La comunitat sorda, una minoria cultural i lingüística poc cuidada\nUOCPsicoEdu 23 de Setembre de 2019 29 de Setembre de 2019 52 comentaris a La comunitat sorda, una minoria cultural i lingüística poc cuidada\nNoemí Tomé, graduada en Educació Social per la UOC, actualment estudia el Màster universitari de Dificultats de l’Aprenentatge i Trastorns del Llenguatge. Relacionada laboralment en camps de vida independent i serveis laborals envers la diversitat funcional. Professionalment ha estat vinculada amb la Federació de Persones Sordes de Catalunya.\nEl dia 23 de setembre és el Dia Internacional de les Llengües de Signes, i el 29 és el Dia Internacional de les Persones Sordes, el DIPS. Enguany és especialment important perquè coincideix amb l’any del XVIII World Congress of the World Federation of the Deaf. Aquest darrer esdeveniment es celebra una vegada cada quatre anys i el lema d’aquest any ha sigut: Sign Language Right for All (Llengua de Signes, drets per a tots i totes).\nLa llengua de signes és una llengua completa, complexa i natural\nTrobem els primers testimonis de la llengua de signes (LS) a la Grècia Clàssica. Però la primera escola està datada més endavant, al 1760 a Paris i fundada per l’Abad l’Epée, tot i que a Catalunya no se’n va inaugurar cap fins a l’any 1800. A finals del XIX aquesta modalitat educativa signant es prohibirà en favor d’una educació oralista amb la idea de la integració i participació de la persona en el món oral, tot i el sacrifici que això implicava en el propi aprenentatge de coneixements i temps de socialització.\nAls anys seixanta del segle XX la llengua de signes és reconeguda com a llengua gràcies a les aportacions fetes per William C. Stokoe, i comença la seva recuperació sense obviar el que va suposar la prohibició en el desenvolupament de la llengua i la privació lingüística en les persones sordes. Actualment, l’ideal hegemònic continua sent el mateix que el del segle XIX: positivisme, racionalisme, ciència, integració, etc.\nLa llengua de signes és la llengua utilitzada per les persones sordes signants, oïdors/es usuaris/es, intèrprets, mediadors comunicatius, investigadors/es, professors/es i simpatitzants d’aquesta minoria que encaixa ben poc en el paradigma mèdic-rehabilitador de l’economia neoliberal. Aquest paradigma ha prioritzat el miracle d’arribar a ser oïdora —Audisme, Oralisme, Logocentrisme— i en detriment de l’educació i socialització: missió de l’educació social.\nLa divergència està servida: la LS com a eina que s’utilitza en darrera instància, sempre i quan la rehabilitació no hi funcioni, o bé, la LS com a llengua natural i plenament accessible mitjà pel qual es traspassa una cultura i uns coneixements i se’n creen de nous. En síntesi, una visió biomèdica o una visió sociocultural.\nLa LS es presenta també com a eina política-reivindicativa, tant pel propi col·lectiu de les persones sordes com per disciplines com l’Educació Social: principi de respecte als Drets Humans. (ASEDES, 2007, p. 24).\nDavant aquest diagnòstic no seria d’estranyar doncs, que la llengua de signes no sigui la llengua utilitzada per la majoria de les persones sordes, és una llengua amenaçada i en perill d’extinció en el nostre país, situació contrària a la d’altres països com els nòrdics o Estats Units.\nAquí existeixen lleis que reconeixen la llengua de signes catalana i espanyola com a llengües oficials, però a la pràctica aquestes lleis no es desenvolupen; un pseudoreconeixement que ens fa pensar en la impossibilitat del reconeixement com a minoria lingüística i cultural.\nPerò no és només el concepte lingüístic l’amenaçat, ja que una llengua condiciona una determinada representació del món. Tant és així que existeix una manera signant de percebre el món molt diferent de qualsevol altre que està en perill d’extinció.\nAquesta situació denigrant ve donada pel sentit de superioritat de la nostra cultura oïdora, un excés d’egocentrisme que no ens permet entendre com les persones es poden identificar amb altres atributs diferents als nostres. L’Educació Social ens convoca a ser crítics i dissidents amb les relacions de poder estructurals del nostre sistema.\n“Restringir el seu ús a les persones sordes és negar-los els seus Drets lingüístics, contravenir la seva llibertat i dignitat, i vulnerar lleis nacionals i internacionals que donen suport el seu respecte, protecció i promoció” World Federation of the Deaf\nLa transculturalitat, un malentès de la interculturalitat\nLa llengua de signes és un marcador d’identificació i el tret fundacional de la comunitat sorda. L’estigma imposat per la societat oïdora envers les persones sordes s’ha transformat en motiu d’orgull, creant així una identitat defensiva envers aquells que els intenten normalitzar (dominar). Observem que aquesta minoria es crea i és originària de la seva discapacitat, i aquesta és la seva fortalesa: una discapacitat que es converteix en diversitat cultural; del dèficit passem al guany.\nCom en tota cultura, la intradiversitat i la conflictivitat dins d’ella mateixa és allò comú, i més quan es caracteritza per una extrema heterogeneïtat: la pròpia diversitat i experiència amb la sordesa (classificació de la sordesa, moment d’adquisició, pares oïdors, sords, CODA, competència lingüística, competència comunicativa, etc.) s’afegeix a la pròpia diversitat humana.\nObservem la complexitat identitària com a procés permanent d’identificació. En aquest segle XXI fa por parlar de la pròpia identitat, de la pròpia comunitat, però, no és cert que tots formem part d’un lloc primigeni, interactuem en un espai, un temps, la nostra primera llengua, unes costums, la nostra família, les persones, els meus estudis…? Doncs això és constitutiu de la cultura. La possiblitat d’aquesta identificació ens ajuda a crear un relat de la nostra subjectivitat.\nLa transculturalitat busca allò igual i comú entre les persones, però esborra els trets particulars constituis de la subjectivitat, i en no donar valor a les diferències culturals provoca en la persona una pèrdua de referents identitaris i culturals. En contraposició, la interculturalitat convoca al respecte i la solidaritat entre les diferències, i l’Educació Social ha de ser un pont d’unió entre aquestes.\nSense diàleg no hi pot haver un inter\nLa llengua és un mitjà d’interacció que ens possibilita el contacte i el diàleg amb l’altre diferent i estrany a nosaltres.\nSom coneixedors que la comunicació en l’Educació Social no passa únicament per la competència lingüística, hi ha tota una significació històrica-cultural que hem de reconèixer: respondre a l’alteritat. Això sí, saber la llengua és el primer pas per aquest inter.\nTenir competència comunicativa no es és sinònim de competència lingüística, moltes persones sordes tenen només la primera, la qual cosa implica la impossibilitat d’accedir a l’entorn. Tot i així, tenir les dues competències tampoc garanteix el diàleg perquè aquest implica una intencionalitat per respondre a l’altre. El diàleg requereix unes condicions d’horitzontalitat que eviti les habituals posicions de superioritat dels oïdors, s’ha d’estar oberts a la transformació, no s’ha de tolerar l’existència del món sord signant sinó que hem de conviure sords i oïdors.\nLa persona sorda fa l’esforç per recórrer el camí per conviure amb la societat oïdora, per gaudir del seus drets i complir amb els seus deures com a ciutadà, però es necessita que la comunitat oïdora recorri l’altre part del camí per al seu assoliment i per justícia social, principi bàsic de l’Educació Social.\nLa inclusió excloent\nEncara avui dia, i per a les persones sordes, s’entén la inclusió com a integració. El conjunt de plans i normatives dels darrers anys aposten per la seva participació en la societat, però és la persona sorda la que s’ha d’adaptar als temps i espais creats per la majoria. La responsabilitat de la seva participació recau sobre ella i el seu entorn més proper.\nAixò es pot visibilitzar més clarament en l’àmbit de l’escola on sabem que hi ha més intencionalitat política: l’augment de matriculació de persones sordes en escoles ordinàries no és sinònim d’inclusió i respecte a la diferència, es pot estar físicament al mateix lloc i inclús pot haver-hi una certa socialització però no és inclusió, i no hem d’oblidar que aquesta és un dret fonamental.\nPer parlar d’inclusió hauríem d’estar parlant d’escoles amb un model bilingüe, amb models adults sords que serviran com a referents, companyes oïdores i sordes i professors amb un alt domini de la LS. A Catalunya trobem que només hi ha una escola de primària i un institut que compleixen aquests requisits, i fins i tot en aquestes la llengua de signes no té el mateix ús ni la mateixa representació que la llengua oral.\nCal dir que no totes les persones sordes poden accedir lliurement a aquests centres educatius bilingües. Els serveis educatius especialitzats que valoren i orienten les famílies tenen molta influència de la ciència mèdica; a les famílies no se’ls presenta un model d’escola amb totes les opcions sinó que se’ls presenta la modalitat educativa oral i la bilingüe com dues opcions que són mútuament excloents.\nSi ens qüestionem aquesta inclusió en aquest camp d’acció ens podem fer una idea de com serà en un altre en el qual no hi hagi tanta intencionalitat política i mediàtica. Es fa palès la situació d’exclusió de les persones Sordes en la política, l’economia, la sanitat, l’àmbit social, educatiu, cultural, laboral…\nL’Educació Social té la responsabilitat de la defensa de la LS allà on té el poder de fer-ho\nPensem en el nostre dia a dia a la feina: un menor migrant no acompanyat, una dona en acolliment, una dona privada de llibertat, un home amb una dificultat de salut mental, diversitat intel·lectual, un alumne de secundària, una mediació, un servei laboral, etc. En aquestes, quantes situacions de discriminació experimentem? Doncs afegiu a més no hi hagi una comunicació directa i plena amb la persona.\nSi pensem en el principi de l’acció socioeducativa del codi deontològic de l’educador i educadora social, ens adonem que es fa impossible establir una relació educativa sense aquesta comunicació. En algunes ocasions, es podria comptar amb el servei de l’intèrpret de llengua de signes o amb el de mediació comunicativa, però, a més que no són serveis garantits, la seva presència configura una relació ternària on masses persones estan influint sobre el missatge, on hi ha una manca d’intimitat, dificultant la creació d’un clima de confiança i la proximitat necessària per a l’acompanyament.\nAmb tot el comentat fins el moment, observem un maltractament estructural i sistèmic. Les persones Sordes no ens interpel·len únicament a un aprenentatge d’un nou idioma, a unes reivindicacions i a unes investigacions sobre una discapacitat concreta, sinó que ens interpel·len a respondre preguntes com: autènticament estem disposats a oferir el lloc que pertoca a la diferència? De veritat creiem en la riquesa d’aquesta? De veritat l’altre és un estrany al qui no hem de pretendre comprendre? Estem disposats a baixar de l’esglaó de la superioritat i adonar-nos que la llengua oral no és l’única realitat social? Estaríem disposats a acceptar el sordcentrisme? A accedir nosaltres a allò inaccessible?\nLa llengua de signes: una eina pedagògica i política per a descobrir, al servei de l’educador social\nSeria ètic sentir-nos pròxims amb la cultura Sorda i intensificar, més que la comunicació, la responsabilitat amb l’altre com allò que ens fa humans, dels sords cap als oïdors i dels oïdors cap als sords doncs en el «ser per l’altre» és on jo existeixo. I recomanaria un interès autèntic pels Estudis Sords des dels sords i la seva incorporació en el currículum dels Estudis de Psicologia i Ciències de l’Educació.\nAquestes conclusions són fruit de part de la investigació feta per al meu TFG (1r premi al millor TFM del grau d’Educació Social) i des de llavors la UOC se n’ha fet ressò. Producte d’això va ser la dedicació del Xll Col·loqui d’Educació Social a les persones Sordes, que va portar com a títol La descolonització del cos Sord.\n“Crec fermament en la possibilitat de diàleg entre els dos mons, les dues cultures. Visc amb els que senten, em comunico amb ells; visc amb els sords, em comunico encara millor; és el normal. Però l’esforç necessari per a aquesta comunicació sempre ho hem de fer nosaltres […] M’entesto, segueixo buscant, desitjaria la unió en aquesta relació.” Emmanuel Laborit (2015)\nResum de l’article en llengua de signes\nEducació, Educació Social, General\nCap a un nou model de gestió del risc d’incendis forestals\nQuè és una smart classroom?\n52 thoughts on “La comunitat sorda, una minoria cultural i lingüística poc cuidada”


L'estiu és dels (s)avis - La Veu de l'Anoia\nL’estiu és dels (s)avis\nLes darreres paraules escrites d’Antonio Machado a Cotlliure van ser “Estos días azules, y este sol de la infancia”. El vers que ja ha esdevingut tòpic i carn de twitter resumeix molt bé el record de les vacances d’un nen qualsevol. El cel blau que fa joc amb el mar i el sol resplendent al bat del migdia d’aquells dies llargs i eterns. Els nens són els reis a l’estiu. Gaudeixen d’un privilegi que ja ha estat vedat als adults (no a tots) i la canalla allarga els dies i les nits amb jocs, piscines, xerrades a la fresca o bé comptant estels. Els infants reben aquest premi per un any escolar exigent i sobrecarregat. Però els pares han de fer veritables equilibris, d’horaris i econòmics, per poder “col·locar els nens”, com es diu vulgarment.\nHi ha vàries opcions: cangurs, escoles d’estiu, colònies, casalets… Però la millor opció són els avis. La gent gran són els altres reis de l’estiu. Uns monarques venerables, protectors, que projecten sobre els nens una ombra llarga de saviesa i de tendresa acumulada en anys de camí, sovint ple de desfetes i cops de puny. Qui ha viscut per arribar a vell no hi arriba sense ferides. Els avis viuen de records i els joves tot just estan fent-los. Per això hi ha entre avis i néts aquesta relació tan profunda.\nAl meu avi Vicent Pascual el recordo pujant la costa d’un carrer de Finestrat, un bonic poble mediterrani de la costa alacantina, saludant unes dones vestides de negre assegudes als portals. Recordo la tia Pepica xerrant amb ell sobre els bancals de garrofers, fruits que feien una olor nauseabunda i que sols el gessamí compensava en la fragància d’aquells carrers blancs i costeruts. La tarda s’encetava amb un gelat de menta d’una marca ara introbable. Després el deixava a ell jugant a dòmino amb els altres grans del poble, als quals ell regalava lliçons amb la seva ampla saviesa, i aleshores jo baixava gambant cap a casa del meu cosí, passant pel carrer on vivien en Ricardet, un parent llunyà, i en Lucio, el fill d’una parella de la Guàrdia Civil, que era company de jocs infantils. El record d’aquell món dens i fecund de la infantesa perdura en mi. El temps és implacable, però ens regala cada any un nou estiu. I els avis ja no hi són, però n’hi ha de nous.\nPrevious articleDos joves engeguen un mecenatge pel seu projecte de roba sostenible\nNext articleLa cursa Riu de Gost i Volei Sorra de la Torre de Claramunt


EL NOU HORARI PER AL CURS 11-12 | AMPA Sils Jacint Verdaguer\nEL NOU HORARI PER AL CURS 11-12\n≈ Comentaris tancats a EL NOU HORARI PER AL CURS 11-12\nL’1 de juny es publicava en el DOGCla ORDRE ENS/102/2011 ¹, en la qual s’establia el calendari escolar dels curs 2011-2012 per als centres educatius no universitaris de Catalunya. Aquesta normativa confirmava les retallades que patirem aquest proper curs a l’ensenyament públic a Catalunya:\nA més de retallar una hora diària en el cicle de primària (supressió de la 6ª hora), deixava en mans del Consell Escolar de cada centre determinar quin seria l’horari escolar, establint com a horari marc, de 09.00 a 16.30 hores, en el cas de que no hi hagués consens en les votacions.\nPerquè hi hagi consens entre tots els membres del CE, cal que s’aprovi per més de 3/4 parts dels assistents al Consell.\nLa normativa marca que en una escola com la nostra els membres que poden votar en el consell són: la directora, la cap d’estudis, 5 representants del claustre dels mestres, 5 representants de pares i mares (escollits democràticament i que es renoven cada 4 anys), 1 representant de l’ampa, 1 representant del PAS (consergeria o administració) i 1 representant de l’ajuntament, o sigui un total de 15 persones. Per tan, per aprovar per consens l’horari escolar, és necessari que 12 d’aquestes 15 persones estiguin d’acord.\nEn aquest context, el nostre consell escolar de centre es va reunir a finals de juny per aprovar l’horari per al curs vinent i com a la majoria d’escoles catalanes, no va haver-hi consens.\nEn primer lloc es va posar a votació l’horari marc del departament: de 9’15 a 12’45h i de 15 a 16’30h, al qual els representats de pares i mares i el representant de l’ampa al consell escolar, van votar en contra. Els representats del sector pares van defensar mantenir l’horari de sempre de 9’15 a 12:15h i de 15 a 17h, que també es va posar a votació. Tal i com era d’esperar, tampoc va tenir consens.\nAlgunes de les raons que els representants dels pares i mares van exposar per mantenir l’horari de sempre varen ser:\nEn cap moment es va presentar cap documentació amb un fonament pedagògic que indiqués que aquest horari fos el millor per als infants\nPer poder garantir un servei de menjador en que tots els infants mengin en condicions i en horaris raonables. Amb l’agreujant de les obres inacabades que perjudicaven disposar del menjador d’infantil al inici de curs i afectava als torns de menjador de manera important.\nEn general, ja és difícil conciliar els horaris dels nostres fills amb els horaris de les empreses, per tan quan més es redueixi d’interval d’horari escolar, més complicada és aquesta conciliació i més serveis s’hauran de crear.\nTrenca la coherència entre l’horari escolar amb activitats extraescolars.\nI a nivell general perquè, a tres setmanes abans d’acabar un curs, quan no hi ha temps per al debat i per al consens, s’hagi volgut modificar coses tan bàsiques, per al bon funcionament de les escoles i l’organització familiar, com l’horari.\nAl no haver-hi consens (3/4 parts), l’escola va informar a Serveis Territorials del Departament d’Ensenyament i a finals de juliol, aquests van enviar la resolució a l’escola en la que imposava l’horari marc.\nEn cap moment es va debatre la possibilitat de fer jornada continuada per dues raons:\n– perquè la ordre del departament no ho permetia\n– perquè fins aleshores no s’havia plantejat mai aquesta possibilitat des del sector mestres; tampoc cap representant dels pares al consell escolar ni tampoc l’ampa havia rebut la proposta de cap família de mobilització i/o sensibilització respecte aquesta proposta (proposta que a posteriori s’ha començat a debatre)\nEl departament permet que excepcionalment es pugui proposar un altre horari i el pugui aprovar (que no vol dir que l’aprovi), però ha d’estar motivat i defensat per tots els sectors; a la nostra escola (com la majoria de Catalunya), no s’havia plantejat mai aquesta possibilitat, ni per necessitat ni per ideologia, en canvi això si que passava amb l’horari de sempre.\nTal i com ens va explicarla Fapacva haver-hi alguna escola que va aprovar en el sí del seu Consell Escolar de Centre, la jornada continuada, tot i que no s’ha aprovat per part dels Serveis Territorials llevat de casos molt excepcionals i amb uns motius pedagògics molt clars. També servirà com a prova pilot per a veure els resultats, principalment s’implantarà a secundària.\nAquest és l’únic marge de maniobra que el departament permet vers l’opinió que puguin tenir les famílies, o sigui nul. I com hem pogut comprovar arreu de Catalunya: no ha escoltat la veu de les famílies.\nDes de sempre, davant dels nous canvis proposats pel departament respecte a l’horari escolar, aconseguir aquest consens ha estat un dels temes més controvertits en els consells escolars de centre, ja que es posen en joc interessos i necessitats molt diferenciades que tenen per una banda el col·lectiu de mestres i per altra les famílies. Aquests tipus de votacions han portat enfrontaments i recels innecessaris provocant conflictes difícils de resoldre i moltes vegades usant com a moneda de canvi les necessitats reals dels nostres infants.\nCreiem doncs que dins de les nostres possibilitats hem de defensar un horari:\nQue respecti les necessitats evolutives de tots els infants\nQue respecti l’espai i el temps adequat del menjador escolar: cal tenir en compte la capacitat de la sala de menjador i el temps necessari per torn de menjador. També que compleixi amb les normatives de seguretat, salubritat i condicions higièniques dels menjadors escolars.\nQue pedagògicament pugui ser millor.\nQue compagini de la manera més idònia l’hora de suport personalitzada .\nQue millor faciliti la conciliació de la vida laboral i familiar.\nQue vetlli per la coherència entre l’horari escolar i les activitats extraescolars.\nPer tan en el moment que es respecti la voluntat del que expressin les famílies sobre l’horari escolar i se’ls vulgui escoltar de veritat, serà necessari tirar endavant un referèndum que reculli de manera real el que veritablement necessiten la majoria de famílies de la nostra escola.


L'últim esdeveniment astronòmic de l'any 2020, la impressionant conjunció entre Júpiter i Saturn - Observatori de Pujalt - Meteorologia i astronomia\ndes. 7, 2020 | Notícies astronòmiques | 0 comments\nArriba la màgia del Nadal i aquest any serà molt diferent als altres, però, sempre va bé veure una cosa màgica en el cel…\nÉs per això que us convidem a mirar el cel el proper dia 21 de desembre durant la nit, ja que es produirà una bonica conjunció entre el planeta Júpiter i Saturn molt especial.\nPerò abans de res… anem a explicar que és una conjunció. Una conjunció astronòmica (important no anomenar conjunció astrològica ja que no té absolutament res a veure) és un apropament en el cel entre dos objectes i per a nosaltres no deixa de ser més que un espectacle visual ja que sembla que estiguin molt a prop entre ells.\nEn aquesta ocasió Júpiter, el 21 de desembre, es trobarà a 886 milions de km de la Terra mentre que Saturn es situarà a 1.620 milions de km. Per tan, la distància entre ells serà de 734milions de quilòmetres encara que visualment des de la Terra sembla que estiguin tocant.\nEncara que molta gent creu que un alineament planetari, conjunció, etc, suposa un canvi en la Terra (apocalipsi per a altres), en realitat són fenòmens comuns que succeeixen bastant freqüentment. De fet els planetes es mouen a velocitats diferents al girar al voltant del Sol i per tan, els que van més ràpid van atrapant en el cel als que van més a poc a poc.\nMoviment aparent de Júpiter i Saturn durant aquests dies. Imatge oferida per Space.com\n¿Que ho fa tan especial llavors?\nCada 20 anys Júpiter atrapa a Saturn en el cel, però el proper 21 de desembre els dos planetes gairebé estaran un al costat de l’altre (visualment), podent-se veure perfectament amb uns prismàtics els dos simultàniament com si d’un planeta doble es tractés. Recordeu, però, que Júpiter es trobarà a 886 milions de quilòmetres de la Terra i Saturn a 1620 milions… per tan la distància entre els dos planetes aquest 21 de desembre serà de 734 milions de quilòmetres, 5 vegades la distància de la Terra al Sol.\nLa propera trobada no serà fins al pròxim 30 d’octubre de 2040 però no estaran tan a prop com la conjunció d’aquest any. I no serà fins l’any 2080 quan veurem una altra conjunció semblant com la d’aquest any.\nAnteriorment hem de tornar a l’any 1623 per tenir un esdeveniment similar a l’actual on els dos planetes semblaven ser un de sol doble.\nDurant aquests dies fins que s’acosti el 21 de desembre, poc a poc anirem veient com els dos planetes es van apropant al cel.\nPer veure aquest fenomen, podrem començar a gaudir-lo poc després de la posta de Sol i fins a les 19h aproximadament, moment en el qual els dos planetes quedaran ocults sota l’horitzó. Per observar el fenomen haurem de mirar direcció cap al sud oest.\nDes de l’Observatori de Pujalt tot i que no podem obrir de cara al públic (per la situació que estem vivint), esperem poder fotografiar aquest espectacle.\nPrepareu les càmeres… l’espectacle començarà en breus dies… ara falta que la meteorologia ens acompanyi…\nRepresentació de la ubicació dels planetes a on els planetes s’han col·locat en major tamany respecte la distància


És normal tenir singlot | Revista | EROSKI CONSUMER\nEl singlot és habitual en lactants i durant la infància. I encara que pot arribar a preocupar els pares si apareix amb freqüència, molt poc sovint és senyal d'una malaltia greu. No obstant això, si l'episodi dura més de 48 hores, s'aconsella buscar atenció mèdica per a descartar alteracions digestives, pulmonars, neurològiques o, fins i tot, psiquiàtriques, entre d'altres.\nLa literatura mèdica defineix el singlot com una sèrie de contraccions en forma d'espasme, sobtades, involuntàries i entretallades del diafragma (el múscul que es troba entre les cavitats toràcica i abdominal). La seva aparició es relaciona amb el tancament anticipat de la glotis, que interromp la inspiració i provoca el so característic.\nPersistent: quan s'allarga més enllà de 48 hores fins a un mes.\nIntractable o incoercible: si dura més d'un mes (encara que hi ha autors que no el consideren com a tal fins que no supera els dos mesos).\nEn el 90% dels casos, la presentació més habitual és la benigna i transitòria, el singlot agut, en què, en la majoria de les vegades, no es coneix el motiu que el provoca. El singlot persistent s'associa a causes digestives, respiratòries o cardíaques, entre d'altres. Per la seva banda, la forma més greu, quan el singlot supera el mes, es relaciona amb alteracions neurològiques, sobretot si l'afectat és un nen. Aquest singlot intractable pot encobrir una irritació del nervi frènic o del nervi vague, patologies del sistema nerviós central, trastorns psiquiàtrics, el consum de medicaments determinats (entre els quals es troben anestèsics, corticoesteroides, medicaments utilitzats en la malaltia del Parkinson o la quimioteràpia) o processos infecciosos, tòxics o metabòlics. Aquest tipus de singlot predomina en homes, sense diferències significatives quant a la freqüència segons l'edat, el grup ètnic o el nivell socioeconòmic.\nEn nens és habitual el singlot de curta durada que no afecta les seves activitats quotidianes. No es coneix la causa concreta d'aquest singlot agut, que és autolimitat i es resol de manera espontània, tal com explica Anna Soriano, pediatra d'atenció primària, qui insisteix que no té gravetat, tret que tingui una durada superior a les 24-48 hores i afecti l'alimentació o el son.\nPer aquesta raó, quan persisteix més de 24 hores, és necessari acudir al metge perquè descarti malalties com meningitis, otitis mitjana, bronquitis, asma i, fins i tot, la presència d'un cos estrany a l'orella.\nDe la mateixa manera, el singlot és freqüent en els lactants i també és habitual que preocupi els pares. Tot i això, tal com informa l'Associació Espanyola de Pediatria, els episodis de singlot en bebès i en nens petits sans molt poques vegades estan relacionats amb un problema de salut greu. Així que n'hi ha prou d'observar el nen sense alarmar-se i assegurar-se del seu benestar. No requereix més intervencions, ja que no els ocasiona cap problema. En altres paraules: és inofensiu.\nEl singlot en els petits sol estar provocat per immaduresa del sistema nerviós: qualsevol estímul que irriti el diafragma, com el reflux fisiològic de la llet de l'estómac a l'esòfag, per empassar-se aire -per una agafada inadequada al mugró mentre mama o per una tetina amb forats massa grans o massa petits- i fins i tot per un canvi brusc de la temperatura ambiental. Tanmateix, no ens hem de preocupar ja que, a partir dels sis mesos, els episodis de singlot comencen a disminuir.\nNo és estrany que aparegui el singlot en les circumstàncies següents: després de riure molt i amb ganes, menjar massa ràpid o mentre es parla animadament, ingerir begudes amb gas i, fins i tot, després d'haver begut molt d'alcohol. Els mètodes tradicionals per a frenar-lo són molts i molt variats i, encara que molts autors els recomanen -de vegades funcionen-, no hi ha evidència científica que sustenti aquestes pràctiques.\nAixí, les maniobres que tenen a veure amb la respiració, com ara aguantar la respiració allargant el coll, beure aigua amb rapidesa, fer una espiració forçada sense expulsar aire, amb la boca i el nas tapats o fer respiracions ràpides i curtes, la pressió en el pont nasal, la compressió ocular, el massatge rectal digital, la pressió en els dos conductes auditius externs i, fins i tot, el conegut ensurt, estan relacionats amb el nervi vague. Per això, la seva possible eficàcia podria estar vinculada a la sobreestimulació d'aquest nervi, que provocaria l'aturada del singlot.\nMalgrat això, com en el cas dels nens, si el singlot persisteix de manera prolongada o afecta les activitats de la vida diària (impedeix el descans nocturn o l'alimentació) i provoca cansament o ansietat, el millor és consultar el metge.


La doble identitat nacional · Tribuna.cat\nDimarts, 1 de desembre del 2009 | 14:48\nLa doble identitat nacional\nFrança, Jueu, Identitat\nDes de fa setmanes s'està desenvolupant a França un debat sobre la identitat nacional que és present als principals mitjans de comunicació. Hi ha intervencions i aportacions de tota mena i de tots els colors possibles, des dels plantejaments clàssics (historicistes, etnicistes, sociològics) i els simplistes (és francès qui viu a França) fins als qui plantegen idees noves i anàlisis innovadors. En aquesta crònica setmanal recollim alguns dels llibres i les idees d'arreu del món de recent publicació, però en motiu del debat esmentat pot resultar útil recollir el pensament de les persones amb una doble identitat (en aquest cas concret jueva i francesa), a través d'un article publicat a Le Monde' pel president del Consell Representatiu de les Institucions Jueves de França (CRIF), Richard Prasquier.\nL'articulista es pregunta "Com es pot ser jueu?" i respon que és ser com els altres, "tenir els mateixos drets i els mateixos deures", sotmetre's a la llei (la mateixa per tothom), en definitiva, "ser ciutadà". Recorda que fa més de dos segles França va ser el primer estat europeu en reconèixer els jueus com a ciutadans iguals que els demés. Per tant, els jueus francesos estan agraïts a la seva pàtria, que els ha permès fugir de segles de persecucions i migracions.\nLa segona qüestió que planteja Prasquier és "què vol dir ser ciutadà?". La resposta a reconèixer la ciutadania dels jueus és donar-los tot com a individus i rebutjar-los tot com a nació. "Tractar un jueu com un altre ciutadà -afirma- és elemental. En canvi, rebutjar qualsevol mena de reconeixement d'una identitat col·lectiva significa (...) negar tot el que fa que entre els jueus existeixi una base comuna de referències, d'adhesions i de valors que els fa diferents. Dir que tots els ciutadans són iguals no vol dir que tots són idèntics".\nUn poble basat en una herència comuna\n"Els francesos jueus no són -diu Prasquier- i no pretenen ser una nació dins de la nació. Són francesos". Ara bé, "els jueus, per sobre de les fronteres, són un poble. No un poble basat en la sang, els gens o l'arrelament en un territori. Tenen en comú una herència, fonamentada en una llei moral, uns textos i unes pràctiques, una herència optativa, conformada per segles de història turmentada, mantinguda malgrat la dispersió i reafirmada malgrat les persecucions. El CRIF és l'hereu d'aquesta presa de consciència".\nEl president de l'organisme que representa els jueus francesos recorda que els jueus tenen una llengua pròpia, molt antiga, que han fet ressuscitar i que la major part d'ells senten "la força espiritual d'una llar comuna cap a la qual van els seus pensaments i la seva tendresa, Israel, un Estat no sols jueu, donat que és obert a tots els seus ciutadans, sinó un Estat del poble jueu". I conclou que, segons explica Elie Wiesel, "podem viure fora d'Israel però no podríem viure sense Israel".\nLes dues identitats (francesa i jueva), per l'autor, es complementen, "és la trobada de dos universalismes, el dels drets humans i el dels Deu Manaments (...) Aquesta trobada ens crea l'obligació de saber obrir-nos a la paraula dels altres. Això ens fa francesos i assumim ser-ho a través de la pertinència a una comunitat jueva inserida en el cor de la nació francesa i rebutjant qualsevol mena de comunitarisme".\nUn poble jueu dins la nació francesa\n"L'aposta -afirma- és acceptar que els jueus comparteixen una identitat que va més enllà de les seves arrels religioses, que han de situar-se en l'esfera íntima i dins de l'individu. La seva identitat és col·lectiva, és la d'un poble, és política". I per això, el CRIF, òrgan polític de la comunitat jueva de França, parla en el seu nom, encara que no representi a tots els jueus de França. "Esperem que un dia serem entesos, no solament acceptats com a individus sinó reconeguts pel que, col·lectivament, volem aportar a la nostra nació, França".\nLlansana: "La FAES voldria que el que passa fos una confrontació d'identitats"\nSoler: "La identitat no es pot regular per llei. Políticament, el que hem d'afrontar és l''estar' i no el 'ser'"


Des de la Secretaria LGTBIQA de Podem Illes Balears volem sumar-nos, en aquest Dia Mundial contra la SIDA, al treball admirable que s’està fent per part de les associacions que recolzen les persones afectades per aquest virus i lluiten contra l’estigmatització social que moltes persones pateixen a causa de la seva condició serològica.\nSón molts els reptes als quals ens enfrontem. Els nous tractaments farmacològics han millorat enormement la qualitat de vida de les persones afectades, però la seva gran eficàcia també ha comportat una disminució de les precaucions, que són fonamentals per prevenir noves infeccions. En aquest sentit, és bàsic reforçar la sanitat pública més que mai, per tal que aquests tractaments siguin sempre accesibles.\nD’’altra banda, creiem que, vist que el problema està encara molt lluny de solucionar-se, cal dur a terme moltes més grans iniciatives de conscienciació, dirigides sobretot a la població més jove, que incloguin campanyes, per exemple, a les aplicacions mòbils de contactes, així com establir una Oficina de la Salut Jove.\nRespecte a l’estigmatització social, lamentem portades de diaris amb titulars descontextualitzats i sensacionalistes que poden generar alarmisme i serofòbia contra el col·lectiu homosexual, així com provocar indignació i ràbia en un col·lectiu que porta dècades lluitant contra l’associació falsa i molt perjudicial entre homosexualitat i VIH. Aquests titulars ni tan sols es corresponen amb el contingut de les notícies que encapçalen, que en canvi solen ser, per norma general, rigoroses i científiques. No tot s’hi val.\nEvitar l’estigma social i el sofriment innecessari que aquest comporta a les persones afectades i col·lectius assenyalats injustament és tasca de tothom: partits polítics, institucions, ciutadania i també mitjans de comunicació. Per tant, des de la nostra formació fem una crida perquè tothom sigui responsable i s’aparquin els interessos partidistes o empresarials, posant sempre per davant la protecció d’aquestes persones afectades en un tema tan seriós.\nAconseguim més vigilància i fons per protegir la posidònia\nDemanam al PSIB que no faci que una bona llei d’Urbanisme quedi esquitxada per l’urbanisme a la carta


*** Baixada Del Moli, 49 ANDORRA LA VELLA Veure en el mapa\nDescription Aquest hotel, regit de manera familiar, està situat prop d'una parada de transport públic i envoltat de nombrosos comerços i botigues, restaurants i bars. Hi ha uns 500 metres fins a la discoteca més propera i uns 800 metres fins al centre de Viella, on trobarà boutiques, bars i una animada vida nocturna.\nAquest hotel disposa d'un edifici de 5 plantes i un total de 84 habitacions, de les quals una és individual i 83 són dobles. L'edifici compta amb un vestíbul d'entrada, ascensor i una recepció oberta les 24 hores amb servei de caixa forta. A disposició dels hostes també hi ha el bar, la sala de televisió i el restaurant a la carta, climatitzat i amb cadires altes per als nens. Podrà aparcar el seu vehicle tant al garatge com a l'aparcament de l'hotel. Com a prestació addicional s'ofereix servei de bugaderia.\nLes agradables habitacions disposen de bany, telèfon amb línia directa, TV via satèl·lit o per cable, calefacció central i caixa forta de lloguer.\nHi ha una estació d'esquí a uns 15 quilòmetres de l'hotel. A uns 10 quilòmetres podrà practicar esquí de fons i a uns 20 utilitzar un telecadira.\nS'ofereix esmorzar bufet. Tant a l'hora del dinar com del sopar podrà elegir a la carta. Comments As a result of local government measures and guidelines put in place by services providers – including hotels and ancillaries – guests may find that some facilities or services are not available.Please visit https://static-sources.s3-eu-west-1.amazonaws.com/policy/index.html for further information Serveis Allotjament Any de construcció: 1991 Any de l'última reforma: 1997 NO Nombre total d'habitacions: 84 Nombre de pisos (edifici principal): 5 Habitacions individuals: 1 Habitacions dobles: 83 hotel MasterCard Visa Pistes d'esquí: 15 Km. NO Accessible per a persones amb mobilitat reduïda NO Aparcament Servei de recepció 24 hores Hora de check-in: 18:00:00-23:00:00 Hora de check-out: 12:00:00-11:00:00 Wi-Fi (*) Servei de bugaderia Lloguer de bicicletes Seguretat 24 hores (*) Aire condicionat en zones comunes Caixa de seguretat Ascensor-s Consigna (*) Bar Restaurant Esmorzar Esmorzar bufet Dinar a la carta Dinar de menú a elegir Sopar a la carta Sopar de menú a elegir Establiment per a no fumadors (*) Serveis Habitació Bany Telèfon de línia directa Aire condicionat central Calefacció central Caixa de seguretat Balcó


Església de Sant Pere – Perafita\nPerafita > Perafita > Església de Sant Pere\nL’església de Sant Pere es troba situada al nucli urbà de Perafita. Es tracta d’un edifici de grans dimensions de planta rectangular d’una sola nau de 40 x 25 metres, amb capelles laterals que es comuniquen entre si, capçada a llevant per un presbiteri i campanar octogonal situat a l’esquerra del presbiteri. L’edifici presenta teulada de doble vessant amb aigües a les façanes laterals i està construït amb murs de maçoneria de pedra irregular amb cantonades diferenciades de carreus de majors dimensions. Algunes façanes presenten restes d’arrebossat.\nLa primera notícia que es té del lloc de Perafita data de l’any 909, quan es cita l’indret com a límit de la parròquia d’Olost. L’església de Sant Pere no apareix documentada, però, fins l’any 1074, en un testament dels senyors de Lluçà. L’any 1121 es documenta per primera vegada la parroquialitat de l’església de Sant Pere tot i que és probable que ja ho fos des de molt abans. El 1098 el bisbe de Vic, Berenguer Sunifred de Lluçà, havia cedit al monestir de Sant Joan de les Abadesses la dominicatura que tenia a Perafita, amb la casa que havia bastit prop de Sant Pere. La població i el terme pertanyien a la demarcació del castell de Lluçà i la part de la parròquia no integrada municipalment era de la demarcació de Sant Boi de Lluçanès, possessió tradicional de la mitra de Vic. Malgrat tenir el terme dividit en dos dominis prou potents, la parròquia va conservar la seva independència, sense formar part del col·lectiu d’esglésies vinculades al monestir de Lluçà, ni lligar-se a la parròquia de Sant Boi, que en aquest segles ja era una parròquia important.\nAquest temple, que possiblement existia molt temps abans d’aparèixer documentat, fou refet en major o menor grau durant el segle XII; aquestes obres es dedueixen a partir de la presència en l’església parroquial actual d’un timpà romànic procedent de l’anterior església parroquial que sembla construït del segle XII.\nJa en el segle XIII hi havia en la sagrera de la parroquial un petit nucli de cases, origen de l’actual poble de Perafita.\nDurant el segle XVI calgué construir un nou campanar, degut al deteriorament del campanar romànic, obra que fou encarregada a un mestre d’obres de Vic i en la qual col·laboraren econòmicament els pagesos del terme parroquial.\nEn la segona meitat del segle XVIII un nou temple fou edificat per a substituir la vella església romànica, petita i segurament afectada pels anys. De l’església romànica sols en sobrevisqué l’esmentat timpà. El nou edifici, construït en estil barroc, no fou acabat fins a l’últim detall, quedant per polir la façana i el campanar. Un segle més tard, a 1863, es presentà un projecte –obra de l’arquitecte Elies Rogent- que pretenia acabar la façana, canviar el coronament del campanar, construir una capella del Santíssim Sagrament, i posar una pica baptismal nova. Aquest projecte, malgrat haver estat aprovat pel bisbat i pel govern estatal, i estar les obres adjudicades per subhasta pública, l’any 1864, no es portà a terme.\nL’any 1885 es començà a parlar de canviar la ubicació del cementiri, situat davant de l’església, ja que es trobava al mig del poble i no reunia massa bones condicions. L’any 1886 s’inhumà i se’n construí un de nou fora de la població; en el lloc de l’antic cementiri es construí la placeta i l’escalinata d’accés a la parroquial, i s’arranjaren els voltants. El tema de la façana es reprengué l’any 1889, durant una visita pastoral, però tampoc en aquesta ocasió es realitzaren les obres.\nDurant la Guerra Civil espanyola el temple fou saquejat; van desaparèixer nombroses imatges i ornaments, entre ells un magnífic retaule barroc que ocupava tot el fons del presbiteri. Acabada la guerra, la reparació no es feu esperar, i a 1941, amb l’església ja rehabilitada, el bisbe Joan Perelló beneí i consagrà l’ara de l’altar major, que fou de nou consagrat l’any 1965. Ens els anys noranta es varen realitzar obres importants en l’església parroquial; es va refer la teulada, es va pintar la nau, es posà calefacció, etc. Entre els anys 1991-1993 Joaquim Busquets va executar una notable decoració del presbiteri.\nPintures del baptisteri de Sant Pere\nLes pintures del baptisteri de Sant Pere es troben situades a l’església de Sant Pere de Perafita i estan formades per 9 panells. Les pintures d’estil realista estan formades per la composició centrada de l’escena del baptisme de Jesús, i consta d’un doble nivell: el del cel, representat per dos àngels ingràvids, i el de la terra (situat als laterals de l’escena del baptisme), representat per figures molt sòlides d’homes, dones i infants del poble que miren el baptisme de Jesús. Curiosament, en contra del que és habitual, l’Esperit Sant no plana damunt Jesús, sinó damunt la pica baptismal; l’artista ha volgut significar-hi que és la seva acció la que dóna eficàcia al sagrament. Uns fullatges que surten de la mateixa pica volen recordar que la vida sobrenatural brolla del baptisme.\nDurant el segle XVIII es va construir el temple actual, barroc. El presbiteri estava decorat amb un magnífic retaule, també barroc, desaparegut l’any 1936. L’any 1939 es va fer un nou presbiteri decorat a l’estil propi de l’època. Després del Concili Vaticà II, es va renovar per adequar-lo a la renovació litúrgica. Finalment l’any 1993 s’acabà la nova decoració.\nLes pintures del presbiteri de Sant Pere es troben situades a l’església de Sant Pere de Perafita; són unes pintures murals d’estil realista que es concentren en tres blocs relacionats entre ells, i en una socolada amb els 12 apòstols (que tenen una altura de 183 centímetres d’altura) que fa de base de tots tres. El bloc central ocupa la paret del fons del presbiteri i té les mesures següents: 620 centímetres d’amplada i 820 aproximadament d’alçada; amb la paret superior semicircular, es pot dividir en tres escenes, cadascuna d’elles formada per varis panells. L’escena principal, que ocupa la meitat inferior, és una al·legoria a la pau, amb el poble de Déu – homes, dones i nens – alliberant coloms; sobre seu una faixa horitzontal reflexa una visió panoràmica del paisatge de Perafita, amb el Pedraforca al fons. En la part superior hi ha les figures Fe, Esperança i Caritat. Està format per 21 petits plafons.\nEls blocs laterals de 380 centímetres d’amplada i 380 d’alçada estan formats per sis plafons cadascun i representen dos moments religiosos importants a la parròquia: la processó del Remei, a la paret esquerre del presbiteri, i l’aplec de l’ermita del Remei.\nA la base de les tres parets, com a base i nexe d’unió entre blocs, hi ha 12 petits retaules amb 11 apòstols i Sant Pau, amb el nom escrit al nimbe.\nTimpà de Sant Pere\nAquest timpà és l’única resta de l’església romànica de Sant Pere de Perafita, substituïda al segle XVIII pel temple actual. Romangué fins a 1985 damunt d’una porta al costat de migjorn de l’església, a l’intempèrie. L’any 1987 fou col·locat en una fornícula a l’interior de l’església per tal d’evitar-ne la degradació total i es va recobrir de vernís. Es tracta d’un monument molt excepcional i rar a la regió, que va en la línia del timpà de la façana principal de la catedral de Vic (avui en dia desaparegut) o els timpans de les esglésies de Sant Joan i de Sant Pol, a Sant Joan de les Abadesses.\nEl timpà es troba situat a l’església de Sant Pere de Perafita. És de pedra marga amb forma semicircular de 100 centímetres d’amplada, 50 centímetres d’alçada i 20 centímetres de gruix, envoltat per una corniseta a tall de marc. La composició esculpida en baix relleu és senzilla, formada en la part central per la imatge de Crist en majestat (figura que només s’aprecia en una part), assegut, amb el nimbe cruciforme, voltada dels símbols evangelistes.\nEnlace permanente a este artículo: http://pereroger.eu/perafita-2/esglesia-de-sant-pere-de-perafita/


La Covid-19 podria fer perdre 318.000 llocs de treball - Liffey\nPlaca d'una Oficina de Treball al centre de Dublin / Foto: Liffey\nSegons el departament de Benestar Social, en només catorze dies unes 323.000 persones han sol·licitat el subsidi pandèmic de 350 euros setmanals que poden rebre tots aquells que han perdut la feina -en principi, temporalment- a causa del coronavirus, essent els primers afectats els treballadors de pubs i restaurants, que van ser els primers a abaixar la persiana.\nDe tota manera, depenent de la durada de la crisi i del confinament obligatori per a treballadors de sectors no essencials, l’impacte sobre l’economia irlandesa podria ser molt més fort i les seqüeles podrien durar uns quants anys, és a dir, que es passaria d’un extrem l’altre en un menys d’un mes perquè abans de la pandèmia hi havia gairebé plena ocupació.\nAquesta és la conclusió a la qual ha arribat un estudi dut a terme per la consultora Ernst & Young (EY), que revela un panorama ben negre si les mesures de confinament i de paralització de l’economia duren gaire temps. En aquest sentit, l’estudi ha analitzat dos escenaris diferents: un d’optimista, que preveu que la disrupció només duri fins al maig, i un altre de pessimista, que calcula l’impacte econòmic suposant que la crisi duri fins a l’agost.\nEn el primer cas, amb una disrupció de dos mesos, es perdrien 450.000 llocs de treball durant el confinament però un cop tornada la normalitat, la xifra es reduiria a 177.000, amb una contracció del PIB del 7,3%. Per contra, en l’altre escenari, amb aturada fins a l’agost, es perdrien 675.000 llocs de treball durant el període de disrupció, que al final, un cop recuperada la normalitat, serien uns 318.000, amb una contracció de l’activitat del 13,1%.\nD’altra banda, el professor Neil Gibson, Economista en Cap a EY, ha remarcat que després de la crisi provocada per la Covid-19, la manera de treballar haurà canviat força, sobretot en l’ús de la tecnologia que permet fer la feina des de casa, un fet que sembla que ha incrementat la productivitat i l’eficiència.


Cervella't, xerrades virtuals sobre neurociències i salut mental - Parc de Recerca - UAB Barcelona\nCervella't, xerrades virtuals sobre neurociències i salut mental\nEl cervell i l'embaràs, el trastorns de conducta, l'autisme i l'estrès centraran el cicle de xerrades Cervella't, que se celebra del 15 al 21 de març amb motiu de la Setmana del Cervell. Organitzades per la CORE de Salut Mental i l'Institut de Neurociències, són obertes a tothom, amb inscripció prèvia.\nLa Setmana del Cervell és una iniciativa mundial que té l'objectiu d’augmentar la consciència pública sobre els progressos i els beneficis de la investigació en neurociències. La CORE de Salut Mental i l'Institut de Neurociències de la UAB s'hi han volgut sumar amb un cicle de xerrades adreçades al públic en general, el Cervella't. Aquestes són les conferències que estan previstes:\nDilluns, dia 15, a les 19.00 h: Què passa al meu cervell durant l'embaràs? Com afecta el cicle menstrual a les dones?\nAnna Soler i Camila Servin\nDimarts, dia 16, a les 19.00 h: Trastorns de conducta i cervell\nDra. Roser Nadal i Dra. Beatriz Molinuevo\nEls trastorns de conducta són un grup heterogeni on poden estar alterades la regulació emocional, la cognició social, la valoració dels reforços o les funcions executives, juntament amb alteracions en l’estructura i/o el funcionament de certs circuits cerebrals que impliquen l'escorça prefrontal, l’amígdala o l'estriat ventral. El coneixement d'aquests circuits ajudarà a trencar l'estigma.\nDimecres, dia 17, a les 19.00 h: Autisme: aproximacions cerebrals\nEncara no sabem amb certesa la causa de l'autisme. En un intent d'omplir aquest buit, diferents investigadors han proposat teories com la coneguda "Teoria de la Ment". Tot i això, aquesta teoria va sorgir fa més de 30 anys i només explica símptomes aïllats de l'autisme. En aquesta xerrada donarem a conèixer les teories actuals sobre l'autisme i quines implicacions tenen a nivell cerebral.\nDijous, dia 18, a les 19.00 h: ¿Heredarán mis hijos y mis nietos mis vivencias estresantes?\nDr. Antonio Armario\nEn els últims anys s'han obtingut proves que les conseqüències de l'estrès, especialment si són greus o traumàtiques, es poden transmetre durant diverses generacions a través de modificacions epigenètiques (encara poc conegudes) en els gens dels progenitors.\nPer assistir virtualment a qualsevol de les xerrades, cal omplir aquest formulari.


Per a la majoria de mortals, la factura de la llum sol ser un document ple de xifres incomprensibles -KW, potència contractada, consum estimat, etc.- i sovint imprevisibles: per què un mes toca pagar 60 euros i l'altre el doble? Farts de sentir-se clients captius de les grans companyies elèctriques, tres enginyers catalans van decidir muntar la seva pròpia comercialitzadora d'electricitat. "La gent no sap que pot canviar-se de companyia elèctrica amb total llibertat", diu Carlota Pi, cofundadora d'HolaLuz. Constituïda el 2010, HolaLuz és la primera empresa d'electricitat de l'Estat que opera exclusivament online i que té com a filosofia fer les factures més fàcils i amigables per al consumidor, "establint una relació de tu a tu", afegeix Pi.\nEls tres socis es van conèixer fent un MBA a l'escola de negocis Iese, però no va ser fins un any després que van començar a incubar la idea. "Volíem canviar el paradigma que la factura de la llum és un mal que s'ha de patir", insisteix Pi. Tant ella com els altres dos socis, Oriol Vila i i Ferran Nogué, tenen una àmplia experiència en el sector energètic, un factor clau per poder entrar en un mercat complex i encara molt regulat.\nCom a comercialitzadora, HolaLuz s'encarrega de fer el contracte amb el consumidor final -ja siguin empreses o particulars- i d'altra banda compra electricitat a les proveïdores, com un parc eòlic o una central tèrmica, a través del mercat majorista. La compravenda d'electricitat és una operació que es fa diàriament d'acord amb les previsions de consum dels seus clients. Red Eléctrica cobra una penalització quan les comercialitzadores compren més electricitat que la que realment utilitzen els seus clients aquell dia. Per maximitzar l'eficiència d'aquesta operació, HolaLuz ha prioritzat la inversió en el desenvolupament d'un programa informàtic propi que preveu múltiples variables, com el clima, el calendari de dies festius o si hi haurà una vaga general.\nHolaLuz neix poc després que l'Estat anunciés la retirada de la subvenció de la tarifa d'electricitat (TUR, tarifa utilització de recursos) a les pimes, cosa que va obligar les empreses a buscar comercialitzadores més competitives. L'empresa té prop de 1.000 usuaris, el 80% pimes, però espera fer un creixement important en el sector domèstic quan l'Estat retiri la TUR als particulars (això està previst que passi a començaments del 2013). El seu objectiu és arribar als 20.000 clients i a una facturació anual de 100 milions d'euros l'any 2015, l'equivalent a 500 GW anuals. HolaLuz es va constituir amb un capital inicial de 300.000 euros, aportats pels tres socis, més 400.000 euros provinents d'un crèdit estatal d'Enisa i de l'Institut Català de Finances (ICF). Actualment busquen nous inversors.\n30% d'estalvi en la factura\nUn dels factors claus d'èxit d'HolaLuz és ajustar-se al màxim a les necessitats de consum de cada client, en lloc d'obligar-los a contractar una potència superior a la que necessiten i malbaratar recursos energètics. Els fundadors asseguren que els seus clients poden aconseguir un estalvi de fins a un 30% de la factura. Tot i treballar amb tarifes molt ajustades, no són una "companyia low cost ", aclareix Pi. "El nostre verdader avantatge és el servei al client", diu Vila. HolaLuz permet fer tots els tràmits online , des de contractació inicial fins a la facturació, i s'encarrega del traspàs d'una altra companyia a la seva sense cobrar despeses de gestió. A HolaLuz no hi ha contractes de permanència. Per ajustar al màxim l'estimació del consum, el client pot enviar per e-mail una foto del seu comptador. HolaLuz també ofereix un serveix de "factura única" per als clients amb més d'un local o habitatge al seu nom, i aviat llançarà una targeta de prepagament, que permet un control exacte de la despesa.\nEmprenem factura Llum online


Taradell Bloc: Actes del Dia Internacional de la Dona a Taradell\nAquest dijous, Dia Internacional de la Dona, a partir de 2/4 de 8 del vespre a la biblioteca es llegirà el manifest amb música de Pau Albert i es farà una xerrada centrada en "Feminitat conscient o la llibertat de Ser la que Sóc" a càrrec de la terapeuta, Carme Juàrez.\nDissabte es celebrarà la cinquena Mostra de cuines del món amb degustació de plats típics de diferents països. Començarà a les 6 de la tarda al centre cultural Costa i Font i també hi haurà tallers per a la mainada, un espai de conte contes i l'animació del grup teatral Canya que no és conya.\nFinalment, el diumenge 25 de març a les 7 de la tarda a la biblioteca es projectarà el film "Las mujeres de verdad tienen curvas", pel·lícula que reflexiona sobre el model tradicional de família, el model de bellesa i la sexualitat. El cine fòrum anirà a càrrec de Mercè Voltas.


EMILIA CLARKE: FER LA PRIMERA TEMPORADA DE 'JOC DE TRONS' VA SER 'ALEGRIA SENSE PARAR' - TELEVISIÓ\nEmilia Clarke va dir que Fer la primera temporada de 'Joc de trons' va ser 'alegria sense parar' malgrat, bé, tot\nJoc de trons celebra aquests deu anys o, almenys, la dècada des que es va emetre la seva primera temporada i es va convertir en un fenomen global. Amb això, s’han especulat moltes coses sobre el que podria passar amb l’última temporada del programa, que es va emetre més recentment, però va ser rebut amb menys entusiasme pels seus seguidors.\nAquest tipus de nostàlgia pels primers dies del programa sembla que també s’ha estès a una de les seves grans estrelles. Emilia Clarke, que interpretava a un personatge que molts pensaven que tenia una mala mà en el final del programa, no tenia més que coses bones a dir sobre la temporada del programa. Clarke va parlar amb Entertainment Weekly abans dels 10 anys de l’estrena de la primera temporada i recordava quant ha canviat la dècada des de llavors. Curiosament, malgrat moltes coses que eren lluny de ser perfectes, Clarke va entusiasmar l’experiència.\nSincerament, encara hi miro enrere i dic: 'No estic en un punt en què pugui veure això retrospectivament pel que és.' Crec que tindré 90 anys quan pugui fer-ho, explica Clarke a EW, 'endavant'. del 10è aniversari de l'estrena de la sèrie HBO. L’experiència va ser tan enorme i tan consumidora i em defineix en aquell jove moment de la meva vida. Us ho mireu com si ho féssiu a l’institut o a la universitat. Quan ets jove així, ho estàs en aquest moment.\nLa primera temporada també inclou alguns canvis dels llibres que no van anar molt bé amb George R.R. Martin i altres actors del programa. També va admetre que va sentir pressió per fer escenes de nu a la primera temporada, cosa que estava més disposada a fer enrere en temporades posteriors. I després hi va haver els aneurismes que van amenaçar la seva vida, inclòs un que va tractar poc després de la primera temporada. I tot i que Clarke finalment no va passar gaire tan malament pel rodatge de la primera temporada com la Danny ella substituït del desastrós primer pilot , res del que va arribar fa deu anys sembla que li va deixar un impacte negatiu.\nMiro enrere a la persona que hi era i dic: ‘Realment no tens ni idea del que vindrà. No teniu ni idea de què està a punt de tocar ', diu l'actriu. I va ser bonic per això. Tots estàvem molt en el moment en què ens trobàvem i desconeixíem com es rebria, què pensaria la gent, qui seríem al final. Vaig a trucar-nos nens, perquè ens divertíem i experimentàvem aquesta bogeria. I va ser feliç per això. Aquella primera temporada va ser una alegria sense parar i molt divertida. Ho miro enrere amb amor.\nClarke també tenia coses molt agradables a dir sobre el programa de preqüeles de Thrones que seguirà la història de Westeros sense ella. Però potser és bonic veure que, malgrat tots els titulars que mostren alguns dels vessants més ombrívols de Hollywood i el procés d’elaborar un programa de televisió de gran pressupost, només queda el bo al cap d’un temps.\n[via AQUELL ]\ncrida’m pel teu nom Armie Hammer\ntigre trobat a l'apartament de Nova York\nversió masculina d’una bruixa


Catí a les portes de les Festes Majors! – Cati, Tresor del Maestrat\nPublicado el 9 agosto, 2016 9 agosto, 2016 por catitresordelmaestrat\nCom bé tots sabreu en tan sols dos dies comencen les Festes Majors de Catí i durant deu dies tant catinecs, catinenques com gent de fora vil·la podrem gaudir d’una gran varietat d’actes preparats per i per a tot el poble.\nPotser us estareu preguntant perquè anunciem les festes majors del poble en un bloc dedicat a temes patrimonials. El cas és que dintre de les festes d’un poble hi ha una gran concentració de patrimoni tant material com immaterial. Us invitem a tots a que li doneu una ullada al programa de festes (http://cati.es/sites/default/files/files/programa-festes-2016-complet.pdf) i a que trobeu temps per acudir a tants actes com us siguin possibles, ja que en tots ells trobareu un important patrimoni ple de tradició i diversió.\nPortada del llibre de Festes Majors de Catí 2016\nDe ben segur que us agradarà alegrar-vos l’oïda amb les diferents actuacions de la “Unió Musical Catinenca”, l’encarregada de posar so als tradicionals cercaviles i també amb el concert d’inici de festes que ens presentarà el “Cor de Catí Verge de l’Avellà”, sense oblidar-nos de les diferents orquestres que ens amenitzaran les nits de festa. En totes festes majors de la comarca no poden faltar les hores de bous i vaques, amb les quals unes festes no serien el mateix.\nEntre acte i acte hi ha els esmorzars, dinars i sopars populars organitzats per les associacions del poble i perfectes per reunir-se amb els amics i la família. També podeu apropar-vos a remenar entre diferents tipus d’antiguitats en el mercat de monedes, segells, bitllets i antiguitats que es celebrarà el 15 d’agost. També serà aquest un bon dia per a l’afició del C.D.Catí, ja que es presentarà oficialment a l’equip que el representarà durant tota la temporada. Hi haurà també un espai dedicat als amants del llibres, amb la presentació del llibre “Todas las Guerras Sufridas en el Maestrazgo Histórico” de l’autor catinenc Francisco Segarra.\nEl dia 17 serà el torn dels clavaris protagonistes de la Festivitat de Sant Cristòfol, qui han organitzat tot un dia ple d’actes per a totes les edats: bous, orquestra, dinar de germanor, etc.\nPer als més esportistes també hi haurà una marxa de bicicleta per muntanya, mentre que els més menuts podran gaudir de tot un seguit d’activitats infantils finançades per la Diputació de Castelló.\nAquest és tan sols un petit recull de tot el que ocorrerà a Catí entre els dies 11 i 21 d’agost, a més d’aquests actes, podreu acudir a molts altres com el tradicional Ball Pla, el sopar de la parròquia, el dinar de colles, etc.\nNo cal dir que esteu tots i totes convidats a gaudir d’aquestes festes i que us esperem a Catí, el Tresor del Maestrat!\nContraportada del llibre de Festes Majors de Catí 2016\nPosted in Activitats culturals, FestesEtiquetado Activitats culturals, Alt Maestrat, Castelló, Catí, cultura, Diputació de Castelló, Festes, Festes Majors, Info Tourist, Maestrat, patrimoni


«Si de debò vol estalviar aigua, faci's vegetarià» - Diari de Girona\nManel Poch. Catedràtic de la UdG, investigador i exdirector del lequia\n«Si de debò vol estalviar aigua, faci's vegetarià»\nalbert soler girona 23.03.2018 | 07:05\nManel Poch, exdirector del Laboratori d'Enginyeria Química i Ambiental (LEQUIA) de la UdG, participa avui (19h), Dia de Mundial l'Aigua, en una xerrada a l'Espai Marfà sobre el líquid element\nL'aigua és el principi de totes les coses, que deia Tales de Milet?\nHome, no exactament, però és un dels elements més importants. Diuen que s'hi va originar la vida.\nAvui és encara més important?\nSí, perquè al planeta hi ha la mateixa aigua, però nosaltres en volem més i la volem millor. I a sobre, l'embrutem. Serà molt més important de quina manera la gestionem.\nA Girona tenim l'aigua bruta?\nJo diria que al contrari, que Girona té una aigua de bona qualitat.\nBeu aigua envasada o de l'aixeta?\nSempre de l'aixeta. Ja la bevia de l'aixeta quan vivia a Barcelona, o sigui que això meu, aquí, no té mèrit (riu).\nAcabarà essent un bé preuat com l'or?\nCrec que no tant. Una altra cosa és que sigui un bé molt preuat, probablement al segle XXI les guerres siguin a causa de l'aigua. De fet, ja n'hi ha hagut alguna.\nQuin sistema d'estalvi domèstic recomana?\nPer començar, si viu en una caseta amb gespa i jardinet, fora tot això. Pedres i sorra, i avall. Però coses com posar una ampolla d'aigua a la cisterna del vàter, són pecatta minuta.\nNo em digui.\nÉs clar. Miri, una persona gasta 100 litres d'aigua al dia. Però quan compra un cotxe, en gasta uns 70.000. Una cosa és la despesa directa d'aigua, i l'altra la petjada hídrica, que és l'aigua que ha fet falta per fer el cotxe o aquest jersei que porta, que el cotó necessita molta aigua. A Catalunya ja tenim un dels consums domèstics més baixos, però hauríem de ser conscients de la despesa d'aigua que fem sense veure-la físicament. En comprar una samarreta, gastem aigua.\nAlguna samarreta haig de tenir.\nAlguna, sí. L'altre dia un amic meu em va dir que tenia 15 camises blanques.\nI vostè comptava litres d'aigua.\nEvidentment (riu), jo estava veient l'aigua necessària per fabricar-les. I anar en cotxe? Per fer la benzina cal molta aigua!\nVeig a venir que el meu mètode de beure cervesa en lloc d'aigua, és erroni.\nHe, he. Per fer un litre de cervesa se'n necessiten 4-5 d'aigua. Igual que quan menja un bistec, consumeix centenars de litres d'aigua. Una vaca menja molta herba. Si de debò vol estalviar aigua, faci's vegetarià.\nÉs beneficiós allò que va proposar un ministre de dutxar-nos de dos en dos?\nHome, si després s'han de dutxar individualment, de resultes de la dutxa en parella, no hi guanyem res. El que era bo, però va ser mal interpretat, és el que va dir en Chaves, de pixar mentre ens dutxem. És clar, estalvies l'aigua de la cisterna.\nEs dutxa en parella i, a més, s'hi pixa?\n(Riallada) No, jo visc sol. I al segon punt, no m'atreveixo. L'educació rebuda, ja sap.\nAvisi els veïns, home.\nEstan per altres coses, em penso.\nEl cas és que en gastem més i més.\nL'aigua té molts pretendents. En volem les persones, en vol l'agricultura, la indústria, les energies, i al final hi ha els rius i el medi ambient, que diuen «escoltin, que jo la tenia abans que vostès me la traguessin». El gran recurs serà la reutilització, és a dir, l'aigua que surt de les depuradores, que ara no es pot utilitzar per a consum humà.\nBeure'ns l'aigua de la depuradora?\nJa avui és més bona aquesta aigua que la que baixa pel riu, tots els tècnics hi estem d'acord. Però l'aigua no és només tecnologia. Crec que acabarem bevent aigua de les depuradores, i si ho fem bé, no és problemàtic. És només un tema emocional. El 90% dels tècnics hi està a favor. El 90% de la meva família, en contra, per més que els ho explico al dinar de Nadal (riu).\nSet usos del suavitzant per a la roba que segurament desconeixies


On menjar a Pau\nT'hem preparat una guia amb tots els restaurants de Pau i te'ls hem ordenat per categories. Tu tries què et ve de gust i nosaltres en encarreguem de trobar-ho. Perquè no perdis temps si hi ha gana!\nSi et ve de gust una bona paella o si avui fa vespre de pizza a Pau, a sota trobaràs els millors restaurants a prop teu. Tria el tipus de cuina i marca les teves preferències: troba les opcions veganes o quin és el lloc ideal per dinar en família a Pau.\nActualitzem aquesta guia cada vegada que podem passar per Pau i anar a un restaurant nou, així que explora els llistats dels nostres restaurants preferits i passa't per l'apartat Singulars si tens ganes de noves experiències gastronòmiques a Pau.\nEls millors Restaurants a Pau\nDescobreix més de Pau\nOn dormir a Pau\nQuè fer a Pau\nAgenda cultural a Pau\nExplora localitats properes a Pau


Pla d'estudis i titulació - Màster Universitari Online en Documentació Digital - UPF Barcelona\n* La realització de Pràctiques Externes podrà substituir a una assignatura d'entre les dues optatives. Els centres per realitzar les pràctiques són proposats pels estudiants i la UPF Barcelona School of Management avalua la seva idoneïtat. Els participants que tinguin i acreditin una experiència de com mínim dos anys en l'àmbit del màster, podran quedar exempts de la realització dels crèdits corresponents a les Pràctiques Externes.\nMàster Universitari en Informació Digital. Especialitat en Documentació Digital, expedit per la Universitat Pompeu Fabra.


“Feim feina per tenir un espai d'exposició a mitjà termini” - CENT PER CENT\n“Feim feina per tenir un espai d’exposició a mitjà termini”\nParlam amb el regidor de Cultura, Mateu Marcé (Manacor, 1986) sobre les possibilitats que es donen als nous artistes i les facilitats que tenen a l’hora de crear i donar visibilitat als projectes. El regidor, convençut que el que s’ha fet fins ara no és suficient, treballa per ampliar el ventall de possibilitats.\nDarrerament, hi ha una d’explosió artística arreu, ho heu detectat?\nÉs evident, el que es veu amb les notícies ho demostra, els premis que es donen i els projectes que coneixem a cada setmana. Per tant, sí que hem notat que hi ha activitat de creació cultural i en moltes disciplines. Xerram de teatre, literatura i música. Som conscients que hi ha activitat.\nEl municipi està preparat?\nDes del moment que vàrem arribar ja hi havia un xup-xup artístic important i moltes vegades quedava en el desconeixement del públic de Manacor, i per això vàrem ajudar a donar-los visibilitat amb la plataforma Enviu. Amb això hem pogut posar al carrer tot el que s’està fent al poble. És un impuls.\nDes de l’Ajuntament es donen facilitats als nous autor literaris?\nHi ha uns premis literaris que donen diferents partides i depenent de la proposta compram exemplars perquè estiguin a totes les biblioteques i escoles. A banda d’això, ens hem trobat que per fer conferències o taules rodones, amb l’espai que més cobertura els hi podem donar és amb el teatre, el que també pot ser un espai de creació. Ara bé, moltes vegades no podem arribar a tot. Per exemple, ens manquen espais per arts plàstiques. Els darrers anys es varen anar habilitant llocs per necessitats educatives, però d’apedaçar per trobar espais que no compleixen amb les expectatives, feim feina per tenir un bon espai d’exposició a mitjà termini. Encara queda temps perquè sigui possible. Mentrestant estam oberts al carrer, però també dins les galeries del claustre i el museu, però s’ha de tenir idiosincràsia amb aquest i la història.\nI pels nous artistes?\nDe creació jove no hi ha res, però qualsevol autor manacorí que hagi fet una obra relacionada amb Manacor sempre se li compren exemplars per tenir. I si el contingut és històric, se’ls ajuda un poc més. Així, qualsevol proposta creativa que ens arriba a les diferents institucions són valorades i intentam donar difusió. No hi ha convocatòria de subvencions directes, però si és d’interès pel poble, li donam sortida.\nS’ha plantejat oferir residències a creadors locals o externs i oferir-ne el producte final a Manacor?\nEnguany vàrem tenir la proposta de fer una residència per a l’Orquestra Jove de les Illes Balears i vàrem posar a la seva disposició tots els recursos. Anteriorment, també ens havien vingut propostes de residències d’obres de teatre i alguna de músics per gravar alguns discs o assajar. Les residències no estan institucionalitzades i ara feim feina per crear una manera de fer-ne en un futur no massa llunyà.\nEls artistes es troben amb suport institucional?\nSempre que acudeixen a nosaltres, sí. No diré que sempre n’hem donat perquè no vull dir mentides, però intentam ser-hi i mirar de quina manera ajudam.\nDes del vostre punt de vista, quina seria la Manacor ideal per artistes? Què li fa falta en aquests moments?\nCrec que hauríem d’apostar fort per la cultura, però no tenim competències explícites amb tot, i per això hem de jugar amb el Consell. Ens agradaria tenir més espais per donar més sortida. Però això suposaria tenir més personal i, el que és una pedra en el camí perquè no podem crear espais de treball. Podem estar contents del que s’ha fet, tenim una de les mostres escolars de teatre més importants i artistes que roden per Europa que han estat al conservatori. Però, evidentment, no ens conformam.\nprevious post: “Així deçà”, el germà petit de Paradís\nnext post: Miquel Oliver, dimissió


Arxius de Fermentio — Coocciō\nSom una empresa dedicada a la fermentació d’aliments d’una manera artesanal amb un sabor únic.\nTots els nostres productes s’elaboren amb la millor materia prima ecològica i de comerç just. Els nostre compromis és donar al medi ambient i al consumidor un producte d’alta qualitat aportant beneficis en la salud de les persones.\nFERMENTIO neix desde el desig de compartir amb la resta del món els grans beneficis dels fermentats i per a formentar una alimentació natura i tradicional allunyada dels productes processats amb aditius que podem trobar al mercat actualment. Els processats contenen aditius i conservants que allargan el seu periode de vida però que deterioren la nostra salut progresivament sense adonar-nos.\nFERMENTIO s’origina per la necesitat de deixar de consumir aquests aliments processats i oferir ofrecer aliments de qualitat que fomenten la salut de les persones.


Antic bloc de la Biblioteca - Escola Sant Jordi Lleida: EL DRAC I LA BALDUFA...\nLa seva figura era magnífica ... - Hola Senyor i\nEtiquetes de comentaris: biblioteques, blocs, col.laboració, dia a dia, Participar, senyor I\nBenqueridos Montse e Sr. I,\nFoi un verdadeiro pracer coñecervos e compartir mesa e "Baldufa" convosco. Desexamos que a blogosfera axude a afianzar estes lazos de amizade.\n8 de juny de 2008, a les 17:20\nEnhorabuena. Ha sido un placer conoceros en persona y compartir esos momentos en la casa del dragón. Un saludo del fotógrafo :-)\n8 de juny de 2008, a les 17:46\nAntonio, plaer compartit.\nGràcies, fotògraf! ;-)\n8 de juny de 2008, a les 17:57\nXente de O Segrel de Penedo, un bico desde Lleida.Un pracer charlar e compartir ideas convosco.\nAntonio,tot un plaer conèixer a gent com tu.La teva fotografia és impressionant!\n8 de juny de 2008, a les 18:06\nMe ha encantado vuestra entrada sobre los premios espiral.\nFue un placer comer con vosotros y conoceros.\n8 de juny de 2008, a les 18:42\nPudiste dormir en el tren?\nRealmente un placer conocer a gente tan diversa y con tantas ganas de aprender.\n8 de juny de 2008, a les 20:24\n8 de juny de 2008, a les 22:42\nEspero que demà pugueu explicar-nos l'experiència de compartir taula i inquietuds amb aquests companys de viatge internaùtic.\n8 de juny de 2008, a les 23:15\nGràcies, poetessa Isabel.\nJoan Ramon, ja t'ho explicarem fent servir "una xarxa de cabdells semàntics!!!".\n9 de juny de 2008, a les 7:52\nJoan Ramon: Jo que pensava que la xarxa de cabdells semàntics era el nom del segon plat!\n9 de juny de 2008, a les 8:02\nJo ja he jugat amb la baldufa!\nUn incís, si quan parlen de cabdells semàntics no els enteneu, no us preocupeu, jo tampoc.\nFelicitats Montse i Ignasi, quina enveja ja coneixeu al Senyor I i a molta gent de la xarxa!!!\n9 de juny de 2008, a les 12:25\nEspero que en el III Premi Espiral el seu blog musical li permeti recollir una baldufa.\nSom les nenes i nens de segon:\nEn Genís diu que no ha sentit mai a un drac. La Cintia està molt contenta amb el premi i li ha adradat guanyar. L'Acis està content pel premi.El Jordi diu que li agradaria que un dia el drac passegés per l'escola.\n10 de juny de 2008, a les 11:44\nL'Associació Amics de la Baldufa us dona la enhorabona per el vostre premi i agraeix l'enllaç vers a nosaltres. Moltes gracies.\n10 de juny de 2008, a les 12:31\nMuchísimas felicidades de nuevo. Un placer compartir esos momentos espiral y haberos conocido... Yo también me quedé prendado del dragón...\nMoltas felicitats!, Zorionak!\n10 de juny de 2008, a les 13:35\nFerran les "baldufes" són unes joguines màgiques.\nFa pocs cursos van ser protagonistes de més d'un dels nostres llibres de Sant Jordi i la vostra pagina web, el lloc ideal per a treure'n la informació necessària.\n10 de juny de 2008, a les 14:26\nGenis, és que parlen molt fluixet. Cintia i Acis, jo també estic molt content.El premi reconeix la feina ben feta de tots els que participem en el bloc de la biblioteca.Jordi ja li explicaré el drac la teva idea...\n10 de juny de 2008, a les 17:19\nSiento que la falta de tiempo no nos permitiera hablar de nuestros trabajos.\n10 de juny de 2008, a les 17:27\nBen segur que aquest drac a bescanviat el cavaller per una baldufa com la que heu rebut. Un drac enxarxat al vostre blog, que li agrada més llegir que lluitar, compartir que plantar-li front a lluitador, jugar amb els nens del vostre col·le que avorrir-se en solitari. Un drac que ha convertit la seua cova en una biblioteca i l'ha ficada a internet.\nFelicitacions pel guardó, supermerescut, i endavant en la vostra fabulosa tasca. Un aplaudiment ben fort des de Cocentaina a tots els guardonats i, especialment, a vosaltres.\nBesadetes draconianes i poètiques.\n10 de juny de 2008, a les 19:37\nEl blog de poesia infantil i juvenil de la Biblioteca Municipal de Cocentaina....una meravella!!!\nMés besadetes draconianes i poètiques per a tu.\n10 de juny de 2008, a les 20:26\nSom els nens i nenes de primer.El Roger diu que la foto del drac li ha fet una mica de por i estic content del premi a el bloc de l'escola.El drac m'ha fet riure diu el Roger M.La Julia diu que li ha agradat molt la foto del drac i la baldufa.El Mario diu que està segur de que el senyor i és amic del follet Picarol.L'Albert diu que li ha agradat molt la foto del drac i el llapis màgic.\nJa veig que el drac agrada força,...a mi també!\nAlbert has d'aprendre a treballar amb el llapis màgic, segur que ho faràs molt bé.\nJúlia...quina baldufa més maca...\n11 de juny de 2008, a les 14:36


Mor Antonio Fernàndez, vicari judicial de Sant Feliu | Catalunya Religió\nMor Antonio Fernàndez, vicari judicial de Sant Feliu\n(Bisbat de Sant Feliu) Aquest dimecres ha mort de forma sobtada el capellà i vicari judicial de Sant Feliu Antonio Fernàndez Garcia, a l’Hospital General de Catalunya. El bisbe Agustí Cortés, que en aquests moments es troba a Roma amb motiu de la visita Ad Limina, s’ha unit en el condol que ha fet arribar el bisbat a la família del difunt i a les comunitats parroquial de Sant Baldiri, de Sant Boi de Llobregat, i de Santa Coloma, de Santa Coloma de Cervelló.\nDissabte a les 10h hi haurà les exèquies a la Basílica de Santa Maria de Vilafranca, en una eucaristia que presidirà Josep Maria Domingo, vicari general; l’enterrament es farà en acabar la celebració litúrgica. A les 20h, el bisbe Agustí Cortés presidirà la missa funeral a la Parròquia de Sant Baldiri, de Sant Boi de Llobregat.\nAntonio Fernàndez Garcia va néixer a Vilafranca del Penedès, el dia 19 de juliol de 1975. Fill d’Antonio Maria i Carmen. Va ser ordenat sacerdot el 22 de juliol de 2006, a la Catedral de Sant Llorenç, de Sant Feliu de Llobregat.\nVa fer els seus estudis primaris al Col·legi del Carme de Vilafranca del Penedès i els de secundària a l’Institut Eugeni d’Ors de la mateixa població.\nLlicenciat en Ciències Econòmiques i Dret per la Universitat de Barcelona, va treballar a la Caixa Penedès. Va entrar al seminari al setembre de 1999 i allà va cursar la llicenciatura de Ciències Eclesiàstiques, a la Facultat de Teologia de Catalunya. També va estudiar la llicenciatura de Dret Canònic a l’Institut d’Estudis Canònics de València, doctorant-se en Dret Canònic l’any 2014 a la Pontifícia Universitat Lateranense, de Roma.\nEls seus primers nomenaments com a prevere van ser: vicari en 2006, de la Parròquia de Santa Maria, de Castelldefels, i el mes de setembre de 2011 fins al juliol de 2012 administrador parroquial d’aquesta mateixa parròquia.\nActualment i des de 2014 era rector de les Parròquies de Sant Baldiri, de Sant Boi de Llobregat i de Santa Coloma, de Santa Coloma de Cervelló.\nDe 2016 a 2018 va ser nomenat director del Secretariat diocesà d’Associacions i Fundacions.\nDe 2012 a 2019 va ser jutge diocesà del Tribunal Eclesiàstic de la diòcesi de Sant Feliu de Llobregat. El 2015 va ser nomenat com a Jutge diocesà de Terrassa i el 2019 va ser nomenat Vicari judicial de la diòcesi de Sant Feliu de Llobregat, càrrec que exercia en l’actualitat.\nAntonio Fernàndez, vicari judicial, obituari, Sant Feliu, Clergat


Seat es proposa produir mig milió de cotxes elèctrics a l'any a Catalunya\nBarcelona. Dilluns, 22 de Març 2021. 12:06\nActualitzat: Dilluns, 22 de Març 2021. 13:32\nSeat s'ha proposat produir mig milió de cotxes elèctrics a l'any a la seva planta de Martorell per a tot el grup Volkswagen, ara bé, per fer-ho, Seat ha reclamat un "compromís clar" de la Comissió Europea, a través dels fons europeus, per electrificar la planta.\nPer poder arribar a aquest objectiu, l'empresa ha assenyalat que s'haurien d'adaptar les instal·lacions de Martorell per tal de produir vehicles elèctrics i això suposaria una inversió de, aproximadament, 2.400 milions d'euros.\nEn una roda de premsa aquest dilluns, per anunciar els seus resultats, Seat també ha anunciat un nou vehicle elèctric urbà que sortirà al mercat l'any 2025, que valdrà entre 20.000 i 25.000 euros. Des de la companyia es confia que aquest nou model de vehicle es pugui construir a la planta de Martorell.\nAra bé, la companyia ha comentat que la planta de producció s'anunciarà "en els pròxims mesos", i la companyia vincula els plans a la implicació de la Comissió Europea i el govern espanyol. L'anunci s'emmarca en el projecte global de Seat amb una quinzena d'empreses més, i que inclou comptar amb una fàbrica de bateries.\nLa pandèmia passa factura\nEn aquesta mateixa roda de premsa, Seat ha anunciat que va tancar l'any 2020 amb pèrdues que ascendeixen fins als 194 milions d'euros a causa de l'impacte de la Covid-19. Això es contraposa als 346 milions de benefici registrats l'any 2019, que va ser el millor resultat de la història de l'empresa, i frena en sec un cicle positiu de diversos anys.\nAquestes xifres també van acompanyades d'una reducció del 25,6% de cotxes durant aquest any, aconseguint vendre un total 427.000 unitats davant dels 574.100 vehicles del 2019. Alhora, el resultat operatiu anual és de 418 milions d'euros negatius, enfront dels 352 milions positius de 2019.\nEl president de Seat, Wayne Griffiths, ha destacat que aquests resultats negatius són els esperats atès que les vendes van descendir un 25,6% i els seus principals mercats, com Espanya, Regne Unit i Itàlia, van ser alguns dels més afectats per la pandèmia.\nTot i això, Griffiths ha assegurat que s'han de sentir orgullosos del 2020 perquè han seguit avançant en un any "realment difícil" i ha apuntat que el seu objectiu és tornar a la rendibilitat enguany.\nImatge principal: Fotografia de recurs de la planta de Seat a Martorell - ACN\nResultats 2020 Seat va perdre 339 milions el 2020 per la Covid\nEnergia L'Estat, Seat i Iberdrola impulsen una fàbrica de bateries a Martorell


Notícies – Transparència\nLa web de l’Ajuntament de Granollers compleix el 100% dels indicadors que s’avaluen per segon any consecutiu.\nGranollers ha rebut el Segell InfoParticipa en la 7a edició d’aquest reconeixement a la transparència dels webs de les administracions locals. Granollers ha aconseguit aquesta distinció ja que compleix amb el 100% dels indicadors que s’avaluen. Aquests indicadors inclouen informació dels representants polítics, la gestió dels recursos col·lectius i dels recursos econòmics, i les eines que s’ofereixen per a la participació ciutadana.\nEl Segell InfoParticipa és una distinció que s’atorga a partir de l’anàlisi realitzat per Laboratori de Periodisme i Comunicació per a la Ciutadania Plural, un grup de recerca reconegut per la Universitat Autònoma de Barcelona i per la Generalitat de Catalunya. El LPCCP de la UAB elabora el Mapa InfoParticipa que mesura el grau de compliment amb les Lleis de Transparència a partir de 48 indicadors i enguany s’ha exigit més qualitat en la informació i en el nivell de transparència en tots aquests indicadors.\nEn altres ocasions, Granollers ja havia rebut una menció pel seu grau de transparència i, per segon any consecutiu, ha aconseguit el Segell InfoParticipa. La distinció s’ha concedit a 113 ajuntaments però només 32, entre ells Granollers, han assolit una puntuació de 100%.


HiRISE | Ares 3 i ‘The Martian’ (ESP_026086_2115)\nInici Catàleg HiClips HiFlyers\nAnglès @HiRISECatalan MRO NASA/JPL Universitat d’Arizona\nAres 3 i ‘The Martian’\nEn la novel·la ‘The Martian’, d’Andy Weir, Mark Watney és un astronauta atrapat a Mart que passa la major part del temps a l’Ares 3, al sud d’Acidalia Planitia. El llibre descriu Acidalia com un lloc pla on es pot conduir fàcilment; fins i tot va conduint fins a la zona d’aterratge del Pathfinder i torna.\nPerò en realitat, conduir per aquesta zona de Mart és molt més variat, interessant i perillós de com es representa en la novel·la. Aquestes dues imatges són d’una àrea prop de la zona d’aterratge de l’Ares 3, com figura en un mapa al principi de la novel·la, i mostra nombrosos monticles i possibles volcans antics produïts per la interacció d’aigua amb lava o per l’erupció de sediments fangosos.\nGran part del terreny d’Acidalia Planitia està densament cobert de roques d’uns quants metres d’alçària que serien difícils de vorejar conduint. També hi ha fissures que formen polígons gegants, i escarpats pendents rocosos que serien impassibles. Hi ha terrenys allargats plens de cràters secundaris on la superfície és extremament desigual, amb diferències de nivell gairebé de la mida del rover. Quan el nostre heroi arriba a Arabia Terra, es descriu com a molt més rocosa que Acidalia, però majoritàriament és al contrari: bona part d’Arabia és una capa de pols i és plana per a un rover.\nNormalment, la gent suposa que pla a gran escala (quilòmetres) vol dir pla a petita escala (metres o decàmetres). Però sovint a Mart passa a l’inrevés: les planícies extenses estan més exposades al vent, que se n’emporta els materials més lleugers i hi deixa pedres i roca subjacent erosionada.\nTraddució: Miriam O. Fernández\nHora local a Mart\nDistància a la localitat objectiu\nde 29 cm/pixel fins 58.7 cm/pixel\nEscala de la imatge projectada\n25 cm/pixel amb el nord a dalt\nAngle de desfasament\nAngle d’incidència solar\n40°, i el Sol es troba 50° per sobre de l’horitzó\n72°, primavera boreal\nprojectat al mapa\nno projectat al mapa\nJP2 per descarregar\nBlanc i negre:\nprojectat al mapa (916 MB)\nprojectat al mapa (585 MB)\nprojectat al mapa (470 MB)\nno projectat al mapa (348 MB)\nprojectat al mapa (235 MB)\nno projectat al mapa (488 MB)\nprojectat al mapa (277 MB)\nprojectat al mapa (269 MB)\nno projectat al mapa (501 MB) Més informació sobre la imatge\nEtiqueta blanc i negre\nEtiqueta IRB combinat\nEtiqueta RGB combinat\nPodeu arrossegar i deixar anar enllaços a imatges per utilitzar HiView o fer-hi clic per descarregar-vos-les.\nTotes les imatges creades per HiRISE que es poden veure en aquest lloc web són de domini públic i poden ser utilitzades sense restriccions per qualsevol persona o entitat, incloent-hi agències de notícies i organitzacions científiques. Tanmateix, demanem que es proporcioni atribució sempre que sigui possible:\n«Imatge: NASA/JPL/Universitat d’Arizona».


kickstepmasfibi.gq La Federació MESTRAL – COCEMFE TARRAGONA és una federació de diferents associacions que treballen per millorar la qualitat de vida de persones amb discapacitats d’origen físic i/o orgànic a les comarques de Tarragona. És el resultat de la unió de voluntats i treballs perquè aquestes persones puguin assolir el major grau d'autonomia personal i, així, normalitzar la seva relació amb l'entorn.\nAquesta entitat pertany a click Cocemfe Catalunya amb la que col·labora de manera activa en la reivindicació dels drets de les persones amb diversitat funcional.\nDe la mateixa manera, la Federació MESTRAL-Cocemfe Tarragona pertany i treballa en sintonia amb atwamotec.gq Cocemfe Estatal per aconseguir la normalització d'aquest col·lectiu de persones en la societat.\nSecretari de la Federació Mestral-Cocemfe Tarragona; President de la Lliga d'Afectats Reumatològics i Discapacitats de les comarques de Tarragona.\nTresorer de la Federació MESTRAL-Cocemfe Tarragona; President d'ARAB (Associació Reusenca Anti Barreres)


Suïcidi, per Emma Riverola\nEl 26 d'octubre el procés es va suïcidar. Nombrosos testimonis van relatant el que va passar el dia en què Puigdemont va arribar a Palau decidit a convocar eleccions i va acabar optant per la DUI. Revisant els tuits del magma processista del moment -polítics, propagandistes i empresaris per la causa- contemplem el relat d'una pressió que llavors exhalava revolució i ara fa olor de deliri. Des de boicots a la banca, cites de Desmond Tutu per assenyalar els traïdors, glosses a "la força de la gent" o la demonització de la premsa independent. També els alcaldes amb els seus tuits i les seves vares van aclamar el Govern per sortir a l'arena dels lleons. La DUI es va resoldre segons la lògica política europea, l'Estat responent amb contundència al desafiament.\nI ara tornem a ser aquí. Decidint com ens suïcidem. Els que aclamaven llavors ho segueixen fent. Exhortant a avançar, encara que no se sap on. Ja no hi ha tanta unanimitat en els polítics del procés. Alguns estan per governar. Altres, pel greuge permanent. Altres, per seguir endavant amb la implementació unilateral, tot i saber que això significa el 155 permanent i perjudica els presos.\nPla polític realista\nEl pla propagandístic es vol imposar novament a un pla polític realista. És més fàcil exhortar que dissenyar estratègies a mitjà i llarg termini. Potser la vanitat d'alguns es reconforta qualificant de fatxes tots els que no combreguen amb el suïcidi. La intel·ligència ja és una altra cosa.\nTemes: Declaració unilateral d'independència (DUI) Investidura Carles Puigdemont Independència de Catalunya


Best Western Hotel Docklands Anvers Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nVeure tots els 220 allotjaments a Anvers.\nBest Western Hotel DocklandsKempisch Dok - Westkaai 84-90, Antwerp Centre, Anvers, Bèlgica, 2000 - Veure al mapaNotable7,7Basada en1213comentarisBest Western Hotel DocklandsVeure més fotos"Que hi hagi cafetera a l'habitació, habitació neta"AnonymousEspanyaVestíbulVeure més fotosVeure totes les 24 fotosMolt bona ubicació 7,6Veure al mapa7,6UbicacióParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsbarascensoraparcament de cotxes\nVeure les fotosHabitació Estàndard (Standard Room)17 m2Dutxa i bany2 llits individuals i 1 lli...Fixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Superior Doble (Superior Double Ro...25 m2Dutxa i bany1 llit extragranFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Confort amb Balcó (Comfort Room wit...14 m2plat de dutxa1 llit extragranFixa les dates per veure preus\nComparar amb allotjaments semblantsSelecció actualBest Western Hotel DocklandsHotel Rubens-Grote MarktHoliday Inn Express Antwerpen City NorthNovotel AntwerpenValoració dels clientsNotable 7,7 (1213 comentaris)Excel·lent 8,3 (1782 comentaris)Excel·lent 8,1 (26 comentaris)Notable 7,3 (4 comentaris)BarriAntwerp CentreAntwerp CentreAntwerp CentreEkerenWi-Fi Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTADesdejuni Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòsSeleccionar datesVeure aquest allotjamentVeure aquest allotjamentVeure aquest allotjament\nSobre l'allotjamentDescripcióL'Hotel Docklands està situat a la part nord d'Anvers, a 3 km del nucli antic, on hi ha la plaça major i l'ajuntament. Ofereix habitacions modernes, internet Wi-Fi gratuïta i aparcament de franc. A 100 m de l'hotel hi ha la parada de tramvia de Londenstraat, que us permetrà arribar directament al centre.\nLes habitacions del Best Western Hotel Docklands estan equipades amb TV de pantalla plana, telèfon i escriptori. Algunes també tenen vista sobre el port. Totes les habitacions inclouen bany privat amb assecador i articles de tocador gratuïts. Hi ha te, xocolata amb llet i cafè de franc a cada planta.\nCada matí se serveix un bufet d'esmorzar abundant. Així mateix, l'establiment proposa un servei de dinars per emportar.\nA 100 m del Best Western Docklands, hi ha transport públic que us permetrà accedir fàcilment al zoo d'Anvers, a l'estació central i al centre. El Museu MAS és a menys de 10 minuts a peu.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Àpats, begudes i refrigeribar Serveis i comoditatscaixa fortaneteja en seczona de fumadorsmagatzem d'equipatgeservei de bugaderia Accésascensorentrada/sortida [exprés]s'admeten animals de companyiaDisponible a totes les habitacionsaparell de televisióCaixa forta a l'habitacióplat de dutxaarticles de tocadorcalefacciótelèfonassecador de cabellescriptoriempolles d'aigua de cortesiaMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantEl registre d'entrada després de les 22:00 només es pot efectuar amb un codi d'accés. Si teniu previst arribar més tard, cal que us poseu en contacte amb l'hotel amb antelació perquè us donin el codi d'accés. Comentaris recents de clients


El Marq exhibirà més de dos-centes peces del patrimoni cultural d'Iran en una mostra inèdita en Espanya - ESCAPARATE DIGITAL\nEl Marq exhibirà més de dos-centes peces del patrimoni cultural d'Iran en una mostra inèdita en Espanya\nLa pròxima aposta expositiva del Marq girarà entorn de la cultura iraniana i el ric patrimoni material que atresora este país d’Orient Mitjà. ‘Iran, bressol de civilitzacions’ aterrarà a Alacant en març amb una mostra inèdita de gran valor històric. La mostra podrà vore’s fins a setembre, assenyalen fonts de la Diputació.\nAixí ho van presentar recentment a Madrid el diputat de Cultura, César Augusto Asencio, i el director general de la Diplomàcia Pública del Ministeri d’Afers Exteriors de la República d’Iran, Seyed Ali Pakdaman.\nAsencio es va reunir amb l’ambaixador de la República Islàmica d’Iran, Hassan Ghaashghavi, per a ultimar els últims passos d’este projecte de gran importància i potència que permetrà al Marq mostrar peces úniques procedents del Museu Nacional d’Iran.\nRepresentants de tots dos països van participar en els tràmits diplomàtics que van acabar fa només uns dies amb la signatura del contracte de cessió de peces entre els dos museus.\nEs tracta d’un pas fonamental per a poder albergar temporalment esta col.lecció que inclou prop de dos-centes peces d’alt valor, vint d’elles d’or, i que abasta des de la primera presència humana en la zona, fa uns 300.000 anys, fins a la islamització en el segle XVIII de la nostra Era, afigen les esmentades fonts oficials.


Ertos, flexibilitat i negociació, per Jordi Alberich\nErtos, flexibilitat i negociació\nAquesta figura ha demostrat tot el seu sentit al permetre que romanguin actives durant la pandèmia gairebé 3,5 milions de persones\n11 de de juny del 2020. 22:55\nAquest dijous, en el marc de la comissió per a la reconstrucció que acull el Congrés, la ministra de Treball, Yolanda Díaz, va confirmar la intenció del Govern d’aprovar la nova extensió dels ertos per a tots els sectors, fins almenys el pròxim 30 de setembre.\nUna mesura implementada a gran escala a Espanya i, amb matisos diversos, als països més afectats per la Covid-19. Des de l’inici de l’estat d’alarma, ha demostrat tot el seu sentit, ja que ha permès romandre actives prop de 3,5 milions de persones els llocs de treball de les quals, igual com les seves vides, es van confinar.\nI amb els seus llocs de treball, succeeix com amb la seva llibertat, que es recupera, però d’aquella manera. Les persones, amb mascareta, mantenint les distàncies i amb una ampolleta de gel alcohòlic a la butxaca, i depenent de l’edat i factor de risc de cada ciutadà. Per a l’ocupació, també depèn. En certs sectors l’activitat s’ha mantingut, i fins i tot augmentat, durant la crisi sanitària, mentre que en d’altres ha disminuït o paralitzat. I entre aquestes últimes, no tots els sectors tenen les mateixes perspectives.\nEn aquesta multiplicació de circumstàncies específiques rau el problema, com adequar l’extensió dels ertos a les necessitats reals de cada sector, per no parlar de subsector i, fins i tot, empresa. Gairebé res.\nEntre els més afectats directament per la pandèmia de coronavirus destaca el sector hoteler per la seva radical paralització que, també, és exemple paradigmàtic de la dificultat per avançar en el desconfinament. El somni dels seus empresaris i empleats seria reobrir en la seva totalitat el dia després de la mort del virus. Però aquí segueix. Així, no és tasca senzilla reobrir els hotels, recuperant l’ocupació, amb els riscos no només d’una demanda imprevisible, sinó que, a més, qualsevol indici de rebrot del virus pot portar a un nou tancament.\nAquesta és l’arrel del problema, no som davant d’una qüestió amb respostes binàries, perquè qui marca el ritme és la personalitat tan erràtica d’un maleït virus que es resisteix a desaparèixer i encara té desconcertat el món científic.\nAixí les coses, dues consideracions finals. La primera, armar-nos de paciència i negociar per entendre i atendre, amb rapidesa i equitat, les necessitats del teixit productiu. La gran prioritat és mantenir activitat i ocupació. Amb dos criteris bàsics, estimular les empreses per incorporar els seus empleats, garantint-los que, davant de caigudes de la demanda, per falta de resposta del sector o eventuals rebrots, es recuperarà la figura de l’erto o similar.\nLa segona, tot i que no sigui la prioritat del moment, hauríem d’aprofitar el bon clima entre patronals i sindicats per atrevir-nos a innovar en el mercat laboral i, per exemple, aprendre de fórmules que combinen treball a temps parcial i subsidi públic complementari en situacions de crisi. Tenim Alemanya, i el seu famós ‘kurzarbeit’, d’exemple. De temps n’hi haurà, per a això. De moment, benvinguda la nova ampliació dels ertos.\nCongrés Coronavirus i treball Coronavirus


Consell, Endesa, la Caixa i el Diari Menorca reediten la seva col·laboració per fomentar la narrativa i la poesia\nLa Conselleria de Cultura, Patrimoni i Educació torna a col·laborar amb Endesa, La Caixa i el Diari Menorca per organitzar els premis Illa de Menorca de Narració Curta i Poesia, així com les Jornades de Creació Literària i Poètica.\nAixí es va formalitzar ahir amb la signatura dels preceptius convenis entre la consellera responsable d'aquest departament, Maruja Baíllo, l'editor de la capçalera menorquina, Josep Pons Fraga i el delegat a Menorca de la companyia elèctrica, Manuel Vidal, pel que fa al guardó de narració curta i entre la titular de Cultura, Patrimoni i Educació, el representant del diari Menorca i Antonio Tudurí en nom de l'entitat bancària, per l'altre. El president del Consell Insular, Santiago Tadeo, va agrair l'aportació d'aquestes entitats.\nEl conveni referent al Premi Illa de Menorca de Narració Curta i sobre les Jornades de Creació Literària compta amb el patrocini d'Endesa amb una aportació de 1.600 euros. Els treballs guanyadors seran recollits en un llibre que publicarà el Diari Menorca.\nPel que fa al Premi Illa de Menorca de Poesia i sobre les Jornades de Creació Poètica, el conveni estipula una aportació de L'Obra Social de La Caixa de 3.500 euros. El rotatiu menorquí publicarà les obres que hagin guanyat.\nPer la seva part, el Consell Insular destinarà 1.500 euros per ambdós premis, a més de fer-se'n càrrec de la contractació de les persones que impartiran les jornades així com d'organitzar el lliurament dels citats guardons.\n“El nostre objectiu amb aquestes iniciatives és donar difusió a les activitats culturals entre la societat menorquina”, explica la consellera Maruja Baíllo.\nMaó, 12 de març de 2015


Exposició de Dibuix i Escultura de l'Associació d'Artistes Alacantins - LOBLANC\nAquesta inauguració es va realitzar per la seua presidenta Loles Guardiola. La nova exposició de Dibuix i Escultura organitzada per l’Asociación de Artistas Alicantinos correspon al conveni existent amb la Diputació d’Alacant i es podrà veure fins a finals de juny.\nEn aquesta exposició hi ha diferents estils de dibuix, cadascun d’ells té l’empremta de l’artista, sent el més difícil i el que més es pot veure en aquesta exposició la figura humana, ja siga el retrat o el cos. També podem gaudir de quatre escultures, que observem que en cadascuna d’elles, la seua composició és abstracta, on l’artista dóna curs a la imaginació.\nA l’acte inaugural va assistir el president d’honor de l’Associació, Juan Antonio Poblador, el seu benvolgut mestre, Ramón Rodríguez, així com l’expresident Fernando Mateo, als quals se’ls va agrair la seua assistència.