Presència d’autors andorrans a la 19a edició de la Fira del Llibre del Pirineu a Organyà - FÒRUM.ad\nPresència d’autors andorrans a la 19a edició de la Fira del Llibre del Pirineu a Organyà\nOn: 10/09/15 7:00\nEl cap de setmana passat va tenir lloc a Organyà la 19a Fira del Llibre del Pirineu, coincidint també amb 32 edició de la Setmana del Llibre en Català a Barcelona i que encara es podrà visitar fins el proper diumenge dia 13 a l’avinguda de la Catedral.\nLa Fira del Llibre d’Organyà quasi sempre compta amb presència andorrana però aquest any han estat 5 els autors del país que han presentat la seva obra, dins de la programació titulada “Els autors i els seus llibres”, un espai que ha dirigit i desenvolupat de forma excel·lent la coneguda periodista Noemí Rodriguez, a més si es té en compte que alguns dels autors eren novells, com és el cas de la Pilar Burgués que va presentar la seva primera obra titulda “Flaixos de llum blanca”. Són una sèrie de relats plens de sentiments que ens apropen el seu dia a dia i la superació dels reptes davant de la malaltia que ha afrontat amb gran coratge i amb el suport incondicional de tota la seva familia.\nLa professora i també exdirectora de l’Escola Andorrana M. Teresa Cairat va presentar “El síndic Cairat, el meu padrí”. Una obra entre la història i els sentiments familiars. El llibre aporta una part histórica i un cert nivell d’informació privada del Síndic Francesc Cairat i Freixes (1880 – 1961). Una informació que no va sortir a la llum al seu moment, per qüestions del càrrec polític del personatge, en aquest cas el seu padrí.\nD’altres autors provinents d’Andorra com l’Iñaqui Rubio (Castellbó crema o llorer reverdit), i que també va presentar el seu últim llibre “l’altre costat del mirall”. La Sol Gasch (Ningú no es profeta a la seva terra), així com el Jordi Pasques (Tot passant per l’arborètum de Queixans),etc. van participar al llibre col·lectiu “La Muntanya escrita” juntament amb altres 18 autors pirinencs on destaca l’Isidre Domenjo amb “Terra fèrtil). Domenjó que és Tècnic de Cultura i Comunicació del Consell Comarcal de l’Alt Urgell, en la primer jornada ja havia presentat “Les llegendes més poca-soltes del Pirineu”, amb l’acompanyamenet del Pep Lizandra.\nEn una altra línia, jo mateixa vaig presentar un recull d’articles d’àmbit cultural, publicats en aquest mateix mitja “Forum.ad” i que va des del juny 2010 fins al juny 2015. El volum de 478 pàgines porta el nom de “Des d’Andorra…un coprincipat als Pirineus” i conté un triple indexat que està classificat en: Art, Ciència, Cultura en general, Exposicions, Literatura i Llibres, Medi Natural, Música i Salut.\nEl programa de la Fira del Llibre del Pirineu (5, 6 i 7 de setembre), va incloure un ampli ventall d’activitats paral·leles així com un espectacle participatiu titulat “El gran llibre de les històries imaginades de les tradicions”, amb la Núria Clemares. La presentació de la “Ruta de la Llengua” per part de l’Associació d’Amics de les Homilies d’Organyà. “Terra escrita. La novel·la negra al Pirineu, un tema proposat pel Club de Lectura d’Organyà.\nTambé es va una taula rodona sobre “La novel·la negra” que va comptar amb la participació dels escriptors Pep Coll, Albert Villaró i Julian Camposagrado. Un drama sense música amb guió de l’Albert Villaró sota la dirección de Pere Tomàs i en format de teatre interactiu.\nAltres obres presentades van ser: Mapa d’Ós de Balaguer i les Avellanes d’Editorial Piolet. “Campanars i campanes al Pallars Sobirà”, de D. Dalmau, X. Orriols i F. Roig. “Urgell a la fi del primer mil·leni d’Oliver Vergés i “Pases de tardor a l’Himalàia” de Nuria Garcia Quera.\nVa llegir les Homilies a l’Església de Santa Maria, el poeta i també científic David Jou. Jou és net de l’escultor Pere Jou ( 1891- 1964) que compta amb obres tan destacades com l’estatua de Santiago Rusiñol (1861 – 1931) i el monument al Doctor Bartomeu Robert (1842-1902). El Dr. Robert és autor de la teoria sobre la superioritat “craniana” dels catalans respecte a la resta d’espanyols.\nLa música també hi va tenir el seu protagonisme amb Pep Lizandra i la Núria Llobet que sota la denominació de “Música en clau de muntanya” van acompanyar els entreactes de les diferents activitats, entre elles el teatre itinerant que va soprendre molts dels nombrosos visitants que es van aplegar als diferents escenaris, tan al carrer com a la Sala de les Homilies. Àmbit on va tenir lloc l’entrega dels premis Literaris que aquest any han guanyat: Eva Comas (narrativa) amb “La serp de foc”. Jaume Casas va obtenir el guardó de “Poesia, Josep Grau i Colell”. “ El premi Lletres de dones” va ser per a “Brisa” escrit per Carme Alerm. El premi “Alt Pirineu de contes curts” va ser per a Martí Casal. El “Premi Germans Espar i Tressens de relats viscuts” va ser per Joan Maria Puiggròs, per la seva obra “La Senyera esbocinada” i el “Premi Mn. Albert Vives” va ser per a l’Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont”, ubicat a Sabadell.\nVan complementar les jornades, la presentació d’altres llibres com “El Exilio de Mona Lisa”, escrit per Joan Cal i que va ser l’únic text que no estava escrit en català. Un altre llibre presentat va ser “Quan anàvem al cine. Història del cine a la Seu d’Urgell” escrit per Josep Benavent.\nTanmateix s’ha de destacar la Taula Rodona “Les biblioteques de l’Alt Pirineu i Aran, present i futur” així com una llarga llista d’actes paral·lels. També i ja el diumenge dins l’espai “d’autors i els seus llibres”, es va presentar el “Diccionari Essencial Esteve Albert”, de Jordi Sole, “La Batllia de Bellver, 30 indrets llegendaris” escrit per Manel Figuera que alhora és el President de l’Associació del Llibre del Pirineu. “La Catedral saquejada” de Carles Gascon i “La Joia de ser catalans” de Pere Calders i Victor Alexandre, etc.\nAltres aportacions interessants van ser la presentació de “La Flora il·lustrada del Pirineu” realitzada per l’Escola Municipal d’Art de la Seu d’Urgell, així com el llibre “Aran. Istòria gràfica” escrit en aranès, per l’Angelina Cases i la Lourdes Santacruz.\nL’espai infantil va completar les jornades amb “Els contes de prop” que van aportar l’Anna Fernàndez, l’Ester Farran i l’Eva Sanchez. També la Montse Subirana i la Susanna Campillo a la plaça Major van presentar “Arnau Mir de Tost i els estels màgics”.\nEn resum, una perfecta organització i una gran diversitat literària i cultural a l’entorn pirinenc, que es reafirma en el treball positiu i constant d’un territori amb personalitat pròpia, que els andorrans podem gaudir i compartir a proximitat.\n(Foto: Cristina Ballester)\nPrevious Post: Descarrega i Fenoll lideraran el grup de coordinació d’acollida de refugiats\nNext Post: Lluis Bigordà disputarà la Pujada Ordino-Arcalís al volant d’un CM\nCel velat al sud i nevades febles al nord\nMoreno, 37ª a 0.85 de puntuar al segon descens de la Copa d’Europa de Val di Fassa\nL’Agència de Residus de Catalunya atorga ajuts a la Mancomunitat de l’Urgellet\nEl Centre de Català experimenta un augment d’usuaris en el seu primer aniversari\nVerdú evita el quiròfan


Ni teu, ni meu: nostre i cooperatiu! - Sostre Cívic\nEl passat 21 i 22 d’octubre vam participar a la FESC. Gràcies a tothom que va passar una estona a l’estand, aquells que s’hi van acostar i també als qui vau participar a la xerrada debat “Davant l’especulació immobiliària, organitzem-nos!”\nDurant les dues jornades vam rebre la visita de molta gent interessada en el model d’habitatge cooperatiu en cessió d’ús i els projectes que està desenvolupant des de la cooperativa.\nEl matí de dissabte Sostre Cívic va organitzar una xerrada debat al voltant del patrimoni privat com a via per a fer cooperativisme d’habitatge en cessió d’ús, estudiar les possibilitats i idoneïtat de desenvolupar projectes de compra d’immobles privats a mercat lliure o per altres mecanismes i com ens podiem articular els diferents agents.\nEl debat es va centrar en els tenedors únics d’edificis, es van debatre diferents estratègies i suports des dels cooperativisme que podrien generar processos d’autoorganització de les persones que viuen en aquests blocs, generalment amb contractes de lloguer i amb l’objectiu de poder tenir la gestió col·lectiva de casa seva.\n« Aquest cap de setmana, ens trobem a la FESC!\nPrimera trobada de la futura sectorial d’habitatge de la XES »


Central City Bruna Apartments Split Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 4.314 allotjaments a Split.\nSenjska 18, Split Casc Antic, Split, Croàcia, 21000 - Veure al mapa\nMés informació sobre Central City Bruna Apartments\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Split, no busqui més enllà de Central City Bruna Apartments. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Split. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, insonorització, llits extrallargs (> 2 metres) per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Central City Bruna Apartments la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Split.\nTots els tipus de viatgers (62)Parelles (31)Viatgers en solitari (2)Famílies amb infants petits (11)Famílies amb infants grans (2)Grups (18)


El cronista errant: d’agost 2018\nLa vida després del terratrèmol: Toshio Hosokawa estrena 'Erdbeben. Träume' a l'Òpera de Stuttgart\nLes conseqüències d’una catástrofe natural (multiplicades per un desastre atòmic) van inspirar l’òpera de Toshio Hosokawa Stilles Meer, títol que, curiosament, no apareix esmentat enlloc del programa de mà de la nova òpera del compositor japonès. El tsunami que va afectar la central de Fukushima també té la seva influència, encara que més tangencial, en Erdbeben. Träume, encarregada i estrenada per l’Òpera de Stuttgart.\nEl punt de partida del llibret de Marcel Beyer és el relat de Heinrich von Kleist El terratrèmol a Xile, evocació d’un sisme en terres sud-americanes al segle XVII que permet a l’escriptor alemany explorar el pitjor i el millor d’una societat a través de la reacció a un esdeveniment d’aquesta brutalitat. Aquest element també està present en l’òpera, amb un focus especial en la part més negativa de l’anima humana, combinat amb la recerca dels orígens per part d’un dels protagonistes. Dues parelles tenen fills al mateix temps que succeeix el desastre, fins i tot una de les mares dóna el pit a l’altre nadó, però una massa fanatitzada i violenta, que busca un culpable del terratrèmol sobre el qual abocar la seva frustració, mata una de les parelles i el fill de l’altre. Els supervivents adopten la criatura dels pares assassinats que, en la primera escena, comença una immersió en el passat per descobrir qui és en realitat, un viatge a mig camí del somni i la realitat embolcallat per les veus dels morts.\nEl llibret, abans que en una estructura narrativa o explicativa, prefereix centrar-se en la reflexió poètica, amb la qual cosa l’espectador que no faci els deures de llegir prèviament el programa de mà pot quedar força perdut, perquè el text, en general, és espès, i tampoc hi ajuden els salts del recitat al cant. És la música d’Hosokawa la que posseeix la força suggestiva que no tenen les paraules. Des de l’inici, amb un cor invisible evocant el vent (l’aigua també es fa sentir en la partitura d’un compositor atent als fenòmens naturals), la música va desplegant textures subtils, climes delicats i sonoritats hipnòtiques que desemboquen en ocasions en una violència seca i contundent. L’evocació del terratrèmol és un tour de force orquestral ben controlat, com ho és també l’esclat assassí de la turba. Hosokowa també excel·leix en la construcció de poderosos crescendos des d’inicis molts discrets i en l’escriptura dels diferents monòlegs orquestrals que exerceixen d’interludis en aquesta peça de prop de dues hores de durada sense pausa. Explicada la història del passat, la darrera escena torna als elements sonors escoltats al començament, amb un epíleg amb les veus fantasmals dels pares morts que donen un final obert.\nUn altre tipus de llibret hagués elevat l’interès global de l’òpera? Tal com està, és la partitura d’Erdbeben. Träume la que paga la pena recordar d’una òpera que Stuttgart ha defensat de forma admirable. Aquesta estrena, a més, suposava el punt final de l’etapa de Jossi Wieler com a intendent i de Sylvain Cambreling com a director musical de la companyia. Menció especial mereixen tant el cor adult com l’infantil, per un cant sempre precís i una esplèndida capacitat actoral. No menys resolutiva va estar l’orquestra sota les ordres de Cambreling, atent a les múltiples subtileses de l’escriptura d’Hosokawa. Amb un decorat mòbil en diferents nivells d’Anna Viebrock, bon equivalent de la fractura física i social del terratrèmol, el muntatge d’ambientació contemporània de Wieler i el fins ara inseparable Sergio Morabito respecta la universalitat de la trama musicada pel compositor japonès i sap crear potents escenes de conjunt. Sense figures, el repartiment reunit per Stuttgart no va tenir cap baula feble, amb Esther Dierkes (Josephe) i Dominic Grosse (Jeronimo), i Sophie Marilley (Elvire) i André Morsch (Fernando) del tot ajustats com a les dues parelles protagonistes. Però va ser la mirada, pura i curiosa alhora, de l’actriu Sachiko Hara, encarnació silent del fill supervivent, la que va donar la unitat necessària a aquesta història de dolor i pèrdua.\nRepresentació vista el 6 de juliol\nFotografies: A.T. Schaefer\nVersió ampliada de la crítica publicada a Ópera Actual\nPublicat per Xavier Cester a 17:19 0 comentaris\nLa vida després del terratrèmol: Toshio Hosokawa e...


El debut del director Denis Villeneuve en la ciència-ficció és una proposta tan estimulant com suggerent. Un dels millors films del gènere dels darrers anys.\nEs tracta d’una pel·lícula interessant que aconsegueix atrapar l’espectador ja des de l’inici, amb l’arribada de les 12 naus. La situació està narrada amb un tempo calmat i amb molts silencis que, combinats amb la seva excel·lent banda sonora, transmeten moltíssim. El film provoca una atmosfera realment perturbadora, la qual t’envolta a l’igual que a la seva fràgil i convincent, un cop més, protagonista: Amy Adams.\n‘La llegada’ està narrada amb una estructura tan clàssica com marcada. Un plantejament, potser el millor tram del metratge, que mostra l’arribada, el reclutament de la parella protagonista i el primer contacte amb ‘Abbott i Costello’. El nus, en que veiem la cursa contrarellotge per intentar la comunicació, i el desenllaç, que tot i no desentonar amb la resta sí que és ben cert que afluixa una mica la seva intensitat.\nEns trobem davant d’una pel·lícula intel·ligent, molt allunyada de les habituals propostes que arriben de Hollywood amb alienígenes i precisament aquest tret diferencial és el que pot allunyar-la del gran públic, l’espectador ha de ser molt conscient del que es disposa a veure: un film per a reflexionar. ‘La llegada’ és, sense cap dubte, una de les millors estrenes de la temporada. 100% recomanable.\nPrevious Post: « ANIMALES FANTÁSTICOS Y DÓNDE ENCONTRARLOS\nNext Post: UN TRAIDOR COMO LOS NUESTROS »


La Universitat d'Innsbruck busca Asst. Professor d'Estudis sobre la Pau: Campanya Mundial per a l'Educació per a la Pau\nLa Universitat d'Innsbruck busca Asst. Professor d'Estudis sobre la Pau\nAgost 12, 2021 Ofertes de treball 0\nProfessor ajudant - Tenure Track\nData / durada d'inici:\ndurant 6 anys, possibilitat d’un acord de qualificació\nSecció d’estudis sobre la pau de l’ULG\nAbast de l'ocupació:\n40 hores a la setmana\n* Responsabilitats *\nS’espera que el candidat seleccionat desenvolupi un projecte de recerca independent i clarament definit sobre el nivell d’habilitació en el camp de la pau i la investigació de conflictes amb un enfocament teòric que tingui en compte aspectes de transformació de conflictes aplicats i / o educació per a la pau. També s’espera la creació de xarxes internacionals i la cooperació interdisciplinària, l’adquisició de projectes de recerca i el finançament extern i la participació a l’Àrea de Recerca “Trobades Culturals - Conflictes Culturals” i el seu Centre de Recerca “Pau i Conflictes”. Un fort compromís amb l’ensenyament independent d’alta qualitat en el camp dels estudis sobre pau i conflicte, especialment en l’actual Programa MA (ULG) per a la pau, el desenvolupament, la seguretat i la transformació internacional dels conflictes i el programa MA previst per a estudis sobre pau i conflicte, respectivament s’espera disciplines veïnes, així com la supervisió dels estudiants. També s’espera que el candidat participi en l’organització i administració acadèmica.\n* Requisits *\nEls sol·licitants han de tenir un títol de doctor (doctorat) en estudis sobre pau i conflictes o un camp relacionat i proporcionar experiència en el camp dels estudis sobre pau, conflicte, seguretat i desenvolupament i educació per a la pau. És molt desitjable una experiència addicional en un o més dels camps següents: estudis de gènere, estudis postcolonials, estudis sobre mitjans, dret internacional / justícia, estudis de raça crítica, estudis ambientals. Una experiència regional a Amèrica Llatina, Àfrica i / o Orient Mitjà seria benvinguda. A més, els sol·licitants han d’haver adquirit experiència postdoctoral i mèrits més enllà de la dissertació. També s’espera experiència i participació en el camp del finançament de tercers, experiència en mobilitat i proves d’experiència en la docència universitària. Es demana habilitats en alemany i anglès amb un nivell mínim de C1 o la voluntat d’aconseguir-ho en un termini de dos anys després de l’ocupació, així com un domini addicional d’una altra llengua viva. Els sol·licitants han de tenir excel·lents habilitats de gestió, comunicació i equip interculturals i competències de lideratge.\n* Informació sobre la posició *\nAl candidat seleccionat se li oferirà una plaça de 6 anys com a ajudant / professor ajudant de la Universitat de la Unitat d’Estudis sobre la Pau i els Conflictes de la Facultat de Filosofia i Història segons la normativa austríaca sobre “Qualifizierungsvereinbarung (QV)”. El QV és un sistema de via de tinença transparent i altament competitiu a nivell internacional. Els candidats seleccionats inicialment es contracten com a "ajudants universitaris" i desenvolupen immediatament els seus criteris de tinença individual (acord de qualificació) juntament amb els seus instituts durant els primers mesos. Tan bon punt s’estableixen i s’acorden aquests criteris de tinença, els candidats passen immediatament a llocs de professor ajudant. Normalment, l’avaluació final es realitza després de 5 a 6 anys per avaluar l’èxit dels candidats per passar a un lloc de professor associat amb contracte permanent.\n* Sol·licitud en línia *\nEls sol·licitants han de presentar una carta de presentació, una proposta d’investigació independent sobre el nivell de “Habilitació” (5 pàgines com a màxim), un concepte d’ensenyament, almenys un assaig o capítol de llibre en format digital i dues o més cartes de recomanació.\nNou pla d'estudis de primària a Espanya per incloure l'educació per a la pau\nLa Universitat de Manchester busca professor adjunt d'Estudis per la Pau a Gladdys Muir\nDesembre 16, 2021 Ofertes de treball 0\nEl programa d'Estudis per la Pau de la Universitat de Manchester convida els sol·licitants a sol·licitar la plaça de professor adjunt d'Estudis per la Pau Gladdys Muir. Es tracta d'una posició de professorat a temps complet i amb continuïtat. [Continua llegint…]\nQuan l'extremisme ataca els estudiants: solucions educatives a les zones de conflicte de l'Índia\nMarç 28, 2016 Opinió 0\nPotser l’efecte més revelador de l’extremisme violent és la interrupció de l’educació, des de primària fins a la universitat. Un informe recent publicat per l'Institut d'Educació per la Pau Mahatma Gandhi de la UNESCO, titulat "Els joves de l'Índia parlen sobre l'educació superior", consolida les opinions de més de 6,000 estudiants de tot el país. Els estudiants de regions afectades per conflictes sovint aportaven experiències primerenques que afectaven la seva capacitat per tenir èxit o fins i tot ingressar a la universitat. Aquests estudiants van dir que no havien pogut assistir a l'escola primària durant anys alhora, deixant-los sense preparar-se per als rigors de l'educació superior. Aquesta tendència va ser confirmada per la nostra enquesta. Aproximadament el 12.4% dels enquestats va atribuir la seva manca d'inscripció a l'educació superior a la "inquietud social al seu lloc natal". [Continua llegint…]\nProfessor ajudant a terme, anàlisi i resolució de conflictes - Universitat George Mason\nNovembre 16, 2015 Ofertes de treball 0\nProfessor adjunt a terme, anàlisi i resolució de conflictes. L’Escola d’Anàlisi i Resolució de Conflictes de la Universitat George Mason (S-CAR) convida a sol·licitar un professor adjunt a partir d’agost de 2016. El [Continua llegint…]


CARRIL BICI CARRER ÀNCORA\nProposta de l’Ajuntament reclamada durant molt temps per lesAMPES de la Llar d’Infants Gavot, de l’Escola L’Arjau, L’Institut Baix a Mar i l’Escola Oficial d’Idiomes, la Plataforma dels Camins Escolars i per l’AV del Barri de Mar.\nMés de mil usuaris cada dia lectiu, amb els corresponents acompanyants, utilitzen aquests equipaments. Cal afavorir que aquests desplaçaments diaris d’anada i tornada es facin a peu o en bici, alliberant de cotxes la zona. Cal donar seguretat als infants, joves i pares/mares en aquests desplaçaments.\nTambé a la resta d’usuaris de la bicicleta. Calia tancar l’anella carril bici que envolta tot el barri de mar. Per això és important tenir el Pas sota la via del carrer Àncora també obert a tothom i sempre.\nS’han fet reunions obertes on tothom ha pogut dir la seva. Ens hem reunit amb l’Ajuntament moltes vegades i, sobre el terreny, amb els plànols a la vista, tots els actor que hi han volgut participar hem canviat els recorreguts fins a trobar la millor solució possible, potser. Es prima, per sobre de tot, la seguretat.\nLa necessitat és evident.\nEl recorregut ens sembla el més segur tot i alguns punts difícils de resoldre.\nLa trentena places d’aparcament lliure que es perden s’haurien de poder redistribuir en la zona verda exclusiva.\nAmb això es tanca la mobilitat en bici llevant-ponent al barri de mar i queda pendent els trajectes de pujada i baixada de la vila i el de la Ronda Europa.\nS’ha de treure la tanca de l’aparcament de RENFE per dignificar el carrer i fer més àmplia la vorera.


“ESCRIURE ÉS UN VERB INTRANSITIU” | El rastre d'uns escrits\nLA CANÇÓ DE L’ENFADÓS →\n“ESCRIURE ÉS UN VERB INTRANSITIU”\nPosted on 20 Octubre 2009\tby Carles Camps Mundó\nIntervenció Jornades Riba IEC, 2009\nEscriure és un verb intransitiu, diu Roland Barthes. Jo potser ho matisaria i diria que “escriure” és un verb transitiu només en si mateix. Em refereixo, esclar, a l’escriure creatiu. Aquest escriure escriure, que pot semblar una mica tautològic, per mi és crucial per entendre l’escriptura moderna. Aparentment s’escriu sobre moltes coses: l’amor, la mort, el desig, la llibertat, el misteri, etc. Però, per molt que de vegades això ens sorprengui, totes passen en el llenguatge. Fins i tot la mirada, tan important per Riba. L’única qualitat humana és aquesta, el llenguatge. La resta de la nostra condició la compartim amb els animals. I, si no ho sentim d’aquesta manera, precisament és perquè ho podem anomenar. Així, doncs, allò que realment escriu qui vol de debò escriure és el fet mateix d’escriure, perquè únicament en les paraules i en l’articulació de la sintaxi hi ha de debò el que som: des de l’estèril ànsia metafísica fins a la baixesa moral més extrema. Més enllà de la polisèmia que recullen els diccionaris, hi ha la pròpia polisèmia biogràfica: allò que les paraules representen culturalment i emotivament, subjectivament, per cadascú de nosaltres. Tots els nostres conflictes passen en el llenguatge, i no cal ser gaire psicoanalític per adonar-se’n. Com diu Mercè Boixareu al seu ampli estudi titulat El jo poètic de Carles Riba i Paul Valéry, citant al seu torn Henri Morier, autor d’un diccionari de poètica i retòrica publicat a França el 1961, es pot parlar de “símbols convencionals”, fixats per la interpretació literària; de “símbols contingents”, més difícils d’interpretar perquè arrelen en la biografia de cadascú, i de “símbols freudians”, sorgits de l’anàlisi de l’inconscient i dels somnis i que de seguida van tenir un gran relleu intel·lectual en la creació literària i artística del segle que començava. I amb això ja entro de ple a parlar de Riba.\nÉs a “Els poetes i la llengua comuna”, assaig inclòs a Per comprendre, que Carles Riba es refereix amb un cert menyspreu als qui prendrien que la llengua fes la meitat dels versos per ells.\nAquestes paraules en defensa d’una llengua clàssica comuna, abstracta, arranada, tan restringida de mitjans que sembla pobra als fatxendosos i als avars, les podem agafar com una ironia del poeta referida a la irresponsabilitat lingüística de poetes floralescos i arrauxats automatistes, i també com una subtil invectiva adreçada a molts dels seus companys de generació que només feien que badar i embadalir-se amb una Catalunya ideal i, per tant, amb una llengua rural barrejada amb la llengua rescatada d’èpoques glorioses. Amb tot plegat es volia recrear un mena de Catalunya clàssica i civilitzada que, en nom d’acostar-se a l’alta cultura europea, la pretenia preservar del conflicte a què aviat es veurien abocades Espanya i tot Europa, i que les avantguardes ja des de la Gran Guerra simptomatitzaven. Arthur Terry al seu pròleg a l’obra completa ribiana ens diu: Tot i la importància que [Riba] dóna, per exemple, a la poesia de Carner o López-Picó, el rastre d’aquests mai no arriba a dominar unes intencions autènticament personals.\nPer això aquelles paraules de Riba a “Els poetes i la llengua comuna” també les podem llegir com un senyal de la consciència ribiana del fet que era necessària una relació profunda amb les paraules per acceptar-les com a part d’un text. Pensem en Hoffmanstahl i la seva denúncia a la Carta a lord Chandos del buit a què s’havia abocat el llenguatge al perdre el contacte amb la realitat. ¿Com parlar de res amb fórmules desgastades i amb retòriques heretades de la tradició sense una revisió crítica que les netegés de totes les excrecències ideològiques i retòriques incorporades? En el llenguatge no hi ha mai res innocent, ni la ignorància. Apareixia, doncs, en Riba, d’una manera clara, el problema de la llengua com a material, com a matèria del discurs. Sí, també com a matèria moral. Tot l’escrit citat de Per comprendre és una magnífica mostra de les preocupacions del poeta en aquest sentit. En el fons, com en tota la poesia moderna, l’obra de Riba és en bona part una metapoètica. Jo crec que Riba va ser conscient que no es podia escriure res sense sentir-ho com a propi, sense posseir-ho. I un altre cop porto davant de vostès Roland Barthes, que a El plaer del text ens diu, resumint-ho, que ell no podria escriure cap paraula que no sentís com a seva. Una autèntica lliçó ètica de l’escriptura. Riba es convertia així en el primer i autèntic “homme de lettres” que assenyala Arthur Terry al pròleg citat més amunt, on també remarca això: (…) la seva preparació lingüística (…) és un dels factors que precipiten la seva maduresa precoç.\nRiba ens diu a les Elegies de Bierville que els mots són només per entendre’ns i no per entendre’ls:/són el començament, just un senyal del sentit./Semblen precedir-nos camí del misteri i ens deixen/foscos davant d’un brocat, tristos a un eco que fuig. Aquests versos, que sense voler-ho contenen una autocrítica a la momificació dels noms a què es dediquen els filòlegs —ell que, com he dit, volia insuflar-los nova vida moral—, ens permeten circular en dues direccions del que vol dir ”entendre’ns”, cap a fora i cap a dintre, encara que si realment agafem la que va endintre, la que va enfora al capdavall de la introspecció en sortirà molt més clara: el subjecte sabrà oferir-se amb claredat, si cal amb fosca claredat, perquè fins i tot el “trobar clus” exigeix una gran precisió d’intencions per ser realment “clus” i no confús. Les contradiccions entre realitat i creença convoquen de seguida, per poc que et descuidis, a una obscuritat no qüestionada que ens deixa tristos a un eco que fuig, buits enfront del “sentiment oceànic” de què parlava Freud.\nEn definitiva, més enllà de les acrobàcies metafísiques, ¿de què parla intrínsecament Riba si no de la creació d’un estil? L’estil, el tan sovint menystingut estil —¡com si es pogués escriure sense!—, no és sinó l’ús personal de paraules i sintaxi. Qualsevol que escrigui pot descobrir unes constants electives en la seva escriptura que es van precipitant amb l’experiència, i variar-les és variar alguna cosa més que l’estil: és variar humanament. L’estil, doncs, sempre és simptomàtic, però quan l’estil respon a un coneixement profund del nostre dir, un dir que ja no ens diu, sinó que és un dir en què ens diem, aquest estil adquireix en part la capacitat de fer-se diagnòstic. Riba n’és un cas força clar a pesar del temor a la transgressió de la Idea en majúscula, que potser és allò que li va faltar esmicolar per veure si al seu interior només hi havia serradures. O no. Ja en el primer poema de la seva obra poètica completa ens diu: T’ha enquimerat la gràcia fugitiva/d’un desig i ara ets deserta, oh ment./Ai soledat sense dolç pensament/i foll traüt sense paraula viva. Tota una declaració d’intencions, on ens anuncia la seva lluita tenaç entre idea i paraula materialitzada, amb totes les tensions que la idea crea en les paraules formalitzades a l’exigir-los molt més del que potser són capaces de donar. És allò que els deia més amunt de donar-los nova vida, i també nova vida moral. Ferrater ho detecta amb aquest comentari al seu llibre La poesia de Carles Riba: (…) l’anglès, o bé el francès, tenen els termes de descripció moral molt llimats i molt ajustats per una enorme tradició de novel·la, que és el que el català no té (…), un fet que Riba mateix ja exposa magistralment al seu assaig “Una generació sense novel·la”, inclòs al seu llibre titulat Els marges.\nSí, Riba va ser un treballador tenaç de la paraula com pocs n’hi ha hagut a la nostra literatura. Va fer de traductor del grec, amb una exigència autocrítica exemplar com és replantejar-se la primera traducció de l’Odissea; va traduir Hölderlin, per coneixe’l més bé al sentir-hi afinitats; coneixia la poesia francesa de Mallarmé i Valery com a models; va traduir de l’anglès com en el cas d’Edgar Allan Poe; va fer de lexicògraf a l’Institut, fins a ser-ne secretari; va treballar com a traductor de la Bernat Metge i la va dirigir; va traduir Kavafis, etc. Tenim fins i tot la curiositat literària d’algun intent del poeta d’escriure poemes en italià i en francès.\nEn la seva poesia va començar amb uns poemes de factura postsromàntica sota la influència de Leopardi i Baudelaire, i també del Renaixement italià i català, i va continuar a través de les Estances fins a les seves Tres suites amb el pes a les espatlles de la modernitat de Mallarmé i Valéry. És a dir, els fundadors de la poesia com a experiència del llenguatge. La famosa autonomia de la paraula que va traspassar bona part de la literatura europea. Com diu Mercè Boixareu en el seu extens estudi comparatiu de Riba i Valéry que he citat anteriorment, l’esforç ribià postsimbolista era el de la construcció d’un jo poètic des d’on comprendre el món en el llenguatge, perquè no oblidem que el jo no és res més que la construcció lingüística de la nostra autorepresentació de subjectes enfront dels objectes: som el que ens són les paraules. I l’elaboració del jo és la pròpia elaboració, que en el cas de Riba va voler ser una extrema abstracció de l’experiència personal. En aquest esforç constructiu, Riba fins i tot es va enfrontar amb la concisió oriental de la “tanka”, un autèntic “tour de force”, sovint fallit, contra la pesta de la retòrica. ¿Els seus paral·lels en altres llengües? Juan Ramón Jiménez, Rilke, Eliot, els hermètics italians. És a dir, Riba feia entrar de cop i volta la poesia catalana en el discurs de la modernitat amb una potentíssima poesia d’idees. Potser només li va faltar fer front a la Paraula amb majúscula per entrar del tot en el qüestionament jeràrquic que representava la gran literatura del segle XX: ell que tenia tan clar quina era la materialitat del poema no va saber abordar la pura materialitat del coneixement. D’aquí els versos citats més amunt on els “mots” topen amb el misteri sense atrevir-s’hi: acceptant-lo. Riba va viure escindit entre la materialitat de les paraules i l’idealisme que les paraules mateixes convocaven, com assenyala amb agudesa el filòsof alemany Hans Blomenberg quan parla del dolor que ens fan les grans preguntes que les paraules ens plantegen sense tenir-ne les respostes. Potser és d’aquí que sorgeixen moltes de les tensions discursives de la poesia ribiana. S’ha parlat de Riba com a “poeta pur”. Em sembla que, com Valéry i Mallarmé, va creure en la paraula com a lloc del conflicte i no pas com a eina utilitària de representació del conflicte. No sé si d’això se’n pot dir “puresa” a la llum de la lingüística i de la psicoanàlisi. La poesia de Riba és la construcció d’una biografia allunyada del discurs naturalista en la qual tenen tanta importància el real com l’irreal, el temps com l’eternitat, l’espera del desig com la dura convivència amb la memòria: Riba va construir en els seus millors poemes una manera de comprendre l’individu que s’apartava de la linealitat realista, per fer-se molt més verídica i complexa, encara que sovint massa idealitzada, cosa que li feia defugir la presència del mal, o tractar-lo molt col·lateralment. Des de molt aviat, Riba es va adonar que entre cos i ment no hi havia compartiments estancs: tot confluïa en un sol compartiment, com és el llenguatge. Tot allò que sentia el cos que no desencadenés l’expectativa del desig o, per contra, el dolor del record i de la pèrdua, és a dir, llenguatge, era inexistent. Potser d’aquí, de vegades, les dificultats lingüístiques de l’experiència metafísica, més enllà de balbucejos plens de sensualitat en els límits entre el goig i la joia, on naixia, talment la Venus de Boticelli, un Amor en majúscules alhora carnal i platònic. En aquella poesia hi ballava Déu. Una timidesa ideològica potser derivada de la mateixa situació endèmica de feblesa d’un país sotmès que necessitava una “auctoritas”, una timidesa que no van tenir altres poetes creients com Eliot o Juan Ramón, que es van atrevir a interpel·lar-lo enmig de tant de dolor inexplicable com va assolar Europa i el món. Potser Riba no es va adonar que aquell ”autre” rimbaudià de “je c’est autre” estava escrit amb minúscula, és a dir, que el jo mateix era dubtós sense un Jo jeràrquic que legislés.\nPerò encara faltava un pas més, la culminació. Riba amb el que havia fet fins aleshores en tenia prou i de sobres per presidir la poesia catalana, però tota aquella experiència amb la paraula, amb la modernitat inaugural de Hölderlin, amb la nostàlgia d’Ulisses, li havia d’esclatar a dintre amb un tomb humà inesperat, com és la guerra civil i l’exili: sí, l’exili, el doble exili que pels escriptors catalans representava l’allunyament de la terra i de la llengua. No tenien cap Mèxic lingüístic on refugiar-se. Pensem en la terrible soledat, sí, també lingüística, de Bartra. Per un home com Riba que havia viscut sempre entre paraules, aquell desarrelament era d’una duresa insospitada. El poeta, traspassat el seu intel·lecte pel dolor, va produir a partir d’aleshores els que crec que són els seus millors versos: les Elegies de Bierville. I aquesta consciència de bandejament que les traspassa es manifesta en l’”Endreça” final com a clara voluntat de retorn a Ítaca, si més no amb les paraules: Arribareu sense mi a la pàtria expectant, elegies:/de dolor a dolor la impaciència us empeny. Curiosament, a pesar del mal que l’envolta, el poeta no s’hi resigna, defuig explicitar-lo, encara que el mal traspuï en alguns versos, com els del poema del recull Del joc i del foc que comença Versos? Escolta: Trompetes sonen lluny/el comiat obscur/d’una altiva sang jove. O s’hi refereix encara com una possibilitat d’esperança, sobretot a les Elegies. La paraula Mal, almenys en majúscula, no apareix més que una vegada a l’obra poètica ribiana, al sonet núm. XIV, 1 del que havia de ser el seu pròxim llibre: Salvatge cor. No sé si això és lloable o no. Potser tota l’obra de Riba està marcada per aquella voluntat de resoldre el conflicte que va viure com pocs entre el voler, voler d’una llengua i d’una pàtria amb tot allò que contenen de bo i de dolent llengua i pàtria, i una realitat anorreadora, un conflicte afermat, com acabo de dir, per la guerra civil, l’exili i la liquidació cultural del franquisme. En l’”Elegia núm. XI”, el poeta es debat entre els déus clàssics i el Déu cristià, que s’imposa en l’últim vers: (…) home entre els homes jo, déu contra els déus el meu Déu! A pesar de les temptacions que li oferien els déus pagans, ell va creure com a lloc últim on retrobar l’harmonia perduda en el Déu eclesial, no pas en l’Absolut profà del Cementiri marí o en la visionària divinitat sincrètica de Rilke, i això li va impedir abordar el pensament modern en tota la seva radicalitat crítica, en tota la seva necessària descomposició jeràrquica i existencial, com d’altra banda li va passar a la mateixa Catalunya cultural burgesa, tret de comptadíssimes excepcions. Però encara quedava l’altre gran esclat poètic, el citat Salvatge cor, els versos humaníssims de Salvatge cor, d’un Riba treballat pel temps i per la història que després de tant reconeix que (…) el cor vol més, vol en excés,/i en el do rebut és degrada. Un llibre que viu vençut i enyoradís (…) de la resta que llançà ma joventut. És l’home elemental impossible de ser per culpa de les paraules. El Déu cristià, que fins i tot hi surt anomenat com a Crist, hi senyoreja com a sol lloc on agafar-se enmig de tanta cultura arranada i al capdavall d’una biografia tan feixuga.\nM’agradaria, així, de passada, remarcar el paral·lelisme de Riba i aquests dos llibres amb el seu admirat Rilke, que va fer al final de la seva obra els Sonets d’Orfeu i les Elegies de Duino, un topònim, el de Duino, que ha passat a la història com hi ha passat el de Bierville.\nCrec, però tampoc no ho sé gaire, que Esbós de tres oratoris és un retrocés pel que fa a la intensitat poètica i fins tot al llenguatge poètic. En això coincideixo amb Gabriel Ferrater, encara que tampoc m’hi penso fer fort. Almenys jo ho sento així. Però també els diré que hi ha alguns poemes de l’últim Riba d’una senzillesa torbadora. Valgui com a exemple la primera estrofa del poema titulat “Cançó d’amor davant d’un cos nu”: Et pensaré, perquè només/el pensament té espera./Tu reposes, pura en el que és;/jo construeixo el que era. Aquest sí que és el triomf del poeta sobre la llengua. Aquí el poeta és la llengua en la màxima depuració. Crec que aquests versos que els acabo de llegir sobre un dels temes més repetits al llarg de l’obra ribiana com és la contemplació del nu —en Valéry símbol del pensament com “allò que hi ha de més nu”— són una mostra del fet que Riba ens va deixar una llengua complexa i alhora cristal·lina perquè els que venien al darrera poguessin prosseguir el discurs de la intimitat de la ment a partir de moltes d’aquelles formes de cultura que ens faltaven, com va assenyalar Ferrater en la cita que els he llegit sobre les carències de la nostra llengua pel que fa als termes morals.\nM’agrada imaginar-me Riba com aquell “xinès subtil” de la seva “Elegia núm. X”, oscil·lant con volia Mallarmé entre el so i el sentit: (…) I ara, en la dolçor que del somni em dura, ja estimo/la memòria en la sang, presto l’orella i em veig/arbre arrelat en el crit de la meravella passada,/miro i em sento cant que obre la tofa en l’espai;/i no és pas distret de l’estranya delícia, que penso/en el xinès subtil, d’ànima ardent, que té els ulls/fits en la xifra complexa del seu poema i l’abraça/tot a cada instant mentre en deslliga els sons purs.\nIX i X-2009\nAquesta entrada s'ha publicat en Articles literaris i etiquetada amb "Escriure és un verb intransitiu", Carles Riba. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Deltebre enderrocarà al maig la nau de 'Muebles Delta'\nPublicat el Dijous, 27 abril 2017 13:02\nDeltebre enderrocarà al maig la nau de 'Muebles Delta', situada a l’entrada al municipi i que va tancar fa més de trenta anys. Des de llavors l’edifici s'ha anat deteriorant fins al punt que l'Ajuntament de Deltebre en va decretar l'estat en ruïna tècnica, econòmica i urbanística, al febrer del 2016, i va requerir als propietaris que enderroquessen l'immoble.\nDavant la inacció dels propietaris, el 16 de maig de 2016 el consistori va iniciar l'expedient per a l'execució subsidiària de les actuacions d'enderroc. D'acord amb la llei si els obligats no executen l'ordre efectuada, l'Ajuntament ho pot executar a costa i a càrrec els propietaris. Els serveis tècnics n'han redactat ja el projecte executiu d'enderrocament i el 28 de febrer passat el govern municipal en aprovar el projecte.\nL'11 d'abril, l'alcalde, Lluís Soler, ha signat una resolució d'Alcaldia en la qual s'acorda ja l'execució subsidiària de l'ordre d'enderroc. L'Ajuntament ha citat els propietaris el proper 2 de maig a les 9.00 per tal que autoritzen la realització de les obres. Si els propietaris no compareixen, tal com es preveu, l'Ajuntament tirarà igualment endavant amb l'ordre d'enderroc. "Per a nosaltres la imatge de poble és una prioritat i aquest edifici està perjudicant la imatge del municipi" ha insistit l'alcalde.\nAixí, el consistori, que ja ha adjudicat les obres d'enderroc a l'empresa Servidel per 35.243 euros, té previst enderrocar l'edifici durant el mes de maig. "Enderroquem perquè tenim un informe tècnic que ens diu que l'edifici està en estat de ruïna", ha reiterat l'alcalde que recorda que "el cost de les obres repercutirà als propietaris".


VIDEOPARTICIPACIÓ EN LA COMPANY TOWN, EL PATRIMONI INDUSTRIAL CONTA LA SEUA HISTÒRIA - Fundació Port de Sagunt\nJoves del Casal Jove de Port de Sagunt protagonitzen al costat de persones majors la narrativa de la Company Town a través de l’elaboració de vídeos.La Fundació rep sengles ajudes de l’Ajuntament i Diputació per a la seua execució\nAquest projecte proposa utilitzar el documental com una eina de desenvolupament a través de components educatius, culturals i artístics. Mitjançant el treball audiovisual, des de la Fundació podem generar espais de discussió i reflexió de la memòria col·lectiva, de rescat de la identitat individual i grupal, d’expressió personal en diverses formes, i per a això mesclem a persones de diferents generacions. El documental és un element propulsor de canvi social i a través de les dinàmiques de treball participatiu es pretén escoltar les diferents veus de qui participen.\nAmb aqueixa intenció la Fundació de la Comunitat Valenciana de Patrimoni Industrial i Memòria Obrera de Port de Sagunt va presentar la seua sol·licitud per a participar en sengles convocatòries d’ajudes de participació ciutadana de l’Ajuntament de Sagunt i de la Diputació de València en l’exercici 2019. Amb l’ajuda aprovada es costegen els recursos de personal i materials per a posar en marxa uns tallers dirigits a els/les HRJove del Casal Jove de Port de Sagunt i poder elaborar material que posteriorment formarà part dels recursos educatius de la Fundació amb destinació al futur Museu.\n“Gràcies a la col·laboració del Departament de Joventut de l’Ajuntament de Sagunt hem pogut materialitzar aquesta idea de connectar a diferents generacions per a la recuperació de la memòria col·lectiva”, expressa el Regidor de Patrimoni, Roberto Rovira.\nLa joventut participant s’ha encarregat de buscar a les persones majors col·laboradores, les localitzacions adequades, han aprés a utilitzar una cambra, recollir el so, saber com relatar una història, ….etc.\nSens dubte ha sigut una experiència molt positiva per a totes les persones participants i per a les entitats organitzadores i col·laboradores. Per a mostrar el seu treball s’ha programat un acte de presentació de les històries treballades el pròxim 27 de desembre a les 17:00h en el Forn Alt núm. 2, al qual es convida a tota la ciudadania a assistir.\nL’assessorament i coordinació de les activitats de producció del taller han sigut dutes a terme per l’Associació La Cosecha. LA COSECHA Producción Audiovisual és una associació que utilitza l’audiovisual com a eina de transformació social partint de la premissa de què es tracta d’un dret que tenen totes les persones, produint continguts de comunicació de lliure accés que permeten informar, sensibilitzar i incrementar l’interés dels i les ciutadanes en diferents temes. Amb l’experiència de més de deu anys de treball amb l’audiovisual participatiu en diferents latituds del món, segueixen interessades a buscar una societat més justa, ecològicament responsable, democràtica i inclusiva, on les i els ciutadans siguen actors actius de les seues pròpies històries.


Hotel boutique a Londres centre, The Caesar Hotel\nThe Caesar Londres 4\nL’hotel The Caesar és una de les millors opcions d’allotjament de Londres. Situat en un típic edifici victorià reformat recentment, el seu entorn tranquil en una zona residencial i la seva proximitat respecte de l’estació de Paddington i Hyde Park, el converteixen en un hotel ideal per a estades tant d’oci com de negocis. Disposa, a més, d’un restaurant amb encant i un bar en què podreu descobrir una pinzellada de la gastronomia espanyola.\nHotel boutique de 4 estrelles situat al centre de Londres, a pocs minuts de Hyde Park i accessible a peu des de l’àrea comercial d’Oxford Street i Notting Hill.\nUs perdreu l’oportunitat de gaudir del millor emplaçament i la millor relació qualitat-preu? No ho dubteu. En la vostra propera visita a Londres no deixeu d’allotjar-vos a The Caesar.\n140 habitacions: 31 habitacions individuals, 66 habitacions superiors, 24 habitacions executive, 12 habitacions deluxe i 6 habitacions family\nSala de reunions Albion\nSauna i gimnàs\nCol•lecció de mosaics romans\nAccés sense fil a Internet\nServei d’habitacions 24 h\nS’admeten gossos pigall\nThe Caesar Londres, 26-33 Queens Gardens Hyde Park.


Es constitueix el Consell de la Formació del Garraf - Penedès Econòmic l El diari econòmic online de la Vegueria Penedès\nPublicat el Dimecres, 20 Febrer 2019 12:34 | Imprimeix | Correu electrònic\nLa iniciativa prové del Pacte Comarcal per l'Ocupació al Garraf; en concret de la seva 3a línia estratègica, que es centra en la Formació, i encara més en la primera de les mesures, que preveu la creació d'un consell de la formació del Garraf. La posada en marxa d'aquest Consell també obeeix a la necessitat de promoure un espai d'interrelació entre els diferents segments de la formació no obligatòria.\nTots els centres de formació ocupacional i tots els centres que imparteixen cicles de formació professional han participat en la posada en marxa del nou Consell. Amb ells estaven altres instituts de secundària, les organitzacions sindicals UGT i CCOO, com també la FEGP, l'Escola Oficial d'Idiomes, l'Escola Municipal d'Art i Disseny, l'Escola de Direcció d'Empresa, el Centre de Formació d'Adults Teresa Mañé i l'Inform Sefed.\nLa coordinació d'aquest nou espai de participació va a càrrec de l'Agència de Desenvolupament NODE Garraf, de la mà del Consell Comarcal. Tot just la presidenta de NODE Garraf, Rosa Huguet, i la del Consell Comarcal, Glòria Garcia, van intervenir en el decurs de la sessió.\nCom a primeres conseqüències s'espera l'establiment de programes conjunts de cooperació entre els diferents replans de la formació. En conjunt, la missió del Consell de la Formació Professional, Ocupacional i Universitària del Garraf serà dotar la comarca d'un sistema més adequat per la professionalització i l'assoliment de competències que ajudin els ciutadans en la seva trajectòria laboral com també en l'accés a llocs de treball en les millors condicions.


Avui ha començat la perforació del túnel de ... - Govern.cat\nquery_builder 20 juny 2003 13:49\nAvui ha començat la perforació del túnel de la L9\nEl conseller Mas ha presentat a Can Zam la mascota de la línia i ha batejat la tuneladora\nEl conseller en cap, Artur Mas, i el conseller de Política Territorial i Obres Públiques, Felip Puig, acompanyats per l’alcalde de Santa Coloma de Gramenet, Bartomeu Muñoz, han presidit avui l’acte d’inici de perforació de la Línia 9 a Can Zam.\nAbans de donar el senyal d’arrencada de la tuneladora que perforarà el subsòl, el conseller Mas ha descobert una lona on s’ha mostrat per primera vegada la mascota de la L9. Posteriorment, ha batejat la tuneladora que ha rebut el nom de Besi.\nConcurs per trobar la mascota\nEl departament de Política Territorial i Obres Públiques va convocar un concurs entre els estudiants de les escoles de disseny de Catalunya per trobar la mascota de la Línia 9. El jurat estava integrat per representants de les federacions d’associacions de veïns de Badalona i L’Hospitalet de Llobregat, el president del FAD, Juli Capella, publicistes, dissenyadors i dos representants de la Generalitat. S’hi van presentar 52 candidatures que optaven a dos primers premis de 1.500 € i cinc càmeres digitals per als cinc finalistes Finalment, les dues candidatures guanyadores són obra del mateix dissenyador, Gorka Aizpurua, estudiant de l’Escola Eina. El jurat ha valorat la idea d’unió de les persones dels dos extrems de la línia, el Besòs i el Llobregat, i el seu aspecte modern i innovador.\nLa tuneladora Besi\nEls noms de les dues grans tuneladores de la L9 fan referència a aquesta connexió entre els dos extrems de la regió metropolitana de Barcelona. Així, la tuneladora que ha entrat avui en funcionament s’ha batejat amb el nom de Besi, diminutiu de Besòs, que és la zona on comença a tunelar. D’aquí unes setmanes es batejarà l’altra gran tuneladora de la línia amb el nom de Llobri, diminutiu de Llobregat, que és la zona on aquesta tuneladora acabarà la seva excavació.\nDiàmetre d’excavació: 11,95 metres\nLongitud total: 130 metres\nPes total: 2.152 tones\nVelocitat cap de tall: 3,7 rotacions per minut\nAvanç de perforació previst: 5-10 metres/dia\nLa tecnologia que utilitzen aquestes tuneladores permet excavar i revestir el túnel a la vegada. Mentre la roda frontal (cap de tall) gira, el material que s’extreu surt a l’exterior (boca del túnel) mitjançant una cinta transportadora. A mida que va avançant, la tuneladora va col·locant les peces que recobreixen el túnel, les dovelles, i va formigonant. Les dovelles, que es fabriquen a la mateixa obra, arriben a través d’un tren. La utilització d’aquest tipus de procediment redueix molt el temps d’execució dels treballs, a la vegada que minimitza els assentaments i les sobreexcavacions ja que té molt limitada l’àrea de treball.\nLa L9 compta amb dues grans tuneladores que són les encarrregades de fer la part principal de la infraestructura. Una ha estat construïda per una empresa alemanya i l’altra per una empresa francesa. Donades les seves grans dimensions, van arribar per carretera les peces petites i per vaixell les més grans.\nLa nova línia 9 que està construint la Generalitat de Catalunya serà la línia de metro més llarga d’Europa amb gairebé 43 quilòmetres. Tindrà un tronc comú i dos ramals a cada extrem. Constarà d’un total de 46 estacions, de les quals 16 seran punts de correspondència amb altres modalitats de transport, les línies de TMB, FGC i els serveis de rodalies de RENFE. Al llarg del recorregut també connectarà amb la futura línia d’alta velocitat, la Fira de Barcelona i la futura ciutat judicial.\nD’extrem a extrem, la L9 permetrà unir amb metro Badalona i l’aeroport d’El Prat i Santa Coloma de Gramenet amb la Zona Franca.\nLa demanda prevista s’ha calculat en uns 90 milions de passatgers anuals. La inversió total se situa prop dels 2.248 MEUR. Es preveu que s’acabi el 2007.\nLa L9 cobrirà les necessitats de transport públic de zones d’alta densitat amb importants deficiències de servei, com és el cas dels barris de Badalona i Santa Coloma, la part alta de Barcelona (els barris de Sarrià i Pedralbes), l’Hospitalet de Llobregat, la Zona Franca, el Prat de Llobregat i l’aeroport.\n- Longitud: 42,600 km\n- Nombre d’estacions: 46\n- Inversió total:2.248 MEUR\n- Tràfic de viatgers: 90 milions de viatgers/any\n- Període de construcció: 2002-2007\nMacota guanyadora i finalistes 309


Lleida prioritza les zones de baixes emissions i el transport i mobilitat sostenibles per als projectes Next Generation – La Manyana\nLleida prioritza les zones de baixes emissions i el transport i mobilitat sostenibles per als projectes Next Generation\nLa Paeria presenta 10 actuacions per valor de 16,5 MEUR amb l'objectiu d'acostar-se a un model de "ciutat intel·ligent"\nACN / Pla tancat de l'alcalde de Lleida, Miquel Pueyo, en roda de premsa a la Paeria, el 8 d'octubre de 2021.\nL’Ajuntament de Lleida ha presentat 10 actuacions amb un finançament total de 16.506.921 euros a la primera línia d’ajudes dels projectes amb fons europeus Next Generation. Es tracta principalment de propostes centrades en la implantació de zones de baixes emissions, la transformació digital i el foment del transport i la mobilitat sostenible. L’alcalde Miquel Pueyo ha destacat que Lleida “no pot ni vol” deixar escapar l’oportunitat d’aquests fons per tal d’acostar-se a un model de “ciutat intel·ligent, tecnològica i sostenible”. Per aquest motiu han decidit competir a totes les categories amb “projectes sòlids i coherents”. El govern no preveu conèixer la quantitat exacta de diners que acabaran rebent fins, com a molt aviat, finals d’any.\nPueyo ha explicat que són actuacions molt “ambicioses” però a la vegada “coherents” i orientades a les necessitats de la ciutadania. D’aquesta manera, s’ha referit a models de transport sostenibles i la “descarbonització de la ciutat” amb mesures com la promoció del transport públic, l’ampliació de zones per a vianants i la millora dels carrils bicis. En aquest sentit, els projectes preveuen noves voreres, més espais segurs per a vianants, una reducció dels carrils de vehicles i aposta per a carrils bus per provocar un “canvi de xip” als ciutadans i fer que el transport públic sigui el més utilitzat a la ciutat, així com també la bici i les rutes a peu.\nSegons Pueyo, és un “canvi global” que altres ciutats estan tirant endavant i tot Europa i el planeta en conjunt estan plantejant davant el canvi climàtic. L’equip de govern no preveu saber, almenys fins a final d’any, la quantitat exacta de diners que rebran per poder tirar endavant els projectes. Pot ser una part o el 100%, però s’estima que podria ser d’entre un 80 o un 85%.\nEls projectes es divideixen en dos blocs. Un primer que inclou la implantació d’una zona de baixes emissions (ZBE) entre la LL-11 i el Segon Passeig de Ronda, que inclou la renovació de parquímetres per a tarificació segons etiqueta ambiental, sensors ambientals i càmeres per regular l’accés amb un pressupost d’1’1 MEUR; nous eixos de vianants, bicicletes i transport públic a Rambla d’Aragó, Prat de la Riba i Alcalde Rovira Roure amb un pressupost de 2,6 MEUR; i eixos de carril bici i vianants a l’accés al polígon el Segre i a les escoles Espiga, Sant Jordi – Manuel de Monsuar i Camp Escolar amb un pressupost d’1,4 MEUR.\nTambé al bloc 1 hi ha el projecte per adquirir 5 autobusos elèctrics per a substituir-ne 5 de dièsel a més de la instal·lació de 6 punts de recàrrega amb un pressupost de 3,6 MEUR; i la transformació digital del transport públic a través de la renovació del sistema de cobertura i informació amb nous sistemes de pagament amb el mòbil i l’optimització de rutes de transport en funció de la demanda, amb un pressupost d’1,2 MEUR.\nAl bloc 2 hi entra el projecte de renovació de parquímetres per a implantar la tarificació segons etiqueta ambiental amb un pressupost de 737.504 euros; l’adquisició de dos vehicles elèctrics per a substituir-ne dos de dièsel, més dos punts de recàrrega fixes a les cotxeres amb un pressupost d’1,3 MEUR; la priorització dels vianants a través de camins escolars i eixos de barri amb un pressupost d’1,9 MEUR; la creació d’eixos per a vianants i ciclistes per accedir al complex de la Caparrella i al Parc Científic i Tecnològic i la prolongació dels eixos de vianants i ciclistes al polígon industrial El Segre amb un pressupost d’1,8 MEUR; i un eix de vianants de Rambla Ferran i l’avinguda Francesc Macià per valor de 539.466 euros.\nEl gran consum obre la porta a un increment en els preus per l’encariment de les matèries primeres\nEl president de l'Associació d'Empreses de Fabricants i Distribuïdors (AECOC), Ignacio González, ha alertat aquest dimecres d'un increment dels preus...\nEl decret de renovables vol “minimitzar l’impacte social” dels projectes amb un major rol per als afectats\nEl nou decret llei de les energies renovables pretén "minimitzar l'impacte social" dels projectes oferint un paper més actiu de...\nEl Govern vol que el grup de treball de la Comissió Bilateral abordi Rodalies i Via Laietana a finals d’octubre\nEl Govern vol que el grup de treball tècnic de la Comissió Bilateral abordi els traspassos de Rodalies i la...\nUn ex alt càrrec d’Indústria defensa que calia mantenir clausurat el Castor per evitar la represa dels terratrèmols\nL'exdirector general de Política Energètica i Mines del Ministeri d'Indústria entre els anys 2012 i 2014, Jaime Suárez, ha refermat...


Disponible la versió digital de la "Corbella", publicació de la Plataforma per la Llengua\nLa Plataforma ha distribuït més de 25.000 exemplars de la revista\nLa Corbella és la revista semestral de la Plataforma per la Llengua, un dels principals mitjans de comunicació a través del qual difonen les seves activitats. S'hi inclouen notícies sobre les darreres campanyes i els èxits assolits, així com articles d'opinió sobre diversos temes sociolingüístics, entrevistes o recomanacions que creiem d'interès.\nAl número 34 de La Corbella trobareu una anàlisi del judici del procés i la discriminació lingüística que van viure els acusats -ara ja condemnats-, un reportatge sobre la Generació Z i la poca oferta audiovisual en català i una entrevista a la youtuber i instagramer Juliana Canet. Però no només això, també hi incloem nombrosos articles d'opinió dels membres de la Junta Executiva de l'entitat, entrevistes, recomanacions o jocs lingüístics.\nTots els seus socis rebran un exemplar als seus domicilis, i a més també poden consultar-la en format pdf a través del nostre web o llegir-la a través de la plataforma Issuu. La revista també la rebran els presos polítics condemnats al judici del procés. A més a més, La Corbella es distribueix en diverses biblioteques de Barcelona, les botigues d'Abacus i a les seus territorials de l'entitat.


És que ho saps tot! | Montsellado's BloG\nThis entry was posted on dilluns, 1 de/d' Novembre de 2010 at 9:34 am and is filed under cabòries, coses meves....\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.\n7 Responses to És que ho saps tot!\n1 Novembre 2010 a les 7:49 pm\nSegurament si que li vas aixafar una ocasió que ell portava preparada per a tu. Especialment per a tu, era el seu moment, el moment de poder-te explicar ell en a tu alguna cosa. A diferència del que, en bona lògica, passa la resta del temps.\nQuè difícil és tot!!!\nEls petits són tant exigents com nosaltres i pràcticament tenen les mateixes necessitats o més.\nÀnims per a la mama!\n1 Novembre 2010 a les 10:54 pm\nRealment és complicat encertar-la. En tot cas, no deixa de ser curiós constatar que de vegades el més intel·ligent que es pot fer és “fer-se el tonto”.\n2 Novembre 2010 a les 12:36 pm\nEl més complicat del aprendre és saber que cal “desaprendre”, hi ha un munt de coneixements i pre-concepcions a “desaprendre”.\nA mi també m’has enxampat amb la pregunta…\n2 Novembre 2010 a les 2:40 pm\nun concepte que s’ha posat molt de moda últimament. N’he de desaprendre tant!\n2 Novembre 2010 a les 5:22 pm\nAi quina fila! Entre oblidar el que he après malament, reaprendre el que em van ensenyar incorrectament i dissimular el que (crec que) sé… no sé (però literal, eh! NO SÉ) 😉\n3 Novembre 2010 a les 11:13 am\nJo no sé en què s’assemblen un elefant i un llit 😦\n3 Novembre 2010 a les 11:42 am\nMmmmm… de fet, jo tampoc… ho hauré de preguntar al nano 😀


Institucions penitenciàries assegura que els funcionaris van continuar amb la seua jornada de treball després de l'incident.\nInterns del Centre Penitenciari de Picassent han agredit tres funcionaris durant un escorcoll per a comprovar si els reclusos portaven substàncies prohibides, segons fonts d’Institucions Penitenciàries i el sindicat CSIF.\nEls fets van ocórrer a primera hora de la vesprada d’este diumenge, quan el cap de servici del mòdul 8 de la Unitat de Compliment realitzava un escorcoll juntament amb dos funcionaris perquè sospitaven que uns reclusos podien estar en possessió de substàncies prohibides. En eixe moment, un d’ells va començar a “actuar de forma agressiva” i un segon intern se li va sumar, segons han explicat des d’Institucions Penitenciàries a Europa Press.\nEls treballadors van aconseguir reduir els interns i ficar-los de nou en la seua cel·la. Una vegada en les seues cel·les, van sol·licitar reforços i, juntament amb altres funcionaris, van reduir de nou els presos i els van conduir a aïllament. Institucions Penitenciàries ha detallat que, després de l’agressió, els tres funcionaris van continuar amb la seua jornada de treball.\nD’acord amb este succés, el sindicat CSIF ha alertat del “desemparament” que pateix el col·lectiu de treballadors del centre penitenciari Antonio Asunción, a Picassent.\nLa central sindical, en un comunicat, ha denunciat la “manca de treballadors i dèficit en formació”. Ha reivindicat una “formació presencial adequada per a la realitat del medi i que abaste la totalitat dels funcionaris”. CSIF també retrau “falta de mitjans materials, com un vestuari no apte per a este treball o uns guants d’escorcoll compromesos per la Secretaria General i que no proporcionen”.\nAixí mateix, el sindicat ha assegurat que ha demanat la compra de pistoles elèctriques per al “seu ús només davant estes situacions, que ja s’està adquirint per a les Forces i Cossos de Seguretat de l’Estat i que es nega als funcionaris de presons”.


Propietats i Habitatges en lloguer a Alicante - Inmo Real Spain\nTipus de propietat Pisos - TotsEstudisApartaments--> sota--> ÁticsDúplex--> Átics Cases - TotsCases--> adossatXalets--> Independents--> adossatBungalows--> adossatViles--> Independents--> adossatCountry Properties--> Rústic Negocis - TotsBusiness Garatges i trasters - TotsGarages\nOportunitat! Fantàstic estudi al centre de Torrevieja reformat a marca nova amb vistes clares al parc, piscina comunitària, envoltat de tots els serveis i a 500m...\nPis cantonera de 76 m2 distribuïts en 3 dormitoris, saló-menjador, bany i cuina amb galeria, es troba a l'entresolat. La casa es troba en una ubicació immillorable,...\nXALET TOTALMENT REFORMAT AMB PISCINA\nXalet totalment reformat a Los Balcones, Torrevieja. La propietat disposa d'una parcel·la de 370m2 amb piscina privada de 32m2. A l'interior de la propietat trobarem...\nGRAN DÚPLEX AMB GARATGE I PISCINA COMUNITÀRIA A POCS METRES DE LA PLATJA\nGran dúplex amb garatge i piscina comunitària a pocs metres de la platja consta de: 2 habitacions 2 banys complets Sala cuina independent es venen totalment...\nBonic apartament amb piscina comunitària a prop de la platja\nProp del mar Piscina\nApartament una de les millors zones de Torrevella, a la urbanització totalment tancat i privat, té una gran piscina comunitària i zones verdes per gaudir de l'estiu. És molt a prop de tots els serveis, a 3 minuts a peu del centre comercial TORREMARINA on trobareu bars, restaurants, diferents comerços i serveis, supermercats, bancs etc.... Davant de la parada d'autobús amb accés a transport i totes les àrees de la ciutat. L'apartament situat al primer pis amb ascensor, disposa de 2 dormitoris, 1 bany, cuina totalment equipada, amb barra americana amb accés al saló menjador, terrassa de 10 m2 amb sol tot el dia per la seva OrientaciÃ sud-est. La propietat és com nou amb molt poc ús, només 2 setmanes a l'any, l'estat general és excel·lent.\nELEGANT VILA AMB PISCINA PRIVADA I GRAN PARCEL.LA A ESCASSOS METRES DE LA PLATJA\nProp del mar Gran parcel·la Inclou garatge Piscina privada\nLuxosa i gran Vil·la, es compon de 288 metres quadrats, 2 plantes, amb 4 dormitoris, 3 banys, 2 amplis salons, una cuina independent, un menjador, una biblioteca, una sala de billar amb bar, un safareig, una sala de bugaderia, un garatge. La parcel·la és de 1000 metres quadrats, hi ha una piscina privada, molts arbres bonics, barbacoa i zona d'esbarjo, plaça de garatge.\nCOQUETA BUNGALOW A LA PLANTA BAIXA AMB PORXO D...\nAPARTAMENT AMPLI I LLUMINÓS AMB TERRASSA GRAN ...\nBonic apartament totalment moblat a pocs metres de la pl...\nApartaments espaiosos i situat a pocs metres de la platj...\nBUNGALOW-DÚPLEX COQUETO EN PLANTA ALTA AMB VIS...


L’adéu d’un símbol – El Maky\nPosted on 9 agosto 2007 by Maky\nAvui m’he despertat amb la noticia de que en Nicolau Casaus havia mort a la edat de 94 anys, després d’uns anys on la seva delicada situació el va fer apartar del dia a dia barcelonista.\nSens dubte si amb algun personatge m’he de quedar dels últims 30 anys del barcelonisme, sens dubte aquest es el Senyor Casaus, per damunt fins i tot del president quasi a perpetuïtat que va ser el Nuñez, el quasi còmic Joan Gaspart o l’elefantet Joan Laporta, ell millor que molts ha entès el que significa ser del Barça i ser català.\nQui no recorda el seu gran pur havà viatjant amb els futbolistes per tots els camps d’Espanya i del món sencer. Aquella flama d’avi etern que molts ens feien recordar que el futbol es més que 11 jugadors donant cops a una pilota.\nDes de el meu humil blog vull donar un adéu molt respectuós al Senyor Nicolau Casaus, molts personatges futbolístics haurien d’aprendre d’aquest gran home.\nBlog barça, català, fútbol\nVisca les autopistes\nRecordatorio o cheque para la cuenta corriente


La independència és el valor dels pobles més preuat | Joan Sala Vila - somGranollers\nLa independència és el valor dels pobles més preuat\nDilluns, 21 de setembre de 2020 | 19:40h\nSer independent és un dret natural de tot ésser humà. No el perd en formar part d’una col·lectivitat política. Com gestiona un català la seva llibertat, per exemple, en un Estat com l’espanyol? Dit d’una altra manera, com respecta l’Estat la llibertat d’un català? La resposta de l’Estat serà complint la llei. Personalment penso que aquesta resposta és una fugida al buit. Li dono moltes voltes al tema i no trobo la resposta a la pregunta de si és possible ser de veritat independent formant part d’un poble que no és el teu, perquè Espanya no és el meu poble.\nTal com funciona la política al segle XXI, la independència dels pobles es pot assolir amb un percentatge de vots superior al 51%. I m’he preguntat, com s’ha de fer a Catalunya per superar aquest percentatge? Sóc independentista, però els partits demòcrates que són el punt d’arrencada per assolir la independència no convencen. Només les persones poden. És imprescindible crear una ambient creïble i desitjable de llibertat. La garantia és la veu del poble. Els ciutadans independentistes convençuts han de carregar sobre les seves espatlles aquesta responsabilitat. És imprescindible fer desitjable la independència i el primer pas és fer-la creïble.\nEl primer argument de credibilitat rau en l’exemple. Som tots els independentistes una bona imatge cívica? Es diu que una imatge val per mil paraules. Som capaços els independentistes de pronunciar mil paraules sense que els oients s’aixequin de la cadira? Parlant es pot donar una bona imatge. Dissortadament també pot ser dolenta. La paraula d’un respectuós amb l’altre és escoltada. És important la paraula. Els independentistes que no som de cap partit, sent demòcrates, podem fer una bona tasca. La nostra tasca ha de ser útil per als partits independentistes i s’és útil des de la democràcia en llibertat cap a la independència. Penso que a casa nostra aquest moviment l’ha de liderar l’ANC. Granollers per la independència ha de moure’s en la creació d’una humanitat lliure, justa, solidària i creativa. La independència és el valor dels pobles més preuat.


Cerro Gordo (Carolina del Nord) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCerro Gordo (Carolina del Nord)\n34° 19′ 20″ N, 78° 55′ 41″ O / 34.3222°N,78.9281°O / 34.3222; -78.9281\nCerro Gordo és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia una població de 244 habitants.\nSegons el cens del 2000, Cerro Gordo tenia 244 habitants, 90 habitatges i 68 famílies. La densitat de població era de 124 habitants per km².\nDels 90 habitatges en un 34,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,3% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 22,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.\nLa renda mediana per habitatge era de 20.000 $ i la renda mediana per família de 28.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.964 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 12.447 $. Entorn del 21,7% de les famílies i el 22,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nBoardman (13 km)\nChadbourn (9 km)\nFair Bluff (10 km)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cerro_Gordo_(Carolina_del_Nord)&oldid=19038173»


Els correus electrònics lliurats com a part d'aquesta tàctica afirmen que provenen de la divisió australiana de l'organització benèfica internacional The Salvation Army. Demanen als usuaris que revisin la suposada factura adjunta al correu electrònic. El nom del fitxer adjunt pot ser semblant a "payment _0833.html". Intentar obrir-lo porta els usuaris a un lloc fals d'Office 365 que en realitat és una pàgina de pesca. Allà, es demana als usuaris que proporcionin el seu correu electrònic, telèfon o nom de Skype, així com la contrasenya associada per accedir al fitxer de "factura". Qualsevol informació introduïda a la pàgina estarà disponible per als estafadors.\nA part d'intentar vendre les dades de les víctimes, les persones darrere dels atacs de pesca també podrien utilitzar-les per ampliar el seu abast i comprometre comptes d'usuari addicionals. Poden utilitzar els comptes de les xarxes socials per difondre informació errònia o amenaces de programari maliciós, mentre que els fons emmagatzemats als comptes bancaris i financers es podrien desviar, provocant pèrdues monetàries considerables.\nHome > 'Salvation Army' Email Scam


Exposició: Gianni Rodari - Castello.cat\n24/02/2021\tBiblioteca, Setac\nL’exposició Gianni Rodari del Servei de Biblioteques de la Diputació de Girona es podrà visitar a Castelló d’Empúries del 23 a l’ 11 de març, en horaris d’obertura de la biblioteca Ramon Bordas i Estragués.\nL’any passat es va celebrar el centenari del naixement d’aquest autor, que ha estat considerat un obrer de la fantasia. Rodari va demostrar que la brevetat pot generar bones històries. La trama dels seus contes són jocs senzills i plens d’humor, a l’abast de tots els nens i nenes. Moltes de les seves obres literàries versionen elements de la literatura tradicional i permeten al lector plantejar-se el final dels contes amb perspectiva crítica.\nL’any 1970 va guanyar el premi internacional Hans Christian Andersen, considerat el premi Nobel de la Literatura Infantil.\nL’exposició s’acompanya d’una guia que podeu consultar a https://tuit.cat/rx5C7 i molts d’aquests llibres els podeu trobar a la nostra biblioteca i demanar en préstec.


Martí Gironell, Premi Ramon Llull 2018, presenta “La força d’un destí” | Confraria del Cava\nL’acte, que organitza la Confraria del Cava, es farà dijous 22 de març a les 7:30 de la tarda al celler de la Fassina de Can Guineu\nSant Sadurní d’Anoia, 19 de març del 2018-. El periodista i escriptor Martí Gironell serà el dijous 22 de març a Sant Sadurní d’Anoia per presentar el seu darrer llibre “La força d’un destí”. L’obra, que ha estat guardonada amb el Premi Ramon Llull 2018, es presentarà a les 7:30 de la tarda al celler de la Fassina de Can Guineu. La presentació del llibre anirà a càrrec de la també periodista i presentadora del TN Migdia, Raquel Sans, que conversarà amb l’autor. En acabar s’oferirà una copa de cava.\nL’acte, que ha organitzat la Confraria del Cava Sant Sadurní, compta amb la col·laboració del Patronat de Turisme de Sant Sadurní, el CIC Fassina, l’Editorial Columna, la Llibreria Jepi, el celler Jean Leon i Càtering Cal Blay.\nAbans que Martí Gironell, han presentat els seus llibres de la mà de la Confraria del Cava altres escriptors com Rafel Nadal, Pilar Rahola o Lluís Foix.\nSINOPSI DE “LA FORÇA D’UN DESTÍ”: Amb vint-i-un anys, Ceferino Carrión fuig de l’Espanya franquista, grisa i asfixiant, buscant aires nous. Després d’intentar-ho diverses vegades aconsegueix embarcar a bord d’un vaixell al port de Le Havre, a França, en direcció als Estats Units, per fer realitat el seu somni. A Nova York canviarà d’identitat i es convertirà en ciutadà nord-americà amb el nom de Jean Leon. A punt de ser cridat a files per anar a la guerra de Corea, torna a fugir a Hollywood, on un seguit de cops de sort el porten a viure a un pam de la glòria, a tocar de les estrelles de cinema que admira i de qui es convertirà en amic i confident. Amb James Dean projecten un restaurant plegats i malgrat la seva mort obrirà La Scala, un establiment que es convertirà en el referent del Hollywood dels anys cinquanta i seixanta, amb estrelles habituals com Paul Newman, Warren Beatty, Marilyn Monroe, Elizabeth Taylor o els Kennedy.


Celrà acull del 10 al 13 una nova edició del cicle Desembrendansa - Diari de Girona\nLa proposta dedicada a la dansa contemporània se centrarà en la formació, l'exhibició i la creació\nddg. girona 04.12.2020 | 00:43\nCelrà acull del 10 al 13 una nova edició del cicle Desembrendansa Diari de Girona\nDel 10 al 13 de desembre se celebrarà a Celrà la cinquena edició del cicle de dansa Desembrendansa, inevitablement marcada per la pandèmia i les restriccions al sector cultural. Enguany el cicle ja s´havia previst com una edició especial per celebrar el cinquè aniversari i, malgrat que pel context actual no serà exactament com la que es va dissenyar d´inici, mantindrà la dansa contemporània com a protagonista dels seus tres eixos centrals: la formació, l´exhibició i la creació.\nDurant quatre dies, la mostra impulsada per l´Àrea de Cultura del consistori amb la col·laboració de l´Escola Municipal de Dansa de Celrà i L´Animal a l´Esquena, tindrà lloc en localitzacions del municipi com el Mas Espolla, la plaça de l´Església, l´interior de l´església, el Teatre L´Ateneu de Celrà, la Biblioteca Municipal i la Fàbrica de Celrà.\nSi la normativa sanitària ho permet, els espectacles de sala i de carrer previstos al cicle d´enguany es complementaran amb diversos tallers, dirigits a joves a partir de catorze anys i adults, que impartiran les ballarines i creadores convidades, on es treballaran diversos llenguatges artístic i de moviment.


Borràs, a ERC: "Què més ha de passar perquè entenguem que hem d'anar junts?" La República\nBorràs, a ERC: “Què més ha de passar perquè entenguem que hem d’anar junts?”\n“Què més ha de passar perquè entenguem que hem d’anar junts?”. Així de contundent s’ha dirigit la número 2 de la llista de JxCat a les eleccions espanyoles, Laura Borràs, […]\nLa número 2 de JxCat al Congrés, Laura Borràs, a l'acte al Fòrum Europa Tribuna Catalunya, el 10 d'abril de 2019 (Horitzontal)\n“Què més ha de passar perquè entenguem que hem d’anar junts?”. Així de contundent s’ha dirigit la número 2 de la llista de JxCat a les eleccions espanyoles, Laura Borràs, a ERC, durant la conferència d’aquest dimecres al matí al Fòrum Europa Tribuna Catalunya. L’exconsellera ha insistit en la llista unitària per a les europees, dos dies després que Toni Comín i Clara Ponsatí se sumessin a la candidatura de JxCat a l’Eurocambra que encapçala Carles Puigdemont. Borràs ha recordat que el 1936 el president del Govern, Lluís Companys, i el seu executiu ja van ser empresonats, i que la unió de partits de la coalició del Front Popular va permetre l’amnistia, després de guanyar les eleccions.\nLa número dos de Junts per Catalunya també ha assegurat que parlarà en català al Congrés dels Diputats, tot i que el reglament de la cambra baixa no ho permeti. “Si veritablement es creguessin el que diu la seva Constitució, la protecció de les llengües de l’Estat també hi queda recollida. Però aquesta voluntat de prohibir sistemàticament parlar en català al Congrés o al Senat… Jo ho intentaré, no sé què passarà”, ha afirmat.


Programa de Cultura - Xarxa Vives d'Universitats\nEn el marc del programa de Cultura s’analitzen estratègies de promoció de la participació de la comunitat universitària en les activitats culturals i s’impulsen esdeveniments culturals conjunts.\nCarta d'Universitats i Cultura\nLa Carta d’Universitats i Cultura presenta un marc comú de referència per a l’establiment d’estratègies en la política cultural de les universitats. El document, referendat pel Consell General de la Xarxa Vives, és el resultat d’un procés col·laboratiu d’anàlisi, reflexió i debat al voltant de la dimensió cultural de les universitats, en què han participat més de seixanta expertes i experts que desenvolupen la seua tasca als òrgans de govern universitaris i als equips responsables de la gestió d’aquest àmbit. La premissa que ha acompanyat el projecte en totes les fases ha estat entendre la cultura com una funció irrenunciable de les universitats, de servei públic, com ho són la docència i la investigació.\nLa Carta d’Universitats i Cultura té una vocació pionera i de lideratge, que pretén cimentar les decisions que donaran resposta als reptes que planteja la cultura a les universitats del segle XXI. Representa el desenvolupament al més alt nivell d’una estratègia comuna que ens permeta conduir el debat sobre la gestió i el paper de la cultura universitària a l’espai europeu d’educació superior.\nEl document s’estructura, principalment, en cinc blocs:\nLa dimensió cultural de la Universitat\nLa Biennal de Teatre Universitari de la Xarxa Vives és una mostra interuniversitària i itinerant, oberta al públic, que es desenvolupa sota el format d’una marató d’actuacions on cada universitat participant representa una obra de no més de 50 minuts. El format de marató permet al públic assistent gaudir d’una variada oferta teatral durant una mateixa jornada. A més, la Biennal facilita que els grups de teatre universitaris compartisquen coneixements, experiències i es formen a través de diferents tallers i cursos que s’organitzen en el marc de l’activitat. La primera edició va tindre lloc el 4 de juliol de 2018 al Centre Cultural La Nau de la Universitat de València. La propera edició serà acollida per la Universitat d’Alacant.\nConcert de Sant Joan ''Música de poetes''\nEl Concert de Sant Joan “Música de poetes” és una iniciativa que naix com una mostra d’agraïment a tota la comunitat universitària per l’esforç realitzat durant la crisi sanitària provocada per la Covid-19. Amb aquest concert, les universitats de la Xarxa Vives reivindiquen el paper de la cultura a la Universitat i es reafirmem en que només des de l’educació, la ciència i la cultura es pot donar una resposta als reptes que s’afronten col·lectivament.\nEl 23 de juny de 2020, des de les 11:30 h, el concert de Sant Joan “Música de poetes” va reunir a cantautors catalans, valencians, balears i andorrans, que interpretaren en directe a Instagram les seues versions preferides de la poesia en català musicada.\nEl programa de Cultura de la Xarxa Vives d’Universitats contribueix als ODS:\nLa Comissió de Cultura i el Grup de Treball de Gestió Cultural de la Xarxa Vives organitzen periòdicament activitats, jornades, debats, seminaris i tallers multidisciplinars i interuniversitaris, distribuïts arreu del territori.\nConsultar Fòrum Vives de Cultura\nEl desenvolupament del programa de Cultura correspon a:\nComissió de Cultura Grup de Treball de Gestió Cultural\nNotícies relacionades amb el programa de Cultura


Parcs de Catalunya > Aigüestortes i Estany de Sant Maurici > Visiteu-nos\nEl Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici es troba situat a l'extrem nord-occidental de Catalunya, en plena serralada dels Pirineus. Si esteu pensant en venir al Parc aquí us explicarem com podeu fer-ho: Primer cal saber com arribar-hi, en transport públic o en vehicle particular.\nA la guia de visita trobareu informació d'utilitat per facilitar-vos una bona estada. El Parc Nacional és un indret que convé conèixer a peu, i en la mesura de les possibilitats de cadascú tothom pot trobar una opció adequada als seus interessos.\nUs recomanem participar en els itineraris guiats, la millor manera de conèixer el parc: Consulteu l'agenda d'activitats abans de la vostra visita per veure si coincideix amb alguna de les opcions que us proposem.\nNo oblideu que esteu en un espai natural protegit, consulteu l'apartat de normativa per saber que podeu fer i quines accions no estan permeses a l'interior del parc per evitar-vos problemes.\nAjuntament de La Guingueta d’Àneu\nAjuntament d’Alt Àneu\nAlta Ribagorça (Consell Comarcal)\nPallars Jussà (Consell Comarcal)\nPallars Sobirà (Consell Comarcal)\nVal d’Aran (Conselh Generau)


«A Tot MAM!» retorna el jazz a la sala Els Carlins amb Enrique Oliver Quartet - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n«A Tot MAM!» retorna el jazz a la sala Els Carlins amb Enrique Oliver Quartet\nEl col·lectiu manresà i A Tot Jazz Cardona s'uneixen per programar un cicle que tornarà l'any que ve amb un format reduït de tres concerts a la Plana de l'Om\nsusana paz | manresa 02.10.2020 | 23:05\nEnrique Oliver (saxo tenor) actuarà amb Marco Mezquida (piano), Martín Leyton (contrabaix) i Ramon Prats (bateria) el 18 d'octubre imatge promocional\nEnrique Oliver (saxo tenor) actuarà amb Marco Mezquida (piano), Martín Leyton (contrabaix) i Ramon Prats (bateria) el 18 d'octubre\nEl desembre de fa un any, el certamen MAM presentava la seva segona edició amb la intenció de fer de Manresa una plaça forta de jazz amb un circuit estable on programar «propostes atractives i arriscades» que no solen arribar a la ciutat. Però el cicle, nascut el 2018 del col·lectiu Música Activa de Manresa (MAM), va haver de suspendre's a mig curs per la pandèmia: el 13 de març havia d'actuar a Els Carlins el trio M.A.P., un dels plats forts d'un cicle que el maig ja es va cancel·lar definitivament. Però el MAM torna a la càrrega. Primer, amb un concert de luxe, aquest octubre, i després, amb la mirada posada en el primer trimestre de l'any que ve per recuperar el festival manresà.\nEl concert que retorna el MAM a l'activitat l'organitzen unint esforços amb l'associació A Tot Jazz Cardona i amb un dels millors saxofonistes de jazz de l'Estat espanyol, el malagueny Enrique Oliver (saxo tenor), que actuarà en formació de quartet, acompanyat de tres primeres espases del gènere: Marco Mezquida (piano), Martín Leyton (contrabaix) i Ramon Prats (bateria). Mezquida i Prats ja havien d'actuar en el concert del dia 13. Com explica el també saxofonista manresà Joan Mas, un dels fundadors de MAM, «la idea és pal·liar la cancel·lació de la temporada programant un gran concert fent pinya amb l'associació cardonina. Serà, també, una manera de provar les noves mesures i la resposta del públic».\nA Tot MAM!, títol de la proposta concertística, se celebrarà el 18 d'octubre a la sala Els Carlins de Manresa. Enrique Oliver Quartet hi actuarà a les 7 de la tarda. Un concert, assenyala Mas, que s'ha pogut fer «amb la col·laboració de tothom: de l'Ajuntament de Manresa fins a PianoConcert, passant pels Carlins i el Kursaal, on es poden comprar les entrades» al preu de 15 euros, 5 per a menors de 25 anys. També es podran adquirir a la taquilla dels Carlins el mateix dia.\nLa idea de portar Oliver sorgeix, explica Mas, quan el mateix músic «em va comentar que tenia unes dates lliures en la gira de presentació del seu nou disc, Incerteza. Amb A Tot Jazz vam pensar que encaixava perfectament per aquest retorn musical». L'entesa amb l'entitat cardonina, diu Mas pot tenir llarg recorregut; també, la col·laboració amb d'altres entitats afins.\nCircuit MAM 2021\nEl cicle de jazz tornarà l'any que ve, explica Mas, en un format més reduït: en comptes de sis concerts en sis mesos (del gener al juny) en sis espais de la capital del Bages, ara en seran tres, del gener al maig, un cada dos mesos, i concentrats a l'Espai Plana de l'Om. «El cicle continua viu encara que sigui amb menys propostes», diu Mas. Si la pandèmia no ho impedeix, el MAM farà la nova presentació a final de desembre, com en els darrers dos anys. La crisi de la covid ha suposat, assegura Mas, «un autèntic daltabaix per als músics. El jazz ja estava tocat. Ara continuen els grans noms i la resta fan el que poden per sobreviure».\n«Incerteza», un treball liderant el propi quartet. Cultures


Com utilitzar endolls de Àustria a Filipines\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Àustria a Filipines en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Àustria a Filipines sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


Mitjançant aquesta assignatura, que forma part de la matèria d’Expressió Artística, l’estudiant podrà treballar els fonaments teòrics i pràctics del color i entendre’l com a eina bàsica de coneixement, comprensió, pensament, comunicació i investigació. Es treballaran els components cultural, social i polític del color per tal de poder desenvolupar llenguatges creatius propis. Els continguts s’elaboraran a l’aula de taller a través d’exercicis específics de caràcter eminentment pràctic.\nCodi de l'assignatura: GDF041\nColor i actualitat\nDistingeix i usa les dimensions pictòriques, físiques, socials, culturals i polítiques del color.\nInvestiga sobre referents contemporanis per anar creant i enriquint un imaginari personal.\nAssumeix risc en el plantejament de les propostes plantejant solucions creatives.\nFormalitza entregues que s'adeqüen als criteris dels objectius plantejats.\nCE5. Domina les tècniques de representació gràfica, les eines de representació digital, així com els llenguatges expressius i la producció formal manual específics dels diferents àmbits del disseny per poder-les aplicar de manera coherent als processos d'experimentació, de desenvolupament, de realització i de presentació dels projectes professionals\nL’avaluació serà continuada i hi haurà una única convocatòria per al lliurament de cada exercici. La nota final de l’assignatura serà el resultat de la mitjana dels següents indicadors:\nDistingeix i usa les dimensions pictòriques, físiques, socials, culturals i polítiques del color. (25%)\nInvestiga sobre referents contemporanis per anar creant i enriquint un imaginari personal. (25%)\nAssumeix risc en el plantejament de les propostes plantejant solucions creatives. (25%)\nFormalitza entregues que s'adeqüen als criteris dels objectius plantejats. (25%)\nEs valorarà tant els coneixements assolits com l’evolució personal de cada alumne i la seva implicació amb l’assignatura\nL’assistència a classe és obligatòria, essent necessària en un 70% per tenir dret a ser avaluat\nMàster en Història, Teoria i Crítica d'Art


El Barça somriu en el Gamper amb la tornada de Messi i Neymar\nEl FC Barcelona va deixar aquest dimecres a casa la 50ª edició del Trofeu Joan Gamper amb una victòria (3-0) sobre l'AS Roma que va suposar la volta a escena del trident local, uns Messi, Suárez i Neymar, que van retornar el somriure a l'aficionat culé després d'una pretemporada errant i abans de jugar-se davant el Sevilla la Supercopa d'Europa.\nNit de presentació sense res nou que oferir. La sanció de la FIFA ha impedit al quadre culé estrenar jugadors fins al proper any, per la qual cosa Aleix Vidal i Arda Turan només van saludar abans del partit que tradicionalment presenta al Barcelona davant el seu públic. Gens nou o més del mateix, alguna cosa que en aquest cas són bones notícies a la Ciutat Comtal. Va tornar la 'MSN' i amb ella l'alegria culé.\nEl Camp Nou es va vestir de gala i més en confirmar la titularitat dels tres executors d'Europa la passada temporada. Els majors culpables del triplet blaugrana van saltar d'inici i la Roma aviat va sofrir en carns el canvi d'imatge culé. I és que la pretemporada, amb tres derrotes en els últims tres partits (United, Chelsea i Fiorentina), va deixar dubtes en la convicció blaugrana, especial en defensa.\nMessi i Neymar, al costat d'un Alves i Mascherano que també van saltar d'inici, es van incorporar la passada setmana al treball. Després de perdre's la preparació amb els seus companys, els dos estilets de Luis Enrique, al costat d'un Suárez que va aprofitar la pretemporada en la qual no va poder participar l'any passat, van demostrar seguir en una altra lliga. Al Barça li faltaven peces i aquest dimecres es van deixar notar.\nDes del primer minut, el ritme i la creació blaugrana en atac va ser diferent. Neymar, Suárez i Messi es van buscar i l'argentí va tenir dues clares ocasions en els primers minuts. La Roma va aconseguir sacsejar-se l'assetjament mantenint la pilota, però les guspires dels locals van encastellar al meta Szczesny com el millor dels italians. Al final va ser un altre clàssic, una diagonal de Messi a la banda esquerra per a Mathieu i aquest per Neymar, la qual cosa va obrir el marcador (1-0).\nSense Iniesta d'inici, Rakitic -que apunta a millorar el seu reeixit primer any- i Rafinha van aportar a un atac amb autonomia i jerarquia pròpia. A més, les carreres de 'Masche' en defensa feien oblidar els descuits de la pretemporada. El Camp Nou començava a veure les coses en el seu lloc, més si cap amb el gol de Messi abans del descans.\nL'argentí , mancat de preparació, va dosar els seus moviments, encara que el piqui amb Mapou, cap amb cap i groga per a tots dos, li va donar un punt més per fer olor la sagni rival. La connexió a la vora de l'àrea que va començar Suárez per la banda dreta, amb Alves i després a Neymar, va acabar amb el '10' rematant a porta. Un gol per baixar els fums a la Roma i per al gaudi d'un tranquil·litzat seguidor blaugrana.\nJa la segona meitat va quedar per a anècdotes amb els molts canvis en tots dos equips. Després d'un reinicio més tranquil, fins al minut 60 va aguantar la tripleta de gala de Luis Enrique. Van entrar en escena els joves Munir, Sandro i Halilovic, a més de Bravo, Piqué, Alba -que es va retirar amb molèsties després de només uns minuts- Iniesta i Pedro. El de Tenerife es va portar l'ovació més generosa.\nLa sortida de 'Pedrito' sembla cantada i l'afició que pugues haver-li vist per última vegada va acompanyar per enèsima vegada els elèctrics intents del canari per trobar el gol. Va ser Rakitic qui ho va fer, amb un tremend tret des de fora de l'àrea. El Barcelona es va quedar amb el Gamper i amb les bones sensacions que ofereix la MSN, la connexió que buscarà el dimarts en Tiflis sumar el quart títol.\nAbans que la pilota comencés a rodar, l'afeccionat culé va gaudir d'un espectacle de música i focs artificials. Va ser el preàmbul de la presentació del cos tècnic i jugadors, d'un en un fins als quatre capitans: Mascherano, Sergio, Messi i Iniesta. El Gamper va unir el que va separar l'estiu, una presentació oficial i l'últim test abans de la Supercopa.


Un centenar de blanencs participen en una pedalada popular - Diari de Girona\nUn grup de participants. ddg\nUn grup de participants.\nUn centenar de persones van participar diumenge en la ja tradicional Pedalada Popular, el primer dels actes inclosos a la Setmana Europea de la Mobilitat, que s'està celebrant a Blanes fins al proper diumenge, 22 de setembre. Ciclistes de totes les edats van fer un recorregut pel nucli urbà de la vila, així com per diversos camins dels afores i pels carrers del Pla Parcial Costa Brava.\nDes de quarts de 10 del matí es van començar a fer les inscripcions gratuïtes davant del Banc dels Músics del passeig de Mar, on se'ls lliurava una matrícula acreditativa que utilitzen un vehicle respectuós amb el medi ambient.\nEls ciclistes van seguir un festiu trajecte de poc més de 10 quilòmetres escortats en tot moment per diversos agents de la Policia Local de Blanes, que van vetllar per la seva seguretat. Al llarg del matí també van estar en funcionament al passeig del Mar dues altres activitats.\nD'una banda, el Taller d'ITB (Inspecció Tècnica de Bicicletes), on es feien reparacions i posades a punt amb l'ajut d'un mecànic, i de l'altra, el Taller de Manualitats, per a nens i nenes de fins a 10 anys d'edat.\nUn cop feta la pedalada, es va tornar al punt de partida, on es va oferir un refrigeri saludable, a base de fruits secs no torrats sense gluten, i se'ls va lliurar un obsequi.