Matadepera_Les Pedritxes_La Casa Nova de l’Obac_Rellinars_Coll de la Creueta_La Balma del Puig_Mura_Sant Lleïr_Coll de Creu Gener_Coll de la Caseta_Mare de Déu de les Arenes_Coll de la Rocassa_Collet de Cabrafiga_Can Torres_Matadepera\nMapes Comarcals de Catalunya. Vallès Occidental 1:50.000. Institut Cartogràfic de Catalunya (ICC).\nDesnivell: 2250 m\nVolta al Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l’Obac\nVolta que embolcalla el Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l’Obac i que ens permet descobrir el singular paisatge d’aquest massís i l’empremta de l'establiment humà que l'ha ocupat al llarg dels segles, pedalant sempre sense sortir del perímetre de l’espai protegit.\nUn repte esportiu exigent però d’elevat interès cultural i geològic. Una aventura entre cingles i monòlits de conglomerat rogenc que contrasten amb el verd de les pinedes i els alzinars que colonitzen els faldars i les canals de la muntanya. Pedalarem per una muntanya perforada per més de tres-centes coves i avencs.\nResseguirem un tram de l’antic camí ral de Barcelona a Manresa, una de les rutes més importants del segle XIX, que al seu pas pel massís era de gran activitat bandolera; en la memòria popular han quedat gravades les malifetes, reals o llegendàries, de Capablanca. Gaudirem del territori i de la solitud que el vesteix, malgrat estar prop d’entorns altament habitats. Ens meravellarem amb la masia del Puig de la Balma, construïda a l’aixopluc d’un enorme avenc. Ens sorprendrem amb el pintoresc poble de Mura, de marcat caràcter medieval, amb carrers, places i raconades que conserven tot el seu encant,i lloc ideal per fer-hi una parada per recuperar forces.\nIniciem la ruta a la plaça on hi ha l’església, pel carrer de vianants que marxa en direcció nord. Continuem en paral·lel a la riera de les Arenes fins enllaçar amb un sender que puja a les Pedritxes. Continuem pel GR que va guanyant alçada fins la carena de la Serra de les Pedritxes. Enllacem amb una petita pista per sota de la Torreta de l’Obac que marxa a l’esquerra fins la Casa Nova de l’Obac.\nContinuem en direcció a la Casa Vella de l’Obac, que deixem a l’esquerra, i baixem a la vall de la Riera de Rellinars per la carena del Serrat dels Ginebres tot gaudint de bones vistes del Massís de Montserrat. Just travessem la riera, ens desviem per un corriol a l’esquerra que després d’una marrada torna a la riera. Passem per les Fonts de Rellinars, on trobem aigua fresca i abundant.\nArribem a Rellinars, on continuem per la pista que passa entre el cementiri i l’església i puja a la masia de Casajoana. Continuem pujant per fortes rampes fins la pista de la Carena del Panissar, que seguim en direcció a Coll de Gipó. En el trajecte, a l’altra banda de la vall de Mata-rodona, s’aixeca imponent el castell del Farrell. Arribant al coll, ens desviem a la dreta per una pista secundaria que ens baixa de cop al fons de la vall, on canviem la direcció que portem. Iniciem l’ascens al Coll de la Creueta, primer resseguint la Riera de Santa Creu i a continuació per la vall del Torrent del Còdol Llarg. De nou trobem trams exigents fins arribar al coll.\nEns dirigim cap a la Balma del Puig. Per arribar-hi cal desviar-se a la dreta, desprès d’una forta baixada i de passar una torre d’alta tensió, per una pista secundària. Tot just travessada la riera, prenem un sender a l’esquerra que passa ben bé per damunt de la gran balma on hi ha el mas del Puig,\nContinuem per un sender PR que baixa al torrent i continua per una pista que, perfilant el serrat, ens porta a Mura. Al poble continuem per una pista que passa per damunt de l’ermita de Sant Antoni i que enllaça amb un sender que ens puja fins a Sant Lleïr. Sortim a la carretera, que travessem, i baixem fins al mas de la Vall. Continuem per una bona pista que ens permet travessar la Carena de la Vall a través del Coll de Creu Gener.\nRàpida baixada per una bona pista a l’altra banda de la carena. A la part baixa travessem la riera i ens dirigim cap al mas les Solanes, que deixem a la dreta, i continuem fins al Collet de la Caseta. Continuem pujant per la carena en direcció sud. Quan trobem la senyalització per arribar a un dolmen megalític, ens desviem de la pista per un sender marcat amb unes fites de pedres i que porta al Castell de la Pera. Després d’un tram amb vegetació espessa que dificulta la ciclabilitat, arribem a un ressalt rocós des d’on gaudim d’una bona panoràmica del vessant est del Montcau i de la bonica Vall d’Horta. En aquest punt deixem el sender que duu al castell i prenem una trialera a la dreta, molt tècnica, que ens porta al Mas d’Agramunt.\nRàpida baixa per la vall fins passat el trencant del mas Comadran. Ens desviem per una pista a la dreta amb senyalització de GR que ens passa a l’altra banda de la Serra del Bonaire. Ràpida baixada fins trobar una pista asfaltada. Continuem baixant un bon tram pel mateix llit del torrent. Ens desviem per un camí a la dreta que ens puja a l’ermita de la Mare de Déu de les Arenes. Continuem per la pista i enllacem amb un camí que ens porta fins al Torrent del Sabater. Iniciem l’última i definitiva pujada de la ruta, amb rampes molt fortes que, seguint senyalització de GR, ens porten fins al Collet de Cabrafiga i el mas Can Torres, des d’on iniciem el descens fins a Matadepera.\nLa Balma del Puig. Castell de la Pera


Cesca Berenguer: de setembre 2011\nManifest de CiU Viladecavalls amb motiu de l'11 de setembre de 2011\nL’Onze de Setembre és una jornada de record i reconeixement a aquells que el 1714 van defensar Catalunya fins a les darreres conseqüències i, alhora, és també una jornada en la qual, any rere any, refermem el nostre compromís amb el país, amb la seva llengua, la seva cultura, els seus valors i la seva història.\nAra fa poc més d’un any, més d’un milió de catalans vam sortir al carrer sota el lema “Som una nació. Nosaltres decidim” en una històrica demostració de força on es va posar de manifest que el poble català és un poble viu i enèrgic, que no accepta que cap tribunal trepitgi la seva sobirania, i que, recollint el relleu de les generacions que l’han precedit, treballa per preservar la llengua i la cultura catalanes com a elements centrals de la seva identitat.\nAvui, pocs mesos després del primer aniversari d’aquella marxa multitudinària, vivim immersos en una dura crisi econòmica que està posant a prova la nostra cohesió social. Al mateix temps, som testimonis, com s’ha vist recentment, d’atacs contra el nostre autogovern i contra la llengua catalana que tenen com a objectiu debilitar les institucions troncals de Catalunya i diluir la nostra identitat nacional.\nÉs per això que en motiu de la Diada de l’Onze de Setembre, des de Convergència Democràtica de Catalunya volem recordar l’extraordinària capacitat que el poble català ha demostrat al llarg de la seva història per aixecar-se després de les desfetes i per enfortir-se davant de les adversitats. Estem completament convençuts que, amb valors com el treball, l’esforç i la unitat que des de fa segles han estat les nostres millors armes per superar les dificultats, aquesta vegada, per complicats que siguin els reptes se’ns plantegen, també ens en sortirem.\nTreballarem amb aquests valors al capdavant per seguir el camí que amb un ampli suport social vam començar a traçar el 10 de juliol d’ara fa un any i que ens conduirà cap a la plena capacitat de decidir, sense límits, el nostre futur com a país.\nUs desitgem una bona Diada a tots i a totes\nPublicat per Cesca Berenguer a 12:35\nEtiquetes de comentaris: 11 de setembre, diada, manifest\nManifest de CiU Viladecavalls amb motiu de l'11 de...


La banda de Lleida reneix, i amb ganes | Joan Tort | Lleida | Cultura | El Punt Avui\nLa banda de Lleida reneix, i amb ganes La banda de Lleida reneix, i amb ganes La banda de Lleida reneix, i amb ganes La banda de Lleida reneix, i amb ganes + La banda de Lleida reneix, i amb ganes E-mail\nLleida - 1 febrer 2015 0.00 h\nLa banda de Lleida reneix, i amb ganes\nLa formació va néixer per concurs públic l'any 1914, però va desaparèixer amb la Guerra Civil\nL'Ajuntament i el director, Amadeu Urrea, van refundar l'entitat l'any 1996 i avui ja té cinquanta músics\nLa Banda Popular de 1869 als Camps Elisis, i que al 1914 es convertiria en Banda Municipal. PAERIA / ARXIU MUNICIPAL DE LLEIDA.\nLa Banda en un concert a l'Auditori. PAERIA / ARXIU MUNICIPAL DE LLEIDA.\nDibuix de l'uniforme de la banda, segons consta en una acta de l'ajuntament de Lleida. PAERIA / ARXIU MUNICIPAL DE LLEIDA.\nLa Banda Municipal després del concert en què es va celebrar el seu centenari. PAERIA / ARXIU MUNICIPAL DE LLEIDA.\nPartitures de la peça "Els Ilergetes" de Jaume Roig i Torné, recuperada aquest 2014. PAERIA / ARXIU MUNICIPAL DE LLEIDA.\nActuació de la Banda als Camps Elisis. PAERIA / ARXIU MUNICIPAL DE LLEIDA.\nLa banda de Lleida reneix, i amb ganes La banda de Lleida reneix, i amb ganes La banda de Lleida reneix, i amb ganes La banda de Lleida reneix, i amb ganes La banda de Lleida reneix, i amb ganes E-mail\n“Som una formacióversàtil: tant toquem els clàssics com fem incursions en el pop i en el jazz”\nLa Banda Municipal de Lleida celebrarà el 2016 el seu vintè aniversari, tot i que acaba de commemorar el seu primer centenari. Aquesta doble efemèrides es deu al fet que l'actual Banda Municipal de Lleida es va crear el 1996, després de seixanta anys sense formació musical a la ciutat. La darrera banda de Lleida s'havia dissolt i havia desaparegut a causa de la Guerra Civil espanyola. No obstant això, l'actual formació és hereva de la que un bon grapat de músics locals van constituir i desenvolupar a principis del segle passat, liderats per Jaume Roig i Torné.\nEl primer grup estable de músics municipals de Lleida es troba documentat el 1427. Els músics eren cridats per a les processons i les desfilades tradicionals i, com es deia, també en convocatòries populars solemnes com ara visites reials i d'altres dignitats. Bàsicament eren trompeters i timbalers, uns oficis que passaven de pares a fills, i amb instruments molt simples, segons explica el catedràtic de música Lluís Herrera, un dels principals experts sobre la història de la música lleidatana.\nL'activitat dels trompeters i dels timbalers es va mantenir sense canvis fins a principis del segle XIX, quan les bandes de música els van substituir. El 1823, un document conservat a l'Arxiu Municipal de Lleida certifica l'existència d'una banda formada per dinou músics que tenia com a finalitat l'acompanyament de l'Ajuntament en sis funcions anuals. Herrera, però, creu que hi hauria hagut formacions més antigues.\nÉs l'any 1869 que neix a Lleida l'anomenada Banda Popular. El mestre Jaume Roig va ser l'impulsor d'aquesta formació, que, més tard, amb Cosme Ribera, ja a principis del segle XX, va assolir un gran nivell musical. Aquesta iniciativa va comportar l'aparició d'altres agrupacions musicals similars com ara la Banda Lira Popular (1889), la Banda de la Casa de Misericòrdia (1892) i la Banda de Santa Cecília (1900).\nEn vista d'aquest viu ambient musical i del fet que el consistori entenia que necessitava una banda, va optar per convocar un concurs. La millor banda va ser la municipal. I el 1914 es va celebrar aquesta competició al Teatre dels Camps Elisis, al qual, malgrat tot, només es va presentar la Banda Popular. Aquesta formació, per tant, va passar a denominar-se Banda Municipal, sota la direcció de Josep Vila. És per aquest motiu que l'actual Banda Municipal de Lleida es pot considerar la successora natural de l'antiga Banda Popular, segons confirma el director de la formació i impulsor de la banda, Amadeu Urrea.\nLa formació va tocar per la ciutat fins a la Guerra Civil, de manera que era la responsable musical de processons, desfilades i festes. I, a més dels esdeveniments especials, també tocava cada diumenge als Camps Elisis, el principal parc de la ciutat i on anaven a passejar centenars de lleidatans. Després va desaparèixer i la ciutat no ha tingut cap altra banda municipal i menys encara amb aquesta denominació.\nNo va ser fins a l'any 1996 que el professor del conservatori i músic Amadeu Urrea va elaborar el projecte de creació de la banda de Lleida i el va proposar a la regidoria de Cultura i a l'aleshores alcalde Antoni Siurana, que va donar el vistiplau a la iniciativa.\nI, des d'aleshores, han anat creixent i treballant per millorar i també per incorporar la Banda Municipal de Lleida als diversos festivals i concursos de bandes que se celebren a Europa.\nDe l'antiga formació musical, en continuen investigant la trajectòria en col·laboració amb el catedràtic Lluís Herrera i la cap de l'Arxiu Municipal, Elena González. Urrea explicava que han localitzat partitures dels germans Roig i d'altres autors locals i que, per tant, una de les feines que fa ara és digitalitzar aquesta documentació i fer-ne els arranjaments oportuns per adequar-ne la interpretació als instruments actuals, que en alguns casos són prou diferents. Un exemple d'aquesta recerca és la partitura d'Els ilergetes, un rigodon repetitiu i senzill que Jaume Roig i Torné va compondre a principis del segle passat. Urrea explicava que, a més de recuperar autors i composicions, també graven aquestes interpretacions per facilitar-ne la difusió i perquè altres formacions les puguin tocar. Aquesta peça lleidatana i dedicada a la Paeria es va tornar a estrenar amb motiu del centenari de la banda i dins dels actes de commemoració dels 750 anys de la Paeria.\nAquesta línia de treball es fa en paral·lel amb la recerca històrica, que ja és més difícil, sobretot pel que fa a la recerca de fotografies de les primeres bandes municipals. Hi ha molt poc material i és un patrimoni que es voldria recuperar, segons el director de la banda.\nQuant al funcionament de la formació musical, té la seu a l'Auditori Enric Granados de Lleida, ja suma cinquanta membres i cada any registra una rotació d'entre sis i set persones. Una de les singularitats de la banda de Lleida és la barreja generacional, ja que hi ha jubilats, adults i estudiants, i tots amb un nivell alt de formació musical que els permet participar i formar part de la banda. Amadeu Urrea explicava que es fan proves de selecció cada any per cobrir vacants i que s'exigeixen uns mínims. “El que ens interessa és aprofitar al màxim el patrimoni musical de la ciutat, que per sort creix molt, i cada vegada hi ha més persones amb formació musical”, assenyala.\nNo són funcionaris ni cobren de l'Ajuntament al marge de rebre ajuts per mantenir l'activitat, que se centra en una temporada estable a l'Auditori. També fan un concert anual dedicat a descobrir alguna peça nova o algun autor local fruit del treball de recerca esmentat abans, així com els concerts a l'aire lliure com ara els de Sant Jordi, la Diada i els de festa major.\nAmadeu Urrea reiterava que els recursos els destinen a “invertir en la formació i en formació”: hi incorporen directors o professors convidats per a sessions especials i participen en concursos o festivals internacionals, que són com un premi per a la banda.\nL'activitat de la Banda Municipal de Lleida i les necessitats de la ciutat en l'àmbit de la música han provocat que de la formació municipal hagin sorgit altres entitats com ara la Cobla Municipal de Lleida, que va suplir des del 2002 la desaparició de la Principal de Lleida, i la Ilerband, una formació més petita que la banda, amb més metall i dedicada des del 2010 a actuacions més de carrer i d'un caire més festiu.\nAmadeu Urrea explicava que la Banda Municipal de Lleida era l'única formació musical al territori quan va néixer, però que amb els anys s'han vist acompanyats d'altres formacions com ara l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida.\nAquest procés ha provocat que en un principi potser toquessin més peces simfòniques i s'apostés pels autors clàssics, combinat amb les partitures pròpies de banda. Ara aquesta funció simfònica l'han deixat de costat i l'han reservat per a les formacions especialistes en la matèria, i han passat a centrar-se en la música de banda, “que té una gran popularitat a Europa, amb molta producció i qualitat pel que fa a repertoris. “A la vegada, som una formació que tant podem fer incursions als clàssics com ser agosarats i apostar pel pop, el jazz i el swing, sense deixar de costat les peces habituals de les bandes, com la música popular i les sarsueles, que sempre ens les demanen.”\nNOMBRE DE MÚSICS:\nPop, jazz i ‘swing', al febrer\nLa Banda Municipal de Lleida prepara per al 15 de febrer un concert singular en què arranjarà peces del grup local Folls i Nocturns. És a dir, aquest grup compartirà escenari i música amb la banda per fusionar la música pròpia de la formació municipal amb pop, jazz i ‘swing' del grup. El concert se celebrarà a l'Auditori.\nEl Punt Avui. Nacional 01-02-2015, Pàgina 46


Notícia: Xavi Marina, Joan Salamanya i Pau Triebel guanyen les tres distàncies de la Costa Brava Radical Trail\nNoticia publicada a la web el 09/18/2015 11:21:24 AM\nLa Costa Brava Radical Trail (CBRT) ja compta amb els tres primers guanyadors que han inaugurat el palmarès d’aquesta cursa amb tres distàncies que transcorre integrament per terres gironines. Es tracta de Xavi Marina, Joan Salamanya i Pau Triebel, que han guanyat les proves anomenades Rush (25 km), Endurance (84 km) i Radical (164 km), amb sortides des de Tossa, Tamariu i Cadaqués, respectivament.\nCorredors CBRT a Cadaqués - Fotografies: Lluís Galí\nTotes tres curses tenien com a nexe comú que comptaven amb un únic punt d’arribada: Blanes. Per això, diumenge passat a partir de quarts d’una del migdia, i fins a quarts de 10 de la nit, aquesta població de la Costa Brava va esdevenir en la capital de l’esport running, acollint els participants que anaven arribant provinents de cadascuna de les tres distàncies de què consta la CBRT. La primera edició de la prova ha comptat amb 200 participants: 21 a la Radical; 35 a la Endurance; i 144 a la Rush.\nA la seva arribada a Blanes, els corredors podien reposar forces amb una abundant secció d’avituallament, així com recuperar-se de l’esforç físic amb un massatge a càrrec de fisioterapeutes. Els participants van fer el darrer tram de recorregut travessant el Jardí Botànic Marimurtra, van continuar pel Club Vela Blanes i finalment van passar per la platja del centre i van pujar al Passeig de Mar, on hi havia la meta.\nPodis en les tres distàncies de la CBRT\nXavi Marina va ser el primer en creuar la línia d’arribada després que va fer els 25 km de distància amb 900 m de desnivell des de Tossa en un temps de dues hores i sis minuts. Darrera d’ell van arribar Hugo Figueras i Oriol Galvany, en segona i tercera posicions respectivament. En la mateixa categoria de Rush, en el podi de dones, la primera plaça va ser per Amàlia Sánchez, seguida per Gemma López i Anna Clapés.\nArribada Xavi Marina, 1er Cursa Rush, a Blanes\nEn la cursa Endurance de 84 km i 4.000 m de desnivell, el primer va ser Joan Salamanya, que va fer un temps de 9 hores amb 53 minuts per cobrir la distància que hi ha des de Tamariu fins a Blanes. El podi d’homes el van completar Enric Turon i Ignasi Vila, en segon i tercer lloc, respectivament.\nPau Triebel, 1er Cursa Radical, durant la CBRT\nPer la seva banda, la cursa més dura, la Radical, la va guanyar Pau Triebel, que va invertir 29 hores amb 17 minuts per fer el recorregut de 164 km amb 6.000 m de desnivell des de Cadaqués. Darrera seu, en segona posició, es va situar David Járega, mentre que en la categoria de dones, la primera en arribar va ser Gemma Avellí.\nSortida Corredors CBRT des de Cadaqués\nLa sortida des de Cadaqués es va fer dissabte a les set del matí, mentre que les dues restants van iniciar-se l’endemà diumenge: a les set del matí des de Tamariu i a les deu es partia des de Tossa de Mar. L’objectiu de la CBRT no era d’altre que poder participar en una gran cursa de muntanya en un entorn privilegiat com és la Costa Brava i, en concret, el recuperat Camí de Ronda, descobrint els espectaculars paisatges amb què compta aquest territori. Per últim, cal dir que a nivell de planificació i logística, des de l’organització s’ha detectat que hi ha hagut diversos errors, que són conscients que s’haurien d’haver redreçat en aquesta primera experiència.


WMV convertidor VOB: com convertir WMV a VOB a Mac/Windows\n> Recursos > convertir > com convertir WMV a VOB a Windows o Mac OS X Lion\nWMV és un format de compressió de vídeo per diversos codis propietaris desenvolupat per Microsoft i ha estat àmpliament utilitzat en plataforma de Windows. Avui en dia, ha estat una situació comuna que pot fluir o baixar aquests fitxers WMV sobre Internet a voluntat. Potser, han descarregat un munt de vídeos WMV al seu disc local. Bé, he tingut una idea per convertir WMV a VOB per a espais d'estalvi o ardor fitxers WMV en un disc DVD així que convenientment pugui gaudir-los en qualsevol intèrpret de DVD o televisió?\nSi és així, convertir WMV a VOB Mac/Windows, la primera cosa que necessita fer és trobar un professional WMV convertidor VOB pel seu ajudant. Pot tenir dues versions d'aquest app clicant els següents enllaços.\nPas 1. Instal lar i executar aquesta WMV convertidor d'VOB\nInstal·lar i córrer aquest elegant WMV a VOB Video Converter. Veureu la seva interfície principal com segueix:\nPas 2. Importar arxius WMV a WMV convertidor d'VOB\nAnar a "Convertir" > "Afegir arxius" carregar fitxers WMV que voleu afegir a aquest programa. O vostè directament pot arrossegar i deixar anar fitxers WMV a aquest programa. Tingui en compte que aquesta aplicació et dóna la possibilitat d'importar vídeos múltiples.\nPas 3. Trieu VOB a la llista de format de sortida\nColpeixi "Format de sortida" per obrir el format de manera desplegable llista. Hi trobareu totalment hi ha tres tipus de VOB: vídeo DVD NTSC, PAL vídeo de DVD, DVD-vídeo SE...\nNTSC, PAL i SECAM són tres sistemes principals televisió analògica en ús al voltant del món. Aquí, vostè pot seleccionar un tipus de VOB segons el sistema de televisió al seu país.\nLa llista de sistema de televisió s'ha afegit al final d'aquest article.\nPas 4. Començar a WMV a la conversió d'VOB\nColpeixi el botó de "Convertir" per convertir WMV a VOB. El procés de conversió es prengui un temps. Pot deixar-ho córrer en el fons.\nEls sistemes de televisió en ús al voltant del món:\nIsrael, Japó, Corea, Filipines, Bolívia, Veneçuela, Xile, Colòmbia, Mèxic, Perú, Canadà, EUA, (Taiwan)\nIndonèsia, India, Jordan, Malàisia, Pakistan, Qatar, Singapur, Tailàndia, Turquia, Iemen, Àustria, Bèlgica, Dinamarca, Finlàndia, Grècia, Islàndia, Irlanda, Itàlia, Malta, Holanda, Alemanya, Noruega, Romania de Portugal, Espanya, Suècia, Gran Bretanya, Suïssa, Algèria, Argentina, Sud-àfrica, Brasil, Jamaica, Austràlia, Nova Zelanda (Hong Kong, Macau)\nL'Iraq, Iran, Jean-Paul Sartre, Ucraïna, Rússia, Hongria, Romania, Txecoslovàquia, Bulgària, Hongria, Egipte.\nCom convertir VOB a MPEG en Mac/Win (Windows 8)\nCom descarregar vídeos des de YouTube i llocs web més per Mavericks\nLlocs com Zamzar: Descarregar i convertir vídeos de YouTube a altres Formats\nWMV Converter - convertir els vídeos entre WMV i altres vídeos


IniciYukio MishimaLa remor de les onades\nEditorial, any: Amsterdam (Ara Mini), 2011\nTítol original, idioma, any: 潮騷, anglès, 1954\nTraducció: Joaquim Pijoan i Ko Tazawa\nA la petita illa de pescadors Utajima, el jove Shinji ha de mantenir la seva família després de la mort del seu pare. Té només 18 anys, però és fort i treballa dur. No tenen gaire recursos, però és un noi amable que cau bé a tothom i el valoren per la seva gentilesa. No sap gaire res de la vida, però això està a punt de canviar: quan descobreix una noia que no té vista i de seguida capta la seva atenció. És estrany, perquè a l'illa es coneix tothom. Resulta ser la Hatsue, la filla d'un dels homes més benestants d'Utajima, el vell Teru. L'atracció no triga a aparèixer entre els dos, però el seu amor és impossible, no està ben vist per ningú. Pertanyen a mons diferents i les convencions socials i la tradició allunyen els dos joves. Però no estan disposats a rendir-se, d'una manera o altra, i malgrat les prohibicions explícites i els interessos d'altra gent, mantindran el contacte i el seu amor anirà creixent. Però serà prou fort per superar tots els obstacles que trobarà?\nDesprés d'estrenar-me amb l'autor amb 'Confessions d'una màscara', vaig tenir ganes d'aprofundir en l'obra de Mishima i ho faig ara amb l'ocasió de la iniciativa #MarçAsiàtic, aprofitant que vaig trobar aquesta edició d'un dels seus llibres més populars en una llibreria de segona mà. Es tracta d'una història d'amor impossible entre dos joves que pertanyen a classes socials diferents, ambientada en un poble pescador tradicional en el que una relació així esdevé un escàndol. Ho tenen tot en contra, però és clar, és una obra de ficció, no cal dir res més. Tot i que la narració ens permet conèixer costums i tradicions locals i descriu bé l'ofici de pescador, detalls que enriqueixen i donen valor a l'obra, té un to més aviat juvenil i els obstacles són, en aparença, simples endarreriments del que ja imaginem que passarà. És una història explicada un milió de vegades, però per ambientació, per la profunditat dels personatges i perquè incideix en temes socials i de diferència de classe, és una obra força atractiva i absorbent, aconsegueix atrapar. Els personatges secundaris, com ara la mare o la família del faroner, també juguen papers importants i la seva participació també dona joc al conjunt. Tot plegat només té un inconvenient: la traducció. Es tracta d'una traducció que no compleix gens els estàndards actuals, probablement literal, sense interpretació, frase per frase, de manera que el text no és fluït, hi ha repeticions, es trava, i com a gran aportació fa parlar als personatges de classes més baixes en un dialecte semblant al mallorquí. Una tria qüestionable, trobo.\nEl tema de la traducció no és menor perquè dificulta molt la lectura àgil d'una obra que, per altra banda, té molts ingredients per deixar un bon gust de boca. Un conte sense gaire misteri, però que capta l'interès per l'escenari i els costums que descriu, d'aquests que et fa llegir tranquil perquè saps que tot anirà bé. Considero que val la pena llegir-lo i que es mereix una bona traducció al català, com la d'Albert Nolla en l'edició de 'Confessions d'una màscara' per l'editorial Adesiara, per tal que l'autor pugui ser descobert per noves generacions de lectors, penso que pot tenir corda per estona. Tant és així que en faig una valoració positiva, m'ha semblat un bon llibre amb una història maca per a tots els públics, i faré per seguir llegint Mishima si en tinc l'oportunitat. Però com a membre d'una tradició literària tan diferent i ja amb moltes dècades a les esquenes, és difícil que pugui captar el lector català si no se'ns presenta amb una bona reinterpretació del text. Llàstima que aquest no hagi estat el cas.\nNarrativa Ressenya 2022 Yukio Mishima\nChiloé 17/3/22 14:26\nLo cierto es que no he leído demasiado a Mishima, pero para admirarle me basta con echar un vistazo no ya a sus libros, sino a sus títulos, quizá los más sugerentes de la literatura: "El marino que perdió la gracia del mar", "La escuela de la carne", "Caballos desbocados, "Música", "Una vida en venta", etc.\nSílvia F 17/3/22 18:31\nLa traducció és clau, sempre. I encara més en idiomes amb estructures tan diferents dels nostres. Bona apreciació, Sergi!\nSergi 19/3/22 17:27\nMoltes gràcies a totes dues pels vostres comentaris! Penso que seguiré llegint Mishima, trobo que és bo, però espero poder-ho fer en una millor traducció...\nChiloé, sí, té uns títols molt ben trobats, certament! Podries intentar llegir algun dels seus llibres, potser en castellà trobaries alguna bona edició amb una traducció que li faci justícia. En això no et puc ajudar perquè no tinc ni idea de qui ha traduït Mishima al castellà i si és bo. Però potser comprovaries si la seva literatura està al nivell dels seus títols!\nSílvia, no t'he d'explicar res a tu sobre traduccions, obviament. Tu ho has dit, si l'estructura del text és tan diferent en les dues llengües, no n'hi ha prou en fer traduccions literals, has d'adaptar-ho a la llengua de destí. Vaja, jo penso així. Si pretens facilitar la lectura als lectors, és clar. Cada cop penso més que la traducció és un art. I ara que he ensopegat amb aquest volum, encara ho penso més. Que venia de llegir la traducció de Yannick Garcia de l'Austen ara fa poc, mare de Déu!\nSílvia F 20/3/22 12:54\nYannick, impressionant. Tot just ara he acabat el llibre. Pel que fa a Mishima, ahir vaig tenir a les mans "Confessions d'una màscara" amb traducció de l'Albert Nolla publicat per Adesiara. Feia molt bona pinta, però, clar, jo ja tenia les mans plenes... :-D\nSergi 27/3/22 10:09\nA mi Confessions em va agradar prou com per portar-me aquí. I evidentment, les traduccions no tenen color. Si a la coberta hi veig escrit Albert Nolla ja sé del cert que, per aquí, segur que ja no patiré. Una altra cosa és que l'obra sigui millor o pitjor, però la traducció serà excel·lent.


'Menut Palau' arranca l'11 de desembre amb noves propostes\nPercussió, dansa, música barroca, narració, literatura, tradició oral i valors al voltant de la música defineixen les propostes que conformen ‘Menut Palau’, el programa educatiu del Palau de la Música que comença l’11 de desembre. El projecte, que recull activitats didàctiques matinals per a centres escolars i per a tots els públics en cap de setmana, persegueix, en paraules de la regidora de Cultura i presidenta del Palau de la Música, Glòria Tello, «arribar cada vegada a sectors més amplis de la població, educar en alternatives d’oci de qualitat, transmetre l’amor a la música i a totes les arts, valorar el treball dels professionals de la cultura i anar normalitzant el consum cultural com a una cosa natural des d’edat primerenca».\nPer a la regidora de Cultura i presidenta del Palau de la Música, Glòria Tello, «és una alegria veure que aquesta oferta infantil i juvenil que hem anat modificant en aquests tres anys ha aconseguit diversificar el tipus de públic, cada vegada més ampli i heterogeni i que, al mateix temps, anem fidelitzant i estabilitzant el públic nou que ha descobert el Palau». Aquesta edició de ‘Menut Palau’ ofereix unes vint propostes artístiques destinades a públic des de zero fins a 18 anys. Hi ha huit programes de cap de setmana per a famílies i 21 per a centres educatius en horari escolar. Les propostes es desenvolupen des del mes de desembre fins a la primera setmana de juny i ofereixen més de 150 passades, que permeten arribar a 50.000 espectadors.\nEl director del Palau, Vicent Ros, ha ressaltat «la importància del treball amb els creadors i amb la indústria cultural pròpia, en la nostra programació educativa i familiar». La programació familiar de ‘Menut Palau’ consta de huit propostes i arranca en plenes festes nadalenques, el 3 i 4 de gener, amb la Fira musical i els tallers ‘Feretes i Cançonetes’, en què participarà la formació valenciana Spanish Brass, que celebra el seu 30 aniversari. L’entrada d’un dia costa sis euros i la de dos dies, deu euros.\nEl 21 de febrer serà l’Orquestra de València la que propose, a la Sala Rodrigo, un viatge musical per Europa amb el concert ‘Europa, Europa’, presentat pel periodista i musicòleg Martin Llade. El 2 de març, també a la Sala Rodrigo, el públic podrà gaudir i interactuar amb els cantants de ‘Zarzuela de la Z a la A’, una forma divertida de descobrir el món de la sarsuela. L’endemà, el 3 de març, tindrà lloc el Dia Mini-Música, una jornada completa d’activitats i jocs al voltant de la música. El 30 i 31 de març, el musical ‘Desconchertantes’ portarà a la Sala Iturbi un divertit recital de la mà de dos jóvens violinistes. Ja a l’abril, els dies 6 i 7, està programat, a la Sala Rodrigo, l’espectacle de teatre i dansa ‘Violeta i les mil i una nits’, ple de colorit oriental. I el 4 i 5 de maig serà el torn de ‘Caputxeta Roja’, a la Sala Iturbi, una versió musical del famós conte amb una protagonista preadolescent i valenta.\nLa Banda Municipal ofereix el programa ‘Toca la banda’, a la Sala Iturbi, per a estudiants des d’11 fins a 14 anys, amb el qual es farà un recorregut per les músiques de tot el món al llarg de sis passades que se celebraran al mes de febrer. Per la seua banda, l’Orquestra de València proposa el concert ‘Europa, Europa’ a escolars de Primària i obrirà els seus assajos a l’alumnat de Secundària i Batxillerat amb altres tres programes més: ‘El somni d’una nit d’estiu’, la Huitena Simfonia de Dvorák i ‘La cançó de la terra’ de Mahler.


El motor de compra d'Air Nostrum.\nAir Nostrum va posar ahir a la venda a la seva pàgina web els bitllets per als primers vols entre l’aeroport d’Andorra-la Seu i Madrid. El trajecte s’inaugurarà divendres 17 de desembre amb un vol d’anada entre l’aeroport de Barajas i el de la Seu i un de tornada de l’Alt Urgell a Madrid. Per al vol inaugural des de la capital d’Espanya, el preu bàsic és de 69 euros en classe turista i de 298 en classe business. Per al trajecte de tornada el preu era de 59 euros en turista i de 279 en business.\nLa filial regional de l’espanyola Iberia, en un comunicat de premsa, va indicar ahir que poques hores després que s’inclogués la ruta en els sistemes de venda ja es van registrar les primeres reserves per als dies d’operació en el període especial de Nadal i inici de l’any. Amb l’inici de l’operació, assenyala l’empresa, s’obre un ventall de connexions amb origen o destinació Andorra-la Seu via l’aeroport Adolfo Suárez Madrid-Barajas. En total estarà connectat amb 81 aeroports nacionals, europeus i intercontinentals. Com a exemples de la connectivitat de la ruta, indiquen, es poden citar els enllaços d’Andorra-la Seu amb Mallorca, des de 80 euros per trajecte; Lisboa, Màlaga o Vigo, des de 90 euros per trajecte; Gran Canària i Roma, des de 100 euros per trajecte; o Buenos Aires, des 675 euros per anada i tornada. Aquests preus, matisen, es poden obtenir sempre que hi hagi disponibilitat i per a compres amb antelació a iberia.com.\nLi desitjo llarga vida aquest cop a l'aeroport, ara si que se li veuen possibilitats (l'anterior cop no era el moment ni l'època per poder funcionar).\nEls fatalistes, que segueixin anant a Bcn en 2 hores de cotxe, a agafar els vols o que es quedin a casa sentats i criticant tot el que veuen i escolten.\nSalut i llarga vida a l'aeroport de La Seu-Andorra !!!!! Molts l'aporfitarem durant l'any :)\nLes diferències de la línia regular, que hi va haver, entre els anys 1981-1983 son les següents: Els vols només eren LEU-BCN-PMI i tornar. Les companyies i els aeroports eren tots del estat i els pilots manaven massa i cancel·laven els vols que els hi donava la gana. Els avions que podien entrar, eren només fins a 49 places. Hi ha una lleugera millora amb els mal ennomenat gps, tot i que hi havien BASIS. El que no ha canviat, es que es un aeroport de montanya, amb un alt índex de cancelacions per vent (mes de 30 nusos) i per això, no hi han ajudes que valguin. A l'hivern i sobre tot a les tardes hi continuaran havent moltissimes cancelacions. Lo de enllaçar vols serà una mica rifa….\nL'unic animal que cau dues vegades , som les persones. Es un fracás ( com a rendibilitat )i no triagurem gaire a veura els resultats. Recordo d'haver pujar un parell de vegades en què vaig viatjar sol.\nBillets suvensionats per govern i ho celebren, es per plorar. Tenim un deute dels cullons i a seguir gastan més fons el punt a pugar impsotos als autonoms i els demes.\nAeroport dels Catalans\nL'haurem de probar... ;)


Relat "El rellotge de sorra"\nInici > detall del relat: El rellotge de sorra\nVa ser a la primavera en plena joventut quan vas rebre el do de l’amor i l’entrega d’algú a qui jurares eterna fidelitat. Arribà l’estiu i l’inevitable final de vacances us va separar però ella t’entregà una sentida promesa de retorn. Un rellotge de sorra. Això serà breu, vas pensar, com el temps que tarda en colar-se la sorra d’aquesta prenda del seu jurament.\nAmb la tardor vas veure caure la fulla groga del roure del jardí pausadament com la sorra del rellotge. Fixaves els ulls en el vidre i descubries a través d’ell que les primeres volves de neu inauguraven l’hivern i somiaves ja en un retorn proper dels brots verds i la teva estimada. La promesa era viva en el teu cor i travessava la jornada des de que obries els ulls i escoltaves els primers xiscles d’orenetes fins que els aclucaves rendit de cansament.\nGuaitant per la finestra, amb la pensa perduda, en un descuit el rellotge caigué al jardí i a poc a poc, la neu l’enterrà. La promesa caiguda quedà allà baix, en un racó del jardí, cobert de neu i fulles seques. I tu et quedares així, immòbil, sense saber què fer ni què dir. Dels teus llavis van desaparèixer les paraules.\nEl desamor et desarmà quan descubrires els primers cabells blancs i en el mirall es reflectia una imatge desconeguda. Han passat tantes primaveres! En un moment de rauxa baixares corrents al jardí. On va caure la promesa? En quin racó quedà enterrada? Brutes les mans de remenar i burxar dins la terra topares amb el vell rellotge de sorra. I amb un somriure als llavis i els ulls brillants d’una renovada esperança vas netejar-lo amb cura, amb un mocador blanc, com si fos el teu bé més preuat. Quines llàgrimes d’alegria tan sentides!\nVa caure aquella tarde lluminosa de primavera. Tu, vestit amb la millor roba que tenies, afluixant-te una mica el nus de la corbata anaves a retrobar-te amb ella. Et vas asseure al seu cosat i li entregares el rellotge. Aquí el tens, mira! És el teu regal! Mai t’he oblidat! Sempre t’he estimat!\nEls ocells contemplaven l’escena, aliens al dolor i l’alegria. Un home ajagut sobre la gespa, acariciava amb una mà una creu blanca del cementiri i amb l’altra feia voltar un vell rellotge de sorra mentre pronunciava paraules d’amor que el vent s’enduia, a través del temps, lluny, molt lluny.


Les eleccions, Les Falles i les llistes | Periódic local L' Opinió de Torrent\nLes eleccions, Les Falles i les llistes\nEn menys d'un mes, els torrentins estarem citats a les urnes. Serà la primera vegada que passa una cosa semblant, i també la primera vegada en la història dels valencians que voten per separat de la resta d'autonomies a les seues Corts. Tots aquests canvis fan impredictible unes enquestes ja de per si devaluades per la falta d'encert, pel gran nombre de vot indecís i per la canviant tendència del vot dels electors des que van entrar en joc les xarxes socials, deixant el paper dels mitjans tradicionals en un segon terme.\nPerò també és veritat que després de les fakenews les xarxes socials han tocat sostre i pot invertir-se la tendència. El mateix efecte podrien succeir en aquestes eleccions, on després d'anys d'ingovernabilitat el vot podria retrocedir als grans partits, o potser no. La incertesa és tal que ni a Espanya, ni a la Comunitat Valenciana, ni tampoc a Torrent hi ha un clar favorit per a guanyar les eleccions, i potser ens acostem a una nova legislatura de pactes. Tot és política ficció, perquè per primera els electors acudiran a les urnes sense saber clarament qui és el favorit en les urnes, almenys en l'àmbit nacional i autonòmic.\nEn el cas de Torrent, la gestió de l'equip de govern socialista és un haver-hi que pot elevar el vot cap a Ros, però potser no és suficient per a mantenir una governabilitat. L'esperança entre els socialistes en aquestes eleccions és poder ser la llista més votada, alguna cosa que podria ser suficient o definitiu per a continuar governant, malgrat els dubtes del passat pacte tripartit d'investidura. Des del PP confien que les eleccions a Torrent siguen en clau local per a no perdre escons en favor de Ciutadans o Vox, si realment passa el tall del 5% de vots. Encara així, la suma de vots de la dreta estaria unida per a un pacte a l'andalusa. El que sembla clar és que tant dreta com esquerra necessitaran dialogar i agrupar-se per a donar governabilitat a la ciutat perquè serà molt difícil que hi haja una majoria absoluta.\nEls socialistes torrentins han sigut els primers a decidir la seua llista electoral, una llista amb noms nous en la qual de nou repeteix com a cap de llista el sempitern Jesús Ros, que al març complirà els 65 anys. El sis vegades alcalde no renúncia a la seua setena elecció i per a la nova llista ha confiat en la base del seu equip anterior i millora la seua llista amb tres incorporacions destacades entre els tres primers.\nPascual Martínez Climent, llicenciat en dret i exempleat de banca, molt lligat al món social i de l'esport com a presentador. Una figura polivalent que podria valdre tant per a Hisenda com per a Règim interior, policia, esports o festes. També entra Marina Olivares, filla de l'històric militant Santiago Olivares, llicenciada de dret, i que podria ser també ocupar diferents carteres. Finalment ha introduït com a independent a una persona molt coneguda tant en El Vedat com en el centre històric. Paco Pepe Arnau és enginyer agrònom i està molt relacionat amb el món de Falles, Setmana Santa, i Moros i Cristians, on va ser capità moro.


Columbia Silver Ridge Convertible comprar i ofertes a Trekkinn\n8 / 32 Tusk 6 / 32 Tusk\nDescripció Columbia Silver Ridge Convertible\nConvertiu ràpidament els pantalons curts versàtils . Utilitzant el model Silver Ridge Convertible Pants Long, podeu transformar fàcilment la longitud de la vostra peça .\nVestint aquesta peça, realitza noves aventures. La seva estructura ha estat dissenyada amb diverses butxaques per ser un element funcional dins del vostre armari . A la cintura, té un elàstic que afavoreix la seva adaptació al cos. Pel que fa a la zona interior de les butxaques, està fabricada amb malla per millorar la transpiració i mantenir-la seca.\nEstant fabricat principalment amb un ripstop 100% de niló, tindreu llibertat en els vostres moviments . A més, altres dels seus teixits són panells compostos per un 57% de polièster i un 43% de malla. Pel que fa a les tecnologies presents a la peça hi ha: Omni Wick que regula la humitat del cos, facilitant la seva expulsió cap a l'exterior. A més, Omni Shade protegeix la pell dels rajos solars, evitant que la radiació penetri en la tela. Disponible de la mida XS a XXL.\nPerfecte per a activitats a l'aire lliure en els dies que comencen fred, però a poc a poc s'escalfen, aquests pantalons es converteixen en pantalons curts amb només una postal ràpida:\nteixit que absorbeix i construït a la UPF 50 de protecció solar són només el començament d'una llarga llista de característiques que milloren la comoditat, versatilitat i protecció.\nPostal de les cames dels pantalons converteixen a 10? entrecuix curta\nCremalleres a les cames per a l'obertura perllongada\nBosses de malla de butxaca\nEntrecuix: 34? LLARG\nTeixit: 100% niló ripstop Silver Ridge\nOMNI METXA: Alt Rendiment wicking Tela\nOMNI OMBRA: Protecció Solar\nSi vols més informació sobre Columbia Silver Ridge Convertible o conèixer altres productes relacionats amb la marca Columbia de la secció de Roba dona de trekkinn, estàs de sort! Tenim ofertes especials en una gran quantitat de productes de muntanya perquè puguis practicar el teu esport favorit ben equipat! I no t’oblidis de fer un cop d’ull a l’apartat de Pantalons on trobaràs el millor material de Columbia, una de les grans marques de material esportiu.\nCaracterístiques Columbia Silver Ridge Convertible\nSostenibilitat Columbia Silver Ridge Convertible\nPantalons de cresta de plata\nLa talla és perfecta, bonica i versàtil pantalons de trekking. el preu és immillorable.\nEls pantalons s'ajusten a la perfecció i es van produir amb relativa rapidesa. Va ser un bon servei.\nMolt feliç -perfect encaixar.


Lloable Confraria de la Soledat d'Ontinyent: Processó del Silenci a Bellreguard\nProcessó del Silenci a Bellreguard\nEnguany, novament, la Confraria del Silenci -Pas de la Soledat- de Bellreguard (la Safor) va convidar a la nostra Confraria de la Soledat a desfilar en la seua processó de Silenci, que té lloc a les nou de la nit del Dissabte Sant.\nPrèviament, la confraria saforenca havia acudit amb una representació de sis confrares i confraresses a la Processó del Silenci d'Ontinyent, on es quedaren sense poder desfilar amb nosaltres. El dissabte però, i amb un oratge bastant segur, sí que es pogué celebrar la processó a Bellreguard, i a ella acudiren dos dels nostres confrares. Després de la desfilada encara pugueren cremar les Velles Quaresmes en el foc de la Vigília Pasqual de l'església de Sant Miquel de Bellreguard.\nFinalment, la trobada acabà amb un sopar amb productes ben típics de la Safor.


Mel, aigua amb sal i "animar-se", les receptes nord-coreanes per al covid-19\nDesprés de dos anys amb la frontera tancada, la variant òmicron s'estén pel país i deixa uns 2,2 milions de possibles casos i 65 morts\nImatge de la part nord-coreana de la zona desmilitaritzada entre les dues Corees. ANTHONY WALLACE / AFP\nBarcelonaDes de fa més d'una setmana, la televisió estatal nord-coreana omple minuts i minuts d'emissió amb consells i recomanacions per tractar el covid-19. Cada dia a les 9.30 h del matí, un funcionari del règim apareix en pantalla per oferir les últimes dades sobre l'expansió de la pandèmia, que, almenys oficialment, ara sí que ha arribat al país. És el doctor Fauci nord-coreà, en aquest cas Ryu Yong Chol, que ha trigat més de dos anys a agafar el protagonisme dels seus homòlegs però que s'hi juga bastant més que ells, si es té en compte la tradició del règim nord-coreà de penalitzar els responsables polítics que no compleixen les expectatives amb càstigs que poden anar dels camps de concentració a la pena capital.\nI és que, després de dos anys de mantenir la frontera amb la Xina tancada i sense informar d'un sol cas de covid, la setmana passada el règim de Kim Jong-un va admetre que la variant òmicron del virus s'estava estenent ràpidament per Corea del Nord i va declarar l'estat d'emergència. Dijous a última hora, les dades oficials eren de 2,24 milions de persones amb símptomes i 65 morts atribuïdes al coronavirus des de finals d'abril. "Es creu que el contagi es va originar en una desfilada militar que es va fer a Pyongyang el 26 d'abril en la qual van participar militars arribats de tot el país, i que l'haurien portat aquells que venen de les regions pròximes a la frontera amb la Xina", explica Irene Martínez, del Reial Institut Elcano.\nEl brot ha portat al règim més hermètic del món a adoptar una estratègia similar a la que van fer servir gairebé tots els països del món a l'inici de la pandèmia, oferint a la població una informació exhaustiva sobre el covid-19 i la seva evolució al país. Però, òbviament, amb els matisos propis d'un règim autocràtic tan singular. Amb un sistema sanitari deficient i sense haver produït ni importat cap vacuna contra el covid, Pyongyang recomana als nord-coreans que tinguin símptomes fer quarantena a casa seva, mantenir un metre de distància amb els familiars que visquin amb ells i prendre medicaments antitèrmics com el paracetamol o l'ibuprofèn.\n“Kim Jong-un afronta el repte més greu del seu mandat”\nEntre els nombrosos anuncis televisius que s'emeten aquests dies a Corea del Nord s'aconsella tractar el covid amb remeis de medicina tradicional, com el té de gingebre i el de mare-selva o una beguda feta de fulles de salze, però sobretot l'aigua amb sal i la mel. Altres recomanacions per alleugerir els símptomes són mantenir un esperit positiu i animat i evitar parlar massa sobre el virus, beure dos litres d'aigua diaris, mantenir-se actiu i en moviment, i dur a terme activitats que et facin sentir bé, com llegir llibres o escoltar música, segons els anuncis recollits per NK News . També hi ha les peces de propaganda habitual, que criden a confiar en el "pare" Kim Jong-un com el salvador de la nació que és capaç de curar les seves malalties amb una simple visita personal.\n"Persones amb febre"\nLa informació que dona el règim, però, insisteix en destacar que la variant que s'ha estès al país és l'òmicron, que genera "símptomes molt més lleus" i que es pot tractar com "un refredat normal". Tot i així, les imatges de la televisió nord-coreana KCTV mostren també carrers completament buits pel confinament i el doctor Ryu cridava aquest mateix divendres a "ampliar els esforços per controlar i aïllar cadascuna de les persones infectades sense excepció i fer-ho de forma meticulosa per eliminar tots els possibles espais de contagi". El doctor Ryu, "a diferència de la gent que normalment surt a la televisió nord-coreana i que té un to molt estrident, és una persona molt tranquil·la i cauta", explica Martínez, i assenyala que la seva estratègia contra el covid imita la de la Xina, de forma que els aïllaments estrictes podrien aconseguir una reducció ràpida dels casos en els dies o les setmanes vinents. Cal tenir en compte, a més, que el règim parla només de "persones amb febre", que és l'únic símptoma que tenen en compte per comptar el cas com a covid.\nEl responsable sanitari de la pandèmia de covid a Corea del Nord, el doctor Ryu Yong Chol. REUTERS TV\n"Corea del Nord és un país relativament pobre, de manera que la gent no té les defenses naturals que podrien tenir en llocs més desenvolupats. El sistema sanitari és dèbil, i si a més no tenen vacunes, es produeix la recepta perfecta per al desastre. Encara que sigui òmicron, si la mortalitat s'acosta a l'1%, que seria molt superior a la que hi ha hagut en altres llocs, doncs seria molt greu", apunta Just Castillo, expert en l'Àsia Oriental de la UPF.\nTant Corea del Sud com els Estats Units s'han ofert ja a proveir a Pyongyang de vacunes i medicines, però Kim Jong-un ho ha rebutjat. En un principi també havia rebutjat l'oferta d'ajuda sanitària de la Xina, però aquesta setmana semblava que això havia canviat. Dimecres es van fer públiques unes imatges de satèl·lit que semblaven mostrar dos avions de càrrega nord-coreans que havien anat a la Xina per abastir-se de material. El dia abans, dimarts, es va produir una reunió d'alt nivell del politburó, presidida per Kim Jong-un, en la qual el líder nord-coreà va culpar els responsables de tots els nivells de govern del fracàs del país per aturar l'onada de covid-19, segons el Rodong Sinmun. Deixava entreveure, així, que pot haver-hi una purga política "per netejar qualsevol dubte de possible incompetència", diu Castillo.\nTot i la poca informació que arriba de dins del país, hi ha moltes veus que també alerten també que el bloqueig de fronteres dels últims dos anys ha afectat greument l'economia nord-coreana . Martínez apunta que l'única dada objectiva que ho demostra ara per ara és la reduïda compra de fertilitzants per encarar l'època de conreu, que arrenca ara: ha passat dels 12,97 milions de dòlars de l'any passat als 2,7 milions d'aquest any. "Pot tenir a veure amb el tancament de la Xina, que és el seu proveïdor, però també es creu que Pyongyang no té prou diners per comprar fertilitzants, i això pot provocar que a curt o mitjà termini hi hagi un problema greu de seguretat alimentària", afegeix l'analista.\nCovid-19 coronavirus Corea del Nord Kim Jong-un


Avantatges per part de l'Administració Local. Departament de Treball, Afers Socials i Famílies\nBonificacions en matèria de l'Impost sobre Béns Immobles (IBI):\nBonificació de la quota íntegra de l'impost sobre Béns immobles que pot arribar fins als 90 %, i pot variar en funció del nombre de fills o filles, del nivell de renda familiar o del valor cadastral de l'immoble. Cal tenir en compte que aquesta bonificació només podrà sol·licitar-se en els municipis que ho hagin aprovat dins les seves ordenances fiscals.\nPer més informació, cal adreçar-se al propi ajuntament.\nAltres bonificacions o reduccions en taxes i preus públics i equipaments municipals:\nEscoles bressol, escoles municipals de música o d'art, teatres, museus, instal·lacions esportives municipals, subministraments, etc.\nData d'actualització: 02.08.2010


Apartment Musvaygevej H.Strand II Henne Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nApartment Musvaygevej H.Strand IIApartament-, Henne Strand, Henne, Dinamarca, 6854 - Veure al mapaApartment Musvaygevej H.Strand IIVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 26 fotos\nAl visitar Henne Strand, vosté es sentirà com a casa a Apartment Musvaygevej H.Strand II, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Apartment Musvaygevej H.Strand II també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Henne Strand. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb rentadora a cada habitació. Bany, sauna, camp de golf (a 3 km), esquí, parc infantil de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Apartment Musvaygevej H.Strand II és una elecció inteligents per a viatgers a Henne Strand, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Viu el Manlleu: de desembre 2013\nCrònica del Manlleu 1-2 Palamós\nEl Manlleu perd l'últim partit de l'any 2013 després d'una horrible segona meitat. El gol als primers 45 minuts obra de Manel Sala no servia per endur-se els 3 punts davant un Palamós que remuntava amb 4 minuts amb gols de Chicho i Javi Revert.\nSeuma lluita la pilota amb un jugador palamosí / Viu el Manlleu\nLa primera part va ser molt disputada i molt vistosa per a tots els espectadors. Tant Manlleu com Palamós van sortir al camp amb la intenció de trenar jugades per terra per buscar el perill i això era d'agraïr. Sense passar angúnies a la defensa, durant els primers 20 minuts els manlleuencs van agafar el ritme i el control del partit i van arribar les dues primeres ocasions. Primer Manel Sala i després Sergio Ginés ho provaven, però el primer es va trobar amb una mà del porter visitant i el segon va xutar fora fregant el pal. El Palamós va tenir 5 minuts bons abans de la mitja hora de joc, amb una clara triple ocasió la qual el xut final de Ritxi l'acabava treient Ot sota pals.\nQuasibé a la següent jugada, el Manlleu obriria el marcador.\nRamon Masó recuperava una pilota al mig del camp que propiciava un ràpid contraatac, que acabaria amb una molt bona centrada seva cap al segon pal on, lliure de marca, Manel Sala enganxava una volea que botava a terra i entrava a la porteria significant el primer gol del partit i el dotzè ja de la temporada del pitxitxi manlleuenc.\nA partir d'aquí, el Manlleu va controlar a la perfecció els minuts que restaven per acabar la primera meitat i fins i tot, just abans del descans, Sergio Ginés podria haver marcat el segon però Martí va refusar la pilota.\nEl Manlleu fent pinya celebrant el gol de Manel Sala / Viu el Manlleu\nA la segona meitat el partit va tenir un canvi de guió radical. El Manlleu va canviar totalment la cara i semblava que estava molt "confiat" en aconseguir la victòria a falta de 45 minuts per disputar-se. El Palamós també va canviar el seu estil de joc, i va buscar un joc més directe per intentar remuntar el partit. I així va ser.\nAl minut 61, l'exmanlleuenc Chicho empatava el partit. Servei de falta de Ritxi que intentava treure Fran Erencia, però li va sortir tant malament que va pentinar la pilota cap a la seva pròpia porteria on hi havia Javi Revert que va fer una passada de la mort cap a Chicho perquè empatés el partit. I la mala sort no acaba aquí.\nJust 3 minuts després, al 64, Fran Erencia cometia una altre greu errada amb un penal innecessari que a més a més li costava l'expulsió. Penal clar que el màxim golejador del Palamós, Javi Revert, s'encarregava de transformar. 1 a 2 i un Manlleu irreconeixible.\nArribaven més males notícies al minut 71, quan Manel Sala s'havia de retirar del terreny de joc per unes molèsties a l'esquena.\nJordi Dot se la jugava i posava defensa de 3 homes amb més d'un quart d'hora per disputar-se, però els manlleuencs van abusar del joc directe i no van tenir cap ocasió clara per intentar empatar el partit, tot i acabar el partit jugant contra nou homes per les expulsions de Marc Vila i Sergi Arimany.\nChicho rebutja la pilota davant Iván Fernández / Viu el Manlleu\nEl Manlleu tanca un final d'any positiu tot i la derrota davant del Palamós. Acaben en la vuitena posició amb 26 punts. El proper partit, dissabte dia 4 de gener a les 16h al camp de la Rapitenca.\nManlleu: Barragán, Ot (Iván Fernández, 74'), Archi, Fran Erencia, Manu Moreno (Muntada, 67'), Seuma, Putxi, Ramon Masó, Sergio Ginés, Gely (C) i Manel Sala (Fortet, 71').\nPalamós: Martí, Malo, Chicho (C), Javi Morales (Dani Fernández, 79'), Subi, Cunill, Marc Vila, Ritxi (Badre, 89'), Dani Romero (Pugui, 67'), Sergi Arimany i Javi Revert.\nGols: 1-0, Manel Sala (32'); 1-1, Narcís Pèlach "Chicho" (61'); 1-2, Javi Revert (p.) (64')\nÀrbitre: Josep Subirats Matamoros. Bé. Va amonestar amb targeta groga els visitants Javi Morales (10') i David Malo (87'). Va amonestar amb doble targeta groga i, per tant expulsió, al local Fran Erencia (44', 64'). Va amonestar amb doble targeta groga i, per tant expulsió, als visitants Marc Vila (73', 80') i Sergi Arimany (18', 86').\nMMVP del Manlleu - Palamós\n3 Punts a... ÒSCAR GELY: Total. Va jugar de tot. Va començar al mig del camp, amb l'expulsió de Fran Erencia va passar a jugar de central i al final de davanter. Gran partit del capità en un nou desplegament de potencial físic.\n2 Punts a... MANEL SALA: Pitxitxi. Ara si Manel Sala ja és el màxim golejador de la categoria. Amb el de contra el Palamós ja en suma 12 i en vol més. La notícia negativa, la lesió a l'esquena. Esperem que ja estigui recuperat per visitar la Rapitenca el proper 4 de gener.\n1 Punt a... MANU MORENO: Regularíssim. El petit lateral manlleuenc ja porta uns partits que està en molt bon moment de forma. Sobretot en defensa, explotant la seva velocitat i la seva bona sortida de la pilota. A més a més, està sent un complement perfecte per a l'atac formant parella amb Ramon Masó.\nÒscar Gely és l'MMVP del Manlleu davant el Palamós / Viu el Manlleu\n·"El Palamós defensivament és un equip molt sòlid. Nosaltres a la primera part hem volgut baixar la pilota i jugar. Penso que ens hem posat 1 a 0 i era un partit típic de Tercera, de 0-0 i sense moltes ocasions."\n·"De les sis derrotes a casa, sempre he dit que l'equip ha competit bé, que no hem tancat el partit, que a la contra ens fotien, que fallàvem moltes ocasions, etc. Avui és el primer partit que me'n vaig emprenyat, perquè l'actitud de l'equip a la segona part no és la que ha de tenir."\n·"És el primer partit que tinc la sensació que el Manlleu s'ha abandonat, i el Manlleu no es pot abandonar mai de la vida."\n·"Els he avisat que no podíem baixar el ritme i ho hem fet. El Manlleu no competia ni jugava a res, fèiem faltes tontes. No crec que es mereixin que digui això però l'equip s'ha cregut que el partit ja estava guanyat, i en el futbol a qualsevol categoria si dónes una cosa per guanyada, malament."\n·"Els dos gols els regalem. Amb l'1 a 1 l'equip s'ha vist sorprès, s'ha esverat, hem fet el penal, faltes tontes... En moments així l'equip ha de tenir tranquil·litat i saber jugar."\n·"Els últims 10 minuts ja no valen per res. Ells amb 9, nosaltres abusem de pilotes llargues quan podíem haver fet alguna cosa més. Acabem amb 26 punts, tenim opció de fer-ne 29. Ens anirà molt bé parar aquesta setmana per tornar i aprendre dels errors."\n·"En Manel ha tingut una punxada a l'esquena, ens preocupa perquè és el nostre home-gol, falta que es faci proves i que pugui està el dia de la Rapitenca."\nJordi Dot / Viu el Manlleu\nVilafranca 0-2 Manlleu\nFeia dos anys consecutius que el Manlleu anava a Vilafranca, pràcticament no xutava a porteria, feia dels pitjors partits de la temporada i perdia per 1 gol a 0 contra l’equip local. Precedents no massa encoratjadors pel partit i trajecte considerablement llarg que ens esperava. Tot i això, a vegades passen coses sobre un terreny de joc que són pitjors que veure el teu equip perdre molts partits seguits, sense fer cap xut a porta i fent el partit més nefast de la historia del futbol. I a Vilafranca va passar. Corria el minut 20 de partit quan un salt entre Valerio i Fran Erencia acabava amb un xoc dels caps dels dos futbolistes. El local es va emportar la pitjor part i va caure estès al terra, perdent el coneixement.\nOscar Valerio va marxar del camp totalment conscient en ambulància / Viu el Manlleu\nLa imatge va ser preocupant. La reacció, encomiable. És per aquests moments pels que t’adones del que és l’essència del futbol. Allò que fa que tots els jugadors de camp s’acostessin a Valerio a practicar-li els primers auxilis. Allò que fa que els dos entrenadors s’aixequin disparats de les banquetes i facin sortir els seus fisioterapeutes a atendre els afectats. Allò que fa desaparèixer els diferents colors de les samarretes de dins i fora del camp en els pitjors. El jugador, per sort, va abandonar el camp conscient.\nA partir d’aquí, la igualada va durar fins que Manel Sala va decidir afegir una nova entrega a la seva col·lecció personal de golassos. Poc després, la astúcia i treball de Sergio Ginés van certificar la sentència en un tram final de primer temps en el que el Vilafranca es trobava desconcertat i excessivament tou en defensa i això, davant davanters en com Sala o Ginés, es paga. A la segona part el partit es va escapar de les mans d’un àrbitre que va convertir un partit disputat en un ball de targetes innecessàries i una galeria de penals clars, a les dues àrees, no assenyalats. El resultat no es va moure i el Manlleu va sumar el novè partit consecutiu sense perdre a domicili. Xifra brutal.\nDesprés del partit, les reaccions de jugadors de dos equips, periodistes, aficionats i diferents persones implicades no s’han fet esperar per demostrar de nou que el #futbolcat va més enllà dels terrenys de joc. Des de Viu el Manlleu tornem a desitjar a Oscar Valerio una bona recuperació i una ràpida tornada on ens agrada veure'l, sobre els camps de futbol.\n"Amb pas ferm"\nCrònica del Vilafranca 0-2 Manlleu\nEls jugadors del Manlleu celebrant el segon gol / Viu el Manlleu\nLes coses van de cara i, actualment, el Manlleu és un dels equips més en forma de Tercera Divisió. La solidesa defensiva i l’efectivitat en la línia d’atac han portat als osonencs a encadenar quatre victòries consecutives. El passat diumenge, en un partit marcat per la desagradable lesió del local Valerio que va haver de ser evacuat amb ambulància, una nova genialitat de Manel Sala i l’astúcia de Sergio Ginés van tombar un Vilafranca massa irregular en els 90 minuts.\nEl Vilafranca rebia un dels seus rivals preferits, un Manlleu que havia caigut en les seves dues darreres visites al Penedès. En els primers minuts els locals van imposar el seu ritme de joc, amb molta intensitat al mig del camp i molta presència al camp contrari. El Manlleu, en canvi, es defensava amb consistència, fins que va arribar la mala notícia del partit (20’). En una disputa aèria entre el manlleuenc Fran Erencia i el vilafranquí Valerio, es va produïr un impacte amb els dos caps fent que el jugador local caigués desplomat al terreny de joc. El partit es va aturar per atendre a un Valerio que va recuperar la consciència gràcies a les intervencions mèdiques i va ser traslladat a l'hospital.\nEl partit es va reprendre 20 minuts després amb un Manlleu molt millorat. Tant que, en tan sols dos minuts més tard, l’equip es va avançar. El que era un refús bombejat de la defensa del Vilafranca, Manel Sala ho va convertir en una voleia espectacular, des de 30 metres, engaltant la pilota sense que toqués al terra, que va perforar la porteria de Ramírez. L’equip de Jordi Dot s’avançava en un moment psicològic, i és que el gol va enfonsar al Vilafranca. Els locals van perdre la intensitat inicial i això ho va aprofitar el Manlleu per sentenciar. Ivan Fernández i Manel Sala van avisar, fins que una indecisió defensiva l’aprofitava Sergio Ginés per anticipar-se i marcar a plaer. Una diana que posava les coses molt de cara pels homes de Jordi Dot.\nLa mala notícia del partit, el gran ensurt del local Valerio / Viu el Manlleu\nAl Vilafranca l’hi va costar refer-se d’aquest cop. De fet, en l’inici del segon temps va ser Manel Sala qui va tenir a les seves botes el tercer gol. El davanter osonenc va ser tombat dins de l’àrea quan es disposava a xutar, però l’àrbitre no va assenyalar penal. Mica en mica els del Penedès van agafat les regnes del partit i van posat a prova la parella de centrals manlleuencs, formada de nou per Archi i Fran Erencia, que es va mostrar impassible. En el tram final, el partit es va escalfar. L’àrbitre va començar a ensenyar targetes sense fre i l’enfrontament es va descontrolar. En una, l'àrbitre va expulsar al manlleuenc Marc Francolí que estava a la banqueta. El Vilafranca va gaudir d’arribades dins de l’àrea, incloses dues caigudes de Santi Triguero dins l’àrea que no van ser considerades penal pel col·legiat i el resultat no es va moure.\nAixí va acabar un partit que permet al Manlleu, que encara jo ha perdut a domicili en la present temporada, treure el cap a la lluita pel playoff.\nAprofitem també per donar molts ànims al jugador del Vilafranca Oscar Valerio, i que torni el més aviat possible als terrenys de joc.\nLa banqueta del Manlleu, celebrant el gol de Manel Sala / Viu el Manlleu\nFC Vilafranca: Marc Ramírez, Javi González (Eric Roca, 65'), Domínguez, Marcos Garcia, Font, Oriol Molins, Antolínez, Boira, Valerio (Eloi Jiménez, 21'), Lora i Santi Triguero.\nAEC Manlleu: Barragán, Ot, Archi, Fran Erencia, Manu Moreno, Putxi, Iván Fernández (Joan Muntada, 65'), Gely, Sergio Ginés, Ramon Masó i Manel Sala.\nGols: 0-1, Manel Sala (23'); 0-2, Sergio Ginés (41')\nÀrbitre: Jose María Rodríguez Enrique. Malament. Va amonestar amb targeta groga els locals Marcos Garcia (26') i Domínguez (56'). Va amonestar amb targeta groga els visitants Archi (46') i Barragán (88'). Va amonestar amb doble targeta groga i, per tant expulsió, al local Santi Triguero (69', 86'). Va amonestar amb targeta vermella directa el visitant Marc Francolí (63').\nMMVP del Vilafranca - Manlleu\nEls dos integrants de Viu el Manlleu, donem els punts a:\n3 Punts a... MANEL SALA: Decisiu. Novament gran partit d'un dels jugadors més en forma de la Tercera Divisió. És un mal de cap pels defenses gràcies al seu gran repertori de recursos. A Vilafranca, novament gol per emmarcar. L'onzè. Pitxitxi.\n2 Punts a... SERGIO GINÉS: Recompensat. Molt bon treball de l'extrem manlleuenc, que, després d'intentar-ho en diversos partits, es retrobava amb el gol, el segon enguany. La velocitat és la seva gran arma, i la sap aprofitar.\n1 Punt a... FRAN ERENCIA: Impassible. Un altre partit, i ja en van uns quans, Fran Erencia es mostra tot un mur a la defensa manlleuenca juntament amb Archi. Nou gran treball defensiu de la torre del Manlleu, especialment i, com no, al joc aeri.\nPrèvia J17: FC Vilafranca – AEC Manlleu\nSegueix el partit al Twitter @ViuelManlleu\nArriba el desplaçament a Vilafranca, un rival sempre dur pel Manlleu. Tot i la irregularitat de l’equip del Penedès, aquell és un camp tradicionalment complicat pels manlleuencs. I és que en els últims dos anys l’equip ha caigut derrotat i pel mateix resultat, 1-0. Serà doncs una bona prova pel Manlleu per demostrar el bon nivell en el que es troba a domicili.\nEl moment actual que viu el Manlleu és, probablement, el més dolç de la temporada. La victòria a Les Grasses de Sant Feliu de Llobregat, el passat dijous en el partit aplaçat de la jornada 15, va significar un cop d’autoritat d’un Manlleu que cada dia és més el Manlleu que tots coneixem. Ricard Seuma serà baixa per sanció després de ser expulsat davant la Gramenet. Per lesió, és dubte Marc Francolí que arrossega molèsties a la planta del peu que se suma a la ja coneguda baixa d’Uri Martínez. El nivell competitiu i concentració mostrades a Sant Feliu ha de servir d’exemple per fer un partit seriós a Vilafranca i tornar amb un bon resultat.\nTot i les baixes ja comentades, Jordi Dot disposarà dels jugadors suficients per presentar un equipa amb totalitat de jugadors de la primera plantilla. Tot i això, després de la gran actuació de Moha davant el Santfeliuenc, també és una opció que el juvenil entri en la convocatòria.\nEl dubte de Francolí és la principal variant que pot patir l’equip titular. Ivan Fernández pot ser el sacrificat per donar entrada a l’extrem.\nRamon Masó com a extrem. S’ha convertit en un recurs habitual aquesta temporada, i sobretot en els partits a domicili, que Masó ocupi posicions més avançades. Veurem si també es compleix a Vilafranca.\nLa reivindicació de la segona unitat. Una de les grans conclusions del darrer partit va ser el bon paper que van fer jugadors menys habituals com el ja comentat Moha o Muntada. Aquest fons d’armari pot ser molt important de cara al futur.\nAquesta és la nostra aposta sobre l’onze que pot presentar Jordi Dot en un partit que, recordem, es disputarà el proper diumenge a les 12.30h del migdia.


InicioMalgrat de MarRescaten un home que havia queda atrapat al seu hort de Malgrat\nRescat Pla de Grau. Foto: CME\nAgents de la Unitat Aquàtica dels Mossos d’Esquadra, Agents Rurals i Bombers han rescatat un home de 58 anys que havia quedat atrapat al seu hort del Pla de Grau de Malgrat de Mar, una zona agrícola que ha quedat totalment inundada pel desbordament del riu Tordera aquesta passada nit.\nEls fets han passat poc després de les dues de la tarda d’aquest dimecres. Segons fonts dels Mossos d’Esquadra, els serveis d’emergència han sentit uns crits d’auxili després que l’helicòpter dels Bombers que ha hagut de rescatar altres cinc persones s’ha retirat de la zona.\nRescatem un home que estava atrapat al seu hort molt a prop del riu Tordera. Agents de la Unitat Aquàtica l’han acompanyat amb seguretat fins una zona segura on el @semgencat l’ha pogut atendre #Gloria @emergenciescat @bomberscat pic.twitter.com/lv4uOMC0jC\nL’home ha pogut ser rescatat sa i estalvi tot i que presentava símptomes d’hipotèrmia. És per això que estat atès pels Serveis d’Emergències Mèdiques (SEM) que l’han traslladat a l’Hospital de Calella per fer-li un reconeixement.


El Consell aprova l’avantprojecte de llei de Memòria Democràtica que integra totes les víctimes de la societat – Compromís\nEl Consell ha aprovat l’avantprojecte de Llei de Memòria Democràtica i per a la Convivència.\nLa vicepresidenta i portaveu del Consell, Mónica Oltra, ha destacat, en la roda de premsa posterior a la reunió setmanal del Govern valencià, que “la futura llei de Memòria Democràtica pretén integrar totes les víctimes de la societat”.\n“És, per tant, una llei necessària per garantir la dignitat i la justícia col·lectiva. Si no coneixem la nostra història, no podem tenir una democràcia forta”, ha indicat la vicepresidenta.\nReferent a això, Oltra, que ha recordat que aquesta normativa va ser un compromís del seminari de Torrevella i “continua amb el full de ruta del Pacte del Botànic”, ha assenyalat que la nova llei “vol recuperar la memòria democràtica perquè és la forma més ferma de construir la nostra futura convivència en cordialitat i pau. La seua preservació és mostra de la lluita de la ciutadania en la conquesta de les llibertats i una manifestació de cultura democràtica”.\nRecuperació, protecció i conservació de la memòria democràtica valenciana\nEl text, que s’enviarà a les Corts un cop obtinga el dictamen favorable del Consell Jurídic Consultiu, pretén atorgar el reconeixement social, el restabliment de la dignitat i l’honor i la reparació moral dels danys causats a les víctimes de la Guerra Civil i la dictadura.\nA més, el nou text legal té una vocació pedagògica, ja que obliga la Generalitat a portar a terme iniciatives per al coneixement de la història recent i al foment de la memòria democràtica.\nLa nova llei regularà les polítiques públiques per a la recuperació, protecció i conservació de la memòria democràtica valenciana, però també articularà un seguit d’actuacions per al reconeixement i reparació de les víctimes de la Guerra Civil i la repressió. Un reconeixement extensible també als familiars d’aquestes víctimes.\nEl Consell augmenta els controls per lluitar contra el frau fiscal\nEntre altres assumptes, el Consell ha aprovat també el decret pel qual es modifica l’estatut de l’Institut Valencià d’Administració Tributària (IVAT) per millorar el desenvolupament de les seues funcions.\nLa vicepresidenta ha explicat que “l’objectiu fonamental és la lluita contra el frau fiscal, una de les prioritats d’aquest Consell des que va arribar al govern el juliol de 2015”.\nEntre les modificacions en l’organització territorial de l’Institut, s’avança en l’organització departamental. Així, els departaments de Gestió Tributària, Inspecció i Recaptació centren en la seu de València les competències d’inspecció, recaptació i un nombre notable de les de gestió tributària.\nD’aquesta manera, s’unificaran criteris a l’hora de localitzar possibles evasors fiscals, es millorarà el seguiment dels diferents casos i s’eliminaran duplicitats administratives.\nS’incorpora també un Departament d’Auditoria i Anàlisi de Dades Tributaris que permetrà el seguiment i control dels objectius i programes del IVAT i, a més, es dota de la mateixa rellevància administrativa als departaments de Valoració i d’Afers Econòmics i Pressupostos, òrgans que en l’estructura anterior es configuraven com serveis.\nFinalment, es crearà una Oficina de Qualitat i Duanes i Impostos Especials a la qual correspon, de manera transversal, el control d’eficàcia i eficiència dels departaments del IVAT, l’avaluació de resultats així com l’elaboració d’informes estadístics periòdics de l’evolució de la recaptació.


Quadern educatiu exposició "Il·luminacions. Catalunya visionària" by Centre de Cultura Contemporània de Barcelona - Issuu\nGlossari (Textos extrets del catàleg de l'exposició)\nRamon Llull, Testamentum, s.XIV\nAntoni Gaudí, Església de la colònia Güell, s.XIV\nSalvador Dalí, Revista Nugget, 1957\nJoan Brossa, Travessia (copa amb clau), 1988\nLLULL, RAMÓN (Palma?, 1232/1233 - Palma?, 1315/1316)\nGAUDÍ, ANTONI (Reus, 1852 - Barcelona, 1926)\nDALÍ, SALVADOR (Figueres, 1904 - 1989)\nBROSSA, JOAN (Barcelona, 1919-1998)\nLlull alquimista: un esforç global per actualitzar la ciència del seu temps. Personatge amb un perfil intel·lectual de gran abast, amb la seva Ars Magna provà d'articular un mètode únic per als diferents camps del coneixement. Com tots els sabers premoderns, l'alquímia feia del saber una metafísica, de la raó una mística, i de la cosmogonia una iniciació.\nDalí va ser un dels primers en reivindicar-lo quan el Noucentisme l'havia condemnat. Solitari, de religiositat profunda i un ascetisme extrem, no tot és a la vista en Gaudí: els dibuixos i maquetes (un dels primers arquitectes a utilitzar-les), els projectes de ciutats-jardí, d'envelats i pavellons impossibles... donen la mesura justa d'aquest creador de l'arquitectura orgànica.\nVisionari entre visionaris, va tenir l'habilitat de fer de les visions una eina pictòrica i una teoria sobre la percepció humana, la ment i la realitat. Amb el seu mètode paranoicocrític, des de 1930, a més de trobar un lloc propi en el surrealisme, va articular un eix on desplegar tota la seva obra polimorfa: pintura, dibuix i arquitectura.\n«Si no pogués escriure, als moments d'eufòria seria guerriller; als de passivitat, prestidigitador. Ésser poeta inclou totes dues coses.» Guerriller de la paraula i mag del concepte, amb la seva heterodòxia múltiple va desplegar un vertader panteisme del significat. Els seus poemes-objecte destil·len bona part del seu singular viatge per la física (i la metafísica) dels mots.\nQuadern educatiu exposició "Il·luminacions. Catalunya visionària"\nQuadern educatiu pensat per a les escoles.


Per: Plataforma Salvem la cala d’Aiguafreda\n10€ per nosaltres és un granet de sorra que ens permetrà complir el nostre objectiu. Qualsevol aportació serà molt benvinguda i et farem un agraïment a la web si així ens ho manifestes (les persones que vulguin romandre en l'anonimat no seran anomenades).\nAgraïment i postals\nAmb una aportació de 25€ la gratitud en vers la teva ajuda ja comença a ser més rellevant. Així que a més de l'agraïment a la web (només per aquelles persones que ho demanin expressament), t'enviarem 3 postals de la campanya Salvem Aiguafreda. Nota: Les recompenses només son vàlides a nivell estatal.\nAgraïment, postals i una bossa de tela\nAmb una donació de 50€, a més de l'agraïment a la web (només per aquells que ho demanin expressament), t’enviarem 3 postals Salvem Aiguafreda i una bossa de tela de la campanya que esperem que t’agradi i gaudeixis. Nota: Les recompenses només son vàlides a nivell estatal.\nAgraïment, postals i dues bosses de tela\nAmb una donació de 75€ l’impuls que ens dones ja és enorme, a més de l'agraïment a la web (només per aquells que ho demanin expressament), t’enviarem 3 postals Salvem Aiguafreda i dues bosses de tela de la campanya que esperem que t'agradin! Nota: Les recompenses només son vàlides a nivell estatal.\nAgraïment, postals, bosses de tela i regalet sorpresa\nUna aportació de 100€ ja comença a ser un valor de gran ajuda per la Plataforma. A més d'un agraïment a la web (només per aquells que ho demanin expressament), més 3 postals Salvem Aiguafreda i dues bosses de tela de la campanya, rebràs una fantàstica novel•la d’en Josep Pla (imprescindible en qualsevol casa). Nota: Les recompenses només son vàlides a nivell estatal.\nAgraïment etern, postals, bosses de tela i un regal sorpresa típic de la Costa Brava\nUna aportació de 200€ és una gran impuls per complir el nostre objectiu. Per aquests motius, a més d'un agraïment a la web (només per aquells que ho demanin expressament), més 3 postals Salvem Aiguafreda i dues bosses de tela de la campanya, rebràs el llibre "1001 curiositats de la Costa Brava" d’en Jordi Arbonès, un altre gran escriptor de Palafrugell. Nota: Les recompenses només son vàlides a nivell estatal.


La nova amenaça nuclear (Joschka Fischer)\n5 min. 27/08/2017 18:45\n651x366 La nova amenaça nuclear / FIRMA FOTO La nova amenaça nuclear / FIRMA FOTO\nVaig néixer el 1948, i el risc d’una Tercera Guerra Mundial amb armes nuclears va ser una part molt real de la meva infantesa. Aquella amenaça (o, com a mínim, l’amenaça de destrucció total de l’Alemanya de l’Est i de l’Oest) va durar fins al final de la Guerra Freda i l’ensorrament de la Unió Soviètica.\nDes d’aleshores, el risc que les superpotències nuclears iniciessin un Harmagedon s’ha reduït substancialment, tot i que no ha desaparegut del tot. Avui dia, el risc principal és que cada cop més països petits governats per règims inestables o dictatorials intentin obtenir armes nuclears com a mitjà per garantir-se la supervivència, promoure interessos geopolítics locals o regionals i fins i tot dur a terme plans expansionistes.\nEn aquest nou entorn, la “racionalitat dissuasiva” que hi havia entre els Estats Units i la Unió Soviètica durant la Guerra Freda s’ha debilitat. Ara, si la proliferació nuclear augmenta, és probable que el llindar de l’ús d’armes nuclears baixi.\nCom a mostra de la situació actual a Corea del Nord, la nuclearització de l’Àsia oriental o del golf Pèrsic pot ser una amenaça directa per a la pau mundial. Pensem en la recent confrontació retòrica entre el dictador nord-coreà, Kim Jong-un, i el president dels Estats Units, Donald Trump, en què es va prometre respondre amb “foc i fúria” a les noves provocacions nord-coreanes. És evident que Trump no estava apel·lant a la racionalitat dissuasiva (com s’esperaria del líder de l’última superpotència), sinó que va alliberar les seves emocions.\nÉs cert que la crisi creixent a la península de Corea no la va iniciar Trump. Ja feia temps que es gestava per la decisió del règim nord-coreà de pagar el preu que fos per convertir-se en potència nuclear, una manera -als seus ulls- d’obtenir seguretat. A més, el règim està desenvolupant míssils balístics intercontinentals que poden portar un cap nuclear fins a la costa oest dels Estats Units i més enllà. I aquest seria un greu problema de seguretat per a qualsevol presidència nord-americana.\nEn última instància, no hi ha bones opcions per respondre a l’amenaça nord-coreana. Per exemple, que els Estats Units iniciessin una guerra preventiva a la península de Corea podria comportar una confrontació directa amb la Xina i la destrucció de Corea del Sud, i tindria conseqüències imprevisibles per al Japó. I com que el triangle Xina - Corea del Sud - Japó s’ha convertit en el nou centre de poder de l’economia mundial del segle XXI, cap país estaria resguardat de les seqüeles econòmiques. Encara que els Estats Units continuïn insinuant la possibilitat d’una guerra, els líders militars nord-americans saben que l’ús de la força militar realment no és una opció viable, perquè els costos i els riscos serien prohibitius.\nAmb Corea del Nord convertida en una potència nuclear, la protecció nord-americana ja no serà tan impenetrable. Que Pyongyang disposés d’armes nuclears i de mitjans per fer-les servir afegiria pressió sobre Corea del Sud i el Japó perquè desenvolupessin la seva capacitat nuclear, la qual cosa els seria fàcil. Però això és l’últim que voldria la Xina.\nLa situació actual a l’Àsia té els atributs nuclears del segle XX i la dinàmica de poder nacional del segle XIX. Pot ser una barreja summament explosiva. Mentrestant, el sistema internacional és cada vegada més inestable a mesura que arreu del món es van ensorrant o qüestionant estructures polítiques, institucions i aliances.\nTot depèn molt del que passi als Estats Units amb la imprevisible presidència de Trump. La investigació d’un possible complot entre l’equip de campanya de Trump i Rússia, abans de les eleccions presidencials del 2016, i el fet que no s’hagi derogat la llei d’atenció mèdica accessible (Obamacare) mostren que la nova presidència és inestable i ineficaç. I diverses qüestions de l’agenda, com la rebaixa d’impostos, el mur a la frontera amb Mèxic i la renegociació del Tractat de Lliure Comerç Nord-americà (per no dir els esclats emocionals de Trump) són un impuls per a la dreta radical nord-americana.\nQue hi hagi inestabilitat als Estats Units és motiu d’alarma arreu del món. Si els Estats Units deixen de ser un garant fiable de pau i estabilitat mundial, cap país no ho serà. El buit de lideratge que apareixerà aleshores tindrà en la proliferació nuclear el punt més sensible i perillós.\nHi ha un altre potencial risc nuclear. Si el Congrés dels Estats Units imposa noves sancions a l’Iran, pot fracassar l’acord sobre el programa nuclear d’aquest país amb el P5+1 (els cinc membres permanents del Consell de Seguretat de les Nacions Unides i Alemanya). El president iranià, Hassan Rouhani, va anunciar públicament la setmana passada que l’Iran abandonaria el pacte “en qüestió d’hores” com a resposta a noves sancions.\nDavant la crisi nord-coreana, seria el súmmum de la irresponsabilitat activar sense cap mena de base una crisi nuclear (i potser una guerra) al Pròxim Orient. I que els Estats Units recuperessin una estratègia de canvi de règim a l’Iran probablement seria contraproduent, perquè enfortiria els falcons iranians.\nI tot plegat en una regió marcada per les crisis i les guerres. I com que Rússia, la Xina i els europeus no abandonarien mai l’acord nuclear, els Estats Units es trobarien sols i enfrontats fins i tot amb els seus aliats més pròxims.\nEls riscos nuclears actuals demanen exactament el contrari del “foc i fúria”. El que cal és sensatesa, racionalitat i una diplomàcia pacient que no es basi en amenaces perilloses i extravagants d’ús de la força. Si l’última superpotència renuncia a aquestes virtuts, el món (tots nosaltres) n’haurà d’afrontar les conseqüències.\nCorea del Nord prova amb èxit la seva bomba nuclear més potent\nL’estratègia ‘lose-lose’ de Trump amb l'Iran


Ajuntament de la Garriga/Es presenta el llibre La reina faraó\nData i hora oficials: 26/05/2020 09:01\nEs presenta el llibre La reina faraó\nÚltima revisió 13-04-2016 12:37\nEl proper 15 d’abril, a les 19.30 hores, es presenta el llibre La reina faraó a la Biblioteca Núria Albó de la Garriga. L'acte anirà a càrrec de la jove blogaire garriguenca Joana Cubeles i Massip, l’escriptora Carme Ballús i l’autora, Montserrat Segura.\nEs tracta d’una obra de ficció per a públic juvenil ambientada a l’any 1925, a l’Egipte dels grans descobriments.Tres arqueòlegs (un jove egipci, un noble anglès i una noia americana) descobreixen una tomba que pertany a Sen-en-Mut, primer ministre de la reina Hatxepsut. Un únic objecte trobat dins de la tomba provocarà una sèrie de situacions que faran perillar la vida dels tres protagonistes i els portaran a viatjar pels enclavaments arqueològics més importants del país.\nLa reina faraó és la primera obra publicada de Montserrat Segura (Barcelona, 1964). Segura viu a Figueres des de fa més de trenta anys; ha estat llibretera i actualment es dedica a la correcció de textos i a l’escriptura.\nPer a més informació, consulteu la web www.lareinafarao.cat.


Els comptes de bona part de la comarca de l'Anoia ja són a la regió del Penedès - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls comptes de bona part de la comarca de l'Anoia ja són a la regió del Penedès\nenric badia. 30.01.2020 | 23:48\nEls comptes del pressupost del 2020 es presenten distribuïts per les actuals demarcacions, el que suposa que per primera vegada es veuen quines són les inversions per a la nova vegueria del Penedès. De la mateixa manera, les inversions de la comarca de l'Anoia queden ara separades, una part a la demarcació del Penedès (la part de la comarca que s'hi va incorporar) i una altra a la demarcació Catalunya Central (les que corresponen als municipis de l'Alta Segarra, Calaf i el seu entorn).\nEntre els diners que es dedicaran a inversions de la comarca de l'Anoia del Penedès, destaca la inversió prevista en diferents obres de millora de la línia de Ferrocar-rils.\nI en temes que són més directes d'inversions en ciutats, entre la relacions d'inversions destaquen els diners per a la reconversió de l'Institut Badia i Margarit. Per aquesta obra, hi ha una inversió inicial d'1,8 milions d'euros, que es complementa amb una altra obra d'ampliació dels gimnàs, de 823.000 euros més.\nEntre d'altres, també hi ha inversions en maquinària i mobiliari al CAP Rosa del Vents de Santa Margarida de Montbui.


2015/12/15. IUIT· Institut Universitari d'Investigacions Turístiques\nENVIE'NS LA SEUA NOTÍCIA\nPresentació de resultats del projecte d'investigació\nGESTIÓ SOSTENIBLE DE CENTRES TURÍSTICS COMUNITARIS EN CHIAPAS\nEl Dr. Domingo Gómez López, Maya–Tsotsil de Chiapas i Investigador visitant en l'Institut Universitari de Investigacions Turístiques de la Universitat d'Alacant, ha presentat amb els investigadors d'aquest Institut els resultats del projecte de investigació desenvolupat en diferents centres turístics comunitaris en Chiapas. Aquesta investigació forma part de l'estada de l'any sabàtic entre la Universitat d'Alacant i la Universitat Intercultural de Chiapas, amb finançament del Consejo Nacional de Ciencia y Tecnología de Mèxic (CONACYT). Aquesta estada va estar sota la tutela del Dr. Fernando Vera Rebollo, investigador en turisme de prestigi internacional i de la Dra. María José Pastor Alfonso, investigadora en turisme comunitari.\nL'investigador Tsotsil, Premi en Investigació Científica Chiapas 2011, membre del Sistema Nacional de Investigadores Nivel 1 i Investigador Honorífic del Sistema Estatal de Investigadoress de Chiapas, va iniciar i va concloure la seua presentació en la llengua Tsotsil, amb la traducció respectiva al castellà. Els resultats de la seua investigació van ser presentats amb la presència del Dr. José Luis Gascó Gascó, Director de l'Institut Universitari de Investigacions Turístiques juntament amb un grup de destacats investigadors en turisme, on fa ressaltar les seues principals troballes en les comunitats estudiades amb projectes turístics:\n1. Alta prioritat en la protecció i conservació de l'entorn natural.\n2. Existeix interès en la formació del capital humà.\n3. La gastronomia es torna un segell d'identitat en la destinació.\n4. La creació d'activitats turístiques relacionades amb la naturalesa.\n5. Els centres turístics han sigut gestionat per les pròpies persones de la comunitat, la qual cosa ha limitat l'operació d'aquests projectes amb millor qualitat en el servei.\n6. L'interès dels turistes actuals s'han centrat cap a l'observació de la naturalesa.\n7. Els joves són els qui s'organitzen per a operació de les activitats turístiques, considerats com la segona generació en la gestió d'aquests projectes.\n8. Incipient participació de les dones en les activitats turístiques, la qual cosa obri una possibilitat en la integració per a la gestió de projectes turístics.\n9. Els centres turístics han creat un fons econòmic per a recolzar a la comunitat.\n10. Consum de productes locals, la qual cosa converteix a les destinacions turístiques comunitàries siguen diferenciats.\n11. Generació de conflictes entre les diferents famílies dins de les comunitats.\nEn conclusió de l'investigador Tsotsil, el turisme rural comunitari amb una visió holística des de la perspectiva dels coneixements o sabers locals, es pot convertir en una estratègia per a aconseguir un desenvolupament econòmic local sostenible amb els pobles originaris mitjançant l'aprofitament dels seus recursos naturals i culturals, que els brinda una oportunitat de treball amb salaris justs, contribuint a disminuir l'emigració cap a les zones urbanes i la desforestació de la selva.


Refree i Maria Rodés canten cançons de bandolers\nEl Festival Folk Internacional Tradicionàrius estrena avui a Barcelona l'espectacle 'Cançons de bandolers i molt mala gent', amb Refree i Maria Rodés\nMARTA SALICRÚ Barcelona Actualitzada el 18/03/2011 11:17\n260x366 Refree i Maria Rodés Refree i Maria Rodés\nEl Centre Artesà Tradicionàrius (C.A.T.) del barri de Gràcia de Barcelona acollirà aquesta nit, dins del Festival Folk Internacional Tradicionàrius, l'espectacle Cançons de bandolers i molt mala gent, una revisió de la tradició musical catalana en què Raül Fernandez, Refree, i Maria Rodés proposen una renovació del llenguatge del folk català.\nAgafant com a punt de partida les velles històries dels bandolers i els personatges de mala fama, l’espectacle explora nous camins d’expressió de la tradició musical. Amb respecte vers les fonts originals, l'espectacle vol combinar sense por tradició amb atreviment i textos antics amb instrumentacions modernes, amb l'objectiu de donar a conèixer la tradició folk catalana amb un llenguatge contemporani.\n"És un encàrrec que em va fer l'Albert Puig", explica Refree. "Ell m'estava explicant una altra idea que tenia que no em va acabar de fer el pes, i em va explicar que al festival de Vilanova els interessava algun projecte que no fos estrictament tradicional però que tingués algun vincle amb la música tradicional".\n"Jo feia bastant de temps –de fet n'havia parlat ja amb el Taller de Músics i mai ho vam arribar a fer–, que tenia aquesta idea al voltant de les cançons de bandolers", continua Fernandez, "que jo crec que entronca una mica amb les murder ballads dels Estats Units, amb la tradició de Johnny Cash, però que aquí sempre s'ha deixat com un tema propi de la música tradicional".\nLa preocupació de Refree per actualitzar el folk català no és nova. "Una de les coses que al llarg de la meva vida m'agradaria fer es agafar la tradició que tenim i renovar-la a la meva manera. No perquè estigui malament la interpretació tradicional pura, que ja es fa. Però he vist en altres països que hi ha una renovació del folk. I això sempre m'ha semblat molt interessant. Des d'un punt més contemporani i de revisió de les harmonies. Sempre m'ha interessat, des que vaig fer Immigrasons. I això dels bandolers forma part d'aquest procés".\nRaül Fernandez s'encarrega de la direcció musical de l'espectacle i dels arranjaments, i sobre l'escenari toca la guitarra elèctrica i els sintetitzadors, mentre que Maria Rodés hi posa la veu. "Li vaig dir a la Maria perquè jo quan faig Refree canto jo, però per a aquest tipus de coses m'agrada comptar amb músics i sobretot escriure. I tocar només allò just". Completen la formació Alex Tobias (percussions), Joan Anton Pich (violoncel) i Marcel·lí Bayer (clarinet baix).\nCançons de bandolers i molt mala gent, que compta amb la direcció artística d'Albert Puig, s'ha pogut veure fins ara al Festival Internacional de Música Popular Tradicional de Vilanova i la Geltrú, on es va estrenar l'estiu passat, i a la Fira Mediterrània de Manresa, i ara s'estrena a Barcelona.\nEls bandolers assalten el CAT


Esbart Sant Jordi - Àmbit tradicional\nA les terres de l’Ebre, lloc de pas entre la Catalunya central i el País Valencià, la indumentària pren les formes d’un i altre costat. L’esbart va estrenar aquest vestuari el 20 d’abril de 1991.\nAquest vestits segueixen els models que els folkloristes de principis del segle XX van fixar com a indumentària tradicional mallorquina.\nEl vestit tradicional de dona valenciana té el seu origen al segle XVIII i és una evolució del vestit de treball de les llauradores valencianes que es va anar transformant en una indumentària elegant per a ocasions especials. En canvi, el vestit d’home té un origen més antic. Estrenats al 1973, aquests vestits s’han utilitzat per a tots els balls d’origen valencià que l’Esbart ha fet fins avui.


Lloc: Centre d’Estudis Stucom. Pelai, 8\nAssistència gratuïta per a alumnes i exalumnes de STUCOM\nEl paisatge a casa nostra ha canviat pel gran corrent migratori que s’està vivint des de fa alguns anys. Tota aquesta interculturalitat es mostra en la vida quotidiana i modifica molts costums que queden més dispersos quan parlem d’Amèrica Llatina.\n6.1. Interculturalitat a casa nostra. De fer «les Amèriques» a «fer l’Europa»\nBreu introducció respecte als fluxos migratoris entre Amèrica Llatina i Catalunya. Models de gestió de la immigració. Conceptes de multiculturalitat, assimilacionisme, coexistència, convivència i interculturalitat. La interculturalitat, el model de referència a Barcelona com a ciutat, cultura i societat d’acollida.\nCAROLINA ASTUDILLO, de la Direcció d’Immigració, Ajuntament de Barcelona\n6.2. Característiques de la immigració llatina arribada a Catalunya\nEs parlarà de dades generals com el moviment que s’ha produït des de l’any 1981 fins ara; els països del continent americà d’on es rep la major part de la gent; la seva edat, sexe, ocupacions laborals, etc.\nXAVIER ALONSO, de l’Àrea de Relacions Institucionals, Secretaria per la Immigració de la Generalitat de Catalunya\n6.3. Conseqüències socioculturals\nFins el 1990, la població espanyola ha estat molt homogènia culturalment i ètnicament. En canvi, l’arribada massiva d’immigrants en els darrers anys ha provocat una diversitat racial, cultural, religiosa i lingüística. Encara que l’evolució a llarg termini és complicada de fer pel seu caràcter recent, es podria afirmar que serà menys traumàtica i problemàtica per a la immigració d’àmbit cultural o lingüístic més proper.\nERNESTO CARRION, llicenciat en Ciències Polítiques per la Universitat de Ginebra i coordinador de l’associació Nuevos Colectivos\n6.4. Influències, tendències i futur al nostre voltant\nL’important arribada de població immigrant en edat de treballar ha repercutit favorablement en el total d’afiliacions a la Seguretat Social i han influït sobre el creixement del PIB. A més a més, l’augment de la població laboral ha incrementat la recaptació associada al treball, aportant de manera neta a la caixa de l’Estat més que la població nacional. Però també ha hagut influències menys positives provocades pels empresaris i la classe alta com l’augment de mà d’obra poc qualificada i la no-intervenció dels beneficis en millorar el cicles productiu i formatiu.\nRAÜL MARTÍNEZ, gabinet d’Estudis Socials\n6.5. Representació de la diversitat cultural als nostres carrers: art, música, poesia, literatura…\nÉs socialment positiu reconèixer la diversitat de llengües, històries culturals, tradicions, formes de manifestar l’art, estils de vida i comportaments, així com experiències de grup. És important prestar una atenció especial a l’inclusió d’altres cultures dins la nostra vida quotidiana, ja que aquests punts de vista diferents enriqueixen la participació general i fan possible la comprensió de la comunitat on tots ens troben convivint.\nJOFFRE JAVIER MORÁN, Asociación de Artistas Ecuatorianos en Catalunya\n6.6. Experiències transoceàniques\nParlarem d’intercanvis culturals des de la perspectiva de les migracions intercanviades de dues persones que han passat per aquesta experiència.\nROBERTO HERNÁNDEZ, comunicador de ràdio Gladys Palmera, nascut a l’Havana\nELISEU ORIOL, exmembre de l’embaixada espanyola a Cuba, nascut a Barcelona\n6.7. L’important paper de la dona llatina dins de la immigració\nFins fa ben poc els immigrants que arribaven a les ciutats i pobles catalans eren majoritàriament homes, però el gènere de la immigració està canviant. Aquesta feminització no es dóna d’igual manera en totes les comunitats. Un dels col•lectius en què es pot observar clarament l’aspecte femení des dels seus inicis (anys 80) és la migració provinent de l’Amèrica Llatina: dominicanes i peruanes van ser les primeres en arribar a la Península.\nÚRSULA SANTA CRUZ, responsable tècnica d’Atenció a la Dona a Montcada i Reixac\n6.8. Joves i canvis socials\nSuposats conflictes en l’espai públic, educació sexual i les seves repercussions no són noves ni desconegudes i han estat des de fa temps motiu d’estudi, malgrat això no han deixat de formar part de l’actualitat. D’altra banda, noves situacions com les tribus urbanes i d’altres desencadenen noves problemàtiques que obliga a un esforç diferent i a una formació específica per part dels professionals que hi estan en contacte.\nCARLOS PIEGARI, comunicador social\n6.9. La mediació com apropament intercultural\nLa mediació intercultural s’està convertint en els últims anys en un instrument d’inestimable valor per a facilitar la comunicació i establir ponts de contacte, comprensió i diàleg entre persones de procedència i cultures diverses. En què consisteix aquesta professió, com i a on treballen?\nKIRA BERMÚDEZ, experta en mediació intercultural ACISI\n6.10. De Casals Catalans a les Associacions Iberoamericanes: tot un pont transoceànic.\nEls casals i les associacions han estat la gran majoria de les vegades el motor de cohesió social. Parlarem de l’experiència acumulada i de la seva realitat.\nJAVIER GARCÍA, de la Federación de Entidades Latinoamericanas de Cataluña\nM. ÀNGELS TERUEL, de Casals Catalans a Cuba\nNota: El cicle es clourà els dies 8, 15 i 22 de gener (són sessions complementàries i comunes a tots els cicles Altaveu) a la seu d’Amics de la Unesco (c/ Mallorca, 207, pral.). Per informar-vos sobre els seus continguts o sobre els possibles canvis a la programació, podeu trucar-nos o consultar el nostre web.