Autors: Miquel Cifre Cifre, Francesca Crespí Ramis i Pere Salas Vives. Prehistòria i història antiga\nLa conquesta catalano-cristiana.\nPrimeres dècades del s. XX\nLa Segona República, guerra i post-guerra\nEl desenvolupament dels anys 60\nPrehistòria i Història antiga Les restes arqueològiques del pretalaiòtic (2000-1500 a.C.) són molt abundants. Destaquen les construccions de navetiformes a la serra de Cornavaques, Bóquer i Formentor. També són molt importants els enterraments funeraris, ressaltant en aquest aspecte el conjunt de 12 coves artificials a l'Alzinar de Sant Vicenç, datades entre el 1600 i el 1300 a. C. La darrera troballa important del pretalaiòtic pollencí es va produir el 1989, es tracta d'una cova de la possessió de can Martorellet (serra de Cornavaques) que contenia un impressionant conjunt de ceràmica i altres objectes, que segurament varen ser dipositats en motiu de ritus funeraris.\nA partir del 1300 a. C. el pre-talaiòtic comença a ser substituït arreu de Mallorca per la cultura dels talaiots. A Pollença trobam nombrosos exemples del monument més representatiu d'aquesta època, el talaiot: els del Puig d'albeguins, del Molí de vent (Almadrava), de la Penya Mascorda a can Eixartell, de la rota d'Alt a can Vela Gran, de can Vela Petit, de Fartaritx del Racó, dels vilarets de Llenaira... També són molt importants, encara que totalment arrasats, els poblats emmurallats que varen succeir en el temps als primigenis talaiots: Can Daniel Gran amb els seus 15.300 m2 d'àrea "urbana" és un dels més grans de Mallorca, el qual començà a ser habitat sobre el 1.000 a. C. Tanmateix, avui en dia quasi bé no es pot distingir cap mena de construcció, entre les quals hi havia 3 talaiots circulars i dos quadrangulars integrats dins les murades que formaven part del seu sistema defensiu. L'altre conjunt estrella del talaiòtic a Pollença és el poblat de Bóquer, tot i que encara en quedin menys restes. Tan sols es conserva el topònim a l'actual possessió de Bóquer i dues tàbules patronatus d'època romana. Pel que fa als aspectes culturals es nota al final del període un procés creixent d'aculturació, sobretot pel que fa la presència d'elements d'altres cultures mediterrànies, com el culte al brau. En aquest sentit hem de mencionar la troballa dels Bous de la Punta (can Tirana), que consisteix amb les restes d'uns bous de fusta que servien de taüt, datats sobre el 300 a. C. Aquesta troballa i les seves reconstruccions es pot veure al museu de Pollença. El 123 a. C. Roma de la mà de Quint Cecili Metel va conquerir l'illa de Mallorca i seguidament va fundar la ciutat de Pol.lentia. Aquest topònim, sobretot en èpoques futures, designarà no només la ciutat en si, sinó també el seu espai rural, és a dir, els actuals municipis d=Alcúdia, Pollença i part de les muntanyes d'Escorca. La interferència de la ciutat amb el món indígena degué ser molt important des de ben prest, encara que no sabem amb quina mesura. Si és cert que el 10 a. C. Bóccoris estava federada amb Roma i requeria d=un protector Romà, però 16 anys després (6 d. C.) es va cercar un altre representant a la "Urbs" perquè segurament l'anterior no havia pogut frenar la seva decadència. La ciutat també havia estat citada per Plini el Vell, i comunament es creu que es localitzava al Pedret de Bóquer, tot i que podria representar un habitat molt més dispers, abraçant el que actualment és el Port de Pollença fins a Llenaira i Gotmar. Les restes visibles avui són pràcticament inexistents, encara que no s=ha fet cap campanya arqueològica al respecte. Una altra dada de la romanització de la contrada és l=existència d'un poblat de metalAlúrgics a Formentor, la troballa de monedes en l'espai rural, datades sobretot a partir del segle II d. C. i la presència de topònims llatins que encara resten ben vius, com són els de Colonya, Formentor i Santuïri, entre d'altres. Tornar index historia\nDurant l'època islàmica la població que vivia al districte -Juz- de Bulânsa ho feia de forma dispersa, amb petits nuclis de caràcter clànic que explotaven agrícolament les alqueries i rafals. En una d'aquestes, avui coneguda per Son Grua, es va trobar una làpida funerària que es guarda al museu de Mallorca, datada el 517 de l'hègira (1123-4 d C.). De fet, en ella hi ha escrit el nom de la primera pollencina coneguda: Zaynab hint Abi alHakam. Els musulmans també construïren sínies i qanats per poder aprofitar al màxim el recurs de l'aigua, vital per a la seva agricultura basada en el regiu. Alguns d'aquests qanats es poden veure en l'actualitat, com és el de Llinars i els principals sistemes hidràulics existents eren els de Ternelles, l'Horta de Cubelles, del torrent de l'Almadrava (el rec) i el de Llinars. Tornar index historia\nEl 1229 l'exèrcit de Jaume I va incorporar l'illa a l'òrbita del món cristià i de la cultura catalana. Tot apunta que és en aquest moment quan neix la vila de Pollença. Les terres del districte musulmà de Bulânsa, que incloïen l'actual Pollença, Alcúdia i part d'Escorca, varen restar a la porció reial. Però prest el Rei va cedir bona part d'aquest territori -que a grans trets correspon a l'actual municipi de Pollença- als Templers, als cavallers Dartusa (Tortosa), al bisbe de Mallorca i a altres barons. Seran els senyors directes de la majoria de les terres i els futurs habitatges, però al mateix temps cediren el domini útil a multitud d'emfiteutes. Tanmateix, en pocs anys els Templers anirien adquirint quasi tot el domini senyorial de les propietats del terme de Pollença, el que significava un gran poder econòmic (percepció de rendes), però també jurídic (mer i mixt imperi) i religiós (El bisbe Ramon de Torrella els va cedir la Parròquia). El puig del Temple, l'actual Calvari, s'erigí com símbol del d'aquest domini, ja que d=alt s=instal.laren les forques. Al mateix temps que els Templers enfortien el seu poder, Pollença creixia demogràficament i la incipient vila s'anava formant, primer amb carrerons estrets i voltats, i després de forma més rectilínia. El 1236 ja hi havia parròquia reconeguda i el 1248 la Bulla del papa Innocenci IV la reconeix. A finals de segle era una de les viles més importants de la part forana i comencen a evidenciar-se incipients símptomes d'organització municipal, a part de les institucions reials i senyorials preexistents (Batlius). Lògicament, a mesura que la vila anà creixent, l'enfrontament del poble amb els templers anà també augmentant, ja que aquests no respectaven les franqueses atorgades per Jaume I. El 1314 els béns i privilegis dels templers a Pollença passen als Hospitalers. A partir d'aquest moment assistim també a una ofensiva del poder del Rei, que vol recuperar, a través del seu Batle, part de la jurisdicció cedida. Per això els plets sovintejaran en aquests anys, per acabar imposant-se la corona. Tanmateix, els hospitalers seguiren percebent les rendes de les seves terres i el seu batlle seguiria conservant la baixa justícia entre els seus emfiteutes. Fins els anys propers a la Pesta Negra (1348) fou una època d'expansió, tant econòmica com poblacional. Exemples d'això és la prematura confirmació, pel que fa a la part forana, d'una estructura municipal pròpia. El 1330 la Universitat de Pollença ja està plenament formada, amb un Consell de Prohoms i 4 jurats. A més, la vila des d'un primer moment serà considerada entre les majors de l'illa i per això tendrà dret a dos representants en el Sindicat Forà. Sembla que fins al 1348 no s'aturà la repoblació, majoritàriament protagonitzada per catalans, encara que tampoc faltaren els esclaus sarraïns en aquesta època. Així s'arribà als 631 focs el 1329, el que podria significar poc més de 3.000 habitants. La pesta va afectar greument Pollença i va agreujar encara més la crisi que ja era evident per altres factors, com per exemple les males anyades. En aquest context es va produir l'afrontament dinàstic entre Jaume III i Pere el Cerimoniós, que en part es manifestà en aquestes contrades. Per mor del refugi de les tropes de Jaume III al Castell de Pollença o del Rei, la fortalesa fou assetjada el 1343 i posteriorment hi va haver saquejos al poble, ja que sembla que els pollencins foren partidaris del rei Jaume. Segurament a causa de les penalitats d'aquests anys, el bisbe Berenguer Batle va donar permís als Jurats de la universitat per edificar en el Puig de Pollença una capelleta dedicada a Santa Maria de la Mercè. Era l'origen del que es convertiria en un important monestir de monges tancades. També eren els anys en què els homes de Pollença col.laboraren en la construcció de les murades d'Alcúdia. Però Pollença, com Mallorca, encara no s'havia recuperat plenament de la crisi baix medieval, agreujada pels conflictes entre els pagesos i els ciutadans. Per això esclatà la I Revolta forana el 1391 i el 1450 s'inicià el gran Aixecament Forà. En aquest darrer els pollencins hi varen tenir una gran presència. Per exemple, en el segon setge de Ciutat hi participaren una cinquantena i el mateix any construïren una galera al Port de Pollença per interceptar les comunicacions marítimes dels ciutadans. A més, després de la derrota dels forans el 1452, el dirigent d'aquests, Pere Mascaró, continuà lluitant a les muntanyes de Pollença fins el 1453, en què aquest i 24 pollencins més, foren penjats a Ciutat.\nTots aquests fets, lluny de recuperar la vila, augmentaren encara més la crisi i Pollença no pogué assolir, encara, els nivells d'abans de la Pesta Negre. Tornar index historia\nEls fets d'armes no acabaren aquí. En aquell segle, com a l'anterior, el perill dels atacs corsaris era constant. Per això el 21 de juny la Universitat demanà permís per construir l'oratori de Sant Jordi, en el punt de la sortida de la vila, en el camí que duia al Port; precisament on es concentraven els homes d'armes per anar a combatre l'enemic. També hi havia permanentment guardes (atalaies i escoltes) amagats a les costes i als punts elevats per vigilar la ribera. Res no va poder evitar, però, que la nit del 30 al 31 de maig es produís l'atac corsari més important de la història de Pollença. El famós Dragut desembarcà amb 1500 moros al caló (Badia de Pollença); guiats per un pollencí renegat es dirigiren a saquejar tota la vila i raptar els seus habitants. Tanmateix, la sort volgué que els corsaris no planificassin bé el seu atac, el que va donar temps a Joan Mas, en absència del capità d'armes que havia abandonat el seu lloc, d=organitzar la defensa amb la milícia local. No sense greus pèrdues, els invasors foren expulsats. Tanmateix, aquest també fou un dia tristament recordat durant molts d'anys, i per això se'l nomenava el dia de la Desgràcia. Aquest atac, és el que es commemora en el simulacre de moros i cristians de dia 2 d'agost. En el segle XVI s'establiren a Pollença els Dominics, primer a l'església del Roser-vell (1578) i després al convent que havien construït, del qual s'acabarà l'església el 1616. Aquest fet no es va produir sense les lògiques tensions amb el clergat local, que veia com un certs competidors, sobretot pel que fa en el tema de les deixes i almoines, als Dominics. Més tard, a aquests també els hi sorgí uns altres rivals, ja que el 1688 els jesuïtes s'establiren al carrer de l'horta i a l'oratori de Sant Jordi. El 1738 acabaren l'església de Monti-Sion i el 1745 la imponent casa de la possessió de Son Brull, que també era de la seva propietat. Durant tots els anys en què es realitzaren aquestes grans construccions, es produeixen alguns símptomes socio-econòmics de recuperació. Així es constata un augment de la població fins a superar els 4000 habitants a finals del segle XVI. També es pot argumentar que és una de les viles on primerament s'implanten els gremis, prova de la gran rellevància que tenien les activitats no agràries. Així, el 1596 s'independitzaren els gremis de Pararies i el de Teixidors dels de Ciutat; mentre que el 1653 ho va fer el de fusters. Aquestes dades positives es combinaren amb sequeres i males anyades, així com la persistència del corsarisme, tot i que al segle XVII ja només es feia present amb petits escamots per atacar les possessions de la costa. El fenomen dels bandejats també fou molt insistent durant el mateix segle, provocant la visita de les autoritats per tal de perseguir-los. Entre 1601 i 1683, foren assassinades 85 persones. En el darrer segle de l'època moderna es produïren importants esdeveniments polítics. El més rellevants foren la guerra de Successió, on els pollencins recolzaren majoritàriament el pretendent de la casa d'Àustria, i els posteriors Decrets de Nova Planta de 1715. En aquest mateix any, l'Estat abandonava el castell del Rei, que ja feia molt de temps que només servia per a atalaia. L'altre esdeveniment destacable de la centúria fou l'expulsió dels jesuïtes el 3 d'abril de 1767. Durant aquests anys tornaren les greus epidèmies, com la de 1744-52 que va fer minvar la població fins els 3.600 habitants. Després, avançada la segona meitat de segle, començaria un increment poblacional continuat i sostingut, Pollença entrava així en la modernització demogràfica. Tornar index historia\nL'època contemporània. El 22 d'agost de 1812 el consistori pollencí va jurar la Constitució de Cadis. Tot i que amb un futur ple de reaccions, s'inaugurava l'època Constitucional. Fins a la dècada dels 60 foren anys de creixement, sense grans crisis i amb un augment espectacular de la població. El 1854 s'assolí per primer cop en la història els 6.584 habitants, que superarien els 7.000 tres anys després. Aquest augment, ja molt visible a principis de segle, es va traduir en algunes obres importants: el senyor Desbrull concedí les aigües que brollen de la font de pararies, a l'estret de Ternelles, i s=inicià la construcció d=un aqüeducte per portar aigua a la vila. El 1826 arribà l'aigua al perímetre urbà i es construí el rentador del Lleó, per després travessar el poble de part a part. El 1827 s'alçà l'emblemàtica font del gall o de l'almoina i 2 anys després li va tocar el torn a la del mercat. El 1829, s'inicià l'annex al temple de Sant Jordi, que serà primer un hospici i després, el 1849, residència de les monges de la caritat. Un dels trets importants del segle fou la construcció d'un primigeni moll a la badia de Pollença el 1830. El 1860 es construí una nova carretera que connectava la vila amb el port, 3 anys més tard s'inaugurà el far de Formentor i dia 5 de gener de 1865 fou habilitat el moll, com duana de 40 classe per donar sortida als productes d'exportació. El creixement de la població a la vila i l'augment de l'activitat pesquera durant el segle XIX, va propiciar la gradual instal.lació de pollencins al Port. El 1868 només eren dues famílies, però a finals de segle ja es pot parlar d'un petit nucli de població plenament consolidat.\nEl nucli urbà fou objecte d'importants transformacions urbanístiques: es féu l'actual plaça major, agafant part de l'antic cementiri interior; també s'obriren nous carrers en el casc antic i es projecten eixamples, com el de la zona del camp d'en Campos, els primers carrers del qual ja s'establiren a finals de segle, mentre que la resta no s'acabarà de construir fins ben entrat els anys 20 i 30 del XX. També la fisonomia urbana canviarà amb les cases senyorials que es construeixen durant tota la centúria: can Costa nou al carrer Major, can Llobera de Plaça, can Aulí, can Franc... Aquestes grans cases que contrasten amb la resta, manifesten la pervivència de senyors de poble -antiga mà major-, propietaris de la majoria de les possessions, i que encara seguien dominant econòmica i socialment el municipi. Estam en una època majoritàriament constitucional que donarà entrada al joc electoral. Això farà possible una nova dimensió a la política local, en la que les classes més modestes, a finals de segle, podien aspirar a fer política. Durant el sexenni, 1868-1874, la democràcia masculina permetrà que per primer cop un Ajuntament (1872) es formi sense cap senyor i, també de forma innovadora, aquest engegà una important política anticlerical. Tanmateix, tot fou un miratge, perquè el 1875 es "restaurà", encara que no en el cent per cent, l'antiga situació i els notables tornaren a dominar directa o indirectament cada consistori. En aquest context sorgeix la figura de Guillem Cifre de Colonya, que donà un gran impuls a la societat pollencina de finals de segle. Ell i un grup important de col.laboradors, va fundar el 1879 la Institució d'Ensenyança de Pollença, un any després la Caixa d'Estalvis de Pollença (Colonya), una societat de Socors Mutus i una Cooperativa. En política, impulsà el partit republicà i intentà trencar el caciquisme que tant liberals dinàstics com conservadors havien imposat en el municipi. Aquest moviment creà una resposta molt important d'aquests darrers i també de l'església, que fundaren noves escoles catòliques i el Banc Agrícola de Pollença el 1893. Culturalment, el final del vuit-cents fou inigualable. Sobresurt la figura de Miquel Costa i Llobera, que va dignificar la cultura catalana i es va convertir en un dels poetes per excel.lència de la seva època i de tots els temps. Però altres il.lustres pollencins l''acompanyaren, com el poeta i autor teatral Ramon Picó i Campamar, el també poeta Joan Guiraud, el pintor Llorenç Cerdà, el músic Miquel Capllonch, l'historiador Mateu Rotger Capllonch... A més, una sèrie de notables locals, com Antoni Maria Cerdà o Ramon Martorell, donaren un gran impuls a les festes de la Patrona, recuperant el simulacre a partir de 1882 i realitzant o recuperant la galeria de fills il.lustres.\nEn el terreny econòmic el segle acabà amb una greu crisi que ja era molt evident des de 1888. Els motius foren varis: una conjuntura recessiva de l'agricultura mallorquina, nevades i pluges desmesurades a nivell local, malalties del bestiar, decadència industrial, depredació fiscal per part de l'Estat... Aquesta crisi econòmica fou una de les causes -no la única- que va impulsar la gran emigració a l'Argentina, que començà precisament el 1888, i d'importants traspassos de la propietat. El segle acabà amb la derrota a la guerra de Cubà, la qual s'emportà la vida de nombrosos joves i molts més foren separats de la seva terra en els anys més productius. Tanmateix, cal assenyalar que del conflicte en sortí un heroi local, es tracta del corneta d'infanteria Bartomeu Cifre Bibiloni que va obtenir la creu de San Fernando pels seus fets el gener de 1896. Tornar index historia\nPrimeres dècades del segle XX El segle XX començà amb novetats i continuïtats importants. Novetat fou el sorgiment d'un turisme primigeni que va provocar l'obertura d'una sèrie d'establiments hotelers: la pensió "Cosmopolita" -avui Juma- i "cal Lloro" a la vila; a la Cala de Sant Vicenç s'hi instal.là la pensió can Niu. En el Port de Pollença, aquest turisme aconseguí consolidar el nucli de pescadors, que ja el 1909 tenien església pròpia, mentre a les dues dècades següents es crearen els hotels Puerto, Mar i Cel, Bristol, Marina i Bellavista. Tot plegat va culminar amb la inauguració el 1929 de l'hotel Formentor propietat d'Adan Diehl. En tot aquest procés no va resultar aliè l'establiment a Pollença d'un grup de pintors que donaren gran renom al municipi i fundaren el que s'ha anomenat, no sense polèmica entre els estudiosos, l=escola pollencina de Pintura. Santiago Rossinyol a finals del XIX i Joaquim Mir el 1903 foren els primers, però després els seguiren Anglada Camarasa, Tito Citadini, Adan Diehl, Atilio Boveri, Sorolla, Roberto Montenegro, Tudela, Eugen Mosgraber, De Creff, entre d'altres. L'arribada d'aquestes personalitats no va deixar d'influenciar artistes pollencins que arribaren a assolir un gran renom, casos de Guillem Bestard i Dionís Bennassar. Tampoc pòdem oblidar que el 1904 Miquel Capllonch ja era un músic de renom i Llorenç Cerdà va continuar la seva tasca com a pintor acadèmic. Els primers anys del segle també es caracteritzen per l'obertura de fàbriques modernes. Per exemple, el 1930, es creà una indústria destinada a la realització d'espardenyes i més tard de productes de ràfia. Però més important encara fou la fàbrica de catifes de can Morató, que començà la seva activitat el 1922 . També, s'ha d'assenyalar que el 1907 Bartomeu Aloy, de can Franc, fundà la primera fàbrica d'electricitat del terme, arribant el 1916 al Port. Tampoc faltaren industries de refrescs, com la de Damià Cerdà Vicens el 1912, la d'Embotits Forteza el 1924 o la indústria tèxtil de Martí Pons... Però aquest estat de coses no aconseguí alterar sustancialment el sistema productiu. L'agricultura encara ocupava a la gran majoria de veïns, i amb ella continuaren a grans trets les relacions de poder local que havien dominat en el passat. Els grans terratinents, continuaren dominant la vida local, tot i que cada cop més el moviment obrer o de pagesos estava més organitzat i mobilitzat. Continuaren les associacions fundades per Guillem Cifre de Colonya o els seus successors, com el Sindicat Agrari de Colonya; també el mencionat "Pósito", La Fraternal de Sabaters..., però en sorgiren d'altres de molt més combatives, com el Cercle d'Obrers Picapedrers de caràcter socialista. Tampoc faltaren associacions catòliques o auspiciades per l'Església com el Cercle Obrer Catòlic. Continuant en el plànol associatiu, val a dir que el nou segle començà amb la creació el 1900 del "Club Ciclista de Pollensa" que, segons es diu, anys més tard derivaria en l'actual Club Pollença; el 1930 aquesta associació ja pren el nom actual; de fet, és l=única que encara roman oberta nascuda abans de la guerra.\nEn temps del batle Joan Vives Rotger es va remodelar la plaça de la llibertat creada on estava l'antic cementiri interior i que es convertiria en un dels punts més importants del urbanisme pollencí. Tornar index historia\nII República, Guerra i Post-guerra. Durant la II República es posaren de manifest les tensions socials existents, els sectors tradicionals lluitaren per no perdre cap de les prerrogatives que gaudien i sorgiren partits republicans o grups de tendència anarquista cada cop més reivindicatius. Tanmateix, el caciquisme i una mentalitat conservadora estesa, encara feia molt difícil que la política d'esquerres pogués assolir un triomf electoral. En aquesta etapa es va fer una important remodelació del Port de Pollença, que va suposar, entre altres coses, que l'aigua potable arribàs a cada casa. També, la creació de la Base d'hidroavions en una data propera el 1934, va ser molt rellevant pel nou nucli costaner. El 1933 es creà el Foment Turístic de Pollença, prova que la línia engegada d'explotació d'aquesta font de recursos, continuava amb més força que mai. Però en aquests anys un nou esdeveniment va tenir gran ressò, es tracta de l'Estraperlo, concepte creat a Formentor el 1934 gràcies al frau efectuat en el joc de la ruleta. A nivell associatiu fou una època molt fructífera, i encara queden en el record el Club de Solteros, associació republicana i el mateix Club Pollença que agrupava els sectors conservadors. Alhora, tota la vida social es va polititzar, afectant el mateix simulacre de moros i cristians, ja que les forces progressistes el consideraven massa reaccionari.\nTanmateix, l'esclat de la Guerra Civil acabà amb quasi tot el que s'havia engegat fins el moment. En primer lloc, cal parlar d'una forta repressió sobre l'esquerra local, que va tenir com a resultat un mínim de 20 pollencins afusellats, mentre 103 foren jutjats. A més, es produïren enfrontaments armats entre els membres de la Junta Gestora i els rebels, i també entre aquests i els militars de la base d'hidroavions que, comandats pel capità Fernando Beneyto, varen restar fidels a la República, provocant víctimes mortals en ambdós bàndols. Immediatament, el turisme de qualitat dels anys 20 i 30 finí i el sector agrari va conèixer una darrera època daurada. La indústria va patir menys que el turisme i a la dècada dels quaranta ja tornaven a funcionar amb normalitat can Morató i can Siquier i, aproximadament a partir de 1945, Martí Vicenç Alemany fundà l'empresa tèxtil Galeries Vicenç. A la dècada dels 50 altres fàbriques d=esperdenyes, de graneres i, sobretot, de ràfia, varen tornar a florir, assolint els màxims industrials de la història de Pollença. Tornar index historia\nEl desenvolupament dels anys 60. Durant els anys 60 el Aboom@ turístic va significar per a Pollença un gran augment del sector de l'hosteleria, encara que poc tenia a veure amb aquell turisme de qualitat d=abans de la guerra. Alhora també augmentaren totes les indústries relacionades amb la construcció, gràcies a l'augment demogràfic i d'infraestructures turístiques. Com a tota Mallorca, l'evolució del sector agrícola i industrial i el de serveis, anaren a la inversa. A la dècada dels 60 tancà can Morató i el 1977 feu el mateix can Siquier. I amb ells quasi totes les indústries de ràfia, de graneres i d'exportació, que anaren finint progressivament. El Port de Pollença, en canvi, va conèixer l'època de màxima expansió urbana i de població. Al mateix temps el món de la pagesia anava desapareixent.\nEls anys 70 foren de continuïtat total pel que fa a l'economia, però no per a la política. Des de ben prest es començà una pretransició local, que ja anunciava el que vendria a partir de 1975. El 1972 es crea el col.lectiu "Creixent" que organitzà actes culturals, alguns tan importants per l'època com els primers recitals de la nova cançó i les primers colònies d=Estiu. De fet, el Club Pollença, abandonant la seva línia tradicional dretana, es convertí en la institució per antonomàsia del progressisme local. Tanmateix, el 1979 guanyà les primeres eleccions democràtiques la UCD, encara que el PCIB -4 regidors- i el PSOE -3 regidors-, obtingueren uns bons resultats. A partir d'aquests moments podem parlar d'una continuació del desenvolupament econòmic iniciat el 1960, que tendrà com a conseqüència més rellevant una elevació constant del nivell de vida dels pollencins, però alhora sorgiran problemes nous, com els de caire ecològic -construcció massiva, manca d=aigua- o de tipus cultural, com per exemple la minsa integració dels immigrants i de la colònia estrangera. Autors: Miquel Cifre Cifre\nBIBLIOGRAFIA AAVV (1980): Cançoner popular per a Pollença (I). Pollença. Agrupament Escolta Tomir.\nAA VV (1998): El puig de Pollença. Pollença. El Gall Editor.\nALBERTI, F. i CERDÀ, C. (1997): Bibliografia de Pollença I. Anuari de Pollença núm 4\nARGEMÍ, Mercè (1999): Els assentaments andalusins a Bulânsa. Inèdit\nBERAD, Geroni de (1983): Viaje a las Villas de Mallorca 1789. Ajuntament de Palma.\nBOTA, Miquel (1986): Histories, tradicions i llegendes. Palma de Mallorca. Edicions Cort.\n- (1986): Llegendes i Tradicions. Palma de Mallorca. Edicions Cort.\n- (1990): A125 anys de música a Pollença, 1865-1990". Anuari de Pollença. núm. 0. CERDA, A. i alt. (1991): AAproximació a l=estudi de l=evolució urbana de Pollença@. Anuari de Pollença. núm. 1. CERDA, M. i VILANOVA, B. (1998): Pollença: guia de passeig. Pollença. El Gall Editor.\nCERDÀ, Damià (1983): Les arrels de Pollença. Ajuntament de Pollença.\nCIFRE, Miquel (1999): Joan Mas. La història i el mite. Pollença. El Gall Editor.\nCIFRE, Ramon (1991): Dos cents anys de vida parroquial a Pollença. Pollença. Punt Gràfic.\nFERRA, Miquel (1995): Llegendes i tradicions de les balears. Palma de Mallorca. Documenta Balear.\nGARAU, Isabel (1987): El mostassaf de Pollença. Ajuntament de Pollença.\nGARAU, I. i RIERA, J. J. (1997): Inventari de l=Arxiu municipal de Pollença. Palma de Mallorca. Consell Insular de Mallorca i Ajuntament de Pollença.\nJOY, C, LLOBERA, F. i PALOU, F. (1990): Club Pollença. Pollença. Club Pollença.\nLLOMPART, Gabriel (1984): Les quatre dances seculars de la vila de Pollença. Pollença. Ajuntament de Pollença.\nMARQUÈS, A. i SALAS, P. (1995-1999): Les possessions de Pollença.Inèdit PUJOL, Anton (1993): Cala Sant Vicenç: Pollença: història i imatges. Pollença\nRABASSA, Ramon (1998): Fills il.lustres de Pollença. Pollença. El Gall Editor\n- (1996): Història de Pollença (síntesi). Pollença\nRIPOLL, Miquel (1998): De Pollença la més gran. Pollença. Ajuntament de Pollença.\nROSSELLO, Joan (1985): Els pergamins de l=Arxiu parroquial de Pollença. Palma de Mallorca. Consell Insular de Mallorca.\nROTGER, Mateu (1995): Historia de Pollensa. Pollença. Punt Gràfic. SALAS, Pere (1999): Guillem Cifre de Colonya. Pollença. El Gall Editor.\nSEGUI, Miquel (1999): AFinal de l=època Antiga. Principi de l=Islam@. Anuari de Pollença núm. 5\nSEGURA, Josep (1995): ALa Fortalesa d=Albercuix@. Anuari de Pollença núm. 3. SERRA DE GAYETA, F. (1981): Aportació a la història de Pollença. Palma de Mallorca. Edicons Cort.\nTORRENS, Pere (1982): El despertar del turisme a Pollença. Pollença. Ajuntament de Pollença\nTORRES, Bartomeu (1971): Miquel Costa i Llobera: 1854-1922. Barcelona. Ed. Balmes.


L'Espanyol-Granadilla obre la vaga del futbol femení\nCap de les jugadores blanc-i-blaves han anat al camp mentre que les tenerifenques no han arribat a viatjar\nBarcelona - Dissabte, 16/11/2019 | Actualitzada 08/01/2020 - 12:44\nLes jugadores de l’Espanyol i de l’UD Granadilla Tenerife van escenificar aquest dissabte l’inici de la vaga indefinida en la màxima categoria del futbol femení espanyol al no presentar-se per al partit que havia d’obrir a les 13.00 (12.00 GMT) la novena jornada a la Ciutat Esportiva Dani Jarque de Barcelona. Segons van explicar a EFE fonts de l’Espanyol, cap jugadora de la seva plantilla es va presentar al complex esportiu blanc-i-blau.\nDe fet, des del club només s’esperava la compareixença d’una de les capitanes, Paloma Fernández, per atendre els mitjans de comunicació a partir de les 13.30 hores, una vegada aixecada l’acta arbitral. Les jugadores rivals, de l’UD Granadilla Tenerife, tampoc es van presentar al partit. No van arribar a viatjar des de Tenerife a la ciutat comtal.\nEl seu vol estava previst divendres a la tarda, abans de l’inici de la vaga convocada a partir de les 00:01 hores d’aquest dissabte, però davant un retard per «problemes tècnics» i la «intempestiva hora a què arribarien a l’hotel de concentració (a prop de les 5:00 h), la directiva va decidir que les futbolistes tornessin als seus domicilis respectant la seva actitud de secundar l’aturada.\nD’aquesta manera, les futbolistes de la Primera Divisió espanyola donen per començada una «vaga indefinida» en la seva lluita per un conveni col·lectiu que reguli les seves condicions laborals.\nTemes: Vagues Esport femení Espanyol


ELS MERAVELLOSOS CONTES DE GEORGES MÉLIÈS EN COLOR | Apropa Cultura\nAl començament, el cinema ja narrava llegendes de bruixes, tresors enterrats, fórmules màgiques, talismans i llibres vells... De tot això tractaven les pel·lícules de Georges Méliès, a començaments del segle XX, amb els fotogrames acolorits a mà.\nLes il·lusions fantàstiques (Les illusions fantaisistes), 1909, 5'\nUn mag fa trucs amb el seu ajudant i fa aparèixer tota mena d'objectes i personatges diversos.\nEl calder infernal (Le chaudron infernal), 1903, 2'\nDos dimonis capturen unes dones per cuinar-les.\nEl dirigible fantàstic (Le dirigeable fantastique), 1905, 3'\nUn inventor somia que el seu disseny d'un dirigible pot volar.\nLa bruixa Carabosse (La Fée Carabosse), 1906, 13'\nUn trobador que no té un cèntim consulta la fada Carabosse sobre el seu futur, i li paga el servei amb una bossa de sorra.\nLa dansa del foc (La Danse du feu), 1899, 1'\nUn diable verd crea un gran foc en una paella. Arriba una ballarina, que comença una dansa serpentina a l'estil de Loïe Fuller i evoca una gran flama.\nLes aventures de Robinson Crusoe (Les Aventures de Robinson Crusoé), 1902, 12'\nEl mariner Robinson Crusoe naufraga en una illa, on construirà una cabana amb les restes del seu vaixell per sobreviure-hi.\nL'inquilí diabòlic (Le Locataire diabolique), 1909, 8'\nUn home lloga un apartament sense mobles, però farà sortir de la seva bossa el mobiliari que necessita. Tot va bé fins que arriba el dia de pagar el lloguer.\nViatge a la Lluna (Le Voyage dans la lune), 1902, 16'\nSis valents astronautes viatgen en una càpsula espacial de la Terra a la Lluna. La primera pel·lícula de ciència-ficció de la història del cinema va obrir una porta a les històries fantàstiques a partir de l'ús de trucatges i efectes especials.


Inaugurada l'exposició geològica — Historic noticies i altres web antiga\nInaugurada l'exposició geològica\nlast modified 2011-07-22 11:55\nLa geologia ofereix punts de vista inesperats, comentaven els assistents\nAhir es va inaugurar al Centre de la Natura de Menorca l'exposició Roques, minerals i fòssils. Un passeig de 400 milions d'anys per la història de Menorca, amb la presència de Fernando Villalonga, conseller d'economia i medi ambient, i una bona representació de l'ajuntament de Ferreries, entre els quals el regidor de medi ambient José Maria Huguet i el tinent de batle Vicent Coll, i el president del GOB Menorca Josep M. Foguet.\nEls assistents van poder constatar l'interès de la mostra, que recull materials de les diferents etapes geològiques per les quals ha passat l'illa, complementats amb explicacions que ajuden a entendre els diferents ambients en què es van formar. A part dels fòssils, és molt de destacar la col·lecció de minerals o el panell que explica les faunes insulars de Menorca dels últims milions d'anys, amb reproduccions a mida real del conill gegant de Menorca i del Myotragus.\nL'exposició es complementa amb una mostra d'arena i de macs de platges i codolars de l'illa, així com també un taller pràctic per diferenciar minerals en funció de la seva duresa.\nL'exposició es pot visitar de dimarts a dissabte de 10:30 a 13:30 i de 17:30 a 20:30, al Centre de la Natura de Menorca, a Ferreries.\nPer a la seva realització, el GOB ha comptat amb la important col·laboració del geòleg Joan Rosell i de la paleontòloga Carme Llompart, que han cedit els materials, i també del paleontòleg Josep Quintana Cardona, descobridor de la fauna del conill gegant.\nAquests experts participaran en el cicle de xerrades a la fresca, que es duran a terme al Pla de l'Església de Ferrries. El pròxim dijous 28, Joan Rosell parlarà sobre les Roques de Menorca, Història i Cultura. El dimarts 16 d'agost serà Josep Quintana qui xerrarà del Conill Gegant i les Faunes Insulars de Menorca.\nPosted by Anonymous User at 2011-07-22 18:58\nI es diumenges no se pot visita, es una pena per es que treballam hem hosteleria i tenim nómes es diumenge lliure,\nPosted by Anonymous User at 2011-07-22 20:46\nHaureu d'esperar a final de temporada. L'exposició romandrà després de l'estiu en horari només de caps de setmana, dissabtes matí i capvespre i diumenges matí.\nCoordinació Centre de la Natura de Menorca\nPosted by Anonymous User at 2011-07-28 13:41\nUn dubte: la xerrada den Josep quintana és dimarts 16 o dijous 18? (a l'apartat del centre de natura posa que és dia 18)\nPosted by gobmenorca at 2011-07-28 13:47\nLa xerrada den Josep Quintana s'ha avançat uns dies, serà el dimarts 16 d'agost!\nGràcies per avisar-mos, ja ho hem actualitzat.


Alfa Romeo Giulia 2.2 Súper\nMOTOR: 2.2 Dièsel 4 cilindres turbo, posició longitudinal\nPOTÈNCIA: 180 cavalls i 380 Nm de parell\nMIDES I PES: 4643mm llarg / 1860 ample / 1436 alt- 1449 quilos.\nProvem a fons la berlina que personalitza el ressorgiment d'Alfa Romeo i que ha esdevingut la nova referència dinàmica i estètica del segment de les berlines amb esperit esportiu\nD'acord, els alemanys van inventar l'automòbil; els francesos el van popularitzar i els americans el van democratitzar fabricant-los en cadena, però van ser els italians els que van convertir l'automòbil en una obra d'art.\nAlfa Romeo probablement és la marca italiana que millor exemplifica el compromís entre la bellesa estètica dels seus cotxes i els èxits a la competició. No debades la del Biscione és l'única marca de la història que acumula victòries a tots els grans campionats esportius (Fórmula 1, Le Mans, DTM, WTCC, la Targa Florio i la Mille Miglia), cosa que suposa un gran bagatge històric i esportiu.\nAlfa Romeo Giulia, una obra d'art renaixentista / Jordi Sala\nPerò malauradament la marca italiana havia perdut bona part de la seva essència esportiva durant el darrer terç del segle XX i inicis del XXI, coincidint amb la compra de la companyia llombarda per part del grup Fiat. Sota la matriu piemontesa Alfa Romeo va veure's obligada a abandonar les plataformes de tracció posterior i convertir-se en un engranatge més de l'imperi dels Agnelli, i poc a poc va abandonar el seu llegat i el seu caràcter entrant en una espiral de resultats comercials modestos i cotxes que no acabaven d'enllaçar amb l'esperit històric de la marca.\nDetall interiors / Jordi Sala\nPer això l'actual Giulia -pren el nom d'una berlina de la marca dels anys 60 del segle passat- és un dels models més importants de la història d'Alfa Romeo. Un retorn als orígens, en paraules de Sergio Marchionne, president del grup FCA i gran valedor de d’aquest intent de resurrecció de la marca italiana. I val a dir que el grup italoamericà ha apostat de valent pel retorn d'Alfa Romeo, simbolitzat en la nova Giulia, un extraordinari producte que té la difícil missió de ser el revulsiu que necessita la marca llombarda.\nUna estètica sublim\nUna de les senyals d'identitat d'Alfa Romeo en particular i dels fabricant italians en general és la bellesa dels seus dissenys. La Giulia va ser dissenyada per un equip dirigit per Lorenzo Ramaciotti (pare dels Ferrari 360 Mòdena, F430 o Maserati Gran Turismo, entre altres), va dirigir el seu últim gran projecte abans de jubilar-se.\nLa Giulia és la darrera obra mestra de Lorenzo Ramaciotti, retirat després del projecte\nVal a dir que el resultat de l'equip de disseny de la Giulia va ser excel·lent. El grup de dissenyadors impulsor del projecte va presentar diversos models al president Marchionne que va desestimar per considerar-los massa esportius, fins arribar a la configuració estètica definitiva. La Giulia definitiva beu directament de molts models anteriors de la marca en els que es va inspirar, com la Giulia original dels seixanta o models anteriors com el 156, l'últim gran èxit comercial de la marca abans de l'arribada d'aquesta nova berlina.\nEl frontal de la Giulia és realment espectacular / Jordi Sala\nEstèticament la Giulia manté la personalitat pròpia de la marca amb un frontal presidit per la icònica calandra d'Alfa Romeo i les entrades d'aire inferiors. El disseny dels grups òptics i el capó allargat consoliden un disseny elegant i dinàmic a parts iguals.\nCuriosament la Giulia de moment només es pot comprar amb carrosseria sedan, sense oferir -de moment- una variant familiar o Sport Wagon, tal com l'anomenen a Alfa Romeo (i que si va estar disponible en els models 156 i 159). L'únic acabat sedan -molt enfocat al mercat nord-americà- denota reminiscències estilístiques d'un cupè tradicional, sobretot per l'angle de caiguda de la lluna posterior i del pilar C.\nVista posterior Giulia / Jordi Sala\nPerò la zona estèticament més aconseguida i treballada és la visió a tres quarts i lateral, gràcies a les marcades nervadures de la berlina italiana. Sorprèn la posició un pèl enrederida de la cabina central i l'ample distància entre eixos -de 2'82 metres-, que permeten una habitabilitat correcte i amb un compromís dinàmic important. A més, gràcies al disseny del vehicle, aquest dóna la impressió de ser més petit i compacte del que és en realitat, reforçant la personalitat dinàmica i el seu estil elegant.\nInteriors Giulia / Jordi Sala\nL'habitacle respon a un disseny absolutament nou, amb uns interiors d'una qualitat percebuda molt gran, gràcies a l'abundància de materials de primera qualitat i plàstics tous fins i tot en les versions mes bàsiques i un llenguatge estètic absolutament nou amb l'etern toc distintiu del disseny italià.\nInterior diàfan i de qualitat / Jordi Sala\nLa disposició general de l'interior de la Giulia -volant, consola central i tauleta central- està orientat al voltant del conductor i per proporcionar-li el màxim plaer de conducció. Els seients i els comandaments del sistema d'infoentreteniment són alhora ergonòmics i racionals, i permeten una interacció molt plàcida i intuïtiva amb el vehicle.\nInteriors de disseny, ergonòmics i funcionals / Jordi Sala\nUna plataforma absolutament nova\nLa Giulia estrena una nova plataforma desenvolupada pel grup FCA anomenada Giorgio, basada en una estructura de motor longitudinal i propulsió o tracció posterior tot i que adaptable per un sistema de tracció integral, esdevenint la plataforma amb major rigidesa torsional del seu segment. Aquesta nova plataforma, que equipen la Giulia i l'Stelvio (el primer SUV d'Alfa Romeo), serà la que utilitzaran els llombards en els seus futurs models (la nova Giulietta i probablement un SUV compacte i una berlina de representació).\nAlfa Romeo Giulia / Jordi Sala\nA més, Jeep i probablement Dodge utilitzarien també la plataforma Giorgio en els seus futurs models, amortitzant el cost de desenvolupament de la plataforma estrenada per la Giulia, que va suposar un desemborsament de més de 1.000 milions d'euros per part del grup FCA.\nLa Giulia estrena la plataforma Giorgio / Jordi Sala\nVal a dir que la plataforma i el bastidor de la Giulia són realment espectaculars. Un pes contingut (poc més de 1400 quilos), repartiment de pes entre eixos perfecte (50%-50%), un sistema de suspensions independents de tipus triangular a l'eix davanter i multibraç al posterior, que maridat amb amortidors reforçats i barres estabilitzadores conflueixen amb una direcció directa i comunicativa per optimitzar el plaer de conducció. A més la nova plataforma equipa un sistema de suspensió adaptativa que permet escollir la rigidesa i duresa de la suspensió del vehicle (més tou en modes normals i més dura en mode esportiu).\nLa Giulia s'ha configurat a partir de la variant esportiva -Quadrifoglio Verde- i s'ha adaptat a la resta de la gamma\nI és que el plantejament de la Giulia no va ser gens convencional. Projectada i realitzada en tan sols dos anys i mig (la mitja normal és de cinc o sis anys), la Giulia es va planificar pels requisits i especificacions de la versió més esportiva -la Quadrifoglio Verde,de 510 cavalls i motor V6 d'origen Ferrari- per després adaptar-lo a la resta de models de la gamma, cosa que explica la configuració i orientació esportiva de la Giulia.\nEl frontal és allargat per encabir-hi el motor / Jordi Sala\nLa nostra unitat de prova equipava el motor dièsel de 2'2litres de cilindrada i quatre cilindres que eroga 180 cavalls, associat a un canvi manual de sis velocitats. Val a dir que aquest nou motor del grup FCA no és el més silenciós del seu segment, però a canvi es mostra molt eficient, homologant consums de poc més de cinc litres reals a autopista o poc més de set litres a ritme àgil per carretera de muntanya.\nEl nou motor que equipava la nostra unitat de proves disposava d'un tacte i un funcionament no massa aspre, i estira les marxes de forma molt progressiva imitant en bona mesura el funcionament d'un motor atmosfèric, sense la típica «puntada de peu» dels motors turbo. Hi haurà a qui li agradi sentir l'embranzida immediata de turbo entrant en acció, però personalment prefereixo aquesta manera d'entregar la potència més progressiva, que evoca el funcionament dels alabats motors atmosfèrics que la marca del Biscione va oferir durant bona part del segle XX.\nDetall sistema ventilació Giulia / Jordi Sala\nIgualment nou és el sistema d'infoentreteniment que equipa la Giulia, que té un funcionament ràpid i molt intuïtiu gràcies al sistema de comandament integrat a la consola central. Aquest nou sistema d'infoentreteniment inclou un nou sistema de navegació i àudio que posiciona a Alfa Romeo a l'alçada dels millors fabricants del segment.\nBallant amb la Giulia\nPerò el que realment fa diferent a la Giulia és la seva capacitat dinàmica. Dotat de tres modes de conducció (normal, dinàmic i "all weather") i a diferència dels seus principals competidors, la Giulia no vol ser tant un Gran Turisme si no un petit esportiu disfressat de berlina.\nLlandes de divuit polzades / Jordi Sala\nEl primer que identifica a la Giulia és la seva ràpida direcció. El tacte comunicatiu i directe de la direcció formen part de l'ADN d'Alfa Romeo, però la Giulia porta aquest llegat a un nivell superior. Si els 156 i 159 eren cotxes realment reactius amb un pas per corba d'alt, val a dir que la nova Giulia porta la rapidesa de la direcció a una nova dimensió.\nLa Giulia és un maquina pensada per gaudir al volant, per atacar un tram de revolts a un ritme àgil amb un somriure dibuixat a la cara\nA banda de la direcció ràpida i comunicativa cal sumar-hi el fet que la Giulia disposa d'una plataforma de propulsió, cosa que la fa realment divertida i dinàmica fins i tot a velocitats moderades.\nMolts pocs cotxes conviden a ballar de la mateixa manera que hi fa la Giulia, De fet no és gens estrany sabent que el sistema d'eixos posteriors de tipus multibraç independent són hereus dels que utilitza el Ferrari 458 Italia. Amb aquesta credencial es comprèn a la perfecció com de dinàmica pot arribar a ser la nova berlina d'Alfa Romeo.\nLa posició de conducció està ben treballada / Jordi Sala\nSi seleccionem el mode de conducció «D» (Dinamic) la Giulia extreu amb brillantor els 180 cavalls del motor dièsel i les marxes s'estiren amb alegria fins més enllà de les 4.000 revolucions per minut entregant tot el parell a les rodes posteriors.\nDetall panell de les portes / Jordi Sala\nPerò més enllà de la potència entregada a l'eix posterior, el que més ens ha agradat de la Giulia és la manera com el control de tracció permet a l'eix posterior insinuar-se als revolts i fins i tot sobrevirar de manera controlada, permetent-nos ballar amb la bellesa italiana.\nAmb un sobreviratge controlat i un control de tracció permissiu, la Giulia és juganera i alegre a l'hora d'enllaçar revolts amb agilitat\nEl tacte de l'embragament (segurament el més dur del segment) i el tacte de la caixa de canvis manual de sis velocitats, amb recorreguts molt curtets, milloren exponencialment l'experiència de conducció en una carretera revirada gràcies al curt recorregut de la palanca de canvis i la seva ubicació ergonòmica.\nDetall grups òptics / Jordi Sala\nUn cotxe de propulsió amb una direcció molt directe que permet un cert sobreviratge podria semblar perillós. Res més lluny de la realitat. La nostra unitat de premsa equipava uns frens de disc ventilats que aturaven el cotxe amb facilitat -tot i que cal dir que el seu tacte no ens va acabar d'agradar, ja que el vam notar massa progressiu, i potser hauríem preferit un sistema de frenada més sec i contundent, en consonància amb l'esperit general del cotxe-.\nAmb aquestes credencials dinàmiques, podria semblar també que la Giulia no hauria de ser tan efectiva a l'autopista, autovia o un ús urbà. Un cop més la Giulia es mostra versàtil, i malgrat la seva rigidesa i duresa, és un cotxe prou còmode per realitzar llargs trajectes per autopista o carreteres ràpides. A més, seleccionant el mode de conducció normal la Giulia es comporta com una berlina convencional i poc bevedora, fent possible homologar consums al voltant dels cinc litres a 120 quilòmetres per hora. En entorns urbans la Giulia també és efectiva, tot i que no és el plantejament general del cotxe.\nEls seients recullen perfectament el cos / Jordi Sala\nA causa de les condicions climatològiques durant la nostra setmana de prova (pluja, llevantada i neu, durant la setmana més freda dels darrers cinc anys al país) vam poder comprovar l'eficàcia del mode de conducció «A» (All Weather), que millora la tracció, adherència i estabilitat del vehicle sense amagar del tot l'essència més purament esportiva de la Giulia.\nLa Giulia és la berlina més dinàmica del seu segment. Una màquina passional i eficient, que recupera les millors essències d'Alfa Romeo. Amb tot, és un cotxe destinat a tot tipus de públic, ja que probablement tot i ser l'opció més esportiva i amb millor relació qualitat-preu del moment i un cotxe especialment apreciat pels més iniciats, que busquen alguna cosa més que un vehicle per anar d'A a B.


El mapping conquereix més de 1.000 m2 de diferents espais de Ca l’Estruch, aquest cap de setmana\nEs tracta d’una exposició interactiva del col·lectiu Slidemedia, pioner en les arts visuals. El pintor sabadellenc Alfons Borrell presentarà una xerrada\nEls divendres 9 i el dissabte 10 de febrer diferents dependències de Ca l’Estruch mostraran l’exposició “Work into the light”, pensada per a tots els públics. Es tracta d’una retrospectiva dels treballs del col·lectiu Slidemedia, que guiarà el visitant per les intervencions lumíniques i les arts visuals que han dut a terme les darreres dues darreres dècades. A més, presentaran dues noves instal·lacions.\nComença la nova temporada de circ a Ca l’Estruch\nAquest cap de setmana, tres activitats de circ i un concert\nAquest cap de setmana comença la nova temporada de circ a la Vela i al bar del recinte municipal de Ca l’Estruch. El divendres 2 i el dissabte 4 de febrer hi haurà tres propostes de circ i un concert de flamenc.


Praga. La Ciutat Vella (Staré Město) ~ km369 | Viatges, rutes i llocs a descobrir pel món\n10:50 Praga , República Txeca No comments\nLa zona més turística de Praga és Staré Město, la Ciutat Vella, que es va desenvolupar al voltant de la Staromestské námestí, una de les places més maques d'Europa. Durant el segle XI, els assentaments que envoltaven el castell es van extendre per l'orilla dreta del riu Moldava. En 1091 es menciona per primer cop un mercat en l'actual Plaça de la Ciutat Vella, i aviat es van erigir cases i esglésies al voltant, formant una intricada xarxa de carrerons i patis amb arcades, que constitueixen avui en dia la zona més medieval de Praga. En el segle XIII va obtenir la distinció de ciutat i en 1338 va ser dotada d'un Ajuntament.\nPartint de la Plaça de la República (Náměstí Republiky), on es troben la Casa Municipal i la Torre de la Pòlvora, s'arriba a la Plaça de la Ciutat Vella, a través del carrer Celetná, on hi ha tot un conjunt de cases d'estil renaixentista i barroc.\nLa Casa Municipal (l'Obecní Dům) és el més destacat dels edificis art nouveau de Praga i situat en l'antic emplaçament de la Cort Reial, que va fixar el rei Wenceslau IV. Va ser residència de la noblesa entre el 1383 i 1485, quan el rei Vladislav II va trasl·ladar la cort al Castell de Praga. Posteriorment va ser abandonat, fins que el cardenal Harrach comprà l'edifici el 1631 per instal·lar un seminari, i més endavant passà a ser acadèmia militar.\nA principis del segle XX, va ser finalment demolit i es projectà aquest nou edifici amb la finalitat d'organitzar activitats oficials i culturals. Obra d'Antonin Balsanek i Osvald Polívka, va ser construït entre 1905 i 1911. El 1918 va ser l'escenari de la històrica proclamació de la independència de Txecoslovàquia.\nLa seva façana està adornada amb estucs i estàtues al·legòriques. Sobre l'entrada principal, hi ha un enorme mosaic semicircular de Karel Špillar anomenat Homenatge a Praga. En el seu interior, coronada per una impressionant cúpula de cristall, es troba la Sala Smetana, una sala de concerts amb capacitat per més de 1200 espectadors. A més, l'edifici disposa de nombrosos salons, per a diferents events, una cafeteria i un restaurant.\nComunicant amb la Casa Municipal a través d'un pont cobert, la Torre de la Pòlvora (Prašná brána) és una de les imatges més representatives de Praga. Aquesta ennegrida torre gòtica de 65 metres era una de les 13 portes de la muralla fortificada de la ciutat. Durant segles va ser el punt d'inici del Camí Reial, recorregut que feien els reis i reines de Bohèmia en la cerimònia de coronació que, travessant la Ciutat Vella, el Pont de Carles i Malá Strana, acabava en el Castell de Praga. Els burgesos i les autoritats importants de la ciutat es reunien a cavall en aquest punt per acollir al nou rei abans d'acompanyar-lo a traves de les multituts que l'aclamaven des del carrer Celetná.\nEl rei Vladislav II va ficar la primera pedra en 1475, regal del Consell Municipal. El seu disseny recorda a la Torre de la Ciutat Vella que es troba en el Pont de Carles i construïda un segle abans. Ambdues torres són tot el que queda de l'antiga fortificació que protegia la Ciutat Vella. Tenia escàs valor defensiu i la comesa de la seva rica ornamentació escultòrica era donar prestigi al proper palau de la Cort Reial. Durant el segle XVII, la torre va usar-se com a magatzem de pòlvora, que donà el seu actual nom.\nEl primer pis està adornat amb estàtues de reis de Bohèmia i escuts i emblemes de les regions que van governar. Des de la Plaça de la República es poden veure als reis Premysl Otakar II i Carles V, i des del carrer Celetná, a Jordi Poděbrady i Vladislav II.\nA nivell del segon pis, hi ha estàtues de Crist i de la Verge Maria en la part central, franquejats per Sants bohemis. També hi ha escultures d'àngels i al·legories de les virtuts.\nPassant per sota la Torre de la Pòlvora, tenim un dels carrers més antics i transitats de Praga: el carrer Celetná. El seu nom prové del pa en forma de trena que es coïa aquí durant l'Edat Mitjana.\nEn alguns dels soterranis es poden veure els fonaments romànics i gòtics, però la majoria de cases, amb les seves pintoresques ensenyes, són reconstruccions barroques. Aquests símbols, que representes objectes i animals amb diferents colors, eren un antic sistema d'ubicació que tenien en l'Edat Mitjana a falta de numeració en les cases.\nSeguint el carrer, a mà dreta, hi ha l'Old Town Praha que està ocupat avui en dia per l'hotel Barceló, de quatre estrelles. Conegut com la Casa de l'Àngel Daurat, és un elegant palauet del segle XVII amb una façana neogòtica. Al capdamunt de la porta, penja l'angel daurat que dóna nom a la casa. Amb els anys es va convertir en un hotel de luxe i entre els seus clients va passar-hi el mateix Mozart i reis i alts mandataris.\nEn el costat esquerre, en el número 36, hi ha l'edifici de la Nova Casa de la Moneda. Durant el segle XV havia un edifici independent d'èstil gòtic que formava part de la Cort Reial, convertint-se després en la Casa de la Moneda de la Ciutat Vella i posteriorment en la comandància de la guarnició d'aquest districte. L'edifici actual, d'estil barroc, va ser construït en 1755, encarregat pel Comte Pachta. Les monumentals escultures de la seva façana (miners i soldats) fan referència als seus anteriors usos i fan de columnes del balcó.\nEn el número 34, hi ha la Casa de la Verge Negra, un edifici cubista dissenyat per l'arquitecte Josef Gočár, entre 1911 y 1912, per al comerciant FJ Herbst. El nom prové de la imatge de la Verge negra que hi a en una de les cantonades de la façana, darrera d'una reixa daurada. En el seu interior hi ha una petita col·lecció de cubisme txec que inclou pintures, escultures, mobles i altres objectes.\nEn aquesta cruïlla, si s'agafa el carrer de l'esquerre, s'accedeix a Ovocny Trh, l'antic Mercat de Fruites que formà d'una ampliació de la Ciutat Vella realitzada a mitjan segle XIII. Envoltada d'elegants edificis, es pot veure al fons el Teatre dels Estats.\nEn un dels edificis es pot veure una curiosa porta adornada amb desenes de rostres...\nEl Teatre dels Estats, el Stavovské divadlo, va ser el lloc on Mozart, el 29 d'octubre de 1787, va estrenar la seva òpera Don Giovanni, amb ell al piano i dirigint l'orquestra. Aquí també va ser on va sonar per primer cop, el 1834, la cançó Kde domov můj? (On és la meva llar?), lletra de Josef Kajetán Tyl i música de František Škroup, que és l'actual himne nacional de la República Txeca. També ho va ser de Txecoslovàquia, la qual formava la primera part del himne txecoslovac, juntament amb l'himne eslovac que formava la segona part.\nEl teatre, d'estil neoclàssic, s'ha mantingut sense canvis significatius des dels seus primers dies. Construït pel Comte Nostitz-Rieneck, va ser inaugurat en 1783, amb la representació de la tragedia Emilia Galotti. Durant uns anys va ser conegut com a Teatre Nostitz i s'oferien especialment òperes en alemany i italià. En 1786 va fer-se la primera representació en txec.\nDurant els anys, el teatre va canviar diferents cops de nom i propietaris seguint els vaivens polítics; en 1798 va ser adquirit pels Estats Txecs de la Bohèmia i passà a anomenar-se Teatre Real dels Estats, però va ser rebatejat més vegades durant els anys veniders, fins que el 1990, va recuperar el seu nom actual.\nEn 1984, el teatre va ser un set de rodatge quan el director txec Miloš Forman va decidir rodar escenes de la pel·lícula Amadeus, guanyadora de 8 Oscars.\nAl costat del Teatre dels Estats hi ha la Universitat de Carles, el Karolinum, el nucli de la Universitat més antiga de Centreeuropa, fondada per Carles IV en el segle XIV. En el seu origen, no es disposava d'un espai físic propi i les clases, inicialment d'art, lleis, medicina i teologia, s'impartien en esglésies i monestirs de la ciutat. L'any 1366 va ser fondat el Col·legi Carles en el Barri Jueu i en 1388, Wenceslau IV, fill de Carles OV, va donar els edificis en el lloc actual, que amb el temps es van ampliant per a centralitzar tota la activitat de la Universitat en un mateix lloc, anomenat Carolinum, a inicis del segle XV.\nA partir del segle XVIII es van fer modificacions al conjunt d'edificis original per a unificar el seu aspecte sota una façana barroca, conservant-se només l'anomenada Porta Hus, l'Aula Magna (una gran sala cerimonial) i una finestra-mirador gòtica en la façana sud.\nA pocs metres, s'arriba al lloc més bonic de Praga: la Plaça de la Ciutat Vella. Una gran plaça delimitada per elegants edificis pintats amb amb tons rosats, ocres, verdosos, grisos i altres colors; una església d'estil austro-imperial; el Palau rococó de Goltz-Kinsky, la Casa de la Campana de Pedra, l'església de Tyn amb les seves dues torres punxegudes i l'edifici més famós de la plaça: l'Ajuntament amb la Torre del Rellotge Astronòmic.\nEn la cerimònia de coronació dels reis bohemis, com a part del Camí Reial, la processó s'aturava aquí per escoltar les declaracions de lleialtat del rector de la Universitat, de l'alcalde i dels regidors de l'Ajuntament.\nDarrere de l'església de Tyn, es troba el pati de Tyn, conegut com Ungelt, envoltat d'edificis de diverses edats i estils arquitectònics. Originalment era un pati fortificat amb fossat i muralles, aïllat de la resta de la ciutat, en el qual els comerciants extrangers declaraven les mercaderies que entraven en la ciutat. Per entrar, s'havia de pagar i a canvi s'obtenia allotjament, un lloc on guardar els béns i la protecció del rei. Aquest pagament es va convertir en duana i l'antiga paraula alemanya per a la duana era ungelt, que va donar nom al pati.\nL'edifici més interessant del pati és el Palau Granovsky, d'estil renaixentista, que data del 1558 decorat amb esgrafiats i pintures murals i amb una galeria, en el primer pis, formada per arcades. Les pintures mostren escenes de la mitologia grega i de la Bíblia.\nDarrera de l'edifici de l'Ajuntament i la casa U Minuty, formant un espai triangular, hi ha la Plaça Petita, la Malé náměstí, envoltada d'edificis de façanes barroques de múltiples colors, el centre de la qual hi ha una font envoltada d'una reixa de ferro que data del segle XVI, rematada a la part superior amb un lleó daurat, l'emblema de Bohèmia.\nLes cases pertanyien a rics comerciants i nobles; les de la cara sud conserven símbols que les identificaven abans que hagués un sistema de numeració. Ocupant el número 3, hi ha la Casa Rott (Dům U Rotta), que va adquirir Vincenc Josef Rott en 1855 i va decidir redissenyar la façana, tasca que s'encarregà en Mikoláš Aleš. Les pintures, realizades per Ladislav Novák i Arnost Hofbauer, representen eines de metall i al·legories de diferents treballs manuals (ferreria, carpinteria, jardineria...), combinades amb detalls florals i escenes mitològiques. En el centre destaca el nom del seu propietari VJRott. L'any 2002, va obrir en les seves portes, un hotel de categoria.\nA pocs metres de la Carrer Karlova i la Plaça de la Ciutat Vella, en direcció cap al Pont de Carles, hi ha la Plaça Marianské (Marianské Namesti), envoltada de grans edificis. A l'est, l'edifici del Nou Ajuntament; al nord, la uniforme façana de la Biblioteca Municipal; a l'oest, una de les entrades del Clementinum, i tancant al sud les parets del Palau Clam-Gallas. La Biblioteca Municipal presenta una façana molt ombrívola, amb una ornamentació que consisteix en una sèrie d'estàtues sobre l'entrada.\nEl Nou Ajuntament (Nová Radnice) va ser construït l'any 1911 per Osvald Polívka, reemplaçant les funcions administratives de l'històric ajuntament de la Ciutat Vella. Ombrívol i simètric, està construït en l'anomenat estil Secessió amb una façana barroca adornada amb el rostre de Josep II i al·legories de les Arts i les Ciències. A les cantonades, hi ha dues estàtues, obra de Ladislav Saloun. Una representa a l'Home de Ferro, que segons les llegendes seria un fantasma condemnat a rondar per la Ciutat Vella per haver matat a la seva amant. L'altra representa al Rabí Loew que troba la mort, al·ludint a una llegenda que explica que el rabí utilitzava els seus poders màgics per allargar la seva vida.\nEntre els carrers de Karlova i Seminarská, es troba l'Hotel U Zlaté Studny, que vol dir La Casa dels Pous d'Or. Es un hotem familiar instal·lat en un edifici històric del segle XVI amb una façana decorada amb sants de Bohèmia.\nEl carrer Karlova va a parar a la Plaça dels Cavallers de la Creu, on es troba el Pont de Carles. Durant el seu traçat contorna la façana sud del Clementinum, el complex d'edificis més gran de la Ciutat Vella i el segon de la ciutat, després del Castell de Praga.\nEl Klementinum té el seu origen en el segle XI, quan va ser construïda la Capella de Sant Climent, d'on deriva el seu nom. En les rodalies els dominics van establir un monestir l'any 1232. Tres segles després, l'emperador Ferran I invità als jesuites a Praga amb la missió d'expandir la fe catòlica. Van adquirir l'antic monestir i terrenys dels voltant, començant la construcció d'un enorme complex d'edificis. Els nous espais es van organitzar al voltant de cinc patis i es va construir una nova església de Sant Climent, l'església de Sant Salvador, habitacions conventuals i el gran col·legi jesuita.\nLa creixent riquesa i influència dels jesuites va fer que aviat rivalitzés amb l'altre Universitat de la ciutat, el Carolinum. El 1616, els protestants van expulsar als jesuites, retornant dos anys després i el 1622 es van unir les dues universitats i trasl·ladant la biblioteca del Carolinum al Clementinum. Així, els jesuites van obtenir el monopoli de l'educació superior en Praga, encara que dos terços de la població eren heretges ocults. En 1773, el Papa va disoldre la seva ordre, i els jesuites van haver d'abandonar Praga i l'educació es va secularitzar. El Clementinum va passar a convertir-se en la biblioteca de la Universitat de Praga, avui en dia la Biblioteca Nacional. Mitjançant visita guiada es pot visitar algunes de les seves sales com la Sala de la Biblioteca Barroca, la Torre Astronòmica, la Capella dels Miralls...\nMirant a la Plaça dels Cavallers de la Creu, hi ha una de les tres esglésies del complex, la Kostel sver Salvátora (Sant Salvador), que va començar a construir-se el 1578, amb un estil renaixentista, però les reformes de 1640 li donarén el seu aspecte barroc actual. Les torres s'afegiren en 1714, i les estàtues, de sants, les va realitzar l'escultor Jan Bendl.\nLa Plaça dels Cavallers de la Creu (Krizovnicke namesti) és la petita plaça que es troba abans de traspassar la Torre de Carles, que dóna accés al magnífic Pont de Carles. L'ordre dels Cavallers de la Creu amb Estrella Vermella va ser creada als voltants del segle XIII per Santa Inés de Bohèmia, sent la única ordre masculina creada per una dona i la única original de la Bohèmia. Inicialment eren simples voluntaris que es dedicaven a donar ajuda hospitalària, però amb el temps i responent a la necessitat de curar l'alma la integraren especialment sacerdots.\nEn el centre, es troba l'estàtua neogòtica de l'emperador Carles IV, realitzada en 1848 per a conmemorar els 500 anys de la creació del Carolinum. Dissenyada per Arnost J. Hähnel, l'estàtua mideix 4 metres i es pot veure el rei portant en la mà dreta la carta de creació. El peu de l'estàtua es troba ornamentat amb al·legories de quatre facultats de la Universitat: Lleis, Teologia, Medicina i Filosofia, així com estàtues de personalitats importants d'aquella època: Arnost de Pardubice, primer arquebisbe de Praga, i el seu succesor, Jan Ocko de Vlasim, Benes de Kolovraty, qui va acompanyar a Carles a la seva coronació com a emperador en Roma, i Matthias d'Arras, primer arquitecte de la Catedral de San Vito en el Castell de Praga.\nDonant a la plaça, també es troba l'església de Sant Francesc. Els Cavallers de la Creu es van instal·lar en el llavors pont Judith, predecesor del Pont de Carles, ocupant-se del seu manteniment mitjançant el cobrament de peatges. Així, construiren una església gòtica, un monestir i un hospital. En el segle XVII, l'església original va ser reconstruïda en estil barroc, segons el disseny de l'arquitecte francés Jean Baptiste Mathey, que es va inspirar en la Basílica de Sant Pere de Roma al dissenyar la gran cúpula. Cobrint l'interior de la cúpula, hi ha una pintura del Judici Final de Vaclav Reiner. En la façana es poden veure estàtues de sants de Bohèmia. En l'antic hospital del monestir adjacent es pot visitar una exhibició d'objectes de l'ordre així com restes de l'antic pont Judith.\nQuan els reis bohemis passaven per davant d'aquesta església, com a part del Camí Reial, eren saludats per l'ordre dels Cavallers de la Creu amb l'Estrella Vermella.\nAl costat del riu, en un edifici neorrenaixentista que va ser una antiga depuradora, es troba el Museu Smetana, dedicat a la vida i obra del compositor Bedřich Smetana (1824-1884), considerat el pare de la música nacionalista txeca. Amb una façana que no passa desapercebuda, està decorada amb abundants esgrafiats que representen la resistència de la Ciutat Vella envers els suecs en 1648, en una batalla que va suposar la última acció de la Guerra dels Trenta Anys. Dissenyat per Antonin Wiehl y acabat en 1887, era propiedat de la Companyia d'Aigua de Praga i disposava de tota la maquinària que bombejava l'aigua del riu i la distribuia en la ciutat. Posteriorment va ser transformat en oficines i l'any 1936, la ciutat donà l'edifici a la Fundació Bedřich Smetana, sent des de llavors seu del museu.\nAnar a: La Plaça de la Ciutat Vella (Staroměstské náměstí) | L'Ajuntament de la Ciutat Vella i el seu rellotge astronòmic | El Pont Carles | El Barri Jueu | Index de Praga


Salvapantalles de aquaris i peixos gratis\nSalvapantalles de aquaris i peixos\nAquaris i peixos en el seu equip\nSalvapantalles animados de aquaris i peixos\n21 salvapantalles gratuïts de aquaris i peixos per descarregar i instal·lar al seu ordinador con sistema operatiu de Windows, totalment compatible amb Windows 7, Windows 8, XP, Vista i altres sistemes operatius que s'han descarregat 375.961 vegades. Descarrega els screensavers de aquaris i peixos que protegeixen la pantalla i el monitor amb els nostres programes gratis. Aquest lloc web compta amb 3564 arxius de Donwload, que s'han descarregat per 5.707.638 usuaris!\nEls aquaris o peixeres són un dels mitjans artificials més comuns d\_'habitatges per a tots els amants dels animals aquàtics. Un aquari és una recreació dels ambients aquàtics d\_'aigua dolça, peixos marins o d\_'aigua salobre, invertebrats, plantes o qualsevol altra cosa que vostè vol posar en el seu interior amb vida. La bola de vidre en forma de bol és el més comú i és el que solen donar als nens amb el seu primer peix. Tropicals de l\_'aquari si l\_'aigua calenta i pot ser aigua de mar o aigua salada. Aquari marí d\_'escull si té roques oa l\_'interior de corall. Tanc de peix pot ser per a l\_'alimentació o la cria, també es refereix a la mida i la capacitat d\_'aigua. Inici aquari amb diferents peixos i plantes per a la decoració o com un hobby. Ells són molt comuns entre els amants del peix. Per als amants del peix, pot girar el monitor de l\_'ordinador o ordinador en un tanc ple d\_'aigua, que peixos de colors neden al fons del mar.\nScreensavers de aquaris i peixos\nSalvapantalles gratuïts de aquaris i peixos\nSalvapantalles de peixera amb un peix\nDescarregat 2959 vegades\nEts nostàlgic de tenir un recipient amb un peix dins?, Afortunadament aquí hi ha un estalvi de pantalla amb un peix en una peixera sense aquest peix morirà, perquè és virtual, no necessita cura, no hi ha canvis d'aigua, o aigua de control de pH. Si vostè vol tenir un peix en una peixera, millor veure aquest estalvi de pantalla, lliure, els peixos no moren, la vida i també omplen la pantalla del seu ordinador.\nSalvapantalles de llagosta\nDescarregat 2728 vegades\nAquesta llagosta és molt feliç, saludant des d'una platja del Carib. Aquest crustaci pertany a l'espècie de les llagostes, que són els que habiten en els mars d'aquesta part del món. Aquest animal sembla ser molt feliç quan es publiqui. Aquests animals tenen un gran interès gastronòmic a les persones perquè són un aliment molt apreciat. Afortunadament, aquesta llagosta és segura en aquest paradís de platja!\nSalvapantalles de bombolles\n6 de 10 - 147 vots\nDescarregat 5407 vegades\nAmb aquest estalvi de pantalla, la pantalla del seu PC es veurà com que d'alguna manera es va omplir d'aigua. Aquesta és la forma en què es veu com quan vas a bussejar sota el mar, només que aquesta és millor, perquè vostè no ha de mullar-se o sortir de casa i anar de vacances o quedar-se sense aire! Bombolles sense fi per relaxar davant del monitor en els seus moments de tranquil·litat quan vostè no està fent res. El fons del color blau ens recorda el fons del mar i augment de les bombolles cap amunt transportar imaginàriament a una classe d'immersió virtual, ens recorda que quan estem perduts al fons del mar han de buscar bombolles per trobar la superfície de camí. Amb aquest estalvi de pantalla gratuït que et pots sentir com si estiguessis busseig sota el mar.\nSalvapantalles de meduses\nDescarregat 11131 vegades\nLes meduses són animals marins pertanyents al tall celenterats que tenen un cos gelatinós amb forma de campana. Dins d'ells, pengen tentacles, amb el qual els ruscs que produeixen i de vegades paràlisi a causa d'un fort verí. Cada moment, molts nedadors són infermera per picades de meduses, especialment a l'estiu. Si t'agrada el ritme hipnòtic de la medusa, pot compartir aquest estalvi de pantalla a les xarxes socials per mostrar als teus amics. Descarrega un estalvi de pantalla meduses molt relaxant.\nSalvapantalles de fons de l'aquari\n7 de 10 - 7202 vots\nDescarregat 49504 vegades\nRelaxant salvapantalles animat d'una escena marina recreat en un aquari. Veiem algunes fulles que suren a la superfície de l'aigua i el fons amb pedres. L'aigua sempre té un efecte calmant, i el fons del mar sembla tan serena i impenetrable. Aquesta imatge en moviment és el fons marí d'un aquari o el mar. L'aigua és clara, pel que ens permet veure totes les pedres i roques que formen el sòl. Un full seca flotant a la superfície de l'aigua seguint el curs del corrent.\nSalvapantalles de tresor enfonsat\nDescarregat 5354 vegades\nT'agraden les aventures? Amb aquest salvapantalles gratuït, vostè serà capaç de guanyar un tresor enfonsat, si vostè és capaç d'arrencar des del tauró el custodia! Un tresor pirata veritable es troba sota el mar, esperant a algú per recuperar-lo de les profunditats de l'oceà. Si vostè té un esperit aventurer, aquest salvapantalles és perfecta per a tu. Sentir-se com un autèntic corsari recuperar tresors del fons del mar. Un tresor és una gran acumulació de riqueses, especialment monedes i joies antigues.\nSalvapantalles de bus\nDescarregat 3375 vegades\nExplora el mar amb aquest estalvi de pantalla gratuït d'un bus sota l'aigua natació, surant prop del fons del mar. Aquesta diversitat té un vestit antic de busseig, el primer model que existia, i que van permetre a l'home entrar a l'oceà i més incursions sota l'aigua sense revestiment. Busseja amb nosaltres i amb el nostre estalvi de pantalla de busseig.\nSalvapantalles de fons del mar\nDescarregat 4564 vegades\nEl fons del mar és un dels ecosistemes més bells del món a la llar de milions d'animals, els corals, i en aquest estalvi de pantalla també es pot veure que se submergeixen sota l'aigua acompanyat de dofins. El fons del mar on els peixos i les algues viuen en la foscor típica de la posta del sol. Submergeix-te en el fons del mar amb aquest estalvi de pantalla blau i negre, com l'aigua i plena de bombolles, peixos i dofins. Obriu una finestra cap a l'oceà en el seu monitor.\nSalvapantalles de esculls de corall\n6 de 10 - 1617 vots\nDescarregat 69227 vegades\nL'ecosistema dels esculls de corall és una de les més vívides i acolorides de la natura. Els corals són de construcció a causa de les aigües marines més càlides que serveixen com a hàbitat per a milers d'espècies de peixos, crustacis i altres animals marins de molts colors. Els animals marins es mouen en aquest estalvi de pantalla dels esculls de corall tropicals vius. Mira com els peixos neden en el seu monitor.\nUn aquari d\_'aigua dolça amb plantes i peixos tropicals. Els tancs de peixos és un viver que consisteix en almenys un costat transparent en el qual es mantenen les plantes o animals viuen a l\_'aigua. Per aquariofília, tot i que els invertebrats, amfibis, mamífers marins, i les plantes aquàtiques també estan allotjats en aquaris. Aquaris en forma de bol. Paisatges submarins. Esculls tropicals. La vida marina. Els peixos són els animals més comuns en els mars i oceans i són animals bonics, així que com per mantenir-los en casa en aquaris o peixeres, gaudir dels seus colors. Tenim peixos tropicals, que són els que tenen colors brillants, o podem ser peixos d\_'aigua apagats colors freds. Un aquari pot tenir invertebrats, mol · luscs, algues, tortugues o qualsevol altre animal que viu en aigua. Divertit i colorit per al seu equip. Si t\_'agrada viure en l\_'aigua i t\_'agrada la pesca, l\_'exploració submarina, ecologista i vostè està preocupat per la salut dels mars i hi ha moltes raons per voler tenir aquesta bellesa que t\_'envolta. Els protectors de pantalla li permeten fer-se càrrec del seu ordinador o ordinador mentre té més personalitzada i adaptada als seus gustos. T\_'agraden els peixos de colors? Ja que som fills, aprenem a apreciar la seva bellesa i els colors, li agraïm la gràcia amb que es mouen en l\_'aigua i aprendre de la natura amb l\_'exemple. Gaudeix de la vida en el seu propi PC amb el moviment, l\_'animació i la pau del mar i l\_'aigua.


Aquest passat dissabte amb Matèria BCN, vam fer la Passejada foto-històrica per Diagonal Mar i el Fòrum. Al llarg de 3 hores des de la posta del sol, vam recórrer els terrenys del Parc del Fòrum i Diagonal Mar. Vam parlar sobre la creació del Parc del Fòrum l'any...\nNova web per a MATÈRIAbcn!\nEn els últims mesos he estat realitzant el projecte de la nova pàgina web de MATÈRIA bcn, i des d'aquest passat cap de setmana que ja està oberta al públic i funcionant! La nova pàgina web està disponible tant en català com en castellà i d'entre les seves...\nTaller infantil de fotografia al Mar\nEl passat diumenge 17 de febrer vam realitzar el taller infantil de fotografia i història al Mar de Barcelona. Havent reunit una quinzena de nens d’entre 6 i 10 anys i amb els pares respectius, vam iniciar una passejada per a fer un recorregut prop del mar al llarg de...\nPassejada fotogràfica al 22@\nAquest dissabte vam realitzar la passejada foto-històrica pel 22@. Vam parlar de l’evolució del Poblenou, del nou projecte del barri i vam visitar-ne alguns dels edificis emblemàtics. També vam parlar de fotografia, de composició, de foto urbana i d’arquitectura, i...\nTaller infantil de fotografia i història per Ciutat Vella\nEl passat diumenge 13 de gener vam realitzar el taller infantil de fotografia i història per Ciutat Vella. Havent reunit una quinzena de nens d’entre 6 i 10 anys i amb els pares respectius, vam iniciar una passejada per recórrer els racons més emblemàtics del barri al...\nPassejada foto-històrica al Parc del Guinardó: Fotografia de Paisatge\nEl passat dissabte vam realitzar la primera passejada foto-històrica d'aquest 2013 amb MATERIA bcn. Amb una mica més de fred de l'habitual, vam pujar cap al Parc del Guinardó i els Búnkers del Carmel, una localització perfecte per a iniciar-se en la fotografia amb el...\nTaller infantil de fotografia de Nadal\nAquest diumenge vam acabar la temporada de cursos foto-històrics amb el Taller Infantil de Nadal. Amb un grup de petits fotògrafs vam recórrer el barri de Ciutat Vella per a descobrir-ne les històries de Nadal que s'hi amaguen i fer-ne les millors fotos. Vam aprendre...\nFotografia nocturna per Nadal\nAquest cap de setmana vam realitzar el tercer i últim nivell del nostre curs de fotografia, concretament FOTOGRAFIA NOCTURNA per Ciutat Vella i la Fira de Nadal de Santa Llúcia. Vam recórrer el casc antic de Barcelona i llocs cèntrics com Plaça Catalunya, per acabar a...\nTaller infantil al Parc Agrari del Baix Llobregat\nA principis de desembre, vam realitzar el Taller infantil al Parc Agrari del Baix Llobregat amb un grup de nens i nenes que tenien moltes ganes de fer fotos! Vam descobrir molts racons del parc, la seva fauna i la flora, així com molts dels camps i les verdures que...\nJoan Colomo en concert a la Sala Be Cool\nAhir a la nit vam estar escoltant uns temonazos a la zona alta, amb en Joan Colomo!\nFotografia urbana i composició per Ciutat Vella\nEl passat dissabte 17 de novembre va tenir lloc la Passejada foto-històrica per Ciutat Vella. Vam tenir un dia una mica gris que ens va acompanyar i vam parlar de fotografia de fotografia urbana i composició, de llum, de càmeres, de com retratar a persones, i moltes...\nEl passat 28 d'octubre vam realitzar el Taller Infantil per Ciutat Vella. Us deixem un petit recull de fotos i us animem a apuntar-vos a la propera sortida, aquest diumenge 18 de novembre al Parc de la Ciutadella! Més informació: Tallers infantils de fotografia i...\nAquest proper diumenge dia 18, MATERIA BCN i JOAN TORRENS us proposem un nou itinerari enfocat als més petits de casa, el Taller Infantil d'Història i Fotografia pel Parc de la Ciutadella. Una manera diferent, original i divertida d'entendre la història de la nostra...\nCurs de fotografia nivell 2: Foto urbana i composició a Ciutat Vella\nAquest dissabte 17 de novembre, d'11 a 14 hores, us esperem a la Passejada foto-històrica que realitzarem conjuntament amb Matèria BCN per Ciutat Vella i en la que parlarem de Fotografia Urbana i Composició. En aquest itinerari us ensenyarem a capturar l’ànima d’una...\nInici del curs de fotografia: Paisatge a Montjuïc\nAquest cap de setmana, comencem el nostre curs de fotografia trimestral i ho fem amb la Passejada foto-històrica de nivell 1 on parlarem de Fotografia de Paisatge als Jardins de Costa i Llobera i Miramar de Montjuïc! La sortida serà aquest dissabte dia 20 d'octubre de...\nJa tenim aquí la nova programació de tardor per a les passejades foto-històriques que realitzem conjuntament amb Matèria BCN. Després de l'especial de foto nocturna de l'estiu, tornem amb el curs escalonat en tres nivells però incorporem nous itineraris i llocs a...\nJa tenim aquí la nova programació de tardor per als tallers infantils de fotografia i història que realitzem conjuntament amb Matèria BCN. Després de l'especial als parcs de l'estiu, tornem amb una nova programació per a no deixar de fer fotos en cap moment: ...\nTornem de vacances i comencem amb novetats... i la primera un bon rentat de cara al meu portfolio. Moltes fotos noves i més galeries, i a més a més s'aniran actualitzant regularment! Aquí teniu l'enllaç: www.joantorrens.com/portfolio A la galeria de Retrat...


Tornen les classes de gimnàstica per a la gent gran. | Ràdio Palafolls\nHome Societat Tornen les classes de gimnàstica per a la gent gran.\nMarc Ferri , octubre 3, 2011\t / 442 0\nAquest dilluns s’ha tornat a posar en marxa les classes de gimnàstica adaptada per a la gent gran. Es tracta de dues sessions setmanals d’activitat física dissenyada per poder realitzar els treballs musculars indicats per mantenir la condició física de les persones grans. Ho ha explicat Xesca Torres treballadora social de l’Ajuntament de PLF.\nA partir d’avui, cada dilluns i cada dimecres s’impartiran les classes en sessions d’una hora al matí. Primer les classes es faran a la fàbrica Forroll del barri de St. Lluís i en acabat, es repetiran al casal de la Dona del centre.\nLes persones que vulguin participar han de ser jubilats o pensionistes i han d’adreçar-se qualsevol dia de classe per informar-se o inscriure’s.\nHo ha explicat la pròpia Xesca Torres, que recorda que el servei és gratuït i adreçat a persones empadronades a PLF.\nAquest és el 4t any que es fan aquestes sessions físiques a la nostra localitat.