Revisió de Bitstamp: És lIntercanvi més barat per comprar Bitcoin? | Catalan.Lamareschale.org\nBitstamp és una de les plataformes d'intercanvi moneda digital més antigues i respectades. Ha estat en funcionament des de 2011.\nL'intercanvi és el més adequat per als usuaris moneda digital intermedis i experimentats que necessiten per al comerç Bitcoin, altcoins i monedes fiduciàries. Bitstamp busca oferir als usuaris una manera de baixa taxa d'intercanvi de monedes digitals en grans quantitats. És especialment popular entre els europeus, ja que es va desenvolupar a Luxemburg i ara té oficines a Londres.\nEn aquesta revisió, es troba una mirada en profunditat a Bitstamp, incloent les seves principals característiques, les seves monedes compatibles, i si en última instància s'ajusti a les seves necessitats.\nA causa de que ha estat en funcionament des de 2011, Bitstamp ha desenvolupat un servei molt respectat, de confiança i fiable. Va ser un dels primers intercanvis creades originalment per al comerç Bitcoin com un competidor de la llavors popular Mt. Gox.\nMuntanya Gox va ser un cop la bossa principal de Bitcoin, manipulació gairebé el 70% de les transaccions. Amb seu a Tòquio, la plataforma va ser derrocat pel hack Bitcoin més infame, que va veure 850.000 monedes robades. Moltes persones van perdre grans sumes de diners que mai van ser recuperats.\nBase europea de Bitstamp ha fet que sigui una potència en la indústria moneda digital, i la plataforma sap el que està fent quan es tracta de la blockchain. Ha navegat els sots, torçant els camins de Bitcoin, i és millor per a ell.\nServei de Bitstamp és el més adequat per a algú amb una mica d'experiència moneda digital. Malgrat avantatge de Bitstamp a la competència, la usabilitat del lloc no és molt senzill i és una mica sofisticat per a novells. Els serveis com ara Xapoor Coinbasemight ser més fàcil si vostè està mirant per comprar els seus primers bitcoins.\nBitstamp funciona amb euros i dòlars nord-americans per a les opcions de moneda fiduciària. Si vostè té un compte bancari europea, podràs trobar el servei particularment útil perquè es pot dipositar els diners mitjançant transferència bancària. Això ajuda a evitar les taxes de targetes de crèdit forts.\nEls cryptocurrencies que s'ofereixen són els que es podria esperar d'un canvi important: Bitcoin (BTC), Etereum (ETH), litecoin (LTC), i l'ondulació (XRP) totes les opcions de negociació i la cartera tenir.\nBitstamp ofereix europeus amb gran suport, sobretot els que tenen comptes de banc en euros. Les transferències bancàries dels comptes en euros són la forma més barata d'usar el servei si vostè diposita la moneda fiduciària. Bitstamp també ara permeten dipòsits a través de targeta de crèdit, el que obre les opcions més fàcils per a la resta del món, però, és una opció costosa.\nBitstamp té oficines a Luxemburg, el Regne Unit i els Estats Units. És molt reconfortant saber que tenen un número de telèfon i adreça del Regne Unit, fent que se sentin una mica més de confiança.\nDipòsits, recessos i les comissions d'operació amb Bitstamp són generalment bastant barat en comparació amb la majoria dels intercanvis. La taxa de dipòsit és només 0,05%, que és bastant baix. Altres intercanvis poden ser particularment cobdiciós en aquesta àrea, tenint 2%, 3%, o fins i tot 4%.\nLes comissions d'operació varien depenent de la seva compra i venda de quantitats. La quota de comerç més alt és de 0,25% per a quantitats menors de $ 20.000, i es pot caure fins a un mínim de 0,10% si es té la sort de poder treballar amb més de $ 20.000.000. Un cop més, aquests són taxes relativament insignificant en comparació amb alguns competidors.\nAneu amb compte amb l'ús de la targeta de crèdit. Dipositar a través de targeta de petites quantitats li costarà molt car. Quantitats menys de $ 500 inclouen un càrrec per ni més ni menys de 8%.\nEls dipòsits i recessos en Bitcoin, litecoin i Etereum són gratuïts.\nPodeu trobar una llista completa dels honoraris aquí.\nAtenció al client per a empreses moneda digital i blockchain pot ser bastant poc fiable i pot variar d'una companyia a una altra, o fins i tot un client a un altre. Trobareu els usuaris parlar sobre les experiències bones i dolentes amb Bitstamp, el que és d'esperar perquè una empresa pionera en el desenvolupament d'una indústria.\nPot, per descomptat, posar-se en contacte amb Bitstamp través de correu electrònic, i se li sol obtenir una resposta en un termini de 24-72 hores, depenent de la naturalesa de la consulta. Regne Unit número de telèfon de l'empresa també està disponible per cridar en cas d'emergència.\nTambé hi ha una pàgina de preguntes freqüents decent. Moltes empreses limiti a parlar a aquesta àrea dels seus llocs web, però en realitat Bitstamp proporciona informació en profunditat que ha de respondre a les preguntes més importants.\nBitstamp és un operador respectat i es porta a terme generalment en alta estima pels consumidors. Com es va esmentar anteriorment, el negoci és ara més de sis anys d'edat, pel que està obligat a desenterrar algunes males crítiques si es mira per ells. Una ràpida cerca a Google de reviewdoes Bitstamp tirar una mica d ' "estafa o no?" titulars, però aquests es dissipen ràpidament després d'una posterior lectura.\nPer ser honest, és molt probable trobar aquest tipus de preguntes que pesen sobre la majoria dels intercanvis, ja que el públic no acaba de confiar en el món moneda digital en el seu conjunt encara. En general, sempre es va a trobar males crítiques sobre empreses Bitcoin perquè moltes persones no entenen com utilitzar els serveis.\nEuropeus com Bitstamp gràcies a les opcions assequibles que he esmentat anteriorment. És una plataforma creïble i respectat.\nBitstamp ajuda a dirigir la indústria amb els seus procediments de seguretat de primer nivell. Un cop més, la plataforma té una bona reputació i de confiança a això.\nQualsevol bipedestador molt temps en la indústria tindrà el seu historial de problemes quan es tracta de seguretat. Bitstamp va patir talls i es va aturar el comerç de vegades durant 2014 i 2015, l'últim dels quals va veure 19.000 bitcoins robats. Un considerable suma considerable, però no és tan catastròfica com en el cas de la Muntanya Gox. Moltes coses han canviat des de llavors, i la indústria ha recorregut un llarg camí.\nBitstamp ofereix opcions cartera segures per als seus clients. La majoria dels fons dipositats dins de la central estan en l'emmagatzematge en fred, el que significa que estan fora de línia i no pot ser hacker. 2fa també protegeix al seu compte d'usuari perquè els lladres no són capaços d'accedir-hi amb només una contrasenya. És bastant normal tenir aquests mètodes ara, i vostè ha de tenir cura amb qualsevol de les empreses que no fan servir ells.\nBitstamp proporciona un intercanvi de baixa taxa per als usuaris moneda digital que busquen una manera sòlida per al comerç. Ha estat al voltant de la quadra (cadena) i sap com oferir un servei digne per a grans quantitats comercials. És una plataforma convenient per a aquells que busquen treballar amb euros i una bona selecció de grans cryptocurrencies. Pot sentir-se segur en el coneixement que va mantenir grans quantitats de fons d'assegurances. L'únic inconvenient és que és una mica complicat per als novells Bitcoin que no entenen els mercats comercials.\nSi vostè sap el que està fent, llavors trencar amb Bitstamp; si vostè està buscant per fer la seva primera compra de xifrat, llavors potser començar amb una plataforma d'intercanvi més fàcil.


Mil921: la cuina afectiva\n© Joan PuigMil921\nEl Mil921 fa un gir tradicional per demanda popular: guisats i cullera magistrals enriqueixen el toc asiàtic\nÀlex Suñé rep amb una notícia, que és una declaració, que és una boia: “He fet un gir tradicional. El públic demana guisats”. Quan el Mil921 –rere l’endevinalla hi ha l’any de naixement de l’avi Mario– va començar, els tocs japonesos van ser l’ensenya de la casa, especialitat que el diferenciava d’altres solemnitats. L’atracció pel gust asiàtic s’ha generalitzat a Barcelona i l’Àlex es pregunta si és convenient seguir amb això. Després de tastar el sashimi de tonyina amb una salsa en què barreja ponzu i teriyaki, estic segur que és una neciesa renunciar a talls, crueses i amaniments; a complementar les cassoles i el xup-xup i els fons foscos amb la lluminositat d’aquelles preparacions.\nEls barcelonins són clients cansats, que saluden la novetat amb entusiasme i guarden poques fidelitats. Com es pot seguir atraient anys després? Cada restaurador se les enginya com pot, si bé el ganxo de la singularitat és un recurs. Ser el millor en 'alguna cosa', ser visible amb 'alguna cosa'. Li suggereixo alguns atractius d’alguna cosa. Un cuiner desil·lusionat i un restaurant apagat són l’antesala del final.\nLa carta de vins, construïda per un sommelier amic, mereixeria ser travessada per ampolles més juganeres, reflexió a la qual l’Àlex oposa la tediosa realitat dels riojas i riberes que exigeix el públic, acomodat en el seu desconeixement.\nBec un parell de copes de Solergibert 2010, un vi formalet. L’aperitiu és una crema de pastanaga amb ous de truita. M’endinso en aquesta nova-vella cuina de resistència on la cullera representa el paper principal. Sensacionals pèsols amb suquet i espardenyes, en què l’espardenya pot ser substituïda per qualsevol altre contrast sense que el plat perdi sentit. El següent el passen amb nom enigmàtic: “Carxofes tractades com si fossin tripes”. Forma part de la cuina lletja i aquí el sintagma és descriptiu. L’important és que el de dins és bo, una ardent cassola negra amb xoriço fumat i picada. La podria arrodonir amb uns quarts de carxofes cruixents.\nEl fricandó de secret ibèric amb puré de 'céleri' és incontestable. El faig a casa, encara que no amb aquella mestria. Sobre la idea convencional, l’ús de carns infreqüents, porc per vedella. El fricandó, els fricandós, com a símbol de la regressió, d’aquella cuina que és de proximitat en la mesura que és afectiva. S’hauria de ressuscitar l’Índex Àvia inventat fa anys per parlar de la Fonda Europa. Acabo amb un pastís Tatin amb gelat de 'kulfi', especiat com si fos indi, amb cardamom i pistatxos.\nQuè ha passat des del 2010? Que el cuiner s’ha establert, que és millor que fa sis anys i que la combinació de retrocuina –de cuina afectiva– i del Japó sense sobresalts cobreix les expectatives i les necessitats dels comensals.\nQuin és, en el fons, el motiu pel qual anem a un restaurant? Un. Divertir-nos mentre assaborim gustos que ens fan viatjar als racons més recòndits de la memòria. I és que la cuina, quan és tractada amb una sensibilitat poètica, és un magnífic visat cap als paradisos perduts. Amb cada un dels plats que el xef Àlex Suñé em va servir a la barra –perquè dino a la barra, prop dels fogons i al costat de la Irene, l’altra cap d’aquest restaurant bicèfal– tinc la sensació de recuperar la intensitat de gustos que semblaven morts per culpa d’una globalització mal entesa. En una campanya electoral, ICV es va inventar un eslògan que deia: “perquè el tomàquet tingui gust de tomàquet”. L’èxit polític d’ICV va ésser relatiu, però en una època com l’actual, en la qual vivim moments polítics tan estimulants, al Mil921 el tomàquet té gust de tomàquet, i tots els productes tenen el gust que haurien de tenir si el món fos just. Amb tot, estem d’acord que la cuina de producte és un bé que s’ha de cuidar, però un producte, per molt biodinàmic que sigui, si és tractat per una mà poc destra, acaba perdent la dignitat. Per sort, l’Àlex combina allò que se li ha d’exigir a un cuiner: imaginació, ofici i respecte per bèsties mortes i pels clients vius. Per aquesta raó, si aneu al Mil921 no deixeu de demanar l’amanida de tomàquet biodinàmica o diversos tomàquets de textures transversals, o l’ou de corral amb tòfona sobre briox amb mantega i crema de parmesà, o el sashimi de corball sobre una varieta


Coca de recapte - Blog Llet Nostra\nÉs una elaboració típica de la gastronomia catalana, més concretament de les províncies de Tarragona i Lleida. La recepta de coca de recapte rep aquest nom ja que s’elaborava “recaptant” els ingredients disponibles de temporada: hortalisses en forma de l’escalivada i peixos salats o embotits són els més habituals, encara que les combinacions, depenent de la regió, són infinites.\nCocció: 1 h 15 min\n170 ml d’aigua tèbia\n35 ml d’oli d’oliva verge extra\nPer a la escalivada\nPer començar, preescalfem el forn a 185 ℃ amb calor a dalt i a baix.\nDissolem el llevat fresc amb l’aigua tèbia i el barregem fins que es dissolgui del tot. Després, aboquem la farina en un bol, afegim la barreja d’aigua i llevat, l’oli d’oliva verge extra i la sal. Ho barregem tot fins a obtenir una massa homogènia.\nFormem una bola amb aquesta massa i la col·loquem en un bol. Tapem el bol amb paper film i la deixem reposar durant 1 hora aproximadament.\nMentre reposa la massa, ens posarem amb l’escalivada.\nRentem l’albergínia, el pebrot vermell i el pebrot verd; pelem les cebes i ho introduïm tot en una safata apta per a forn. Aboquem una mica d’oli d’oliva verge extra sobre les verdures i les enfornem durant uns 50 minuts; els donem la volta a mitja cocció.\nLes retirem del forn, les pelem i trèiem les llavors quan s’hagin temperat i les tallem a tires, salpebrem i reservem en un recipient amb un rajolí d’oli d’oliva verge extra. Reservem.\nPer a la coca de recapte\nDividim la massa en dues parts iguals i les estirem amb un corró fins a obtenir una forma allargada i les posem sobre una safata amb paper de forn.\nCobrim les masses amb l’escalivada, aboquem un fil d’oli d’oliva per tota la superfície i ho enformen a 200℃ durant 25 minuts.


Promovem la cultura emprenedora a Abrera amb el programa CuEmE:: Ajuntament d'Abrera\nDIJOUS, 18/04/2019 | 20:42 h\nPromovem la cultura emprenedora a Abrera amb el programa CuEmE\nEnguany, per primer cop a Abrera participem en el projecte ‘Cultura emprenedora a l'escola’ (CuEmE). Aquest programa serveix per treballar l’autonomia, la iniciativa personal i l’emprenedoria a 5è de primària. Durant el curs escolar, l'escola i els alumnes que hi participen creen i gestionen una cooperativa.\nAvui dimecres 20 de febrer hem rebut a l'Ajuntament els “equips directius” de les tres cooperatives que estan en marxa, que han vingut a sol·licitar el NIF de la seva empresa. Els hi hem donat la benvinguda molt il•lusionats i amb ganes de compartir les ganes de tirar endavant els seus projectes de cultura emprenedora.\nAmb aquesta iniciativa les nenes i nens de les escoles d'Abrera que hi participen podran adquirir competències que potenciaran la seva creativitat, el treball en equip, la comunicació, la imaginació, entre d'altres. Aquestes competències que desenvolupin els hi servirà per millorar els seus resultats educatius i adquirir l'experiència vivencial del procés de creació d'una cooperativa, des del disseny de la imatge fins a la venda del producte.\nEl procés per realitzar aquesta cooperativa passa per diverses fases: en primer lloc es constitueix. També es dissenya la imatge corporativa i els productes escollits per vendre'ls i es calculen els costos per trobar la manera de finançar-los. Més endavant elaboren el producte, el venen i, finalment, part dels beneficis obtinguts els destinen a projectes socials.\nLes famílies també hi poden participar en aquest procés creatiu, com ara, assistint a les reunions de presentació del projecte, compartint coneixements que els hi puguin servir en el procés de creació de la cooperativa, potenciar a casa les habilitats i actituds que es necessiten, donant-los suport i acompanyament i assistint el dia de la venda del producte.\nFins ara, els i les estudiants de 5è de l'Escola Francesc Platón i Sartí ja han creat les cooperatives i dissenyat les imatges corporatives. Ara estan desenvolupant els productes que presentaran. Està previst que realitzin la venda del producte el dimarts 21 de maig al Mercat Municipal i al mercat ambulant.


[Slideshow "25n-dia-contra-la-violencia-masclista" not found]\nAhir Girona es va mobilitzar en motiu del dia Internacional Contra la Violència de Gènere. Diferents col·lectius feministes de la ciutat van organitzar diversos actes per denunciar la violència masclista que el col·lectiu femení sofreix.\nLa jornada va començar a les 12 del migdia, quan unes 50 persones es van concentrar a la plaça de Sant Domènec de Girona per recordar les més de 40 dones assassinades a mans de les seves parelles en el que portem d’any arreu de l’Estat espanyol. Durant la concentració es van poder veure dones vestides de negre i amb les mans pintades de vermell i pancartes amb lemes com “la violència masclista mata”. La concentració havia estat convocada per l’Associació Feminista Mixta de la UdG amb l’objectiu de presentar-se públicament per primer cop. Per concloure la concentració es va llegir un manifest i es va fer un minut de silenci.\nA les 13:30 el col·lectiu Malapècora va celebrar la xerrada El cos del delicte a la Facultat d’Educació i Psicologia de la UdG. Unes 40 assistents van poder conèixer com els mitjans audiovisuals fomenten la violència masclista.\nA la tarda la Xarxa Dones Girona va realitzar una concentració a la Plaça del Vi en homenatge a les dones assassinades durant aquest any. En acabar la concentració, unes 150 persones van participat en la marxa de torxes organitzada per Malapècora, que va començar a la plaça del Vi i va acabar davant de la Delegació de la Generalitat. Durant la marxa es van fer diverses parades per llegir poemes de Maria Mercè Marçal i Montserrat Abelló. Per acabar es va llegir un manifest on s’explicava que la violència masclista no és només la violència física, sinó també la violència quotidiana que viuen totes les dones.\nMés tard, el Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans va projectar la pel·lícula Te doy mis ojos, seguida d’un sopar popular i debat al Casal Quatre Rius.


“Un 40 per cent de les perruqueries tancaran arran del Covid-19”\nCarme Molas, presidenta de la Federació Catalana de Perruqueria i Bellesa, recorda que els sector “sempre ha reivindicat ser de primera necessitat”\nUn dels principals dubtes d’aquests dies és com s’organitzen i treballen les perruqueries i els centres d’estètica que començaran a obrir ja aquesta setmana sota uns controls estrictes. Carme Molas, presidenta de la Federació Catalana de Perruqueria i Bellesa (FedCat), ha explicat aquest dimarts a Ràdio Estel que “sempre hem reivindicat que som un servei de primera necessitat però, per manca de materials de control, pràcticament no s’ha pogut fer durant el confinament”.\nCarme Molas ha explicat que, en aquests primers dies de desconfinament, moltes perruqueries “s’han trobat amb el material sanitari pagat i no rebut”. En aquest sentit, ha afegit que “s’ha apretat molt en ministeris per poder ajudar als perruquers que s’han endeutat per aconseguir els materials sanitaris”. A més, la presidenta de la Federació Catalana de Perruqueria i Bellesa ha assegurat que “s’espera que un 40 per cent de les perruqueries tancaran arran de la covid.-19”.\nLa presidenta de la FedCat també s’ha referit a la polèmica que hi va haver-hi sobre si les perruqueries havien d’obrir com a servei essencial. “En una nit, vam canviar la llei amb què el govern de Pedro Sánchez permetia obrir les perruqueries, gràcies a la feina de les associacions”, ha dit Carme Molas. Molas també ha parlat dels centres d’estètica. Segons la presidenta de la Federació Catalana de Perruqueria i Bellesa, aquests centres “van un pas per davant de les perruqueries”. En aquest sentit, Molas ha dit que aquest sector està més tranquil perquè ells “ja estan acostumats a treballar amb mascareta i guants”. Ha afegit finalment que “la precaució del client és igual que en una clínica”.


La UE preveu una normativa comuna contra la "pirateria" en un màxim de tres anys | Consumer\nLa UE preveu una normativa comuna contra la “pirateria” en un màxim de tres anys\nS'analitzaran els resultats de les diferents lleis contra les descàrregues il·legals que s'apliquen entre els Estats membres\nLa comissària europea de Cultura, Androulla Vassiliou, ha confirmat que la Comissió Europea (CE) té la intenció d’aprovar una normativa comuna pels 27 en contra de la “pirateria”. El va anunciar va prosseguir a la trobada de ministres de Cultura de la Unió Europea (UE), reunits la passada setmana a Barcelona i que van anunciar avanços per lluitar contra les descàrregues il·legals i defensar la propietat intel·lectual en Internet. Vassiliou va assenyalar que espera concretar els termes d’aquesta nova llei “en breu”. Aquest termini podria estendre’s fins a dos o tres anys, el temps necessari per calibrar els resultats de les diferents lleis contra les descàrregues il·legals que s’apliquen entre els Estats membres de la UE.\nEls ministres europeus es van congratular de la propera publicació del Llibre Verd de les indústries culturals, l’aprovació de les quals està prevista pel 28 d’abril, i van subratllar la contribució que el sector pot fer a la configuració d’una “societat més innovadora i creativa”. També van assenyalar la necessitat d’avançar en la creació d’un entorn més favorable perquè aquestes indústries culturals i creatives europees puguin desenvolupar tot el seu potencial. Per aconseguir-ho, van sol·licitar l’engegada de polítiques comunes de foment d’indústries culturals que “permetin culminar de forma reeixida el procés de digitalització de la UE”.\nEls titulars de les carteres de Cultura van recordar que aquest camp ha d’estar al centre de les polítiques europees. A més de ser un senyal d’identitat, creuen que la cultura és un sector que contribueix al desenvolupament econòmic de la UE. Per això, van reclamar més finançament per al ram. “Per a nosaltres seria desitjable que fos major la inversió que fa la UE en projectes de desenvolupament cultural”, va assenyalar la ministra espanyola de Cultura, Ángeles González-Sinde, encarregada de presidir la trobada informal de responsables de Cultura dels 27.\nEls ministres van coincidir que la cultura i les indústries culturals han d’incorporar-se a l’Estratègia UE 2020 per al creixement i l’ocupació que aprovarà el Consell Europeu al juny. “En l’actual escenari de dificultats financeres internacionals i desafiaments geopolítics, la cultura representa un dels més importants actius amb els quals explica Europa per assegurar la pervivència del seu model social, la seva projecció exterior i la transició cap a un model econòmic més competitiu, inclusiu i sostenible”, van concloure.\ncontra normativa ue-ca piratería


Crea el teu Pessebre en familia | Coordinadora d'Entitats del Poblenou\nInici / Tallers / Crea el teu Pessebre en familia\nCrea el teu Pessebre en familia\nTaller de Crea el teu Pessebre\nDurant el taller s’aprendran les principals tècniques que s’empren a l’hora de realitzar un pessebre. Des dels primers passos del disseny fins als acabant finals de pintura i complements. Així doncs es construirà una cova per encabir-hi la Sagrada Família i que l’alumne es podrà endur a casa per muntar el pessebre les següents Festes de Nadal.\nEls dijous de 18.30 a 20.30\nDel 22 d’octubre al 2 de desembre\nPer Òscar Garcia\nquantitat de Crea el teu Pessebre en familia\nCategories: Activitats, infantil, Recursos, Tallers\nL´Òscar Garcia és membre de l’Associació de Pessebristes de Ciutat Vella de Barcelona i exerceix com a responsable en l’elaboració dels pessebres i diorames que realitza l’entitat. Disposa d’experiència en l’elaboració de tallers a la pròpia entitat on ha format a diverses persones en l’elaboració del curs de pessebrisme impartit a l’Escola Taller de Pessebres de Barcelona.


Apartment Korlević 280 Svetvincenat Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSvetvincenat 7, Svetvincenat, Svetvincenat, Croàcia, 52342 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Korlević 280\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartment Korlević 280 és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Svetvincenat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment Korlević 280 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera, forn microones per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Apartment Korlević 280.


De la raó universal al sentiment pel sofriment. Què ens porta a ser solidaris? – Ámbit d'Investigació i Difusió Maria Corral\nDe la raó universal al sentiment pel sofriment. Què ens porta a ser solidaris?\nDavant d’una catàstrofe natural, d’imatges de guerres, morts i pobresa en diversos països del món… davant d’una infància desprotegida, de l’avenç del desgast de recursos naturals, la manca de drets humans, les màfies, abusos i tràfic de persones… i davant d’una infinitat de fets que, dia a dia, podem veure en les notícies, emergeixen diverses accions solidàries per a encarar-los, conscienciar, participar o actuar enfront d’aquestes problemàtiques. Però, què ens porta a commoure’ns per aquests temes? Per què és tan fàcil assenyalar que «cal» ser solidari, en un món on preval una cultura individualista i d’autoprotecció personal? Quin és l’imperatiu ètic que ens porta a ser persones solidàries? En definitiva, per què actuar solidàriament si els problemes no ens afecten directament?\nQuan es parla de «solidaritat», el sentit comú ens apunta a un sentiment de certa unitat amb la resta de les persones, basat en els llaços socials que s’han establert a través del temps, o també per interessos socials, o bé per objectius comuns.\nDes de diversos punts de vista morals, ja diverses religions tenen en el seu ideari el fet de «ser solidari» o caritatiu amb la resta de la societat amb què es conviu, que fins i tot arriba a ser un imperatiu de virtut per a l’efectiu progrés de la humanitat en general. Així, la idea tradicional de «solidaritat» al·ludeix a la suposada existència d’«alguna cosa» dins de cada persona; una espècie d’essència entorn de la humanitat compartida, que ressona davant la presència d’altres subjectes. Aquesta cosa interna mouria que emergissin els comportaments solidaris. Tot i això, si les persones no són creients i no comparteixen una forma d’entendre del món des d’una visió religiosa, què les pot moure a ser solidàries?\nAlguns teòrics socials han desenvolupat fonaments per a justificar la solidaritat sense una creença religiosa com a context. Ja el plantejament platònic i kantià va fonamentar en el seu moment la moralitat en la racionalitat humana. El sociòleg Emile Durkheim partia del supòsit que hi ha una primacia de la societat sobre l’individu –pel fet que l’individu és constituït des del seu naixement per relacions socials– i que, per tant, les formes de relacions quotidianes entre les persones podien explicar-se pels diversos tipus i graus de solidaritat que hi ha entre elles.\nEl sociòleg va diferenciar la solidaritat mecànica –aquella referida a la connexió bàsica i interna en l’àmbit grupal, construïda a partir de les semblances entre si i amb més possibilitats d’acord que de diferenciació– i la solidaritat orgànica, que, segons l’autor, emergeix com a fruit de la recurrència de conflictes: davant les dificultats entre individus la societat fixa una força externa normativa, basada en la consciència col·lectiva, per a posar límits a aquests conflictes i generar un bé comú. Aquesta consciència col·lectiva resumiria un conjunt de creences d’una majoria de la comunitat.\nPer la seva banda, des d’un punt de vista pragmàtic, el filòsof nord-americà Richard Rorty podria plantejar que només la metafísica i les religions poden respondre al perquè de la solidaritat, ja que racionalment no es poden donar respostes completament satisfactòries a aquesta pregunta.\nSegons el seu parer, no es tracta de buscar una essència en les característiques de la humanitat per a comprendre l’acció solidària, sinó més aviat de comprendre les diferències –raça, classe, sexe, religió, edat, entre altres– sense renunciar al «nosaltres» que inevitablement conté la individualitat.\nD’aquesta manera, Rorty s’oposa a la visió que hi ha alguna cosa essencial dins les persones que els incita a actuar solidàriament. Per a l’autor, cada subjecte està constituït, inevitablement, des d’allò social, i, per tant, es tradueix en una permanent intersubjectivitat, però contingent. I davant d’aquest reconeixement bàsic, emergiria el desig d’assolir l’acord intersubjectiu més gran possible… que vindria a ser la solidaritat.\nAixí mateix, Rorty afirma la contingència de les persones, vinculades a les seves circumstàncies històriques i contextuals, les quals dependran d’acords transitoris sobre quines actituds i comportaments són normals en aquella comunitat i quines pràctiques són justes o injustes en aquell grup. Per tant, l’individu és una contingència històrica i, com a conseqüència, la idea de «solidaritat» també.\nRorty pensa que per a un progrés moral és més útil pensar des d’una moral etnocèntrica, pragmàtica i sentimental, que no des d’una moral universalista, abstracta i racionalista. A parer seu, els termes abstractes com «humanitat» han ajudat a una certa conscienciació de la vinculació social, però que acaben sent conceptes molt artificials i allunyats de la quotidianitat de les persones.\nD’aquesta manera, planteja buscar el sentit de la «solidaritat» partint de la contingència on som i buscant incessantment les similituds entre un «ells» i un «nosaltres». Segons l’autor, el que acaba sorgint és, doncs, l’obligació de fer decréixer la crueltat i que les persones «sentim» d’una manera similar davant la susceptibilitat del «sofriment». Aquesta tasca d’inclusió «d’ells» en «nosaltres» acabaria sent més emocional que racional. «El que hem guanyat recentment en solidaritat, no ens ha costat la nostra capacitat d’escoltar els forans que sofreixen?», destaca.\nAixí, Rorty ens mostra que en èpoques on emergeixen actuacions de veritable canibalisme social, com ho va ser el camp de concentració nazi d’Auschwitz, «quina altra cosa pot ser el nostre reconeixement d’una humanitat que ens és comuna, sinó la solidaritat?».


Reflexions de Sant Pere de Vilamajor: de maig 2007\nEl model centre-perifèria que tenim a Sant Pere de Vilamajor és sense dubte un dels principals aspectes que defineixen el nostre municipi, i que en compliquen la seva reestructuració residencial.\nEl 80% de la població viu en els veïnats de Ponent i de Llevant. A plena ocupació hi viurà el 60% dels habitant totals de Sant Pere.\nLa llunyania d'aquests veïnats del nucli central del municipi, propiciada pel greu dèficit de comunicacions transversals (necessàriament amb vehicles automòbils), fa que Sant Antoni de Vilamajor s'anteposi al nucli de Sant Pere com plaça comercial dels veïnats. De fet els veïnats de Llevant, on actualment hi viuen 1.500 persones (un 42% de la població empadronada total), queden assignats en termes funcionals a Sant Antoni.\nEl nucli i la seva àrea residencial de proximitat està totalment desatesa comercialment parlant: la dependència exclusiva dels seus propis residents que careixen de massa crítica suficient per a proporcionar viabilitat a bona part dels comerços, juntament amb la manca d'iniciatives empresarials, són elements suficients per explicar aquesta extraordinària situació. L'escenari de creixement del nucli permetrà disposar d'una escala més normalitzada, sempre que hi hagi una aposta decidida per un model adequat.\nEn qualsevol cas, el comerç de Sant Antoni de Vilamajor, ben dimensionat i variat, capaç d'atendre a la població bàsica d'influència (unes 9.000 persones) significa una competència difícil de reduir, referència històrica per a 3/4 parts de la població del nostre municipi.\nLa capacitat d'atracció comercial, sense més, del nucli de Sant Pere per als veïnats de Ponent i de Llevant és molt improbable, com ja s'ha posat en evidència amb els resultats del mercat setmanal dels dissabtes.\nRestringida al comerç de supervivència de Les Faldes i a l'hipotètic comerç de proximitat del nucli, l'oferta comercial de Sant Pere de Vilamajor no sembla capaç de cobrir escassament ni un 20% de la capacitat de consum potencial dels seus residents.\nHi ha en aquest punt dos visions generalitzades:\na) Una "visió supramunicipal", per a la que ja està bé deixar les coses com estan, subordinant el comerç a Sant Antoni.\nb) Una visió de "capitalitat" determinada per la concentració de serveis a la comunitat en el nucli, per tal d'atraure'n el màxim de potencials compradors.\nSi be la segona visió com menys propicia una certa demanda induïda, apart d'ocasionar problemes mal avaluats de concentració i mobilitat, el seu tímid paper de promoció indirecte no es correspon amb la magnitud del dèficit actual. Quant al primer enfocament, simplement significa una renúncia, i per tant s'inhibeix de la recerca de solucions.\nCal contraposar a les anteriors una tercera via, tradicional: la de la competitivitat comercial de Sant Pere de Vilamajor.\nNo es pot tractar el tema del comerç amb una visió simplista, doncs és una responsabilitat bàsica de qualsevol municipi i dels seus agents. Cal considerar el comerç com un element que va molt més enllà d'una funció merament de consum, de comoditat, doncs el comerç:\n- Propicia la creació de interrelacions i teixit social.\n- És la font de riquesa econòmica primària per a qualsevol municipi.\n- Genera referències que enriqueixen el desenvolupament dels pobles.\n- Incrementa la qualitat de vida de la població.\n- Ajuda a estabilitzar llocs de treball residencials.\n- Ajuda al desenvolupament d'altres serveis associats al comerç (cafeteries, oficines bancàries, serveis de proximitat, ...).\nQualsevol aposta de la nova oferta comercial que es desenvolupi en el nucli principal ha de tenir en compte l'àmbit d'influència, que passa necessàriament per competir amb Sant Antoni: comptar amb que un veí de Les Faldes o Can Vila vindrà a comprar al nucli de Sant Pere és més difícil que pensar que ho farà un resident a Can Sauleda. La única manera de reconstruir el comerç a Sant Pere de Vilamajor és inevitablement competir amb el comerç de Sant Antoni, per be que mai se'l podrà substituir.\nA no ser que tot plegat només es tracti de donar servei al propi nucli, utilitzant la demanda residual de la perifèria per equilbrar els comptes d'explotació, tres factors són claus per analitzar les possibilitats de l'oferta comercial del nucli de Sant Pere de Vilamajor:\na) La mobilitat, determinada al seu torn per tres aspectes:\n- El desplaçament en vehicle privat per a les compres bàsiques\n- La distància, en termes de temps, per accedir als punts de compra,\n- Inevitablement, la concentració, els accessos i l'aparcament.\nb) L'estil de vida, que determina peculiars característiques del consum residencial quant a segmentació, tipologia, concentració, freqüència, horaris,... I tenint en compte una població gens residual de segona residència, que determina un altre segment de mercat.\nc) Els factors d'oferta, lligats a la tipologia d'aquesta, dimensionat dels establiments, i preu, adequat a les característiques socioeconòmiques de la població, en el què intervé la competència d'altres nuclis accessibles.\nAl meu parer, en la situació actual només hi ha dues formes que a més es complementen, d'aconseguir millorar la capacitat comercial del municipi de Sant Pere des del punt de vista de la perifèria:\n1) Duent a terme un disseny molt acurat del nou comerç que es pot ubicar en el creixement del nucli, fet que implica una anàlisi profunda de les oportunitats competitives més apropiades, derivades de la segmentació de la demanda.\n2) Acostar el comerç del municipi a les àrees residencials amb potencial de consum, situació que només es pot aconseguir amb la consideració fonamental dels desplaçaments en vehicle privat: vialitat, accessos i aparcament. Això no passa necessàriament per la concentració en el nucli.\nSegon article de la sèrie: Reconstrucció del comerç a Vilamajor (I): reequilibri quantitatiu\nAmb data 17 de maig de 2007 ha sortit publicat al DOGC número 4885 la resolució del director general d'Urbanisme referent a l'aprovació inicial del Pla Especial de Protecció del Medi Físic i del Paisatge del Parc del Montseny que, entre altres assumptes, estableix nous límits i en determina noves àrees de gestió.\nEl projecte es troba ara per tant en informació pública. Trobareu informació aquí. Molt interessant en aquest enllaç l'apartat de "Memòria de l'inventari", en el capítol corresponent a Sant Pere de Vilamajor (tant de bo disposéssim en el POUM d'un catàleg similar de la resta del municipi).\nA continuació trobareu el mapa dels nous límits del Parc:\nS'ha creat una àrea de gestió mixta a Els Refugis (on el Patronat comprarà parcel.les), com es veu en el mapa següent:\nAquí es poden veure les figures de protecció existents:\nVerd: Parc Natural 1987. Blau: Espai d'Interès Natural 1992 (idèntic a la Xarxa Natura 2000 de 2006). Groc: Parc Natural 1992. Vermell: Àmbit del P.E. de protecció del medi físic i del paisatge del Parc Natural (2007).\nEtiquetes de comentaris: Desenvolupament urbanístic 4 Comentaris. COMENTEU-HO\nLa valoració dels terrenys en la nova "Ley del Suelo" de maig de 2007\nEl Ple del Congrés de Diputats aprovà el passat 10 de maig el projecte de Llei del Sòl.\nLa nova llei entrarà en vigor el dia 1 de juliol, coincidint amb els nous consistoris d'aquesta legislatura.\nUna de les principals novetats de la nova Llei, que substitueix l’anterior del 1998, és sense dubte el règim de valoracions del sòl, fonamentalment a efectes expropiatoris (articles 22 i 23).\nEls terrenys es valoraran d’acord amb les següents regles:\nSòl rural: capitalització de la renda anual, real o potencial, la superior, de l'explotació segons l'estat en què es trobi en el moment de fer la valoració. (S'entén com renda neta, és a dir ingressos menys despeses d'explotació). La capitalització és simplement dividir el la renda calculada pel factor de capitalització (un tant per cent), transformat la renda en perpètua. A efectes orientatius es pot calcular que el valor del sòl rural seria unes 15-20 vegades la renda anual neta de l'explotació en el moment de la valoració.\nSòl urbanitzat sense edificació: s'aplica a la edificabilitat del terreny la repercussió edificatòria del sòl segons el mètode residual estàtic.\nAl següent enllaç podreu fer simulacions d'aquest mètode, i s'inclou també un enllaç que explica la norma del 2003 per a l’aplicació del mètode residual estàtic.\nSòl urbanitzat amb edificació: el valor de taxació conjunta del sòl i la edificació existent, pel mètode de comparació (preu real), o bé, exclusivament el valor del sòl determinat pel mètode simple estàtic. S'aplica el major valor dels dos.\nÉs interessant llegir el document del següent enllaç, on es fa una anàlisi sobre les modificacions introduïdes per la Llei del 2007 respecte la del 1998.\nAmb tot plegat, cal considerar el valor dels terrenys que resultaria d'aplicar la valoració que estableix la nova Llei del Sòl, comparant-lo amb una estimació del benefici privat que actualment concedeix en el Plans Urbanístics.\nEls Ajuntaments disposen ara d'un valuòs instrument per gestionar l'urbanisme en benefici de la col.lectivitat. No ens el deixem perdre.\nEls pobles, les ciutats, es configuren com elements consubstancials a les societats humanes.\nSón moltes i diverses les funcions de les comunitats organitzades -anomenem-les pobles-, de les quals en vull destacar una de primordial, que és la localització de la residència de les persones que les passen a constituir.\nNo hi ha dubte què una sèrie de factors, bàsicament lligats a la millora de la mobilitat, sobretot en els últims decennis, han anat modificant inexorablement la funció residencial dels pobles, principalment els de petita dimensió situats en àmbits superiors d'influència, com el nostre.\nMalauradament, els condicionants econòmics han esdevingut, per sobre d'altres factors, elements clau en les possibilitats d'elecció d'un municipi o indret on viure. Aquesta situació, que sembla es perllongarà encara algun temps, ha distorsionat en gran mesura la funció del territori per a l'acollida residencial. M'explico.\nActualment, amb la voràgine de trobar un lloc on viure ajustat a les limitades possibilitats econòmiques relatives als preus de l'habitatge, els operadors privats pràcticament els únics que intervenen en el mercat de l'habitatge s'han llençat com mai a cobrir i estimular la demanda, a vegades sense escrúpols. Amb això, els nostres municipis s'han vist empesos inquibir les onades migratòries sia com sia en el seu territori. Si a això li sumem que la elecció que se'n ha fet del municipi sovint és pitjor que la desitjada, per mor de les mateixes possibilitats econòmiques, es crea una paradoxal situació donada per una gent que hi viu sense sentir-se'n, i d'un poble incapaç de construir-se més enllà de ser un conjunt d'habitatges.\nResultat: a curt termini baixa el nivell qualitatiu de l'oferta feta pel municipi, a l'hora que baixa el nivell de recepció per a qui hi ve a viure: oferta i demanda, com en tot mercat, troben l’equilibri, però en aquest cas en un rengló més baix d’exigència per ambdues parts.\nAixò, que sembla exagerat, ja es percep en alguns indrets de les regions metropolitanes: ciutats dormitoris desintegrades de la vida social dels seus residents i a la inversa, incapaces d'integrar com veritables conciutadans les onades de nouvinguts en constant rotació, lliurant a la pressió urbanística actius que esdevindran irrecuperables, i conformant una nova estructura de pobles anodins, carents de personalitat, que es buiden al matí i reomplen al capvespre.\nEls municipis residencials són incapaços a més, de crear tant a curt termini llocs de treball que mitigarien l'actual dicotomia entre lloc de pernoctació i lloc per viure.\nEn termes turístics utilitzem un concepte clau: la capacitat d'acollida del territori, que es pot definir en termes quantitatius com el nombre de persones que poden romandre en un indret gaudint dels elements que aquest ofereix, d'una manera sostenible. Aquest enfocament se'm suggereix aplicable al fenomen que analitzo: imaginem un poble qualsevol, amb una estructuració i característiques adequades a la seva dimensió poblacional. De cop i volta, en poc temps, dupliquem, tripliquem la seva població: hi ha estructura que aguanti aquesta pressió? Quina és la capacitat de regeneració d'espais, centres, equipaments, comerç, vida social i cultural, etc. autònoma d'un qualsevol d'aquests pobles? Sense dubte molt limitada.\nObservem Sant Pere de Vilamajor: des de fa 10 anys la població no ha parat de créixer, duplicant-se. Com ha respòs el municipi, en termes estructurals, a aquest increment de població? Apart de les millores normals en els serveis, únicament les Escoles (amb la llar d’infants), tot al nucli, i pràcticament res més.\nEls municipis no poden eliminar els impactes de les variables externes, que no controlen, però són els responsables d'intervenir precisament en les variables internes, sobre les que tenen competències. La limitada capacitat d’absorció d’aquests fenòmens fa impossible regenerar constantment un poble que està duplicant la seva població cada cinc o deu anys. No obstant, és probable que, a mida que el fenomen s'apaivagui, s'aniran sedimentant els contextos socioculturals dels pobles, sent llavors el moment de recuperar els espais ciutadans, reequilibrant les distorsions i propiciant nous models de vida, malgrat que pel camí s’hagi perdut tota una generació de ciutadans desubicats.\nAra que el fenomen està present, es necessita més que mai d’un acurada perspectiva en la planificació socieconòmica i urbanística dels municipis, introduint els criteris més adequats per tal de què, quan el “tsunami” hagi passat, puguem estar en condicions d'encaixar les peces sense necessitat d’haver de reconstruir els nostres pobles i barris.\nCalen noves formulacions que permetin la compatibilitat integral entre preservació i desenvolupament dels pobles.\nCal controlar decididament el creixement poblacional dels pobles amidant-lo amb les possibilitats reals de reestructuració que l'augment de població exigirà a mig termini.\nCal que els pobles facin una aposta decidida per continuar sent-t’ho, com ho han de fer les ciutats sobre els seus propis models.\nI a Sant Pere de Vilamajor, amb 2.000 nous habitatges encara per edificar, tenim la responsabilitat històrica de dissenyar la nostra vil·la abans d'omplir-la, de reconstruir poble abans de construir cases.\nInteressant donar un cop d'ull als pressupostos del municipi(*) en els darrers quatre anys.\nDe 2003 a 2007:\n- Els ingressos corrents han crescut un 72%, passant de 1,778 a 3,071 milions €.\n- Els impostos directes han crescut un 43%, de 0,874 a 1,250 milions €.\n- I les despeses de personal s'han incrementat d'un 145%, passant de 0,500 a 1,225 milions €.\n(*) Font: Pressupostos, no liquidats, de Sant Pere de Vilamajor. Butlletins Oficials de la Província de Barcelona.\nConvé no fer demagògia simple d'aquestes dades: que el lector les analitzi en allò quantitatiu, i també en el rendiment qualitatiu, i en tregui les seves pròpies conclusions.\nEtiquetes de comentaris: Economia i Finances 2 Comentaris. COMENTEU-HO\nEl nou Consistori ja ha tornat a posar aquesta foto a l'àlbum del nostre patrimoni. Gràcies !\nCom en tot poble que creix, també en el nostre els ciutadans reclamen equipaments de servei a la col·lectivitat. I els Ajuntaments han de respondre a aquesta demanda.\nUna sèrie de factors defineixen el marc general en què s'ha de tractar el tema, com ara:\na) Existència d'una massa crítica suficient per a cada tipus d'equipament.\nc) Priorització dels usos o serveis en funció de les necessitats.\nd) Cost de disposició i repercussió a l'usuari.\nExistència d'una massa crítica suficient\nCada equipament, convoca per a un ús determinat (esport, lleure, cultura, aprenentatge, ...), una determinada quantitat de públic objectiu (infants, jovent, gent gran, famílies, ...) que ha de ser coherent amb la dimensió de l'equipament. Considerant aquest públic potencial, la creació de cada tipus d'equipament només s'ha de considerar quan existeix una quantitat mínima de públic objectiu que la justifiqui, màxim tenint en compte els costos de manteniment de l'equipament.\nTanmateix, l'escala mínima del equipaments és diferent en funció de les activitats que s'hi desenvolupen. Per això es dóna una graduació proporcional en els equipaments de què disposa un municipi i el tamany de la seva població.\nÉs curiosa a aquest respecte l'obligació que s'estableix per als municipis en la Llei Reguladora de Bases del Règim Local (Llei 7/1985) quan estableix els mínims d'equipaments obligatoris que ha de proporcionar el municipi en funció de la seva dimensió:\n- Fins a 5.000 habitants: cementiri.\n- A partir de 5.000 habitants, a més: parcs públics, mercat i biblioteca pública.\n- A partir de 20.000 habitants, a més: serveis socials, extinció d'incendis i instal·lacions esportives d'ús públic.\nL'anterior, sense perjudici dels acords que els Ajuntaments estableixin amb les administracions superiors que tenen les competències que afecten a altres tipus d'equipaments com ara escoles, centres d'atenció sanitària, residències, etc.\nÉs evident doncs la lògica de la massa crítica per a disposar de determinats equipaments públics, ja que a més s'ha de tenir en compte que el cost per usuari s'ha de mantenir en nivells mínimament acceptables, ho pagui qui ho pagui.\nLa visió supramunicipal és també essencial per a l'anàlisi de la massa crítica.\nEls equipaments, com establiments, atenen al paradigma general de tot establiment: la seva proximitat a la ubicació de l'usuari ha de ser directament proporcional a la freqüència amb què l'utilitzi. Per aquest paradigma, estem disposats a recórrer desenes de quilòmetres per comprar electrodomèstics, doncs o fem només de tant en tant; en canvi la panaderia ha d'estar a prop de casa nostra, doncs hi comprem cada dia: quan més fem servir un equipament, més a prop el reclamem.\nTambé és cert que, com tot servei sotmès a oferta i demanda, es pot estimular l'ús d'un equipament a partir de la seva localització, de manera que disposant-lo prop del públic potencial se'n estimula una certa propensió a la seva utilització.\nEn municipis compostos de nuclis dispersos, el factor de proximitat s'ha de ponderar en termes de la massa crítica existent en el seu radi d'influència.\nPriorització dels usos o serveis\nDe la llista clàssica d'equipaments que demana la població, els municipis, estiguin o no obligats per llei, han de prioritzar aquells que, per diverses raons, es considerin més prioritaris, doncs els recursos són limitats. Aquesta priorització dependrà de molts factors combinats: existència real de una necessitat, greuges comparatius amb altres municipis, interessos del govern municipal, idiosincràsia i característiques de la població, etc. Com sia que la llista d'equipaments és relativament reduïda, no és gaire difícil efectuar assenyadament una planificació en el temps d'aquestes prioritats.\nEn un municipi en creixement, com ara el nostre, la planificació dels equipaments ha d'atendre, sobretot, a les tendències d'evolució de la població i a l'evolució a futur de la tipologia dels usuaris potencials.\nCost de disposició i repercussió a l'usuari\nExisteix encara en bona part la opinió generalitzada de què els serveis o els equipaments que proporciona un municipi ha de ser gratuïts, confonent que un servei sigui públic amb que sigui de franc.\nCertament hi ha serveis que no es poden repercutir als ciutadans, com ara la seguretat, biblioteques, el manteniment físic dels espais públics i algunes xarxes de subministraments, o l'administració de justícia, i d'altres que formen part dels sistemes de gratuïtat universal, com ara l'ensenyament o la sanitat.\nAra bé, sigui en tot o en part, molts serveis públics repercuteixen els seus costos directament als usuaris (són pròpiament les taxes), o tenen un preu directe en funció de la seva utilització (que són els preus públics).\nSembla lògic que quan un servei o equipament és d'utilització discrecional, no sent exigible amb caràcter legal la seva gratuïtat universal, el beneficiari directe d'aquest equipament suporti directament i personal com mínim una part del cost que significa la utilització i manteniment de l'equipament que gaudeix.\nAixí, tots estem acostumats a pagar per un nínxol al cementiri, per les activitats extraescolars o casals d'estiu, per una piscina pública, per anar al teatre, ...\nEl concepte de massa crítica esdevé aquí novament fonamental per tal de valorar el cost per usuari, doncs un major nombre d'usuaris en determina una millor absorció dels costos.\nLa part de cost que es repercuteixi genera certs moviments en la demanda, en funció de les polítiques en aquest sentit per part dels govern municipals.\nUna altre qüestió lligada a aquest aspecte és la necessitat d'inversió, sovint considerable, que requereixen els equipaments. En municipis petits -menys de 5.000 habitants- un equipament tipus pot significar un esforç equivalent a les inversions totals de tota una legislatura, i en termes financers inassumible sense un finançament extern que pot arribar a ultrapassar els límits de l'equilibri pressupostari. Per això es prioritzen -i sovint esdevenen únics- els equipaments que són finançats per administracions superiors, per bé que normalment el sòl és aportat per l'Ajuntament.\nQualsevol pla d'equipaments ha d'analitzar i conjuntar adequadament els quatre factors anteriors.\nEn tot l'anterior sobrevola, en els equipaments d'utilització sotmesa a preu, el paper de la iniciativa privada: els quatre factors anteriors (en aquest cas avaluats en termes de rendiment econòmic) determinen també per als operadors privats, la creació d'una oferta d'equipaments d'ús públic.\nFixem-nos com, a excepció dels equipaments reservats a competències públiques exclusives i els que no poden tenir una mínima rendibilitat empresarial, existeix en tots els indrets una important oferta per part d'operadors privats o mixtes. És més, com passa amb els serveis municipals obligatoris, es dona una total correspondència entre els equipaments existents i la dimensió socioeconòmica d'un territori, passant a mida que es creix, d'un mínim d'equipaments de titularitat pública, a equipaments públics coexistint amb oferta privada o mixta, i augmentant l'oferta, fins arribar, en ciutats de certa dimensió, a un predomini de l'oferta privada d'equipaments fins la pràctica saturació de les possibilitats de la demanda.\nLa convergència entre la iniciativa pública i la privada no només és oportuna sinó que es reforça mútuament, essent gestionable a través de diverses fórmules: empreses mixtes, concessions administratives, subvencions de capital i d'explotació, reversió, convenis urbanístics complementaris, etc.\nÉs més, en la mesura que es tracta d'activitats econòmiques empresarials, la promoció d'equipaments amb intervenció dels sector privat duplica els efectes positius: d'una banda s'obté un servei per a l'ús de la col.lectivitat i també es promou l'activitat econòmica.\nExistint massa crítica suficient i oportunitat, no és admissible que la planificació d'equipaments d'un municipi no estimuli el concurs de la iniciativa privada, màxim tenint en compte l'eficiència de gestió, en molts casos superior, per part dels operadors privats especialitzats.\nLamentablement, en alguns municipis encara existeix la consciència col.lectiva de què el concurs de la iniciativa privada resta protagonisme o substitueix obligacions que es consideren indelegables per a l'Ajuntament.\nEn propers articles abundarem sobre aquest interessant tema dels equipaments.\nAl 1987 vivien a Sant Pere unes 900 persones.\nAl 1997 ja n'eren 2.000.\nI al 2007 ja són 4.000 habitants.\nPerò: quanta gent hi cap, a Sant Pere?\nAra mateix hi ha a Sant Pere uns 2.000 habitatges: hi podrien viure aproximadament unes 6.000 persones, ben probablement les que hi ha a l'estiu.\nEl sòl planificat actualment permet ja arribar a 3.800 habitatges quasi el doble que els actuals, on hi poden viure perfectament unes 10.000 persones.\nEl nou POUM, sia com sia, ens posarà en uns 4.200 habitatges: unes 11.000 persones!\nRealment se’ns està construint el poble que necessitarem aquestes 11.000 persones?


El paladí de la justícia social sap que li queda poc temps, però el suficient per convidar a la coherència i a no tenir por.\n13 de de març del 2021. Actualitzada 14 de de març del 2021 a les 14:04\nArcadi Oliveres (Barcelona, 1945) no pot anar-se’n. És necessari. Des dels temps foscos del franquisme, ha sigut la veu d’aquells sense veu. En la clandestinitat, a les places del 15-M, al costat dels immigrants i els exclosos del sistema, propagant el seu fervor per la justícia social entre els seus 17.000 alumnes de la UAB i allà on l’escoltessin. I encara que escura els seus últims dies, sentenciat per un càncer de pàncrees, convida a no tenir por, a plantar cara.\n-¿Li queden tasques pendents?\n-Em quedaré sense poder conèixer la meva neta Aila, que naixerà al maig. I moriré sense veure el final de la monarquia. No hi ha cap institució més desastrosa, a part de l’Exèrcit.\n-És incorregible, vostè.\n-He intentat que la convicció pesés en mi. Que el que pensava, el que deia i el que feia tingués coherència. Fa pocs dies s’han complert els 20 anys del tancament de l’església del Pi. Si perquè 350 persones poguessin tenir un paper a la butxaca que els permetés anar tranquils pel carrer, per què no fer-ho. Però penso en els milers que no tenen la seva situació regularitzada, i en aquesta societat tan injusta que els margina, els explota i els expulsa. No puc estar satisfet de cap manera.\n-¿De quin dels seus combats està més orgullós?\n-De les meves primeres lluites potser. Contra la pena de mort d’aquell criminal anomenat Franco, a favor de la suspensió de la mili obligatòria... I més tard, el 2011, de l’aprovació a Catalunya de la renda garantida de ciutadania per als que estaven en la pura misèria.\n-¿Aquest indomable impuls seu d’on ha sortit?\n-He rebut tant de la vida que la meva il·lusió sempre ha sigut tornar. Des de la família en què vaig néixer fins aquesta malaltia, s’han anat ajuntat caramboles que m’han fet la vida molt agradable. No tinc cap mèrit.\n-Sap que sí. El seu record perdurarà.\n-M’agradaria ser recordat com una persona que va voler treballar per l’equitat, la justícia, els drets humans, el benestar social. Però jo només m’he dedicat a analitzar la situació, a treure algunes conclusions i veure quines accions es podien emprendre per transformar la societat. I me’n vaig amb la preocupació que podríem fer molt més, i no ho fem.\n-¿Algú que no ha tingut por, en té ara?\n-Política, no. Puc anar a aquest senyor que es diu Felip VI i dir-li quatre coses sense problemes.\n-No em referia a això, Arcadi.\n-Sempre he sigut sofridor, jo. Tenia una enorme preocupació –sense cap tipus de lògica– pels meus fills. Si en una excursió per la muntanya els perdia de vista cinc minuts, em moria. Però ara no estic especialment espantat. Jugo amb avantatge.\n-¿Quin avantatge és aquest?\n-El meu pare va morir als 53 anys. El meu fill Marcel, als 28, d’un càncer també. I jo en tinc 75. No sap quant penso en Marcel... Em va donar lliçons. Un dia em va dir: «Asseguem-nos una estona i pensem en el meu funeral». Als 15 dies es va casar amb la seva nòvia i va celebrar una festa de la vida. I als 32 dies va morir.\n-¿Ha fet la seva celebració de la vida?\n-La Covid-19 imposa altres circumstàncies. Jo estic fent el meu funeral des de fa tres setmanes. No paro de rebre visites i em fan afalacs a través d’una pàgina web que, amb bon criteri, va obrir un dels meus fills. En algun moment de defalliment, llegeixo alguns missatges i em conforto.\n-Ja n’ha rebut 6.897. ¿Algun veritablement emocionant?\n-«Quan d’aquí a uns dies sigui a casa i senti les campanes, pensaré que són per tu i em posaré a plorar». El vaig rebre fa poc.\n-[...] És temps d’afectes.\n-No mereixo tanta estima. Estic serè. Sé que em queden dies, setmanes potser, amb algun sofriment. Però, excepte aquest tràngol, veig un final molt lluminós. Penso, igual ingènuament, que m’espera l’eternitat.\n-Aposto que té plans.\n-Tinc alguns encàrrecs. Entre ells, saludar Pere Casaldàliga.\n-A ell el va definir la valentia. ¿A vostè?\n-La paraula clau per entrar al meu ordinador és ‘coherència’. He intentat que em definís.\n-¿Amb quines idees seves vol que ens quedem?\n-Ni una sola frontera, ni un sol banc, ni una sola entitat financera, ni una sola monarquia, ni un sol exèrcit.\n-Ens ho posa difícil.\n-Amb no participar és suficient. I als joves els diria: «No perdeu mai la coherència, i no tingueu por».\nArcadi Oliveres Assumptes propis


Hotel SB Plaza Europa 4* Barcelona | Mediterranean Urban Concept\nTots els espais, els llocs i els racons que sempre havies desitjat. Voler sentir cada segon, cada hora i dia, a prop de Barcelona. Més moments únics per recordar. Més vivències a experimentar. I el millor, poder descansar.\nLa Immillorable experiència d’allotjar-te a l’avantguardista zona del recinte firal de L’Hospitalet de Llobregat. Poder desconnectar de la teva activitat diària i connectar amb les opcions més emocionants de Barcelona. Comerç, negocis i oci. Tot en un sol lloc.\nSom energia vital i tracte personal. Espais de vida creats per fer-te sentir a gust, de veritat. Cultura del descans, de l’oci, la cuina i la gastronomia. La teva escapada romàntica perfecta. Les vacances que et renoven. On treballar és un plaer. I on tota la teva família pot sentir més.\nSom mediterranis, som cosmopolites.\nRestaurant Punt i Coma\nPiscina i pool bar\nDescobreix el sabor del Mediterrani\nTasta els plats amb més caràcter i més identitat. Desperta els teus desitjos més gurmet i concedeix-te un deliciós capritx. El lloc on gaudir i plaure dels sabors més diversos, colorits i saludables.\nVuit pisos per tocar el cel\nUn mirador urbà situat a la vuitena planta. Per sentir respirar els núvols i el sol. Observar el bulliciós ambient del recinte firal o capbussar-se a la piscina. I prendre una beguda al Pool Bar Parèntesi, com toc final.\nHorari Pool Bar:\nJuny 2021: 4, 5, 6, 11, 12 y 13, y del 18 de juny al 19 de setembre\n365 dies per practicar i el millor lloc per fer-ho\nViatjar i practicar esport és possible. En una zona sempre preparada amb la maquinària més puntera de Technogym®, per posar-te en forma quan i com vulguis. Cintes de córrer, bicicletes el·líptiques i estàtiques, fitball, màquina de musculació i zona d’estiraments. Tot preparat per a la teva estada. No t’oblidis de gaudir de la sauna finlandesa i del bany turc.\nLa ciutat sense emissions, només les teves emocions\nGaudeix, visita, coneix i mou-te per una de les ciutats amb més ciclistes d’Espanya. Informa’t i reserva a la recepció.\nJornada completa: 15€\nMitja jornada: 12€\nDisposaràs de pàrquing per la teva bicicleta.\nPàrquing a l’hotell\nServei d’habitacions 7:00 a 23:00\nDispensadors de gel a cada planta\nPunt de càrrega Elèctrica per cotxes i motocicletes\nEstimem el medi ambient. Els nostres espais són energèticament eficients de certificació A i adaptats, amb recollida selectiva de residus. A més, l’hotel compta amb set punts de càrrega elèctrica, 4 per cotxes i 3 per motocicletes, per reduir les emissions i respirar un aire millor. Perquè creure en el confort i en un món millor, és possible.\nSi gaudeixes amb l’activitat i l’esport, ets un dels nostres. A SB Hotels promovem estar en forma i l’activitat esportiva. Fomentem la pràctica habitual i esponsoritzem esdeveniments esportius. I tu, disposaràs d’instal·lacions idònies pel teu estil de vida fit.\nL’energia que tenen els nens és única i ens encanta. Aquí gaudiran. I el seu viatge familiar, es convertirà en un record únic.\nUn regal per cada nen, fins als 10 anys.\nZona bufet i menú infantil\nEn Esmorzar i restaurant.\nHabitacions més amplies\nA la TV de la teva habitació.\nPer menors de 2 anys. 1 per habitació. Segons disponibilitat.\nPer nadons. Segons disponibilitat.\nEspai adequat per tota la família.


L’exposició VI5ions arriba a l’Hospitalet per mostrar la integració laboral de les persones amb discapacitat - Diari de la Discapacitat\nÉs una mostra de 15 fotografies de persones amb discapacitat conegudes i anònimes // Foto: Grup SIFU\nL’Auditori Barradas de l’Hospitalet de Llobregat acull l’exposició fotogràfica: VI5ons històries de superació personal, un projecte creat per la Fundación Grupo SIFU per sensibilitzar sobre les persones amb discapacitat i la seva plena integració en el món laboral.\nAquesta exposició, que s’inaugurarà el dimecres 29 de novembre a les 18:30h, coincidirà amb la celebració del Dia Internacional de les Persones amb Discapacitat que se celebra el pròxim 3 de desembre.\nA través de quinze fotografies, la mostra té l’objectiu d’acostar a l’espectador el dia a dia del col·lectiu de persones amb diversitat funcional, mostrant les seves capacitats i la seva normalització en l’entorn laboral.\nEsportista, metge, cantant o jardiner són algunes de les professions que duen a terme els quinze protagonistes de l’exposició. Es tracta de personatges anònims o coneguts, com és el cas de Juan Manuel Montilla (El Langui), que desenvolupen amb normalitat la seva professió malgrat la seva discapacitat. Els fotoperiodistes Quim Puig i Romuald Gallofré signen les fotografies.\nLa mostra, que va iniciar el seu recorregut a Mataró l’agost de 2015, ha passat ja per 20 ciutats d’Espanya i sales tan emblemàtiques com el gran teatre del Liceu de Barcelona.\nL’acte d’inauguració de l’exposició comptarà amb la presència de l’Alcaldessa de l’Hospitalet de Llobregat, Nuria Marín i del Regidor de Benestar Social, Jesús Husillos. A més, comptarà amb l’assistència de quatre dels protagonistes de les histories, quatre persones amb diversitat funcional que demostren que la plena inclusió al mercat laboral és possible i que una discapacitat no marca els límits ni les capacitats de les persones.


Dizzy Daisy Downtown Hostel, Hostal a Krakow · HostelsClub\nDizzy Daisy Downtown Hostel, Hostal a Krakow\nul. Pędzichów 9 , Krakow, Polònia\nSobre Dizzy Daisy Downtown Hostel\nEl més important és que DDD és un alberg amb preus especialment atractius.\nVisiteu-los a continuació, visiteu un dels albergs més antics i establerts de Cracòvia.\nIdealment situat al centre del centre de Cracòvia, Dizzy Daisy Downtown Hostel ofereix estudis (habitació doble + habitació triple + bany), apartaments i dormitoris espaiosos per a diverses persones amb armaris privats.\nAl centre de Dizzy Daisy Downtown ofereixen estudis, habitacions de 2 i 3 persones amb bany, així com àmplies habitacions dobles amb armaris encastats.\nTambé teniu un apartament renovat (4 llits amb bany privat). Es compon de dues habitacions grans, una cuina totalment equipada i un bany.\nLes habitacions es renoven amb regularitat de manera que tothom que estigui amb nosaltres estigui satisfet al 100% amb els serveis oferts.\nL’alberg està situat al carrer Pędzichów, situat en un racó tranquil, però es troba al centre del centre de Cracòvia. No necessitareu més de 10 minuts per obtenir la plaça principal. La mateixa distància els separa de l'estació de tren principal i del centre comercial més gran de la ciutat: Galeria Krakowska. Dizzy Daisy es troba en un edifici de dos pisos completament renovat, modern i funcional.\nUna acollidora sala comuna es troba just al costat de la recepció, on podeu navegar lliurement per Internet, veure centenars de canals de televisió, DVD, jugar a cartes, establir-se còmodament al sofà i llegir o conèixer gent de tot el món i degustar begudes locals que es poden trobar en una botiga nocturna a la volta de la cantonada. La cuina totalment equipada amb cafè i te gratuïts està separada pel taulell de bar i la sala comuna. A més, hi ha una rentadora i una assecadora a la vostra dispo\nPolítica d'animals Accepted in private rooms


Presentació de la nova web de J.R. Consultors de Comerç\nDes d’Esolvo us presentem la nova web que hem creat per J.R. Consultors de Comerç. Aquest projecte s’ha realitzat amb el sistema de gestió de contingut eCMS. J.R. Consultors de Comerç és una empresa que ofereix serveis d'Externalització Comercial, Externalització d'Exportacions, Direcció Comercial i...\nAdapta la teva web a la nova normativa sobre Cookies\nProbablement fa mesos que trobes un missatge referent a les Cookies a la pàgina de resultats de Google cada vegada que realitzes una cerca. Aquest avís no fa més que complir amb la nova llei que regula el tractament d'aquestes a les pàgines web. La legislació espanyola en matèria de serveis d'Internet i comerç electrònic...\nLlançament de la nova web URH & Cº HOTELIERS\nDes d’Esolvo us presentem la nova web que hem creat per URH & Cº HOTELIERS. Els usuaris trobaran tota la informació del conjunt d'hotels que formen la marca, a més dels serveis que ofereixen i els restaurants. Els membres de l'equip promotor i gestor d'URH & Cº HOTELIERS atresoren una llarga experiència en engegada i...\nPresentació de la nova web d'Egein\nDes d’Esolvo us presentem la nova web que hem creat per Egein. Aquest projecte s’ha realitzat amb el sistema de gestió de contingut eCMS, tot i que, aquest s'ha adaptat i personalitzat per crear serveis i sub-serveis, que ens ajuden a trobar facilment tota la informació. La web es pot visualitzar amb tot tipus de dispositius, ja que és una web responsive,...\nLes empreses de la Start-up Catalonia augmenten un 60% la seva facturació\nLes 31 empreses que van engegar la primera acceleradora de Catalunya (Start-Up Catalonia), situada al Parc Científic i Tecnològic de la UdG, entre les que hi ha Esolvo, han aconseguit incrementar en un 60% la seva facturació durant el 2013, han creat nous llocs de treball i han multiplicat el volum d’exportació. Aquest projecte d'ACCiÓ es situa a...\nLlançament de la nova web d'Helena Jornet\nDes d’Esolvo us presentem la nova web que hem creat per Helena Jornet. Els usuaris tenen l’opció de reservar un immoble de lloguer anual o de temporada i veure'n la disponibilitat, a més de poder cercar i demanar informació de qualsevol immoble disponible. La web també et permet calcular de manera orientativa el finançament dels immobles de...\nEsolvo va participar en el programa "Empresa x tots" de TV Girona per presentar la plataforma Comandes Online\nEl dia 21 de desembre Esolvo va participar en el programa "Empresa x tots" de TV Girona. La idea del programa és assolir un espai de reflexió dins el món empresarial que permeti, tant a empresaris com a qualsevol persona relacionada professionalment, prendre decisions i generar propostes. En aquesta ocasió, el programa va estar dedicat a les empreses...\nPresentació de la nova web de Comandes Online\nDes d’Esolvo us presentem la nova web que hem creat per Comandes Online. És un espai informatiu on s'explica el funcionament i utilitats de la plataforma. Comandes Online l'ajudarà a donar un millor servei als seus clients. Ja que, és un sistema ideat per englobar tot el procediment de venda i seguiment de les comandes. Més de 2 anys...\nLlançament de la nova web MdM Village Pàdel\nDes d’Esolvo us presentem la nova web que hem creat per MdM Village Pàdel. Els usuaris tenen l’opció de reservar pistes, mitjançant una taula amb tots els horaris disponibles. A més també tenen la possibilitat de fer el pagament online. L’Hotel Molí del Mig disposa de tres pistes de Pàdel que queden totalment integrades tant...\nCanvi i renovació en totes les infraestructures informàtiques del Centre Escolar Empordà\nUn any més els centres obren les seves portes i inicien el curs escolar. Les noves tecnologies obliguen a un canvi de format en el món educatiu. Les escoles s’esforcen curs a curs per adaptar-se. Han quedat enrere aquells anys que els alumnes anaven a classe amb motxilles més grans que ells, carregades de quilos de llibres. Normalment no ens parem a pensar que la...


«No hem de donar valor a les coses només perquè siguin en català o les faci una dona»\nJuliana Canet Comunicadora Xarxes\nJuliana Canet és una de les youtubers amb més seguidors a Catalunya.\nAmb 22 anys acabats de celebrar és una de les veus més influents a la xarxa entre els joves\nClack - AMIC\nActualitzada 04/03/2021 a les 18:51\nA la Juliana Canet l'hem conegut a través de la pantalla. És creadora de continguts a Instagram i a Youtube, dos espais que per ella és com si fossin la seva casa familiar de Cardedeu i una casa imaginària a Cadaqués, respectivament. A les xarxes socials ens parla de feminisme, ens recomana la poesia de Miquel Martí i Pol o ens comenta les novetats de La isla de las tentaciones. Més enllà d'internet, Juliana Canet presenta Adolescents XL (Catalunya Ràdio), col·labora al Tot es mou (TV3), és la cara visible de Món Maker (Super3) i és de l'equip impulsor de Canal Malaia, una plataforma per aglutinar i donar visibilitat a continguts audiovisuals en català.\n—Amb els anys de compartir la teva vida a través de les xarxes socials, quina part has decidit no mostrar?\n—Just ara estic començant a decidir de veritat quines són les coses importants que no vull ensenyar; encara en tinc molts dubtes. No arriba un moment en el que ja tens clar què ensenyes i què no; és una decisió que es pren constantment. Hi ha coses que tinc clares. Per exemple, els meus pares no els ensenyo. O casa meva. Mai faré un house tour o un room tour perquè penso que això forma part de la meva intimitat; són coses que no només em toquen a mi. Quan és la intimitat d'altres persones del meu entorn, penso que no toca. Aquesta és la meva mesura, ara mateix. També crec que, depèn de quines opinions, no val la pena dir-les. Potser algunes maneres que tinc de veure la vida, tampoc. Estic valorant constantment, és una revisió constant. De tota manera, peco d'ensenyar massa, sempre. I sempre me'n penedeixo. La meva llei abans era no mostrar-me vulnerable a les xarxes i ara només em mostro vulnerable perquè també crec que està bé.\n—Com gestiones compartir certs temes sense voler entrar en polèmica?\n—Quan no tinc ganes d'explicar o compartir alguna cosa, és a consciència. Ja tinc espais on parlar d'aquests temes. A mi m'agrada molt parlar i explicar coses. Si, per exemple, vull parlar de la religió, prefereixo no fer-ho al meu Instagram i fer-ho amb les meves amigues.\n—Fins a quin punt sents pressió a l'hora de parlar en català? El fas més correcte, més divertit o més jove?\n—Estic intentant parlar el millor català possible però no pel fet de ser un personatge una mica públic. Estudiant filologia catalana i tenint sensibilitat per a la llengua he pres consciència de que és important parlar tant bé com sigui possible. I també perquè penso que el parlo molt malament i tinc moltes coses a millorar. Prefereixo parlar bé, si puc escollir. Però no sento pressió, especialment.\n—Quins avantatges té unir en una plataforma com Canal Malaia el contingut audiovisual en català?\n—El problema és que Youtube, a nivell d'algoritmes, és molt fotut. El contingut que sap que serà minoritari, perquè és en una llengua menys parlada o perquè és sobre bicis de muntanya, ja no el promociona tant com la resta de continguts. L'algoritme et juga a la contra. Si tu veus un vídeo meu, encara que sigui en català, el que et recomanarà no té perquè estar vinculat al que jo faig, per Youtube. Llavors, això s'ha de forçar, amb una llengua tant petita com la nostra, tant minoritzada i tant maltractada. Amb Canal Malaia això s'aconsegueix. El que es crea de manera natural a Youtube a Espanya, que Youtube sol ja et recomana altres youtubers i el que t'interessa i el que no, nosaltres ho creem de manera artificial.\n—A Canal Malaia entra qualsevol contingut en català? Què es té en compte per incorporar-lo?\n—Per a mi és molt important no donar valor a les coses només perquè siguin en català; això és un error. De la mateixa manera que donar valor a les coses només perquè les ha fet una dona. No vull que em truquin perquè parlo català o perquè soc una dona. Vull que em truquin perquè tinc coses a dir, perquè parlo bé. Aquesta és la norma de Canal Malaia, no perquè facis vídeos en català ja entraràs al canal. Pot ser que no passis una sèrie de requisits. Cal que el vídeo estigui ben gravat, que tinguis coses a dir, que tinguis carisma, que tinguis veritat. Per entrar-hi, hi ha dos processos. El primer, que nosaltres veiem la persona, ens agradi i la vulguem fitxar. O que algú ens ensenyi un vídeo, ens agradi genuïnament i el vulguem dins de la plantilla. Ara mateix, pensem que tenim molts youtubers i estem intentant mantenir-los i no fer entrar gaire més gent.\n—Quan i com creus que t'arribarà el moment de desvincular-se del concepte 'adolescent'? El contingut per a joves només l'han de fer joves?\n—El contingut per a joves no només l'han de fer joves, en això hi insisteixo molt. Jo he fet un programa pel Super3 i ningú m'ha dit que soc massa gran per a un programa pel Super3. Ja s'entén que el contingut per a infants el poden fer persones grans. El contingut per a joves també el poden fer persones grans. L'important pel contingut dels joves és que sigui bo i que estigui ben fet. Quan un contingut està ben fet, fins i tot si no està pensat per a joves, el veuen els joves. Això ha passat amb Crims i ha passat amb moltes altres produccions de casa nostra que han funcionat entre el jovent perquè son produccions ben fetes. En canvi, hi ha contingut especialment pensat per a joves que està molt mal fet i molt mal produït, amb un concepte molt mal construït.\n—Com creus que han anat canviant el teu contingut i el to dels teus vídeos?\n—Tinc la veu molt més fina i molt més femenina. No sé si és perquè l'heteropatriarcat m'ha transformat i m'ha obligat a tenir veu de nena. O perquè m'he fet gran. També tinc molt menys accent i soc molt més xava. A nivell de contingut, crido molt menys, estic molt més tranquil·la. Venc més la meva vida privada. Ara faig blocs d'«un dia amb mi» i això és una cosa que abans no feia. Abans parlava dels parcs. Parlava jo però no explicava tant la meva experiència personal. Ara sí, i m'agrada més. És una transició que s'ha donat sola i m'hi sento còmode. I també parlo més de cultura, tot i que ja ho feia molt abans.\n—On tenen millor rebuda els teus continguts?\n—Ara mateix, crec que Youtube és la meva xarxa preferida. Després Instagram, perquè és casa meva. Youtube és la casa de Cadaqués, on hi estàs molt bé; és xula, a primera línia de mar. Al final, a Cardedeu s'hi està súper bé i és casa teva. Això és Instagram per a mi. I Twitter és un lloc terrible però soc completament addicte. Si pogués, me'l trauria, perquè et torna boja.\n—Sense pensar en estratègies comercials o de futur, què et vindria realment de gust fer?\n—Jo ja penso poc en estratègia. A mi el que em vindria de gust és no fer res, ho prometo. Estar a casa meva, recollint caquis i fent vídeos de Youtube perquè m'agrada molt. No sento cap pressió, sempre em ve de gust fer-los, sempre tinc coses a dir. Ara mateix, amb la ràdio i la televisió, m'estic començant a cremar una mica. No vull dir-ho massa alt perquè, depèn del que se'm proposi, potser segueixo un temps més, però ara mateix n'estic una mica farta.\n—De tot el que consumeixes per internet, de què n'estàs més orgullosa i què diries amb la boca petita?\n—Tinc un problema molt greu. Tinc molt poca por al ridícul i molt poca vergonya. Res ho dic amb la boca petita, tot m'està bé. Tot el contingut que consumeixo per internet crec que és força banal. El més seriós que miro potser és The Crown, i és una sèrie de Netflix! Escolto molts podcasts sobre literatura; no sé si això és per dir-ho amb orgull. A mi m'enorgulleix profundament també mirar Bridgerton, em sembla súper guai. O mirar La isla de las tentaciones, ho dic amb la boca grossíssima, em sembla súper interessant culturalment parlant també, no em fa cap vergonya. Jo miro moltes coses, de molts tipus, i tot m'està bé.\nEl Camp de Tarragona suma set noves morts per covid i 2.903 nous positius\nTres eines per a evitar contagiar-se amb...\nUn estudi suggereix que la covid comporta més ...\nUns anònims permeten a la policia identificar ...\nFuncionaris del Parlament de més de 60 anys ...\nMargarita del Val sobre òmicron: «Pot ser molt ...\nLa Comissió Delegada per a la Covid-19 ...\nLa Diputació de Tarragona inverteix 233.000 ...\nEl Govern nomena David Prat nou Director...\nEl Consell de Ministres aprova el bo jove de...\nEl Centre d'Arts Contemporànies de Tarragona ...\nLa Terra Alta reuneix dues-centes experiències ...\nAntonio Resines continua a l'UCI però està e...\nEl Govern revisarà cada setmana les ...\nActivat l'avís preventiu de contaminació a...\nEl Govern insta l'Estat a obrir una comissió ...\nDos tarragonins reben una beca de la Fundació ...\nComenta el contingut : «No hem de donar valor a les coses només perquè siguin en català o les faci una dona»


Preinfantil masculí: Bàsquet Vilafant 71 - CB St Narcís 81\nJugadors: Arnau Pararols (7), Guille (34), Nil (2), Ferran (3), Marc (1), Àlex Palomeras (9), Arnau Caritg (8), Isma, Pep (7), David.\nTirs lliures 14/34\nPartit perdut a la pròrroga. Resultat al final del temps reglamentari 71-71. Resultat final 71-81.\nBon partit en general, a destacar l'actitud de gran partit de l'equip. Els que no la van tenir ja ho saben prou.\nA destacar la millora en els tirs lliures, tot i estar lluny d'uns percentatges òptims, que ens hagués permès guanyar si no n'haguéssim fallat tants.\nCom a dada negativa, que continuem tenim llacunes defensives. No podem permetre que ens facin 81 punts a camp propi, contra un equip que, tot i tenir una gran defensa, no són millors atacants que nosaltres.\nEspero que aquest partit us serveixi per adonar-vos que amb esforç i actitud als entrenaments es poden aconseguir importants victòries, i que amb la suma de tots,....i dic TOTS, podem guanyar contra qualsevol equip.\nPer cert, els dos tirs lliures que va fallar en Palo als últims segons del partit, no van ser la causa de la derrota. La culpa la tenim tot l'equip, incloent-m'hi a mi, sobretot per haver fallat els altres 18 tir lliures i per la manca d'intensitat de certs jugadors.\nFins el proper entrenament i a CURRAR!!!!!!!!!!!!!.\nFotos: Dani Cuadrado i Àfrica Jou. Més imatges, aquí.


www.agp.org | archivos de los protestos globales: "Els ingressos del gas són l'esperança a curt termini per redistribuir la riquesa a Bolívia" | 14/6/2005\n"Els ingressos del gas són l'esperança a curt termini per redistribuir la riquesa a Bolívia"\nL'antropòloga Marta Cabezas és representant d'ACSUR a Bolívia, on viu des de fa tres anys. En aquesta entrevista, retrata un país amb una "espècie d'equació" que col·loca els blancs en millors posicions socials i econòmiques.\nEn una entrevista online mantinguda amb els internautes a Canal Solidari-OneWorld, Marta Cabezas explica la desigualtat que hi ha a Bolívia amb dos exemples: la situació que existia fins a la revolució de 1952, "quan els indis havien de treballar gratuïtament per a les hisendes i les mines", i la usurpació sistemàtica de terres comunitàries dels pobles indígenes per expandir el latifundisme.\nAixò explicaria l'arrelament que té la reivindicació de formes d'explotació dels recursos naturals que beneficiïn a tothom.\nCom afecta la política de privatització directament a la població boliviana?\nBolívia, país tremendament ric en recursos naturals, té dos terços de pobres i un dels índexs de desigualtat social i econòmica més alts de tot Amèrica Llatina. En conseqüència, és obvi que el model d'explotació dels recursos naturals no està beneficiant els sectors més desfavorits.\nDes del 1985, els recursos naturals són extrets amb concessions molt beneficioses per a les empreses. A més, el valor agregat i les ocupacions que produeix la seva industrialització no beneficien els bolivians, perquè es realitzen fora de Bolívia. Els ingressos de l'explotació del gas és l'única esperança a curt termini perquè l'Estat generi processos de redistribució i per això aquest tema s'ha tornat tan important per als moviments socials.\nQuina és la responsabilitat, si és que hi ha, de les empreses espanyoles en la crisi de Bolívia?\nÉs probable que es generin demandes contra Bolívia si aquest país genera lleis poc favorables per a les empreses transnacionals\nJo crec que és necessari denunciar que a Bolívia hi ha molts "bloquejadors", alguns visibles i uns altres refinats. Els més visibles són els moviments socials, que bloquegen els carrers, les ciutats i els centres de poder. Els refinats són els partits polítics tradicionals, que han bloquejat el parlament generant una situació de caos social, i el capital transnacional.\nA què es deu que hi hagi una capacitat d'organització ciutadana tan gran a Bolívia per arribar a provocar una crisi d'aquestes característiques?\nEl fet clau en aquest moment històric a Bolívia és el ressorgiment de les identitats indígenes\nEn primer lloc, és una societat on prevalen l'explotació econòmica, l'exclusió política i la desigualtat social, situacions que s'han vist agreujades des de la crisi econòmica que va començar l'any 2000 i que segueix vigent.\nEn segon lloc, les reformes neoliberals ortodoxes que s'apliquen a Bolívia des del 1985 han generat un escenari d'empitjorament, amb les consegüents mobilitzacions socials. L'antineoliberalisme ha estat un articulador social molt fort, però el que ha estat clau en aquest moment històric a Bolívia crec que ha estat el ressorgiment de les identitats indígenes.\nA més de la important crisi i pobresa que viu el país, creus que el que passa a Bolívia es pot inscriure en un moviment a l'Amèrica Llatina que està invertint la política tradicional de submissió al neoliberalisme?\nSens dubte, hem de saber llegir aquest moment com a part d'un procés d'esgotament d'un model econòmic, social i polític que exclou les majories i, en el cas bolivià, reprodueix a més un racisme històric.\nLes "democràcies pactades", on els partits tradicionals s'alternen per perpetuar els seus privilegis, estan esgotades\nCrec que està arribant el moment que aquest model canviï, tant en l'economia com en la política, perquè no hem d'oblidar que les "democràcies pactades", on els partits tradicionals s'alternen per perpetuar els seus privilegis, també estan esgotades.\nQuè passarà davant unes eleccions generals? El moviment indígena o els partits d'esquerra podrien arribar al poder?\nCrec que aquest és un escenari molt incert. El MAS d'Evo Morales, que es diu també "instrument polític" dels moviments socials, és el partit més sòlid dels existents. Però té una oposició al davant molt cohesionada i que està aliada en contra seu.\nÉs tan gran la fractura social?\nLa fractura social és, efectivament, enorme. Sobre la taula hi ha dos projectes de país, expressats a "l'agenda d'octubre" dels moviments socials -nacionalització dels hidrocarburs com a mesura de redistribució de la riquesa i assemblea constituent com a mesura de redistribució del poder polític- i en "l'agenda de gener" de les elits de Santa Cruz -autonomia departamental per a Santa Cruz i per a l'orient bolivià amb plena gestió dels recurs naturals, sense discussió en l'assemblea constituent-.\nA l'orient hi ha precisament el gas, el petroli, la terra, la biodiversitat i gairebé tots els recursos naturals i estratègics. Sobre la taula hi ha dos models de país i això fa que la situació sigui molt delicada.\nTé realment Evo Morales un paper crucial en aquesta crisi?\nEvo Morales és un fenomen mediàtic internacional i se li atribueix un paper més protagonista del que realment té. Els moviments socials són molt diversos. El MAS està apostant per la via democràtica, mentre que altres estan en una via més revolucionària.\nCreus que les ONG han d'implicar-se políticament en el que està passant a Bolívia?\nEl món de les ONG és molt divers. Diria que totes les organitzacions que treballem en el camp, treballem amb les organitzacions camperoles i indígenes i destinem part dels nostres esforços al seu enfortiment, sigui amb informació, enfortint la seva capacitat d'autogestió, amb capacitacions, etc. En aquest nivell, crec que hem de continuar treballant. Però quan entrem en el nivell político-partidari crec que no és la nostra funció.


Itàlia i Espanya guanyen, però Alemanya no perd\nLa triple crisi, econòmica, financera i del deute, que pateixen Catalunya, Espanya i Europa ens exigiran encara un llarg camí de sacrificis, ja que no se n'entreveu el final. Però la Unió Europea ha estat capaç, almenys, de prendre aquest cop decisions que ajudaran a finançar-se dos estats membres asfixiats pel cost del deute i en seriós risc de ser expulsats pels mercats, Espanya i Itàlia, i que contribuiran a estabilitzar l'euro en un moment crític.\nLa maniobra protagonitzada per Mariano Rajoy -en tàndem amb Mario Monti i sota el lideratge del primer ministre italià- per intentar forçar una solució als seus problemes immediats en plena tempesta dels mercats va ser arriscada, fins al punt de bloquejar el pacte pel creixement prèviament aprovat amb França i Alemanya. Però el sud ha guanyat el pols. I, de fet, considerant que hi surt guanyant l'euro, tot i les importants -i inesperades- cessions d'Angela Merkel, no és apropiat parlar de grans perdedors. Tothom pot dir que hi ha guanyat alguna cosa.\nItàlia, amb un deute públic colossal, es beneficiarà del fet que el fons de rescat europeu pugui comprar els seus bons, amb el consegüent alleujament de la prima de risc. En part, també serà el cas d'Espanya, que, sobretot, veurà com els seus bancs tindran accés directe als ajuts europeus, com volia Mariano Rajoy, perquè evita endeutar més l'Estat. Alemanya s'hi negava perquè volia que els estats ajudats se'n responsabilitzessin. Ahir Merkel va subratllar que hi haurà "contraprestacions".\nBerlín sempre podrà dir que no haurà de posar més diners dels previstos, que no ha acceptat eurobons i que l'ajut directe als bancs no es produirà fins que el Banc Central Europeu guanyi poder de supervisió bancària, un salt endavant cap a la integració política. Fins i tot França, que no volia cedir sobirania i ho ha fet, pot vendre la injecció d'estímuls al creixement. Encara que, en bona part, siguin diners reciclats.


ComiCat: El XV Saló del Manga tanca les portes amb gran èxit\nD'aquí a poques hores el XV Saló del Manga tancarà les portes. Des de FICOMIC ens envien la següent nota de premsa amb la valoració de l'edició d'enguany i les xifres d'assistència:\nEl Saló del Manga, organizat per FICOMIC, ha clausurat avui la seva XV edició a La Farga de L’Hospitalet de Llobregat (Barcelona) amb un èxit total de totes les seves propostes gràcies a l’entusiasme dels otakus arribats de tota Espanya i de diferents països d’Europa per assistir a la seva gran cita anual. D’aquesta manera, el Saló del Manga ha tancat portes amb una assistència de 60.000 visitants, xifra que iguala l’afluència de l’any passat i que demostra que el món del còmic japonès i de l’anime passa per un bon moment. Per això, en aquesta edició s’ha aconseguit també la plena ocupació d’expositors, que han sumat un total de 135.\n“El balanç que fem d’aquesta edició és molt positiu. S’han mantingut les xifres d’ocupació d’expositors i d’assistència de públic. Això ens dóna una aproximació de la fortalesa del Saló i de tot el sector”, afirma el director del Saló del Manga, Carles Santamaria.\nA més, a cada nova edició, el Saló del Manga guanya projecció internacional, tal i com va dir el Cònsol General de Japó a Barcelona, Teruaki Nagasaki, que sitúa aquesta trobada com una de les tres més importants de les dedicades al manga a tot el món. L’interés de les institucions japoneses pel Saló del Manga ha motivat fins i tot en aquesta ocasió la visita de l’ambaixador de Japó a Espanya, Fumiaki Takahashi, que va acudir a la trobada el dissabte, dia en el qual els tres recintes del Saló del Manga -La Farga, el Poliesportiu del Centre i el Auditori Barradas- registraven un ple absolut. Takahashi va felicitar els organitzadors per l’envergadura i el gran seguiment que té aquest Saló.\nEntre els majors èxits d’aquesta edició destaca el conjunt d’activitats relacionades amb la moda japonesa més actual, que han inclòs des de tallers a una passarel·la molt aplaudida pel públic. D’aquesta manera, un dels grans reclams d’aquest any ha estat la presència de Misako Aoki i Yû Kimura, proclamades pel Ministeri d’Assumptes Exteriors japonès ambaixadores de la Cultura Pop Japonesa i que són més conegudes amb el nom d’ambaixadores Kawaii.\n“El gran interès que han suscitat les propostes relacionades amb la moda japonesa demostra un cop més que el fenòmen del manga i de l’anime va més enllà de l’edició i dels productes audiovisuals. En definitiva, és un fenomen que ja s’està extenent a d’altres àmbits del consum cultural dels joves”, explica el director del Saló del Manga.\nL’expectativa creada per tots els aspectes relacionats amb la moda no ha estat l’únic èxit del Saló, ja que el públic otaku ha seguit amb entusiasme totes les propostes incloses a la programació, amb cites tan destacades com el concurs internacional World Cosplay Summit, les actuacions de la cantant Yuka o les trobades amb els seus fans dels autors convidats d’aquest any en col·laboració amb les editorials, entre els que figuraven Taiyou Matsumoto, Issei Eifuku i Ken Niimura.\nD’altra banda, l’interés cultural de la cita ha quedat subratllat amb propostes com les conferències a càrrec de l’expert en cultura popular japonesa Takamasa Sakurai i exposicions com la protagonitzada per Luis Royo o la col·lectiva en la qual cinc pintors han ofert la seva original visió sobre llocs o personatges de Japó. Finalment, ha estat especialment emotiu l’homenatge que se l’ha dedicat a Yoshito Usui, el creador de Shin Chan desaparegut fa pocs mesos.\nUs recordem que el 28è Saló Internacional del Còmic de Barcelona se celebrarà del 6 al 9 de maig de 2010 a Fira de Barcelona.


Avui durant la presentació de les accions, el regidor d’Educació, Manuel Robles, ha explicat que\nparlem d’una línia d’equitat, igualtat d’oportunitats i espais interrelacionals per potenciar la cohesió, la inclusió i facilitar espais de trobada entre la ciutadania.\nPer la seva part, el regidor d’Acció Social, Eloi Cortés, ha destacat la\nimportància de les mesures per donar resposta a les necessitats de les persones en situació de vulnerabilitat també durant l’estiu.\nPel que fa a les accions de garantia alimentària, aquest mes de juliol es doblaran els lots que el Rebost Solidari distribueix entre 1.800 famílies de la ciutat, amb l’objectiu de cobrir les necessitats d’aquest mes i les d’agost. Així mateix, les famílies rebran targetes prepagament d’entre 20 i 55€ (segons els membres de la unitat familiar), amb les quals a l’agost podran comprar producte fresc als establiments indicats. Aquesta mesura ha estat valorada molt positivament pels usuaris i usuàries que van rebre les targetes l’any passat, com també pel Rebost. En aquest sentit, es va concloure que les targetes s’havien utilitzat de forma responsable, complementant l’aportació de proteïnes a l’alimentació de les famílies.\nAl reforç de lots d’alimentació es destinaran 38.000€, dels quals un 30% els aporta l’administració municipal i un 70% prové d’aportacions i donacions rebudes a través del Rebost Solidari. Pel que fa a les targetes, sumaran 68.000€, assumits íntegrament per l’Ajuntament.\nCasals a l’agost amb servei de menjador\nA l’agost es portaran a terme 4 casals d’estiu d’accés gratuït, que inclouen servei de menjador i als quals assistiran 130 infants i joves d’entre 6 i 15 anys en situació de vulnerabilitat. Dos dels casals, els que es realitzaran a l’Est i Oest de la ciutat, els organitza directament l’Ajuntament. Un tercer, el de la zona Sud, l’impulsa la Fundació Probitas, qui assumeix el cost. L’organització en aquest cas va a càrrec de la ludoteca Margarida Bedós. D’altra banda, la Fundació Pere Tarrés organitza i assumeix el cost del casal de la zona Nord, al qual assistiran infants i joves derivats dels Serveis Socials municipals.\nProp de 278.000€ per a prestacions i suport al lleure educatiu\nAmb l’objectiu de promoure l’accés igualitari als casals i altres activitats durant l’estiu, l’Ajuntament destinarà gairebé 278.000€ a prestacions d’urgència social i subvencions vinculades a la inclusió i al lleure educatiu.\nEn aquest marc, les prestacions d’urgència social per facilitar la participació als casals sumaran 81.312 euros, que beneficiaran 613 infants i adolescents.\nTambé dins aquest àmbit s’inclouen els 99.900€ destinats al programa Fem Vacances que, en col·laboració amb 7 entitats de la ciutat - ANDI, AVAN, L’Estel, Grandalla, Luika, Obrir-se al Món i Viu-la-- organitza activitats, viatges i colònies durant l’estiu per a persones amb discapacitat o dependència. En aquest cas, l’aportació municipal es destinarà a cobrir el sobrecost que han d’afrontar les famílies usuàries d’aquest tipus de casals respecte un d’ordinari. El Fem Vacances compta enguany amb 156 places.\nA aquest suport cal afegir els 44.227€ que l’Ajuntament atorga en prestacions per a la participació de 102 persones amb discapacitat en altres casals que no formen part del Fem Vacances. Així, en total, es destinaran 144.127 euros (99.900 + 44.227€) a la participació de 258 persones amb discapacitat o dependència a casals o altres activitats d’estiu.\nAixí mateix, per tal de contribuir a la tasca educativa i de cohesió del lleure, s’atorguen 52.350€ en subvencions per a l’organització de casals d’estiu. D’aquests, 19.350 euros són per a subvencions adreçades a entitats de lleure que organitzen aquestes activitats i 33.000 per a subvencions complementàries adreçades a casals en els quals participin nens i nenes amb necessitats educatives especials.\n8 intensius d’anglès i 2 tallers de transició a l’ESO\nAmb la voluntat de vetllar per l’equitat educativa, entre el 12 i el 31 de juliol s’estan portant a terme 8 intensius d’anglès destinats a joves de batxillerat. Amb els tallers, d’accés gratuït, els joves podran millorar el coneixement de la llengua anglesa, per facilitar-los tant un millor accés als estudis postobligatoris com també més oportunitats al món laboral. S’hi estan impartint a diferents instituts i hi assisteixen un total de 84 alumnes.\nPer últim, aquest més de juliol s’han impartit dos tallers gratuïts de transició a secundària a la zona de la Serra. Hi han pres part 15 alumnes de sisè de primària per tal de preparar millor el pas a l’ESO.\nRecordar, així mateix, que fins a finals de setembre, Sabadell compta amb patis oberts a sis centres educatius de la ciutat. Es tracta dels patis de les escoles Andreu Castells, Calvet d’Estrella, Espronceda, Joaquim Blume, Juan Ramon Jiménez i Miquel Martí i Pol, que obren cada tarda de dilluns a diumenge per oferir a infants i joves un espai on jugar lliurement en condicions de confort i seguretat. Els patis compten amb un monitor/a que dinamitza l’espai amb propostes en cas necessari. Impulsat per l’Ajuntament, el projecte aprofita la qualitat de les instal·lacions educatives i optimitza el seu ús més enllà de l’horari lectiu.


El Govern es resisteix a seure a una taula del diàleg sense un "mediador"\nEl Palau de la Generalitat deixa córrer el rellotge perquè no es vol deixar endur per les presses de la Moncloa\nper Joan Antoni Guerrero Redactor Palau de la Generalitat (Barcelona). 18 de febrer de 2020 13:56\nEl Govern defensa la figura del “mediador” i es resisteix a seure a una taula del diàleg amb el govern espanyol on no hi sigui. La portaveu del Govern, Meritxell Budó, ha manifestat aquest dimarts, en la roda de premsa posterior al consell executiu, que el president de la Generalitat, Quim Torra, ha fet “seu” el “mandat” del Parlament de Catalunya que va votar una moció defensant aquesta figura amb els vots a favor dels partits independentistes.\nDes del Palau de la Generalitat no hi ha pressa i ara es deixa córrer el rellotge malgrat que altres actors creguin que aferrar-se a la figura del mediador és un impediment innecessari pel diàleg. Budó ha recordat que “la proposta que se celebri [la mesa] al febrer li va traslladar [Pedro] Sánchez al president [Torra], però el president no es va comprometre a que fos així”.\nLa consellera ha reiterat que la proposta de fer-ho al febrer “és de Sánchez” i “estem treballant perquè aquesta negociació es pugui dur a terme amb totes les garanties, en cap cas es va manifestar que se celebrés al mes de febrer”.\nEn aquests moments els dos governs treballen amb la formació dels equips tècnics per decidir com s’ha de conformar la mesa de negociació. Budó no ha deixat de defensar la figura del mediador lligant-ho amb les “màximes garanties” d’una taula que ha de servir per resoldre el conflicte polític.\nEl Govern no es vol deixar aclaparar per les presses perquè, segons ha dit Budó, “no busquem una trobada per una trobada, sinó per un objectiu polític”. “Uns dies amunt o avall no ens condicionen, el que volem és que s’hi vagi amb el màxim consens possible i suport de la part independentista”.