CLUB DE LECTURA "SANT NARCÍS"1: 06/01/2008 - 07/01/2008\n"Pels camins de l'Empordà" Günter Grass-Josep Pla\nPLA, Josep. El pagès i el seu món dins Els pagesos.Barcelona: Ed. Destino, OC VIII, 1968, (Davant d’un mas) p. 88\nL'exposició espodrà visitar a la Fundació Josep Pla, Carrer Nou, 51, a Palafrugell\ndes del 28 de juny al 31 d'agost\nPublicat per Lluis Hil a 6/28/2008 04:21:00 p. m. Cap comentari:\n"CONTES AL BLOG" - EL BLOG DELS CONTES\n"CONTES AL BLOG"\n(El blog dels contes)\nDes del Club de lectura "Sant Narcís", una nova i bona notícia: Acaba de néixer un nou blog: "CONTES AL BLOG", un blog exclusiu per als CONTES!!\nA tothom que tingui contes escrits i a tothom que treballi aquest gènere literari, que vulgui publicar-los, i així donar-los i donar-se a conèixer, ho pot fer, des d'ara, en aquest blog.\nNOMÉS CAL QUE ENS FEU ARRIBAR ELS TEXTOS\n1) a través del correu electrònic lluisgil@eldimoni.com\nPodeu adjuntar-hi una imatge relacionada amb el text\n2) deixant el CD gravat al Centre Cívic de Sant Narcís, adreçat a: Club de lectura "Sant Narcís"\no a Lluís Gil (Coordinador del Club de lectura).\n3) deixant el text en un sobre, adreçat als mateixos (nosaltres ja el transcriurem).\nHi posarem una imatge que tingui alguna relació\nEn qualsevol dels tres supòsits cal deixar:\nun telèfon de contacte de l'autor o autora,\nel nom i cognoms,\ni la població\nEsperem que "CONTES AL BLOG", comenci a rutllar desseguida.\nPublicat per Lluis Hil a 6/26/2008 09:32:00 a. m. Cap comentari:\nRetalls de lectura - Judit Pujadó - "Una memòria ben viva"\nMonument a Carles Rahola (Rbla. de la Llibertat. Girona)\n(Obra de Paco Torres Monsó)\n“Que no es torni a aixecar el patíbul en el clos august\nde la noble i estimada ciutat de Girona”\nUna memòria ben viva*\nCarolina Rahola i el seu marit Emili Ros viuen al mateix pis de la Ronda Ferran Puig on Carles Rahola hi tenia el despatx i la família. Ells dos han conservat ben viva la memòria de l’escriptor, i el record encara dolorós de la seva execució. Dins de casa es conserva el despatx tal i com el va deixar el darrer dia. L’únic que van treure van ser les imatges de Napoleó, que el seu pare tenia per tot arreu.\n“Qui robava la independència, -n’havia dit Rahola- donava en canvi llum de pensament i civil dignitat”. Als darrers dies de la guerra, per aquesta casa hi van passar molts intel·lectuals catalans camí de la frontera. Tots van insistir, però Rahola no volia fugir, no havia fet res. Finalment es decidí i acompanyat de la seva filla i el seu gendre va prendre els camins de l’exili. Arribant a Figueres, Rahola no tenia documents per a passar la frontera. Van seguir fins a la Jonquera, però en el desori de la retirada no trobava qui els aconseguís. El seu gendre va marxar a Perpinyà decidit a portar-los, però Carles Rahola, passant els dies, va desistir. Va emprendre el camí de tornada. Mentre aconseguia que un camió de repartir la llet que venia de buit el portés a la ciutat, Bosch i Gimpera enviava una cotxe a buscar-lo i el seu gendre tornava amb els documents. No el van localitzar. Altre cop a casa Rahola es va amagar, però després va reiniciar la seva feina a la Diputació. Allà el van detenir el 17 de febrer. Les autoritats franquistes havien trobat papers que deien que Carles era fidel a la causa republicana. Era suficient. Amb velocitat vertiginosa es van aplegar documents, exclusivament paraules i més paraules, l’únic crim comès per aquell home que a tanta gent havia ajudat els primers dies de la guerra. En el consell de guerra, al que va assistir la Carolina amb només setze anys, i un bon grup de ciutadans consternats, era condemnat a mort. De res no van servir els avals ni les demandes de commuta de la pena. Franco va enviar el seu “enterado” i Carles Rahola moria la matinada del 15 de març, afusellat. Qui el va enterrar a la fosa comuna va marcar el lloc colgant-lo amb una terra de color diferent. Gràcies a això la família va poder recuperar el cos. La seva dona va arrossegar dins d’un carretó, tota sola pels carrers de Girona, una creu de pedra amb el nom del seu marit i la va erigir damunt la tomba. Mare i filla van haver de sobreviure soles a la ciutat. Decidides a llogar habitacions, els únics llogaters que trobaven eren soldats franquistes que participaven dels piquets d’afusellament i mataven homes com el seu. Carolina, amb els anys, lamenta no haver aprofitat a estar-se més estones amb el pare, a qui veia sovint treballant al despatx. Però al llarg de tota la vida no ha deixat de complir l’encàrrec que va fer als fills des de la cel·la dels condemnats, en petits papers que amagava entre la roba bruta: “Conserveu els meus escrits, guardeu els epistolaris. Ferran, Maria, Carolina: mireu de completar els vostres estudis. Penseu que amb una bona cultura interior (...) sereu ben rebuts pertot i reeixireu en les empreses més difícils”.\n* Article publicat al suplement GIRONA, de La Vanguardia del divendres 13-06-08.\n- Imatge extreta de Google (no és la que il.lustra l'artice original)\nPublicat per Lluis Hil a 6/17/2008 01:04:00 a. m. Cap comentari:\nPublicat per Lluis Hil a 6/13/2008 12:36:00 p. m. Cap comentari:\nAl IV Certamen nacional de lectura en veu alta, premi a un alumne gironí\nUn alumne del col·legi privat Saint George's School, de Fornells de la Selva, ha guanyat un dels premis del quart Certamen nacional infantil i juvenil de lectura en veu alta. Es tracta del gironí Marc Donaldson, que va guanyar en la categoria de Grumets Verds, corresponent als escolars de 10 a 12 anys. Les lectures de la fase final del certamen s'han extret dels llibres Supermegaextraescolars, de Mercè Anguera; Les balenes desorientades, de Gemma Lienas; Viatge al centre de la Terra, de Jules Verne, i El testament de John Silver, de Josep Vallverdú.\nNotícia publicada al Diari de Girona el 12 de juny de 2008. Comarques. Educació.\nPublicat per Lluis Hil a 6/13/2008 12:52:00 a. m. Cap comentari:\nRetalls de lectura - Eva Piquer - "Karaoke literari"\nL'Auditori de Barcelona acull la final del quart certamen nacional\ninfantil i juvenil de lectura en veu alta\nKaraoke literari / Eva Piquer\nEls premis del quart certamen infantil i juvenil de lectura en veu alta són, segons la categoria, un llibre i una bicicleta (els rebrà Àlex Durante, de Sant Cugat del Vallès), un llibre i una càmera de fotos submergible (seran per a Marc Donaldson, de Fornells de la Selva) o bé un llibre i una videocàmera digital (se'ls endurà Clara Tobeña, d'Olesa). És a dir: un llibre i un premi de debò. Perquè els guanyadors són lectors, però no són tontos. O justament no són tontos perquè són lectors. Entrar a l'Auditori amb l'objectiu d'assistir com a periodista a la final del concurs -convocat per la Fundació Enciclopèdia Catalana amb el suport del departament de Cultura- costa més que entrar dins un avió transatlàntic sense haver-te descordat abans el cinturó al control de metalls. És tan difícil, per entendre'ns, com llegir d'una tirada A la recerca del temps perdut. Durant l'estona que triguen a decidir si m'acrediten o no, m'empasso tres capítols sencers de la novel·la que duc a la motxilla (una pista: no és de Proust). Les esperes fan de més bon suportar, amb un llibre a les mans. Els finalistes són 36 alumnes seleccionats d'en-tre 5.000 estudiants de 92 escoles catalanes. Són tots a l'escenari. Per grups d'edat, es col·loquen en fila i van llegint ara l'un ara l'altre uns quants paràgrafs del llibre que toca, tan bé com els ho permeten els nervis. Simultàniament, el text surt imprès en una pantalla gegant, com si fóssim en un karaoke literari. Jugo a fer de jurat. Una adolescent llegeix explica en lloc de replica: descartada. Un noi diu presència amb essa sorda: un altre que cau en combat. Un nano amb la samarreta vermella fa unes pujades i baixades de volum que riu-te'n de l'alcalde He-reu: res a pelar. Val a dir que té mèrit, aquesta canalla: L'Auditori ple impressiona, i els cinc membres del jurat asseguts a l'estil Risto Mejide, doncs també. "Llegir ens fa + grans", assegura l'eslògan institucional que apareix a la pantalla. Un eslògan adequadíssim per als adolescents amb acne juvenil, com em va dir l'altre dia en Màrius Serra. Mentre el jurat delibera, i abans que el conseller Tresserras ens expliqui a tots plegats que un país de lectors és un país més just i més democràtic, el malabarista Boni entreté el públic. "Com que som en un certamen de lectura, he pensat... i si els recités uns versos?", fa en Boni, disposat a homenatjar Joan Brossa. "Nooo....", responen en veu baixa els nens que seuen a prop meu. La cara que fan és tot un poema visual.\nNotícia publicada al diari AVUI, pàgina 39. Dijous, 12 de juny del 2008\nPublicat per Lluis Hil a 6/12/2008 02:08:00 p. m. Cap comentari:\nEl Club de lectura "Sant Narcís" va participar a les "12 Hores de lectura viva" (Amics del Museu d'Art i Gremi de Llibreters de Girona)\nLluís Gil, del Club de lectura "Sant Narcís", participant a les "12 Hores de lectura viva", organitzades pels Amics del Museu d'Art i el Gremi de Llibreters, de Girona, homenatjant aquest any l'activista català Feliu Matamala i Teixidor.\n(Va llegir el primer capítol de Cera, d'en Miquel Pairolí)\nPublicat per Lluis Hil a 6/10/2008 02:09:00 p. m. Cap comentari:\nPep Admetlla escriu sobre el "LECTURES" de Lluís Lucero:\n"Escoltar Lluís Lucero sempre és un luxe..."\nPep Admetlla va escoltar el poeta gironí Lluís Lucero, que va tancar el cicle "LECTURES", dedicat a la poesia i els poetes, i escriu...\n"Escoltar en Lluís Lucero sempre és un luxe. El fet d’escoltar-lo fa que l’atenció es torni més sensible, més lleugera i més lligada a la música de la paraula. La modulació de la seva veu, la cadència i sonoritat dels seus poemes ens acosten al poeta més íntim; al Virgili que acompanya a un cec per les vores circulars de la Divina Comèdia. Aquesta capacitat de captar l’atenció de l’oient, de traslladar·lo a un món íntim i personal fa que ens emocionem, que tinguem els sentits en actitud expectant, la pulcritud i sensibilitat del seu llenguatge, l'atmosfera que enbolcalla l’espai fa que poguem construir arquitectures mentals que es sustenten diàfanes sense pilars ni maons. Els poemes, són com parets que creixen al nostre voltant com un laberint. En Lluís ens dona el fil perquè el poguem seguir, mentre construeix pas a pas i davant nostre, els camins fets de sentiments, desitjos i records que teixeixen els seus poemes. Al centre del laberint, on no hi ha final, només en Lluís, ens diu sense dir-ho, que això no és l’acabament sinó la pausa del principi. És el que poguem retenir nosaltres, són els mots, els sons i les paraules; són els records i els rastres deixats per aquesta parla serena i intensa farcida d’emocions entre la pell i l’ànima . Ha estat una lectura en l’intimitat, un veritable plaer."\nPublicat per Lluis Hil a 6/03/2008 12:23:00 a. m. Cap comentari:\n"Pels camins de l'Empordà" Günter Grass-Josep Pla...\nRetalls de lectura - Judit Pujadó - "Una memòria b...\nEl Club de lectura "Sant Narcís" va participar a l...\nPep Admetlla escriu sobre el "LECTURES" de Lluís L...


News SQ | Diari Sant Quirze - News SQ | Pàgina 26\nInici » Tag Archives: News SQ (pàgina 26)\nEl proper dilluns es procedirà a la desinfecció segons el protocol de legionel·la i es tornarà a omplir NATURA I MEDI AMBIENT. Tot està preparat per començar les tasques de neteja del llac de parc de les Morisques. El llac ja s’ha buidat i a continuació el proper dilluns es procedirà a la desinfecció segons el protocol de la legionel·la, ...\nAltres punts del municipi ja han estat objecte de millores en l’accessibilitat SOCIETAT. L’Ajuntament ha iniciat avui els treballs de supressió de barreres arquitectòniques a l’àmbit de la ronda d’Arraona. Aquesta actuació té com a objectiu crear un itinerari accessible a la vorera de la ronda d’Arraona més propera al parc de les Morisques, en el tram que va des ...\nCULTURA / SOCIETAT. A partir del proper dilluns 1 de juny, reprenem el servei després d’uns mesos d’inactivitat a causa de la pandèmia sanitària per Covid-19. L’horari serà especial per cobrir les franges horàries en què els diferents col.lectius d’edat poden sortir al carrer. dilluns, els dimecres i els divendres al matí, de 9 a 13 hores dimarts i els dijous a ...\nSOCIETAT. A partir d’avui dimecres 27 de maig, la Policia Nacional reinicia de manera gradual i progressiva el servei de cita prèvia per la obtenció o renovació del DNIe o Passaport a través de la pàgina oficial www.citapreviadnie.es, per a tots aquells territoris que es trobin en la Fase II del Pla de transició cap a la nova normalitat. A ...\nDes d’aquest dilluns 25 de maig, tots els parcs i espais naturals protegits de la Xarxa de Parcs Naturals han assolit la fase 1 de desconfinament. Això ha comportat l’obertura tant de les àrees d’aparcament com dels miradors, però els equipaments i les àrees de lleure encara segueixen tancats. NATURA I MEDI AMBIENT. El pas a la fase 1 ha ...\nL’Institut Català d’Energia dona el tret de sortida a la Taula de l’hidrogen en la transició energètica\nEn la sessió hi han pres part 90 participants de més de 40 empreses, entitats i administracions S’han creat 4 grups de treball per estudiar l’aprofitament d’aquest recurs: generació d’hidrogen renovable; transport i subministrament; descarbonització a la indústria i als edificis, i mobilitat TECNOLOGIA/EMPRESA. L’Institut Català d’Energia (ICAEN), entitat adscrita al departament d’Empresa i Coneixement, ha posat avui en marxa ...\nSOCIETAT. Connecta SQ ens proposa una iniciativa de Barcelona: “Demanem un pla de desconfinament en què es prioritzin les persones i la mobilitat justa i sostenible envers l’ús del vehicle privat. La contaminació atmosfèrica ens afecta greument la salut i agreuja els efectes de la Covid-19. Volem recuperar les nostres ciutats. Unes ciutats saludables i que cuidin del nostre clima. ...\nPàgina 26 de 293« Primer...1020«2425262728\t»\t304050...Últim »


L'alcalde de Lleida condemna una presumpta "agressió racista" a un senegalès\nL'alcalde de Lleida, Miquel Pueyo, ha condemnat aquest divendres, en el ple de l'estat la ciutat, una "presumpta agressió racista i xenòfoba" a un senegalès d'uns 47 anys empadronat a Lleida per part de cinc nois al Barri de Cappont.\nAlbert Woodfox denúncia a "Celda de aislamiento" el racisme i la corrupció que impera en la justícia dels Estats Units\nWoodfox descriu les misèries de la vida carcerària, el maltractament rebut no només dels funcionaris, sinó també dels "Freemen"\nPrimera investigació policial a nivell de l'Estat espanyol vinculada a la supremacia blanca.\nEl racisme, la xenofòbia i la LGTBIfobia augmenten a Barcelona el 2020 tot i el confinament\nEls principals motius d'aquests incidents han estat el racisme i la xenofòbia\nUna universitat de moda de Nova York als Estats Units va ser acusada de racisme després que demanés a les models que portessin orelles protèsiques, llavis grans i celles gruixudes en una desfilada de moda d'estudiants de disseny de moda a Manhattan, Nova York.\nLa conspiració de facebookaires maies "semianalfabets"\nEls tradicionals mitjans de "comunicació" van ser i són eines de dominació per a la "normalització" del racisme. Però plataformes com Facebook estan canviant les coses.\nSOS Racisme Catalunya veu "inacceptable i perillós" el discurs de Quim Torra\nEl Consell de l'entitat critica que es tracta d ' "un discurs que és encara més greu quan s'utilitza des d'àmbits institucionals i des d'una posició de poder".\nSón vostès conscients senyores i senyors diputats del bloc independentista que han nomenat un polític xenòfob amb una qualitat democràtica residual que fa inviable la convivència?\nEl racisme és la primera causa de discriminació a Barcelona\nEls principals motius de discriminació en 2017 van ser per racisme o xenofòbia (39%), seguits del gènere (12%), la discapacitat (9%) i LGTBIfobia (8%).\nEUA i el revisionisme històric\nEl gran problema és el desconeixement de la història, gran oblidada en els sistemes d'educació, però utilitzada, de forma abusiva, per donar carta de legitimitat a idees actuals.


Stefanie i el seu marit retornen a Barcelona després d’una llarga estada a Nova York i el pis ara els sembla casa d’algú altre. Fa temps que no hi son i es retroben amb objectes que fins aleshores no havien trobat a faltar. Omplen la nevera i renten llençols, i aquell pis esdevé la llar altra vegada. Els gestos quotidians els vinculen a un espai que havien oblidat. D’aquesta manera Stefanie Kremser comença a ensenyar el seu univers al llibre Si aquest fos el meu carrer, publicat per Edicions de 1984 aquest mes de gener. Els capítols salten de país a país, d’època a època, a través d’un únic fil conductor: les cases on ha viscut. Les descriu, en recorda els espais, la seva ocupació, explica la vida que havia anat canviant a mesura que canviaven les parets. Perquè la memòria, diu, és una successió de llocs i adreces que conformen la biografia del record.\nEn consultar arxius i repassar llicències d’obres de principis de segle vint, hi ha una tipologia d’edifici que es repeteix sovint entre les diferents caixes i unitats d’instal·lació. A les cases, generalment construccions entre mitgeres, la planta baixa es dedicava al negoci familiar i les superiors a l’habitatge. Des dels monuments més coneguts, com ara la Casa Masó de Girona, fins als negocis familiars, com ara Can Gumà de Torroella, les estances dels edificis organitzaven l’espai de manera gradual segons la privacitat requerida. I aquesta disposició s’adaptava d’una generació a la següent, que aportava un punt de vista nou a la tradició. Un cop les feines es van concentrar en edificis destinats exclusivament al treball, però, les plantes baixes van perdre el taller i la botiga. Perquè la gent ja no treballava a casa, ho feia a la fàbrica i ho fa als centres comercials. En aquesta nova ciutat deshabitada, el model es perpetua des de la gestió de la infantesa. Per això algunes famílies s’empesquen la manera d’empadronar els fills a casa de parents o amics més o menys propers. Perquè així poden escollir l’escola que els sembla més adient i que, habitualment, no es troba al barri on viuen. La vida dels infants ja no té lloc al costat de casa i les seves amistats de classe ja no són les amistats del barri.\nLentament, els carrers han anat perdent la llum dels establiments i els cartells de «es lloga», o directament «es ven», presideixen persianes baixades que protegeixen vidres polsosos. Les entrades han perdut la llum interior. Quan passeges al vespre i passes per un carrer on les plantes baixes tenen el llum encès, els habitants t’acompanyen i et fan sentir més segura, menys sola. Per uns metres, la ciutat deixa d’estar poblada per ombres fantasmagòriques. Les finestres il·luminades a peu de carrer les expulsen. Qui sap si després d’aquests dies de retorn a casa, on prolifera el treball a distància, redescobrim on vivim i noves maneres de viure-hi. Qui sap si aquests dies de reclusió afavoreixen un canvi de tipologia constructiva que retorni les persones a les cases d’abans, on viure i treballar formaven la realitat fluida que organitzava la vida.\nEl llibre de Kremser és un relat d’arquitectura meravellós que un cop obres ja no pots tancar. En aquest temps mancat de passejos, els seus paisatges eixamplen horitzons. La lectura alleugereix una estona aquests dies de redistribució. És com sortir al carrer.\nEntrada prèviaAnterior església de Sant Agustí de Lloret Salvatge | St Augustine’s church in Lloret Salvatge\nEntrada següentSegüent Història del Palau Reial de Torroella (1759-1815): radiografia d’un palau barroc


De punta a punta: PR C-1: (Valls) - Puigpelat - Reus\nPR C-1: (Valls) - Puigpelat - Reus\nUn dia d'aquells que no sabia ben bé què fer ni on anar, em vaig posar a mirar el llistat de PRs de la FEEC i el primer que vaig trobar va ser el PR C-1, de Puigpelat a Reus; tenia bona combinació de transport -tren a Valls i a Reus- i només havia de fer un curt enllaç de Valls a Puigpelat. Així que al día següent, vaig agafar el primer tren cap a la capital de l'Alt Camp.\nUn cop finalitzat, no diré que vaig punxar però per poc. La ruta no té gaire interès paisatgístic, per no dir cap ni un. Es pot resumir en camps d'oliveres, de garrofers i vistes sobre les muntanyes que envolten el Camp de Tarragona i sobre la petroquímica, amb una bona part del camí asfaltat, cosa que encara li treu més atractiu. Se salva alguna població, com el mateix Puigpelat, Vallmoll o el Rourell, però en general, no sé quin interès hi ha hagut en anar a senyalitzar aquest itinerari. Sembla ser que es correspon amb el primer sector de la ruta de Reus a Montserrat, i suposo que seguirà des de Puigpelat pel GR 172; doncs que em perdonin els reusencs, però aquest primer tram se'l poden estalviar\nL'enllaç fins a Puigpelat és invenció meva. Sortint del tren, passo per sota les vies i vaig a buscar un camí que em portarà en direcció est cap al Torrent de Sant Francesc\nÉs un afluent del Francolí, imagino que deu portar aigua en ocasions molt comptades\nAixò sí, la vegetació pels voltants és prou exhuberant... i la senyalització, ja fa temps que l'haurien d'haver repassat una mica\nSeguint pel mateix camí arribo a la rotonda on se separen la N-240 i la C-51; al costat dret d'aquesta carretera, sempre cap a l'est, hi ha un vial asfaltat, que segueixo uns 500 m. fins a un desballestament. Al mig de la plana, les muntanyes del Montmell es veuen llunyanes... i cobertes\nDeixo la vora de la carretera per anar ara al límit dels oliverars, al darrere s'intueixen les cases de la urbanització la Bovera; després passo per un tros una mica més boscós, fins a la capçalera del Torrent de les Voltes\nI a partir d'aquí, novament al mig del paisatge agrícola, ara mirant cap a la Serra Carbonera, per on puja el GR 7, al darrera de les vinyes\nCap a l'altra banda, més enllà dels camps, les primeres elevacions de les Muntanyes de Prades\nEn gairebé una hora arribo a la carretera que enllaça Puigpelat amb la C-51\nDe seguida em trobo amb les marques del GR 172; segueixo a la dreta i quan em veig a la vertical de l'església de Santa Maria, pujo a l'esquerra a fer un volt per la vil·la; si es vol evitar, es pot continuar pel GR, on tornaré després de fer una ràpida passejada i d'equivocar-me de carrers un parell de vegades. Torno a travessar la carretera i continuo pel costat del torrent; aquí un exemple de com no s'ha de malgastar pintura a l'hora de senyalitzar un GR. Igualment apareixen ja les marques del PR que seguiré fins arribar a Reus\nA partir d'aquí, quan ja porto una hora llarga de camí, no és que m'avorreixi el païsatge però començo a assumir que no variarà gaire. Destaca algun garrofer monumental, per fer-ho més entretingut\nEn poca estona creuo la carretera de Puigpelat a Valls i de seguida passo per sota la via del tren que m'hi ha portat\nUna mica després, en arribar a aquest petit oratori, el GR es desvia a l'esquerra cap a Nulles i Tarragona, per arribar també a Reus, donant una mica més de volta que el PR\nAquest continua encara una bona estona sense canviar de direcció; darrere els camps de vinyes, la Serra de la Mussara fa com de muralla del Camp de Tarragona\nMés endavant, em sorprèn gratament trobar-me un tram de corriol en estretar-se la pista\nAquest s'eleva uns metres i permet una bona visió de les serres de Miramar i dels Guixers cap enrere, així com dels afores de Valls\nI és que el següent punt és precisament el poblet de Bellavista\nAgregat de Nulles, compta amb la capella de la Santa Creu, no gaire documentada en quant a datació i bastant restaurada\nLa majoria de les cases es fan servir com a segones residències; no hi ha cap servei, llevat d'un bar on es devia esmorzar prou bé, a jutjar per la quantitat de bicicletes que hi havia a la porta\nA la sortida travesso la carretera de Nulles a Valls i, ara sí, gaudeixo de les vistes que fan honor al lloc: Serra de les Guixeres a la dreta; més al centre, la Serra de Mas de Gomis, per on puja el GR 7, ja dins de les Muntanyes de Prades; la zona de l'Albiol, la Mussara i Puigcerver més a l'esquerra...\nMés lluny, cap al Sud, les serres de Colldejou, Llaberia i fins i tot els Dedals de Vandellòs\nDe Valls només destaca el sostre i el campanar de l'església de Sant Joan Baptista\nPer a desgràcia meva, a partir d'aquí la pista passa a ser pavimentada, i així romandrà durant una llarga estona, fins la Masó. Ara recorreré una modesta carena, els Costers del Ferran; una mirada enrere cap a les Serres Carbonera i del Jordà (dreta), de Miramar (centre) i dels Guixers (esq.)\nDesprés de passar enmig de les cases d'una petita urbanització, la pista gira en direcció sud en passar sota una línia elèctrica; sempre ente camps, garrofers i oliveres, s'arriba a una cruilla on cal girar cap a la dreta per encarar la baixada cap a Vallmoll\nAbans, però, cal travessar la N-240, amb prou de trànsit, i continuar pel Pont Nou, sobre el torrent de Vallmoll\nPoblació nascuda a partir de la reconquesta, durant l'edat mitjana Vallmoll va anar passant de ma en ma de les famílies i monestirs importants de l'època; avui dia en destaca les restes del castell i l'església de Santa Maria (s. XVIII), que no vaig visitar; em vaig conformar amb una ràpida ullada a aquesta creu de terme\nI és que ara s'acosta potser el tram més avorrit -i dic només "potser"-, 3 km. per la carretera T-751 fins a la Masó, sembla que no s'acabi mai... Menys mal que no té gaire trànsit\nPoc abans d'arribar-hi la carretera creua el Francolí al costat del Molí de la Selva, en runes\nFinalment a la Masó, pràcticament no arribo a entrar; una mirada de lluny el campanar (s. XVIII) i l'església de Santa Maria (s. XIX)\nA 100 m. de la parada d'autobús, em desvio per una pista a l'esquerra, no asfaltada però sí encimentada; de lluny s'albira el poble de Mont-ral, dalt d'un turó a les Muntanyes de Prades\nAmb un païsatge molt similar al de la primera part del recorregut, començo a anar una mica avorrit després de 3h30' sense gaire variació. Un quilòmetre per la pista i tombo a la dreta en una cruilla, en direcció al Rourell; abans d'entrar-hi em trobo amb el safareig, on faig un avituallament\nNo fa pinta de ser massa antic, en tot cas s'hi està molt fresquet a sota; i més ara que cauen quatre gotes mal comptades\nSolventat aquest petit problema, continuo per entrar de seguida al centre del Rourell, població nascuda cap al s. XII, i originada, com les anteriors, a partir de la reconquesta\nAquí sí que em fico una mica pels carrerons per contemplar l'església de Sant Pere (s. XVII), amb un detall a la façana que em crida l'atenció\nJa ho sabeu: deixeu la mala hòstia a l'entrada\nAl costat de l'església es troba el Castell, que en realitat es el Casal dels Marquesos de Vallgonera, l'edifici més destacat del poble... i ben bé de tota la jornada\nBaixo cap al sud a buscar el camp de futbol i després de dubtar un moment, agafo la pista que surt a la dreta d'aquest. El següent tram, tot i que travessa un bonic bosc de ribera, és bastant desaconsellable, recomano per tant (contra els meus principis, per una vegada i sense que senti precedent) el pas per la carretera de Vilallonga. Més que res, perquè un bosc de ribera implica que hi ha un riu a prop, el Glorieta...\n...i si aquest baixa més carregat que mai, això implica que m'haig de descalçar; tot i haver buscat algun pas alternatiu, no va haver-hi manera\nPerò això no és tot, de seguida apareixen més dificultats... El PR apareix just al punt on es creuen la futura autovia de Lleida a Tarragona i les vies de l'AVE. Encara sort que les retallades han aturat les obres i no hi havia ningú treballant, que si no encara m'hauria d'haver barellat amb les excavadores\nSense tràfic, no tinc problema per creuar la plataforma de l'autovia, però l'AVE ja no vaig poder. No vaig tenir més remei que tornar a la carretera; com que aquesta passa elevada sobre les vies, vaig haver de recular uns 100 m. per poder agafar-la... Per això deia que era millor haver-la seguit des del Rourell, total avui per avui ja estic acostumat...\nDe seguida de creuar el pont passo enfront de l'ermita de la Mare de Déu del Roser, al costat del cementiri\nJust al davant surt un camí, a la dreta d'una fàbrica de pinsos, que tot i donar una mica més de volta m'evita uns metres d'asfalt; vaig a sortir al cap d'uns 600 m. novament a la carretera, al pont sobre la riera de la Selva, aquesta totalment seca, mira tú...\nNomés creuant-lo entro a Vilallonga del Camp, que curiosament, no es troba al Camp sino al Tarragonès. De seguida surto de la carretera de Valls per ficar-me pel Carrer Major...\n...fins tobar l'església de Sant Martí (s. XVII)\nAquí vaig cap a l'esquerra per creuar una carretera i ficar-me novament en el païsatge habitual del dia: camí asfaltat que ja no deixaré fins a Reus, construccions agrícoles a banda i banda, garroferes i oliveres majoritàriament...\nBé, potser m'he passat, de tant en tant hi ha fruiters...\nAixí el camí va encarant cap a ponent fins que, en mitja hora des de Vilallonga, va a sortir a un altra que creua, enfront d'una bassa, i que cal seguir a l'esquerra en direcció sud; és l'antic camí ral de Reus a Valls\nDoncs ja pot ser camí ral que tampoc és que tingui unes vistes precisament meravelloses...\n...tot i que cap a l'interior encara es pot veure el Puig del Cama, rere el Mas Passamaner\nLa resta del camí ja no té gaire història... Em trobo alguns membres del meu club de fans, en creuar la riera de la Sisena...\n...i pocs metres abans de sortir a la carretera de Reus al Morell, el PR es desvia per una pista a la dreta, el camí del Burgar, ja molt a prop de Reus; tot i algun bonic racó en creuar la riera de la Quadra...\n...el fet és que aquest últim tram és el més avorrit; el païsatge és el mateix de sempre\nDesprés de passar sota la C-14, s'entra en un polígon industrial, per acabar-ho de rematar. El PR encara baixa a creuar primer la via de tren de la Pobla de Mafumet i després la de Tarragona, entrant a Reus per un nou polígon, i acaba morint a la ronda (Av. de Marià Fortuny) al costat d'un centre comercial i d'una coneguda cadena d'hamburgueseries, per si ens hem quedat amb gana\nUbicació: Valls, Tarragona, España\nPlana d'Ancosa i Puig Castellar\nMola d'Estat des de Farena\nAlta Anoia: Igualada - Copons\nMontclar des de Santa Coloma de Queralt (PR C-21 i...\nA la descoberta del Montsant


Infosalut - L'Hospital Comarcal d'Inca diagnostica 45 nous casos de càncer de còlon gràcies al programa de cribratge\nL'Hospital Comarcal d'Inca diagnostica 45 nous casos de càncer de còlon gràcies al programa de cribratge\nA l’Hospital Comarcal d’Inca s’han diagnosticat 45 nous casos de càncer colorectal gràcies al Programa de Cribratge de Càncer de Còlon i Recte de les Illes Balears, implantat el gener de 2015 per la Conselleria de Salut, en el qual participen la Gerència d’Atenció Primària de Mallorca, les oficines de farmàcia, els hospitals públics i l’Associació Espanyola Contra el Càncer.\nLa posada en marxa d’aquest programa ha suposat incrementar un 50 % el nombre de casos de càncer de còlon que es diagnostiquen cada any a l’Hospital. Es tracta d'un programa pioner, que està generant un gran benefici a la població de l'àrea de l'Hospital Comarcal d'Inca i que és un gran exemple de treball cooperatiu.\nEl càncer colorrectal és el tipus de càncer més freqüent als països occidentals, i a les Illes Balears se’n diagnostiquen cada any devers vuit-cents casos. El pronòstic està directament relacionat amb l’estadi del càncer en el moment del diagnòstic, per la qual cosa un diagnòstic precoç és fonamental per millorar la supervivència.\nEl Programa de Cribratge de Càncer de Còlon i Recte de les Illes Balears està adreçat a persones de 50 a 69 anys (tant homes com dones) asimptomàtiques i sense antecedents personals ni familiars de càncer colorrectal. Es basa en una primera prova de cribratge denominada “sang oculta a la femta”, que és una tècnica molt senzilla i econòmica. En els casos en què el resultat és positiu, s’ofereix al pacient fer-li una colonoscòpia.\nD’ençà que es va implantar el Programa s’han detectat 853 positius en la prova de cribratge i s’han fet 784 colonoscòpies, amb les quals s’han detectat 45 casos de càncer colorrectal i 178 que presentaven pòlips de risc alt.\nJornada divulgativa sobre el Programa de Detecció Precoç del Càncer de Còlon i Recte a l'Hospital d'Inca\nL’Hospital Comarcal d’Inca va acollir el passat dia 13 de març de 2018 una trobada en la qual es van presentar els resultats del Programa. Hi van assistir Carmen Sánchez-Contador i Alberto Anguera, de la Direcció General de Salut Pública; Javier Cortès, president de la Junta de Balears de l’Associació Espanyola Contra el Càncer (AECC); José Reyes, cap de Secció del Servei d’Aparell Digestiu de l’Hospital Comarcal d’Inca, i Soledad Gallardo, gerent del centre hospitalari.\n[Font: Conselleria de Salut. 14/03/2018]\nL' @HospitaldeInca diagnostica 45 nous casos de càncer de còlon gràcies al programa de cribratge https://t.co/RVpUl5WpzZ @SalutIB @JosReyesMoreno2 pic.twitter.com/LIIoIFWxr8\n*12/03/2018 - Jornada divulgativa sobre el Programa de Detecció Precoç del Càncer de Còlon i Recte a l'Hospital d'Inca.\n*28/07/2017 - Dinamització del programa de cribratge de càncer de còlon amb voluntaris de l'AECC Balears a l'Hospital d'Inca.\n*05/04/2017 - El Laboratori d’Anàlisis Clíniques de Son Espases participa en el Programa de Cribratge de Càncer de Còlon.\n* 31/03/2017 - 31 de març, Dia Mundial contra el Càncer de Còlon.\n*27/09/2016 - L'Hospital d'Inca ha publicat un vídeo sobre la preparació per a la colonoscòpia.\n*31/03/2016 - La Direcció General de Salut Pública incideix en la prevenció del càncer de còlon i recte.\n*16/03/2016 - I Jornada Autonòmica sobre la Prevenció del Càncer de Còlon i Recte.\n*07/04/2015 - L'Hospital d'Inca ha celebrat una jornada de portes obertes contra el càncer de còlon.\n*28/01/2015 - La Conselleria de Salut posa en marxa el programa de cribratge de càncer de còlon i recte.


CaixaBank i Banc Sabadell també han decidit traslladar el seu domicili fiscal fora de Catalunya.\nEn tots dos casos, el canvi de la seu fiscal es produeix en paral·lel a la decisió de traslladar el seu domicili social a la Comunitat Valenciana, concretament a la ciutat d'Alacant en el cas de Sabadell i de València en el de CaixaBank.\nSegons han explicat les fonts consultades, les dues entitats seguirien tributant així l'Impost de Societats a Espanya davant d'una hipotètica independència de Catalunya.\nDavant la incertesa política i econòmica que va desencadenar la celebració de l'1-O el passat diumenge i amb l'objectiu de protegir els interessos dels seus clients, accionistes i empleats, així com de garantir l'accés al Banc Central Europeu (BCE), Sabadell i CaixaBank van decidir la setmana passada reubicar la seva seu social fora de Catalunya.\nLa decisió, en ambdós casos, és pràcticament simbòlica i no implica el trasllat de treballadors cap als nous domicilis socials a Alacant i València.\nDes de la consulta independentista, una trentena d'empreses han comunicat el trasllat de la seva seu social fora de Catalunya, entre les quals destaquen com Gas Natural, Colonial i Cellnex, a més de les ja esmentades Sabadell i CaixaBank.\nAmb caràcter general, el domicili fiscal del contribuent informa de la residència fiscal i, per tant, del sistema fiscal aplicable; de l'oficina tributària d'adscripció del contribuent; del lloc per a la pràctica de notificacions i del lloc físic concret declarat i vinculant per a l'obligat tributari a l'efecte de procediments administratius i del control fiscal.


Torisme Val d’Aran al Saló Ultra-Trail Montblanc | Conselh Generau d’Aran\nAgost 27, 2019 clara Noticiari, Turisme\nAquest saló és un esdeveniment dedicat a les carreres en camp obert i s’allargarà fins divendres, 30 d’agost\nLa presencia del territori en aquesta fira s’enquadra dins dels actes de promoció de la Val d’Aran by UTMB®\nLa Val d’Aran, a través de l’organització de Val d’Aran by UTMB® i de Foment Torisme Val d’Aran, participa enguany al Saló Ultra-Trail®, un esdeveniment dedicat a les carreres en camp obert. Un acte que comença avui i s’allarga fins el 30 d’agost a Chamonix.\nAquest esdeveniment, al qual s’esperen uns 30.000 visitants, s’enquadra dins les accions de promoció de la Val d’Aran by UTMB®.\nEl village de casetes de fusta es troba instal·lat a pocs metres de la sortida de la UTMB® a la Place du Triangle de l’Amitié. Entre les diferents competicions que integren la UTBM®, participen més de 10.000 trail runners de més de 100 nacionalitats.\nLa Val d’Aran compartirà stand amb altres dues destinacions internacionals de carreres “by UTMB®” que es celebren a China i Omán.\nVal d’Aran by UTMB® és el nou esdeveniment de trail running al cor dels Pirineus. La primera edició, que es celebrarà durant els dies 3, 4 i 5 de juliol de 2020, formarà part del circuit internacional de la Ultra Trail® World Tour.\nEl recorregut complet i els detalls de registre s’anunciaràn durant la seva presentació oficial a la setmana de la Ultra-Trail® du Mont-Blanc i a la Val d’Aran els dies 4, 5 i 6 de setembre a Vielha, Salardú i Les, respectivament.\nChamonixSalon UTMBUTMBUTMB Mont-BlancVal d’Aran by UTMB


Viatgem als mars del sud amb els PARADISOS OCEÀNICS d'Aurora Bertrana - Nollegiu\nViatgem als mars del sud amb els PARADISOS OCEÀNICS d’Aurora Bertrana\nInici » Viatgem als mars del sud amb els PARADISOS OCEÀNICS d’Aurora Bertrana\nDates: Divendres, 17 de novembre, 19h\nQue una dona catalana a principis del segle XX escrivís això com a entrada d’un llibre de viatge com PARADISOS OCEÀNICS:\n“Els savis somreien amb desdeny i publicaven discretes ironies saludant l’aparició de Paradisos Oceànics. Una dona, sense demanar-los consell, gosava escriure i publicar un llibre entusiasta que cantava la naturalesa exòtica i els homes primitius. Amb elegants calfreds m’acusaven de deixeble de Rousseau. Els molestava que, sense com va ni com ve, jo pugés, amb un saltiró a la plataforma del “tramvia de l’anomenada”, on ells ja anaven estrets i fent equilibris per no perdre el lloc.”\n…no us sembla que mereix que vingueu a celebrar-la, proclamar-la i reclamar-la?\nDivendres, 17 de novembre, a les 19h, celebrarem aquests PARADISOS OCEÀNICS amb Jenn Díaz, escriptora, Núria Albesa, editora i Oriol Ponsatí, comissari de l’any Bertrana.\nPer votació popular, els membres del club Jameson's ha triat que la lectura de l'últim…


Pla Pilot sobre teletreball a la Generalitat (1) | Xarxa Punt TIC\nNo ha estat ben bé així, però la veritat és que l'evolució tecnològica ha fet augmentar moltíssim allò que s'anomena el treball "en xarxa" i l'ús de les tecnologies de la informació i la comunicació en l'activitat diària. Fins al punt que en aquests moments molta gent treballa físicament situada a la seu de la seva empresa o organització "com si teletreballés", o sigui, fent servir pràcticament les mateixes eines informàtiques i de telecomunicacions que li servirien per treballar des de fora del seu lloc habitual de treball. Des del punt de vista tècnic, doncs, el teletreball és perfectament possible en molts casos i allò que frena la seva implantació són més aviat problemes organitzatius i inèrcies de la cultura del treball vigent, que fins ara ha estat basada en la presència física permanent en el lloc de treball.\nPer això és especialment interessant el Pla Pilot que impulsa el Departament de Governació per tal d'implantar experimentalment durant sis mesos el teletreball pels avantatges que ofereix i perquè no afecta la qualitat del servei públic ni les retribucions del personal implicat en l'experiència. En la preparació del Pla ha participat de manera destacada la Secretaria de Telecomunicacions i Societat de la Informació, que ha pogut aportar l’experiència i el treball acumulat en aquest àmbit que han portat a terme els Punt TIC de la xarxa de teletreball en els darrers anys. Podeu trobar els plantejaments del Pa Pilot aquí.\nEl Pla Pilot de teletreball a l'Administració de la Generalitat es va presentar el 19 de setembre a l'Escola d'Administració Pública de Catalunya i s'engegarà aquest mateix mes d'octubre. Està destinat a treballadors de l’àmbit d’administració i tècnic i el personal laboral de la Generalitat de Catalunya amb una antiguitat mínima de dos anys que s’hi vulguin acollir voluntàriament.\nTenint en compte que les dificultats que frenen la implantació del teletreball són essencialment organitzatives és important destacar l'efecte exemplificador que l'administració pública encapçali iniciatives d'aquest tipus. Caldrà seguir de prop el seu desenvolupament i prestar-hi el suport necessari des dels diferents tipus de Punts TIC que hi ha repartits per tot Catalunya.\nEl Pla Pilot es portarà a terme seguint la “Guia per a la introducció al teletreball a l’Administració de la Generalitat de Catalunya”. Es tracta d’un document bàsic per a la implantació del teletreball a les administracions públiques i que comentarem en una propera edició dels “Recursos”.\nLlegiu la continuació d'aquest reportatge: Pla Pilot sobre teletreball a la Generalitat (2)


Tokyo bàsic (i II) - Japalanet: Un catalanet al Japó\nSeguim amb els nostres dos dies intensos per Tokyo. Ho havíem deixat a Ginza, abans de retornar al hostel. Recordeu que havíem dit que era important anar a dormir d'hora perquè ens havíem de llevar d'hora. Doncs posem el despertador entre les 4 i 2/4 de 5.\n1.- Tsukiji Market. La idea és anar al mercat del peix més important del món. Abans de venir, us recomano que us mireu l'última pel·lícula d'Isabel Coixet, Mapa de los sonidos de Tòquio, ja que aquest mercat hi té una presència molt important (Hi treballa la seva protagonista).\nPer venir-hi, tenim dues opcions. La primera és esperar-nos a les 5 i agafar el primer metro que ens porti a l'estació de Tsukiji-shijo (Línea Oedo, la rosa). L'altre és agafar un taxi per arribar-hi abans.\nSi us aixequeu d'hora i disposeu de pressupost, recomano el taxi ja que, depenent des d'on vingueu, us perdreu gran part de l'activitat, ja que, mentre et situes, trobes on estan les coses, gran part de la subhasta ja ha passat.\nAquí, molt peix arriba viu i es procedeix al seu sacrifici en el propi mercat. La subhasta del peix viu es produeix des de les 4. Un cop s'acaba, comença la de la tonyina i, collons, quines tonyines. El que em va sorpendre es que estaven totes congelades. Home, si penses que les pesquen al Mediterrani i després les porten cap a Tòquio, es pot entendre, però mira per on, no ho havia pensat. També vaig veure que en van arribar per avió a través de JAL.\na 2.- I un cop acabat el passeig i l'estres de tants carretons a munt i a vall, sent objecte de mirades assessines per part dels treballadors (de bon rotllo, eh!) és moment d'esmorzar. Sí, hem fet tot aquest recorregut amb la panxa buida, no passa res, s'aguanta bé.\nNomés sortir del mercat, hi ha uns carrerets estrets on preparen sushi. Hi ha llocs que tenen més de 100 anys, però són llocs petits i tots el giris volem fer el mateix i a la mateixa hora, és a dir, toca fer cua. Finalment, vam poder entrar a un lloc i, camarero, dos de maguro i una d'ebi (és a dir, dos sushis de la part més interna de la tonyina (una delicatessen) i una de gamba). És conya, que hi havia molt de silenci. Tot va ser acompanyat de té verd ben calent, ja que feia una mica de rasca matinera. No us negaré que va ser difícil de pair, peix cru de bon matí, però, són coses que s'han de fer.\nAquí veieu el Martin, la Sabrina i el John gaudint de l'esmorzar. El sushi tel deixaven sobre aquestes fulles verdes i, evidentment, estava preparat i fet al moment, vaja com un petit bar de tapes. Els cambres, dos homes ja grandets, uns veritables artitstes.\n3.- Bé, són com a màxim les 9 del matí, i ara tenim dues opcions, els que estiguin petats, a dormir la mona. Els que no, ja em podeu acompanyar a la següent parada. Anem cap a l'est, zona de Shinjuku i Shibuya.\nPrimer, Shinjuku, és el districte financer de la capital. Molt de traje i maletins. Però aquí ens trobem amb la seu del Govern metropolità de Tokio. En la planta baixa hi ha una oficina de turisme on podreu recollir un petit llbret de color verd i en espanyol que és diu Bienvenido a Tokio, Guía Manual. És gratis, i dins hi trobareu dues pàgines dedicades a cadascun dels barris més importants de Tòquio i les atraccions més importants de la zona. Pesa poc, diu tot el just i necessari per conéixer cada barri. No cal portar les típiques i pesades guies de viatge si tens això. I amb la nostra guia de mà, és hora de contemplar Tòquio des de l'aire, jeje, per tant, agafem un dels ascensors que ens porten al pis 45, podem triar entre la torre nord i sud de l'edifici. És gratix!! I les vistes, impressionants, vaja, de OOOHHHH que maco; cap a munt tu!!!!!! Diria que a l'àrea de Tòquio hi viuen més de 30 milions de persones, d'aquí que només es vegin que edificis.\nUn cap a baix, és bon moment per entrar a qualsevol dels edificis del voltant o comprar alguna cosa per menjar en un konbini o, inclús, en una mini camió (com el que podeu veure a la fota de l'edifici del govern metropolità) per continuar l'excursió.\n5.- Si recordeu el primer dia, després de dinar, us vaig proposar un parc. Doncs, avui no seré menys, després de tot el dia, ens hem llevat molt d'hora, molt gent, ara toca relax. I per això agafem el metro i a una parada baixem a Yoyogi, per anar al parc de Yoyogi i el santuari Meiji Jingu.\nEl parc de Yoyogi és molt gran i ens servirà per agafar forces per anar cap a la zona de Harajuku i acabar el dia a Shibuya.\nEl santuari Meiji Jingu va ser construït el 1920 i més de 100.000 arbres van ser plantats en aquell moment. Es va fer en honor de l'emperador d'aquell moment.\n6.- Després de la tranquilitat, és moment d'endinsar-nos en un dels carrers més frikis de la ciutat: Taksehita dori. No és un carrer massa llarg, però hi trobarem tot d'articles relacionats amb personatges i ídols de famosos, a part d'una peli de roba estrafolària de botigues amb multitud de coses estranyes per si volem comprar alguna cosa per nosaltres o per regalar com a souvenir. Si us hi fixeu, veureu la multitud de colors de totes aquestes bambes. 7.- Un cop finalitzat el carrer, girarem a la dreta i, a través d'aquest carrer, arribarem a Shibuya. En aquest carrer trobarem moltes altres botigues, moltes d'internacionals. Crec que és un passeig ben agradable per acabar en una de les zones més concurregudes del món i deixar-nos emportar per la multitud i endinsar-nos a l'aventura per dins d'aquesta zona i concloure aquests dos dies ben complets. A la sortida de l'estació de Shibuya, no ens podem deixar de fer la foto a l'estàtua en honor al gos Hachiko. Si voleu llegir perquè és famós aquest gos, aquí en teniu l'explicació.\nBé, i això és tot. Ens hem deixat moltes coses al tinter: Odaiba, el Rainbow bridge, la línia Yurikamone, els jardins Hara-ryuku, la torre de Tòquio, Ueno, Museus, Roppongi, Ikebukuro, etc. Espero que, tard o d'hora, tingueu l'oportunitat de venir i gaudir d'aquesta ciutat extraordinària. Ens veiem!! Ganbatte!!


L’Agenda Llatinoamericana es presentarà el 25N a la Biblioteca de Sant Feliu – Ràdio Sant Feliu 107.0 FM\nL’Agenda Llatinoamericana es presentarà el 25N a la Biblioteca de Sant Feliu\nBy Paul Marca|2011-11-14T10:54:48+02:0014 de novembre de 2011|Sense categoria|0 Comentaris\nEl divendres, 25 de novembre, a les 8 del vespre a la Biblioteca Municipal Octavi Viader i Margarit se celebrarà una taula rodona organitzada per la Comissió de l’Agenda Llatinoamericana de Sant Feliu de Guíxols amb l’enunciat: La crisi: com t’afecta i com respons?\nParticiparan en l’acte: Joan Puig, president de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Sant Feliu de Guíxols, Rosa Forns, cap de l’Àrea de Serveis Socials de l’Ajuntament, Salvador Sánchez, en representació del sindicat CCOO, Carmela Llobet, mestressa de casa i Festi Carles Benguerel, participant del moviment 15 M , tot moderat pel periodista Julià Castelló.\nLa de l’Agenda Llatinoamericana és una comissió de la coordinadora d’ONG de Girona i l’Alt Maresme, constituïda l’any 1994 a Torroella de Montgrí, per tal de dinamitzar la campanya d’aquesta agenda a Catalunya. També coordina la campanya d’Anada i Tornada que comparteix amb Llatinoamèrica en un treball conjunt amb col·lectius, institucions públiques i persones que sintonitzen amb l’esperit de l’Agenda.\nL’objectiu de la Comissió és coordinar la traducció i la creació de materials educatius amb l’objectiu de fer-ne difusió dins d’una campanya d’educació popular d’ideologia crítica i fonamentada a través d’una organització interna, democràtica i oberta a la participació de totes les entitats i persones que se sentin properes al missatge de l’Agenda.\nLa xarxa mundial la coordinen Pere Casaldàliga i Josep Ma Vigil que també és l’editor de l’Agenda amb la qual es pretén aconseguir fons per tal de poder treballar en benefici de la transformació de la societat a la recerca d’un ordre social més just.


Rafael Cabello de Alba - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Rafael Cabello de Alba Gracia)\n31 d'agost de 1925\n4 de maig de 2010(2010-05-04) (als 84 anys)\n30 d'octubre de 1974 – 12 de desembre de 1975\n← Antonio Barrera de Irimo\nJuan Miguel Villar Mir →\nManuel Fraga Iribarne →\nUniversitat de Granada . llicenciatura en Dret\nLlicenciat en Dret per la Universitat de Granada, va iniciar la seva carrera com a Advocat de l'Estat. Posteriorment va ser president de la Diputació Provincial de Còrdova entre 1957 i 1962. Durant els 5 anys del seu mandat va actuar en matèria de proveïments, repoblacions forestals, camins, centres socials, construcció d'escoles i escorxadors.\nDes de 1962 fins a 1966 va ser director general de Previsió. En aquest període es promulga la Llei de Bases de la Seguretat Social. En aquestes mateixes dates, al capdavant de la direcció general, s'engega l'hospital de la Vall d'Hebron a Barcelona. També va ser procurador en Corts entre els anys 1955 i 1974, en les tres primeres legislatures com a membre de l'administració Local, i entre els anys 1967 i 1974 com a representant de la Família.\nVa sortir de l'administració per ser vicepresident de SEAT tornant a la funció pública en 1974 per ocupar el càrrec de Ministre d'Hisenda, duent a terme una dràstica retallada de la despesa pública, i Vicepresident segon del Govern entre el 29 d'octubre de 1974 i el 12 de desembre de 1975 a l'últim govern de Franco presidit per Carlos Arias Navarro.\nDesprés del seu pas per l'administració pública va passar al sector privat en els àmbits empresarials i de l'advocacia.\n↑ Relació de Diputats de Còrdova en corts Franquistes. Web del Congrés.\nAntonio Barrera de Irimo Ministre d'Hisenda\nAntonio Barrera de Irimo Vicepresident segon del Govern\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Rafael_Cabello_de_Alba&oldid=21102627»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 maig 2019 a les 11:24.


2020 | Apple i altres\nAmazon eero, el meu nou Wifi Mesh\nEtiquetes Amazon eero , Mesh , Wifi - A 31 de maig de 2020 - 5 Comentaris\nEl confinament que hem hagut de fer aquests darrers 75 dies ha tret les vergonyes de la majoria de xarxes wifi que tenim a casa. El teletreball, que fins ara era una forma de treballar puntual, s’ha convertit en la “nova normalitat”. I d’aquesta manera, d’un dijous a un dilluns, hem passat a ser 4 persones a casa que tenim videoconferències a diari i moltes vegades de manera simultània.\nFins llavors tenia instal·lat un extensor Wifi per PLC de la marca TP-Link. No era una mala solució, però el gran problema era que tot i tenir la mateixa SSID (nom de la xarxa) tant en el Router de Vodafone com en l’extensor, al conmutar entre nodes mentre em movia per la casa, sempre tenia talls. A més, l’extensor tenia més potencia que el router i per tant quasi sempre estavem connectats a l’extensor, que a més donava molta menys velocitat que el router. Així que vaig decidir investigar sobre les xarxes Wifi Mesh. De manera sencilla, una xarxa Mesh (mallada) el que fa és extendre la teva mateixa xarxa wifi, com si fos una sola, a través de diferentes repetidors, que es connecten entre ells.\nLes xarxes Wifi Mesh tenen un funcionament curiós. Necessiten d’un equip principal, un router, que es connecta per cable ethernet al router de l’operador. Es crea una única xarxa Wifi única amb dues freqüències, de 2,4GHz i de 5GHz. És el propi router Mesh que en funció del dispositiu i de la distància a la que es troba, triarà una freqüència o una altra. A partir d’aquí, en funció de la mida del pis o casa, caldrà més o menys repetidors Mesh. I aquest punt és important. Els fabricants diuen quins m2 poden cubrir amb els seus equips, però per experiència, aquesta àrea cal dividir-la per 3. Per tant, en el meu pis de 100m2 vaig decidir comprar 2 routers eero de Amazon, i col·locar-los en les següents ubicacions. El punt blau de l’esquerra és l’equip principal connectat al router de Vodafone, i el de la dreta el repetidor que vaig col·locar al passadís.\nLa configuració dels equips és francament sencilla, i el primer que cal fer és instal·lar en el nostre mòbil la seva aplicació que ens guiarà en tot el procés. Des de la mateixa App se’ns guiarà de com instal·lar un extensor i ens permetrà validar si els hem col·locat correctament. Es recomana que els equips Eero estiguin separats uns 15 metres. Però igual que abans, us recomano posar-los a com a molt 10 metres de distància. En el meu cas estan separats 9 metres en línia recta.\nUn cop configurada la xarxa, els dispositius es van connectant i se’t va notificant a l’aplicació del mòbil. En poc més de 5 minuts tots s’hi havien connectat, i tots els que suportaven la freqüència de 5GHz s’hi havien anganxat en aquesta.\nA partir d’aquí, vaig mirar a quina velocitat s’havia connectat el router Mesh. Actualment tinc contractat un accés amb HFC de Vodafone de 600M/100M. I quina va ser la sorpresa. Aquí teniu la captura de prova de velocitat amb la App de Eero.\nPer tant, els equips Eero es sincronitzen a la màxima velocitat del nostre router de l’operador. Però ara cal mesurar el rendiment en els diferents punts de la casa per a veure quina velocitat obtenint. En la següent taula veureu els resultats de les diferents mesures de velocitat. És important dir que els he fet amb el meu iPhone 11 Pro Max, i a mesura que em movia i anava fent les proves ha anat passant d’un node a altre i sempre agafant la banda de 5GHz.\nSi bé és cert que en les zones més allunyades del router principal, i connectat al secundari, la velocitat de baixada ha caigut, són velocitats molt bones, que permeten fer qualsevol cosa, des de veure pel·lícules en streaming a 4K, fins a videoconferències. Els Amazon Eero no destaquen per la seva alta velocitat, però si per la seva gestió de dispositius i de conmmutació entre nodes i entre bandes de freqüència. I haig de dir que això ho fa de manera excel·lent.\nUn altre punt a favor d’escollir els Amazon eero és el fet que l’equip anirà tenint actualitzacions, que corregiran errors i també aportaran noves funcionalitats. Actualment la versió d’aquests equips és la 3.19, i aproximadament cada 2 mesos s’allibera una nova versió. Dins de la mateixa aplicació del mòbil per a gestionar la teva xarxa hi ha un apartat anomenat eero Labs. Són noves funcionalitats en beta que pots activar per a provar, i una de les que tinc activades és per a la gestió de les bandes. Aquesta funció el que fa es prioritzar la banda de 5GHz front la de 2,4GHZ en equips que suporten les dos freqüències.\nI per acabar, dir-vos que aquests equips suporten Alexa, com no podia ser d’una altra manera, i des de fa poc també Homekit d’Apple. Podrem preguntar a Alexa a quin node estic connectat, al igual que demanar-li que pausi la xarxa Wifi. I sobre el Homekit, permetrà escollir el nivell de seguretat de la xarxa en la que es connecten els nostres dispositius intel·ligents de casa.\nCom podeu veure, una solució molt recomanable per a millorar la nostra xarxa Wifi de casa.\nEtiquetes: Amazon eero , Mesh , Wifi\nEl proper 22 de juny tindrem la WWDC 2020!\nEtiquetes IOS 14 , iPadOS 14 , WWDC 2020 - A 6 de maig de 2020 - 1 Comentari\nDoncs un any més, ja tenim la invitació a l'event de desenvolupadors d'Apple, la WWDC. En aquesta edició, i per cortesia del CoVid-19, l'event es farà íntegrament de manera online. Serà una edició estranya, amb menys ambient que altres edicions, però que per contra, permetrà que tothom pugui accedir a les sessions de manera remota.\nPels que no sapigueu que és la WWDC, es tracta de la convenció anual que fa Apple pels seus desenvolupadors. És un event que s'acostuma a celebrar durant el mes de juny. La convenció té una durada d'una setmana, i el primer dia arrenca amb una presentació per part d'Apple. Com l'event és principalment orientat a software, Apple presenta els nous sistemes operatius, iOS, iPadOS, watchOS, tvOS i macOS. En aquesta presentació inicial, Apple ens ensenya les novetats dels sistemes operatius per a que els desenvolupadors adaptin les seves aplicacions, i puguin fer ús de les noves utilitats i eines. En els següents dies de la setmana, es realitzen tallers amb enginyers d'Apple on els desenvolupadors poden estar en contacte, resoldre dubtes i aprendre les noves funcionalitats presentades.\nLa WWDC és un event que té tant èxit que Apple ha de sortejar les entrades per a poder-hi assistir. I aquestes acostumen a tenir un cost elevat, a més del desplaçament fins a San Francisco. Però aquest any tot ha canviat. Tothom tindrà entrada per a assistir a la presentació i als tallers: l'event serà totalment gratuït per a tots els desenvolupadors. Per tant, pels més de 23 milions de desenvolupadors d'Apple, tindran accés a tot el material i sessions.\nAixí que ja saps, ja siguis desenvolupador, o simplement usuari de productes d'Apple, marca al calendari el dilluns 22 de juny per a veure les novetats dels sistemes operatius d'Apple que arribaran a la tardor.\nEtiquetes: IOS 14 , iPadOS 14 , WWDC 2020\nApple i Google s'uneixen pel CoVid-19\nEtiquetes Apple , Covid-19 , Google - A 1 de maig de 2020 - 1 Comentari\nApple i Google s’han unit, i la causa, el famós CoVid-19. Cada dia queda més clar que hi haurà un abans i un després d’aquesta pandemia. I el que semblava impensable, els més grans rivals del sector tecnològic, s’han unit per a fer-ne front. Ens ha agafat a tots per sorpresa. Però tenen les coses clares, i molta pressa a col·laborar per a poder tornar a la ja anomenava “nova normalitat”.\nFa poc més de una setmana saltava la noticia. Els dos gegants tecnològics es posaven a treballar en una API conjunta per a permetre el seguiment dels contactes entre persones, en el marc de la lluita contra el CoVid-19. Junts cobreixen la inmensa majoria de plataformes mòbils que hi ha avui en dia. Més d’un 97,3% dels terminals mòbils porten Android o iOS. Per tant, aquesta API podriem dir que arribarà a tota la població. I el passat 28 d’abril, la van posar a disposició de tothom.\nAquesta eina es posa a disposició dels països que vulguin fer un seguiment dels possibles contagis del virus, per a poder actuar i aïllar els casos, i d’aquesta manera, poder accelerar la desescalada. L’API està dissenyada per a no exposar cap informació pesonal a ningú, ni a Apple o Google, ni als Governs. Tots sabem lo important que és per Apple la privacitat dels seus usuaris, i sota aquest principi està creada l’API.\nL’objectiu de l’API és permetre crear una aplicació que tingui com a objectiu ajudar a detectar on han estat les persones contagiades i amb quines persones han estat en contacte. Una gran ajuda para poder identificat contagis i evitar-ne la seva propagació, que és el gran problema d’aquesta pandèmia. El CoVid-19 té una tassa de contagis molt elevada, molt més que la grip comú, i a més, un període contagi molt més gran. Per tant, poder reduir el cercle als possibles nous brots és molt important, i més ara, que la majoria de països iniciem les fases de desescalada i les persones poc a poc van podent sortir al carrer i tornar al seus llocs de treball.\nEl control de la població a través d’una aplicació de control de contagis entre persones ha ajudat molt a la Xina, però, s’arribarà a implantar en el nostre país, o en algun país democràtic? El cert és que ja fa 3 dies que l’API està a disposició de tothom, i en el moment d’escriure aquest article, no tinc constància de que cap hagi posat a disposició de la població una aplicació. Tornem al debat de la salut i la privacitat. Que és més important en aquest moments: evitar contagis o que sàpiguen aprop de qui hem estat en el supermercat? Evitar morts i no sobrecarregar el sistema sanitari o que sàpiguen que hem anat a comprar al pà on hi havia algú contagiat? Sé que no tothom opinarà com jo, ho entenc, però jo ho tinc clar. És un moment excepcional, pel qual no estàvem preparats. Tenim els hospitals plens, moltes persones han perdut la vida, l’economia parada, el món aturat. Si perdent una mica de privacitat puc ajudar a aturar aquesta pandèmia, doncs endavant.\nEtiquetes: Apple , Covid-19 , Google\niPad Air + Apple keyboard, el meu nou portàtil?\nEtiquetes Apple Keyboard , iPad Air - A 18 d’abril de 2020 - Sense Comentaris\nFeia 6 anys que no renovaba el meu iPad. Tenia la primera generació Air amb 4G i 64GB. Un molt bon tablet per a la seva època, però que darrerament havia envellir bsantant. Sobretot des de que, el Nadal de fa 2 anys, el Reis em van portar una funda amb teclat, i vaig començar a fer-lo servir de manerar habitual a la feina. Com a eina per a prender notes de reunions, escrites o amb el Pencil, i fer presentacions a clients és magnífica. Però aquest iPad no va rebre iPadOS 13, que va portar l’iPad un salt endavant, oferint moltes més possibilitats per a convertir-lo en una eina molt més productiva.\nAixí que, fa un parell de mesos, em vaig comprar el nou iPad Air amb 4G i 64GB, juntament amb el teclat d’Apple. Des de llavors, l’he utilitzat en totes les reunions en clients, però també he volgut provar si realment podia substituir el meu MacBook Pro.\nCom us he dit, iPadOS 13 va portar moltes millores a l’iPad. La primera, i per a mi més important, va ser la gestió de la multitasca, amb fins a 3 aplicacions funcionant alhora, i amb la possibilitat d’obrir una aplicació dos vegades compartint la pantalla. A més, des de la versó iPadOS 13.4, es permet de manera molt fàcil connectar un ratolí o trackpad, que facilita molt l’ús de aplicacions com Excel o Powerpoint. L’aplicació de fitxers permet connectar memòries USB per a poder moure arxius. A través Safari, podem descarregar arxius de la web, i veure’ls a la carpeta de Descàrregues. Com podeu veure moltes novetats per a que l’iPad sigui una eina de productivitat com mai ho havia sigut.\nI aquí ve la pregunta, pot l’iPad convertir-se en l’ordinador que un necessita, i poder substituir el nostre portàtil? La meva resposta és que sí, per a la gran majoria de persones. És a dir, sino necessitem editar vídeos de manera professional, sino som dissenyadors i ens calen eines com Adobe Illustrator, o arquitectes que ens cal Autocad, l’iPad compleix perfectament totes les nostres necessitats, i amb alguns coses, de millor manera que molts dels portàtils. Ens aquests moments estic escrivint el blog amb l’iPad, editant les fotografies que he afegit amb Pixelmator Photo, contestant els correus de la feina, retocant els powerpoints d’un client, i escoltant música en segon pla. Poques coses no podrem fer amb els nous iPads, i moltes de manera igual que ho fem amb un portàtil.\nEl recorregut de l’iPad ha sigut lent, ja sabem que les iteracions que fa Apple cada any són lentes, però sempre són segures. L’iPad ha passat de ser un dispositiu pensat per a consumir contiguts, a ser una eina totalment válida per a crear-ne. I això, sense perdre la seva essència. És un dispositiu molt portàtil, lleuger, amb una gran bateria, i quan cal, amb la potència per a fer qualsevol de les tasques que la majoria de persones necessita en el seu dia a dia. En el meu cas, només obro el MacBook Pro quan vull crear un video amb iMovie i només pel fet que hi estic més acostumat. L’iPad s’ha convertit en un element indispensable en el meu dia laboral i els temps d’oci, i sempre el porto a sobre, i sempre connectat ja que és la versió amb 4G.\nI vosaltres, que n’opineu? L’iPad ja pot ser el vostre portàtil?\nEtiquetes: Apple Keyboard , iPad Air\nCovid-19 i la privacitat\nEtiquetes Covid-19 , Privacitat - A 11 d’abril de 2020 - 2 Comentaris\nSi hi ha un tema que ocupa la nostra ment la major part del temps, és el Covid-19. La pandèmia global deguda a aquest nou Corona Virus ha agafat el món per sorpresa. El que semblava llunyà allá a la Xina va arribar a casa nostra molt més ràpid de lo esperat. I de la manera més agressiva possible. Som una societat que ens agrada relacionar-nos. És més, ho necessitem. I aquest virus necessita el contacte de persones, allò que tant arrelat tenim en el nostre ADN.\nTot això ha portat a que després de 30 dies confinament, encara no sabem quan podrem iniciar el retorn a la vida normal. De la mateixa manera, que encara no sabem com ho farem. I aquest és el factor clau. És comença a parlar de la necessitat de tenir controlada i localitzada la població, i així poder tenir identificats els focus calents de contagi per a evitar possibles rebrots. I per a aconseguir-ho és necesari conèixer on es troba cadascun i saber si està contagiat o no.\nI aqui tenim el problema. A diferència de Xina, a la UE tenim un seguit de Drets Fonamentals com són: el respecte a la dignitat, la llibertat, la democràcia, la igualitat, l’Estat de Dret i el respecte dels drets fonamentals. Per tant, la nostra localització en tot moment forma part dels nostres Dret, i més si no és de manera anònima. Però es tracta d’un factor qual en tots el models de deconfinament que ahn tingut èxit tant a Xina com a Corea. És sigut la clau per a aconseguir frenar aquesta pandèmia.\nI arribo al perquè d’aquest article. Ens trobem en un moment que hem de decidir si sacrifiquem un dels nostres Drets front la necessitat “mèdica” per a lluitar contra aquesta pandèmia. Volem guanyar la lluita i poder recuperar la nostra vida lo abans possible? Permetrem als governs que sàpiguen en tot moment ho som i amb qui ens relacionem? Donarem tota aquesta informació per a aconseguir superar la pandèmia? Jo ja m’he fet aquesta pregunta i la meva resposta es sí. I si perque, ens trobem en un moment excepcional que requereix de mesures excepcionals. Crec que controlar els brots és necessari per a que poguem tornar al carrer, a la feina, a veure els nostres familiars i amics, per a tornar a sopar fora. És un preu més que haurem de pagar per a gunayar al Covid-19. Només espero que, un cop passi tot, aquesta pèrdua de intimitat que ens demanen, sigui retornada al seu estat normal.\nI vosaltres, opineu el mateix que jo?\nEtiquetes: Covid-19 , Privacitat\nVodafone i les seves tarifes il·limitades\nEtiquetes Vodafone - A 9 d’abril de 2020 - Sense Comentaris\nJa fa un temps que les tarifes il·limitades estan amb nosaltres, i avui parlaré del sentit que tenen i perquè val la pena tenir-ne.\nVodafone les va presentar fa uns mesos, juntament amb el desplegament comercial de la xarxa 5G. Va ser al juny de l’any passat i el primer que vaig pensar és que això no era per mi. Fins llavors, tenia una tarifa al mòbil de 10GB i poques vegades havia arribat al límit. Quin sentit tenia una tarifa il·limitada? Realment era necessària?\nSón preguntes que la majoria de nosaltres ens hem fet. I per a donar-li resposta que millor que provar-les. Com sabeu, Vodafone ofereix tres tipus de tarifes il·limitades, i la diferència entre elles és la limitació de la velocitat de baixada. Així, el passat juliol vaig agafar la tarifa il·limitada sense limitació de velocitat, i quin millor moment que abans de vacances. Durant aquest període de temps fem molt més ús de les dades, i a més, estem més temps sense tenir un connexió de Wifi.\nAixí que em teniu amb una tarifa de dades il·limitada i amb tot l'estiu per endavant. I vaig començar a fer servir el mòbil sense parar atenció a si em connectava per Wifi o no. Al acabar el mes de juliol vaig mirar quantes GB havia gastat, i quina va ser la meva sorpresa quan vaig veure que eren 32GB. Al mes d'agost el consum va ser de 55GB, i els següents mesos, al voltant de les 30GB. Està clar, que si no tenim "limitacions", li donen el ús que necessitem de les dades: actualitzacions i descàrregues d'aplicacions, vídeos i música en streaming, compartir internet amb l'ordinador, etc. És a dir, fem l'ús de les dades que necessitem sense preocupar-nos de rés.\nI aquí està el canvi, ja ens vam oblidar de les limitacions de trucades i de sms, forma part del passat. Truquem i enviem missatges quan ho necessitem, sense preocupar-nos ni portar cap control. I ara, això ja ho podem tenir per a les dades. I haig de dir que és una tranquil·litat i una comoditat. Ja no haurem de buscar xarxes Wifi en bars i restaurants, que a banda de ser lentes són realment molt insegures. Per tant, navegar a través de la nostra connexió 4G o 5G és molt més segur. Però sobretot, navegues i descarregues el que et cal, sense patir de si et quedaràs sense dades, traient el màxim profit del teu terminal i la teva connexió.\nLes il·limitades han arribat per quedar-se. I vosaltres, ja teniu una tarifa il·limitada?\nDesprés d'un descans... ja torno a ser per aquí\nEtiquetes Blog - A 7 d’abril de 2020 - 2 Comentaris\nFa més de 3 anys que no escric un article. Ha sigut un temps de molts canvis, tant personals com laborals. La família ha crescut i he fet un gir laboral que feia temps esperava.\nAquest temps he tornat al blog moltes vegades. He iniciat molts articles que al final no he arribat a publicar.\nComençar de nou em portava molts records. La il·lusió del primer article, el primer seguidor, els canvis en el disseny.\nPotser la situació actual, el confinament que tots estem fent, m'ha portat a reprendre el blog i tornar per a compartir amb tots vosaltres novetats, tutorials, consells, opinions sobre Apple i altres coses.\nAra se'm gira feina, quan veig que el darrer iPhone que vaig comentar va ser el 6S, i actualment gaudeixo de l'iPhone 11 Pro Max. Mare meva, com ha plogut des de llavors! Però m'ho pendré amb calma i bona lletra i aniré publicant tant sovint com em doni temps.\nAprofito la ocasió per a desitjar-vos molta força i ànims, i desitjo que tots estigueu bé, al igual que les vostres famílies i propers!!


Cabopino Apartment Marbella Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAvenida de España 11, Ap. 501, Elviria / Artola, Marbella, Espanya, 29604 - Veure al mapa\n"good location good apartment good views good pool"\nSituat a Puerto Banus / Linda Vista, Cabopino Apartment és el lloc perfecte per gaudir de Marbella i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Cabopino Apartment asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar, s'admeten animals de companyia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de platja privada, camp de golf (a 3 km), piscina exterior, pistes de tennis. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Cabopino Apartment la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Marbella.\nCal que informeu el Cabopino Apartment de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 250 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.\nTots els tipus de viatgers (5) Famílies amb infants petits (4) Grups (1)


Hivern 2016 | L'Aeroclub\nHem començat l’any 2016 amb molta energia i amb moltes ganes. Una bonança meteorológica més extensa de l’habitual està permetent que es pugui volar amb més facilitat en aquest període de dies curts. Així doncs, la tendència que vam veure l’any passat, enguany la continuem mantenint.\nA poc a poc anem encetant tot el què us vaig avançar el passat desembre. En primer lloc, els informes de seguretat (SMS) en la xerrada que ens va fer el passat mes de gener el nostre cap de seguretat Rafa Molina, La sensibilitat per aquests fets i per l’avaluació contínua va quedar palesa en la gran assistència de pilots. Molt interessant va ser veure com ens trobem en la banda verda quant al gràfic d’avaluació de riscos. No ens ha de fer baixar la guàrdia, però si que ens permet reforçar que el camí que anem fent des de fa temps en aquest tema és el correcte.\nEls cursos de refresc també s’han posat en marxa. Els primers seran el 19, 26 i 27 de Febrer. Un bon moment per posar-nos al dia i comprovar el nostre estat de vol. No hi falteu. És important que tots estiguem al dia de les darreres novetats en comunicacions, espais aeris, etc.\nAquest nou web basat en els darrers estándars tecnològics i amb noves i millors característiques permetrà un comunicació més àgil de tots els esdeveniments del club. Més senzillesa, més claredat i més interacció. Esperem que la disfruteu.\nPel 5 de març ja hi ha prevista la primera excursió. En aquest cas serà l’aeroport de Terol. Un aeroport nou que val la pena visitar.\nBon vols a tots.\nCategoria: PresidènciaPer Pere-Joan Nogueroles 8 Febrer 2016\nAnteriorPrevious post:Primer curs de vol en formacióPosteriorNext post:Confirmacions Festa al Cel 2016\nCarta als socis – Juliol 2016\nCarta del President Nadal 2015


Xavi InLive | Barna 'n' Roll 2018\nMEGARA + ERIO + RED ELM - Sala Bóveda (Barcelona) – 21/04/2017\nBARNA ’n’ ROLL, tercera edició, la meva primera i espero que no sigui la darrera… Aquest Festival es consolida com l’aposta anual Punk-Rock a Barcelona i rodalies. Un servidor baixa de Girona, i mai em sap greu anar de concert fins a la capital d’aquest país si val la pena… i val molt la pena.!!\nComencem per l’espai… m’encanta el Poble Espanyol, una plaça quadrada i de dimensions encertades, voltat de ‘xiringuitos’ on pots trobar varietat en menjar, veure i preus. Només trobes a faltar alguns WCs… s’ha de dir! La birra a 2 i mig és força acceptable, tots sabem els preus que corren pels festivals i diferents locals de Barna. Entrepans, planxa, brasa, pots posar-te les botes de tal manera que després no entres als pogos ni que et paguin. L’escenari… coi d’escenaris tan alts!! Si és perquè la gent no hi pugi encara són baixets, alguns improvisats escaladors hi van arribar d’un salt, un salt una mica ‘panki’ això sí, però cap a dalt… Aquesta desmesurada alçada és un impediment pel fotògraf per treure millors resultats, de vegades em pregunto perquè no es demana consell als fotògrafs pels concerts… els podríem dir quatre detallets per millorar cosetes, però això ja és un altre tipus d’article que algun dia veurà la llum.\nL’organització… impecable alhora que tolerant amb els ‘pogos’, pluges de cervesa i els improvisats experts escaladors d’escenaris; van complir horaris com un rellotge; ho repetiré per si no m’heu entès… vuit bandes en 10 hores, i totes van començar a l’hora prevista!! Sí, d’acord, no vam tenir bisos ni sorpreses, però un queda satisfet de sentir el que va a escoltar, la durada dels grups a dalt de l’escenari és més que correcte. I aquest públic, entregadíssim a l’essència punk, ja estava prou engrescat… el descans entre bandes és d’agrair.\nPel que fa a les llums… bé a partir de fer-se fosc, però a la tarda, a ple sol, entenc que ajuden poc, però crec que se n’ha de posar una mica més del que vam veure, distreuen els ulls del públic que no sempre vol estar mirant el mateix i omplen l’escenari per les fotos. Dic que omplen l’escenari perquè si bé m’agraden els grans escenaris, la profunditat i alçada d’aquest la trobo exagerada, no és pas un inconvenient, però sí que hi ha massa espai vuit. El so correctíssim, tret d’alguns ‘acoples’ més que raonables amb tant de canvis d’instruments, però tot solucionat al moment fent que només els més ‘torraqllns’ com jo ho recordin.\nUn detall que sembla absurd però que és un encert important i que crec que val la pena comentar: els ‘xiringuitos’ de birra posats per l’ocasió … al sol!! Agafes la birra i marxes directament cap a l’ombra, no s’acumula la gent i només hi tens qui va a consumir, reparteixes la gent per tot el recinte, almenys fins que arriba la nit, és clar. El públic… Que coi passa amb els joves? No en fem de punkies?? La mitjana d’edat no era la que m’esperava, lleugerament per sobre, mes ‘papes i mames’ que fills i filles… i més autèntics; els joves els veies més aviat ‘vestits per l’ocasió’ amb més o menys encert. Això ha de canviar!!\nEl comportament va ser moderat, pogos, salts i tot el que s’espera d’una jornada així, tot força controlat, sense incidents… exemplar crec jo.\nEls grups… no faré una crònica de cada grup, aquí hi passaré per sobre, en primer lloc perquè no en sóc un expert en punk, punk-rock ni hard-core, i en segon lloc, perquè si has arribat llegint fins aquí, coneixes prou els ‘grupassos’ que van venir.\nEl primer a saltar a la pista va ser LA INQUISICION… normalment ser el primer i l’últim d’un festival no és recomanable, el primer ha d’escalfar un públic suposadament fred, potser escàs, que intenta esquivar el sol com pot i que, en definitiva, potser no porta prou cervesa al cos. Doncs tot i així, més que be. Per sort, els fans del Punk-rock, ja venen endollats des del minut 1. WILHELM SCREAM va sortir enxufat com si fos de matinada veien que la penya no tenia por del sol… els de Massachusetts ja porten prou quilòmetres a sobre com per deixar-se portar, marquen el ritme però el públic el segueix. Això sí, en acabar cada concert, la gent desapareixia del davant de l’escenari per aparèixer ràpidament a la banda de l’ombra, totalment comprensible.\nGATILLAZO era molt esperat, després dels recents ‘incidents’ del conegut i carismàtic Evaristo amb els ‘blaus’, ja es tenien ganes de veure’l i, sobretot, de sentir-lo. Es va portar com de costum i va ser pur espectacle dins del seu repertori. CRIM, tot just un anyet després de la gira pels USA, Crim és sempre estimat a casa, potser per això repeteix; no decep ni gota i tot apunta a una nit memorable amb el que es porta viscut i el que queda… SICK OF IT ALL són terribles, en el millor dels sentits, gràcies a la impossibilitat d’estar amb els dos peus a terra de Peter Koller, guitarra i leader junt amb el seu germà Lou (vocal). Aquest paio, en Peter, no només és fotogènic estèticament, sinó que és pur espectacle, s’ho passa més bé que tu i et regala ‘momentassus’ espectaculars! Thnaks for all, Peter!! JELLO BIAFFRA & the Guantanamo School of Medicine. Si Detroït és la ciutat del rock, algun barri hi hauria una mica més punk… sonen com molts ja sabeu de bé donant força protagonisme a la guitarra. DESCENDENTS… què dir… potser els més esperats. Són els precursors de la unió entre el punk i el hard-core. Inspiració, veterania, qualitat en tots els aspectes. COCK SPARRER. Punk-rock de lo més britànic, uns altres beterans autèntics i ara per tancat el festival. Tampoc és fàcil ser l’ultim, però ni es nota, els horaris estan prou ben trobats perquè la gent encara estigui enxufada, moltes hores però encara és relativament d’hora.\nFins aquí l’edició del 2018, per alguns la millor de les tres que porta el festival. Jo no ho puc dir, ja que per mi és la primera, però asseguro que va ser Top i que per poc que pugui l’any que ve hi seré per veure com encara millora més!!\nalive barcelona barna barnanroll cocksparrer crim descendents gatillazo hard-core jellobiaffra lainquisicion livemusic music pobleespanyol punk punk-rock rock rockandroll sickofitall wilhelmscream\n0 thoughts on “Barna ‘n’ Roll 2018”


Qui som | Mobenia luxury\nMobenia es la marca amb la que Mobi Cenia, S.L. comercialitza els seus mobles que fabrica a la seva factoría ubicada molt a prop del Mediterrani, a mig camí entre València i Barcelona.\nA Mobenia pensem que el principal sentit del disseny és l’augment de la calitat de vida.\nSOSTENIBILITAT Y MEDI AMBIENT\nLa empresa fundada l’any 1987 es l’evolució d’una empresa artesana creada l’any 1961. Des del inici la nostra raó de ser i el nostre objectiu principal ha segut i segueix sent la innovació en totes les àrees de la fabricació del moble, ja sigui en la fase de concepció o producció, seleccionant nous materials i processos sostenibles com en el disseny de nous productes, treballant amb joves dissenyadors que s’adapten als canvis de formes i actituds d’entendre la llar i l’oci.\nL’elecció no va ser casualitat ni pur formalisme, les nostres arrels havien d’estar dins un marc que impregnés de naturalesa el nou projecte. Que millor que un camp d’oliveres mediterrani per a albergar la nostra realitat industrial? Les llars Mobenia respiren i transmeten naturalesa mediterrània.\nUna superfície de 15000m2 dona cabuda a les més modernes instal·lacions amb les que una indústria per a la fabricació del mobles es pot equipar. Maquines controlades per ordinadors, autòmats, i sistemes de càrrega i descàrrega automatitzats, generen un augment tant de productivitat com de qualitat en els nostres productes, al mateix temps que faciliten el treball dels nostres operaris. El sistema productiu “Lean” (just in time) juntament amb el toc encara artesanal de peces singulars, ens fa únics.\nJa l’any 1993 i avançant-nos a la normativa europea, es va instal·lar un sistema de silos de recollida de partícules de fusta i vernís per gravetat, per a rebaixar al màxim les emissions al medi ambient. Seguint amb la mateixa filosofia, no hem deixat les nostres ganes d’innovar per a aconseguir ser cada dia més respectuosos amb el medi ambient. L’any 2008 vam incorporar a les nostres línies de vernís el procés de l’acabat a l’aigua, que juntament amb les millores anteriors, ha fet possible disminuir en un 96% les emissions a l’atmosfera, arribant a estar molt per sota de les directrius que marca la U.E.


Família benestant de principis del segle XX, acostumada a l’ajut desinteressada de tothom que veuen amb alguna necessitat peremptori, com manen els cànons humanistes, doncs més aviat són lliure pensadors.\nUn jove de la ciutat molt necessitat, fill d’una família amb deu fills i que només viu de la caritat, es posa en el seu punt de mira, de primer l’ajut en el noi, vestit en escaparrades robes ple de misèria, després vindrà la resta dels parents, en el noi que el batejo amb el nom de Pepitu el porten a viure a casa seva com un fill més, estudis, educació, polidesa, res que pugui fer recordar aquell pobre nanu abandonat de tot.\nPassen els anys, entrarà a treballar en l’empresa on poc a poc va ocupant, per la seva vàlua i perspicàcia, millors llocs de feina, fins i tot, per sobre de la resta dels germans, s’ha fet un caràcter d’home molt fort, sens cap tipus de manies davant de res. Aquest canvi del jove preocupa al seu mecenes, veu en ell una arrogància que no acaba de fer-li el pes, de sempre a casa ha estat la humilitat un dels signes de convivència, creu que potser el canvi tan dràstic en la seva vida no ha estat digerit del tot per en Pepitu i més d’una vegada l’ha recordat que s’ha de tenir sempre en compte als altres i procurar practicar la generositat amb tothom i entendre les febleses humanes com part de l’existència, intentant entendre i perdonar sens rancúnies, el jove escolta i calla, a tot diu que sí, però el mecenes no és massa convençut de la seva sinceritat, que a banda d’aquest tic el jove té una actitud impecable amb la resta de la familía, fins i tot a conegut una jove de la mateixa posició social que ells, molt bonica, simpàtica que ha estudiat violí i ja he fet un parell de recitals, fins i tot a Barcelona, amb gran èxit, probablement passarà un hivern a Alemanya amb una institutriu i de no canviar cosa alguna, quan ella hagi arribat a un bon grau de preparació, probablement es podria anunciar el seu compromís. Ha estat mirant en una joieria de Barcelona a fi i efecte de que el noi li regali una polsera de diamants el dia que s’anunciï el compromís. Tot plegat va massa apresa.\nArriba el crack del 30 a Nova York, ruïnós per el protagonista del relat. I per no haver de perdre la fortuna en mans de la justícia, ràpidament ho posa en mans d’en Pepitu, que en no portar el mateix cognom. El jove plora de l’emoció per la confiança demostrada i promet retornar-ho, tot quan acabi aquest moment tan delicat. Una vegada superada la crisis el nostre honrat mecenes li demana de ser retornat el patrimoni.\nEl jove li contesta allò de “Santa Rita, lo que se da no se quita” el nostre protagonista mor a conseqüència d’un atac de cor.\nLa família queda pràcticament en la misèria i en Pepitu es fuma un pur a la salut de tots, sens cap tipus de misericòrdia, mentre riu entre dents, que es pensava aquell babau? Ell no esclau de ningú; menys ara que ja ha arribat a la riquesa, fins i tot potser donarà feina en els “germans” si li prometen acatament total.


ESCOLTA EL NOU ÀLBUM KEEP THAT SAME ENERGY DE TEYANA TAYLOR, PRODUÏT PER KANYE - MÚSICA\nEscolta el nou àlbum Keep That Same Energy de Teyana Taylor, produït per Kanye\nA principis d’aquesta setmana, Teyana Taylor va organitzar una festa d’escolta d’àlbums per al seu nou disc Mantingueu la mateixa energia a Los Angeles, Califòrnia. L'àlbum és l'últim llançament produït per Kanye West procedent de les seves sessions a Wyoming, i així DAYTONA , vosaltres , i Els nens veuen fantasmes , El disc de Taylor té una durada de set pistes.\nLa festa d’escolta va arrencar en un conjunt d’estudi modelat segons la ciutat natal de Taylor, Harlem, amb cotxes de policies NYPD. Segons un tuit de Kim Kardashian West, Kanye encara estava acabant l'àlbum en un vol de tornada de París (on es trobava al debut de Virgil Abloh a la passarel·la Louis Vuitton) avui.\nHarlem a Los Angeles per @TEYANATAYLOR La festa d’escolta d’àlbums d’aquesta nit inclou cotxes de policies NYPD. #KTSE pic.twitter.com/4iN3edsvdR\n- TeamKanyeDaily (@TeamKanyeDaily) 22 de juny de 2018\nTot aquest vol de tornada des de París Kanye ha estat acabant el rècord OMG de Teyana, és tan bo !!!!\n- Kim Kardashian West (@KimKardashian) 22 de juny de 2018\nReunió i oportunitat de treballar amb el geni de @Kanye West i tot el geni musical que participava al camp de BONA MÚSICA va canviar la vida. #KTSE #TeyanaTaylor\n- MYKKI (@MykkiBlanco) 22 de juny de 2018\nMOLT FELIÇ HA SORTIT AQUESTA CANÇÓ! Jo sóc el protagonista @TEYANATAYLOR ‘S Werk This Pussy #KTSE ❤❤❤❤❤\nEl disc compta amb aparicions de Kanye, Ty Dolla $ ign i, potser el més sorprenent, del raper Mykki Blanco. MOLT FELIÇ HA SORTIT AQUESTA CANÇÓ! Mykki va fer una piulada sobre Werk this Pussy de l'àlbum (titulada WTP en l'àlbum). Reunió i oportunitat de treballar amb el geni de @Kanye West i tot el geni musical que participava al camp de BONA MÚSICA va canviar la vida.\nLa mercaderia del registre és disponible aquí . Escolta a continuació.\nmillors pel·lícules de conspiració a netflix\nescòria merda flor boy torrent


Carta Arqueològica de Barcelona - 055/00\nUTM X: 431440,00000 | UTM Y: 4581636,00000\nAquesta intervenció va correspondre a l’excavació en extensió del solar de l’antic cinema Princesa. Els treballs inicials de l’excavació van consistir en retirar mecànicament els dos metres de runes constructives. Aquest primer estrat tenia el seu origen en l’enderroc dels edificis que es va efectuar per tal de procedir a l’obertura de la Via Laietana. Un cop lliurat el solar d’aquest estrat, es va plantejar l’excavació en extensió combinant els medis manuals i mecànics. A nivell arqueològic, la interpretació de la seqüència estratigràfica va permetre establir una ocupació de l’espai dividida en cinc fases.\nLa primera, i més antiga, s’ubicava entre el segle I-II d.C. Així, d’època alt imperial es va poder documentar un paviment d’opus signinum i una base sòlida. Mentre que d’època més tardana, del segle III, es va documentar les restes d’un mur. Ja en plena època tardoromana, es van localitzar dos pous i una sitja, així com diversos estrats amb restes materials.\nLa següent fase documentada es situava en època medieval, concretament entre els segles XIII – XV. Es tractava d’un conjunt d’estructures corresponents a murs i paviments que es van identificar com a part d’una o dues cases de l’època. També es va excavar alguns pous amortitzats en els segles XVI – XVII, així com un possible paviment de terra batuda i les restes dels fonaments d’una escala.\nLa tercera fase, en època moderna, entre els segles XVI i XVII, estava representada per un conjunt d’habitacions concentrades a l’extrem sud de l’excavació, i per damunt dels nivells romans.\nLa quarta fase, ubicada cronològicament entre els segles XVIII – XIX, estava definida per un conjunt de murs, clavegueres, dipòsits i dues cisternes.\nPer últim, la cinquena fase es trobava definida pels fonaments de l’antic cinema Princesa de principis del segle XX.\nJuliol - Octubre de 2000\nAlbert Bacaria i Martrús, Damià Griñó Marquez / ARKE\nMemòria 055/00 - Memòria 055/00


Turisme Comunitat Valenciana i la direcció de Turisme d'Aragó s'uneixen per a liderar i impulsar la Ruta del Greal\n- Colomer ha explicat que "hem presentat al Govern d'Aragó el projecte de les 'Obres commemoratives Ruta del Greal', que compta amb les dues primeres obres a Barraques i Massamagrell"\n- Els responsables de Turisme del Govern d'Aragó s'han traslladat a Massamagrell per a conéixer l'escultura 'L'últim sopar' en la Ruta del Greall\nEl secretari autonòmic de Turisme, Francesc Colomer, ha mantingut una reunió amb la directora general de Turisme del Govern d'Aragó, Elena Allué de Baro, i amb representants de les universitats d'ambdues comunitats autònomes per a activar accions conjuntes d'impuls de la Ruta del Greal.\nEn aquesta reunió s'ha valorat la incorporació de nous continguts, com la creació d'una edició limitada del disc de Carles Magraner amb la música 'El grial' o l'adhesió del sector vinícola, amb el disseny de la seua primera botella de vi de la Ruta del Greal.\nFrancesc Colomer ha destacat que "aquestes accions beneficiaran de manera transversal els diversos sectors vinculats a aquest gran projecte, en el qual fa anys que treballem les dues administracions per a dotar d'excel·lència la Ruta del Greal".\nAixí mateix, Colomer ha explicat que "hem presentat al Govern d'Aragó el projecte de les 'Obres commemoratives Ruta del Greal', un projecte que compta amb les dues primeres obres a Barraques i Massamagrell".\nAquestes obres naixen d'una idea original de l'escultor Antonio Peris Carbonell, desenvolupades, promogudes i participades per Turisme Comunitat Valenciana, amb l'objectiu de crear un element significatiu que unisca totes les poblacions que componen la Ruta del Greal, des de Sant Joan de la Penya fins a la Catedral de València. Aquestes obres tindran continuació en el territori d'Aragó.\nAquesta reunió també ha comptat amb la participació de representants de la Universitat de València i de la Universitat de Saragossa, que han presentat un programa per a impulsar un projecte europeu de la Ruta del Greal, a més de representants de l'arquebisbat de València i una representació del món de l'art amb Antonio Peris Carbonell i Carles Magraner, per a unir la música amb l'escultura i la pintura.\nFrancesc Colomer ha recordat que "des de la Comunitat Valenciana estem treballant per a impulsar productes com la Ruta del Greal, per això hem creat un grup de treball amb la Confraria del Sant Calze i amb empreses del sector turístic com agències de viatge, guies turístics, hotels, restaurants i altres recursos turístics del territori que conformen la Ruta del Greal".\nVisita a l'escultura 'L'últim sopar' a Massamagrell\nEls responsables de Turisme del Govern d'Aragó s'han traslladat a Massamagrell per a conéixer l'escultura 'L'últim sopar', en la Ruta del Greal.\nLes 'Obres commemoratives de la Ruta del Greal' comprén 24 escultures i l'Arquebisbat de València està col·laborant tant en l'elaboració dels títols com en l'elecció de les ubicacions de les estàtues.\nTurisme Comunitat Valenciana i la direcció de Turisme d'Aragó s'uneixen (...)


Desembre 21, 2021 inscastellbisbal\nLa violència contra la dona sempre ha existit, però no fa gaire la societat va començar a adonar-se que no es pot amagar i ,sobretot, les dones víctimes han d’expressar-ho i denunciar-ho. A més a més, no només pateixen aquesta violència referents femenins, sinó que també ho fan gent amb una identitat sexual diferent, com ara homosexuals, transsexuals, etc.\nEl període de confinament per la Covid 19, va agumentar el nombre de casos de violència masclista. La por a denunciar a l’agressor amb qui havien de confinar-se va ser molt nociu. No només per les agressions físiques, sinó també, psicològiques: comentaris humiliants, insults, amenaces sexuals, actes no consentits, etc. De manera més encoberta, hi ha la violència econòmica, on hi ha una limitació en la disposició dels recursos propis o compartits en l’àmbit familiar o de parella. No importa quina sigui l’edat de la víctima!\nExemples de violència de parella molt freqüents a la vida quotidiana serien, per exemple, una parella que ha quedat per anar a donar un tomb, on l’home li diu a la dona que s’ha de canviar de roba perquè se suposa, segons ell, que està provocant. Òbviament, el comentari de l’home és inadequat però també que la dona li fa cas i es canvia de roba.\nUn altre cas seria el control per part de l’home del mòbil de la dona, comprovant amb qui s’envia missatges, a qui truca, amb qui queda… La dona acaba donant el mòbil a l’home però es nota que la seva relació és una mica tòxica…\nAvui en dia, quan una dona denuncia una agressió sexual o qualsevol altra violència, no se la sol creure pel simple fet de ser dona i això és una injustícia perquè no es pot treure credibilitat per ser de gènere femení. Les dones tenim els mateixos drets que els homes en tots els àmbits. A més, no és fàcil pensar que les administracions o els poders públics no poden eradicar-ho. És clar que es pot fer però no es fa!\nPersonalment, no he viscut la violència masclista, tampoc cap membre de la meva família o amigues però hi ha moltes noies que sí l’han patida! Sempre estaré d’acord en que aquestes conductes s’han de fer saber de qualsevol manera, ja sigui de forma pública, com en declaracions als mitjans, o de forma privada, als teus familiars o a un jutjat o policia o Serveis Socials per a què puguin ajudar-te.\nImatge de capçalera: https://www.eltriangle.eu/wp-content/uploads/2020/11/violencia-masclista.jpeg\nMarta Mediavilla Piccolo (3r C)