial per fer-ne una bona lectura.\nPerò l’unionisme insisteix en la idea del supremacisme.\nHi ha un biaix molt fort de l’unionisme d’anar en aquesta línia, per això t’estires els cabells quan veus que hi ha gent intel·ligent que s’empassa la idea. Però la ideologia fa aquests efectes, aconsegueix ofuscar la realitat, impedir la capacitat de diàleg. Aquesta idea de vèncer o derrotar, aquesta incapacitat de negociar i de traslladar la qüestió a l’àmbit polític, denota una fortalesa en la seva ideologia que fa difícil l’entesa amb l’altre, una fortalesa que penso que és perjudicial per al mateix ideal democràtic, per al treball polític. Perquè és evident que es tracta d’una qüestió política, no pas una qüestió criminal, com l’han volgut convertir portant-la als tribunals. En qualsevol cas, el marc comunicatiu és el que és. Els mitjans que té l’unionisme i els que té l’independentisme són tan desiguals que per això al final vam considerar que era urgent fer l’estudi.\n“El conflicte a Catalunya no és un conflicte ètnic, entre altres coses perquè es fa difícil de sostenir que hi ha dues comunitats ètniques ben delimitades. La composició sociodemogràfica de la seva població, que permet parlar de Catalunya com un país d’immigració, ho fa difícil. El conflicte a Catalunya és de caràcter polític. S’enfronten diferents maneres de concebre la democràcia i d’entendre què significa pertànyer a un col·lectiu, tenir una identitat o compartir una identificació nacional.” Aquesta és una de les conclusions de l’estudi, que es pot consultar íntegrament al web\nLa República 31-08-2019, Pàgina 14