Inauguració de l'exposició El Somni\n6 de setembre 2013 - Sant Pere de Galligants\nEl divendres 6 de setembre va tenir lloc la inauguració de l'exposició El Somni de Franc Aleu i El Celler de Can Roca al monestir de Sant Pere de Galligants, amb les intervencions de Josep Roca, el director general de Patrimoni, Joan Pluma, l'alcalde de Girona, Carles Puigdemont, i Jaume Roures, president de Mediapro, la productora que ha fet realitat el projecte.\n(Ampliar) - Fotografia de grup de la inauguració de l'exposició El Somni.\nA Sant Pere de Galligants es pot veure, fins al 3 de novembre, i viure la mateixa experiència multisensorial que els dotze comensals originals, òbviament, no la gastronòmica, a través de les projeccions sobre els dotze grans plats instal·lats al claustre i, a interior del temple, envoltant una taula amb dotze cadires, en un gran banquet d'emocions, que són el que fa moure el món, com va dir l'alcalde de Girona.\n(Ampliar) - Un moment de la presentació de l'exposició.\nExposició El Somni\nÒpera, electr&iograve;nica, poesia, 3D, arts escèniques, cant, pensament, pintura, cinema, música i cuina... s'uneixen per configurar una obra multiformat que la converteix en una experiència inèdita i única, amb la implicació i cooperació dels més grans creadors actuals referents d'aquestes diferents disciplines. Mediapro presenta El Somni, un projecte del Celler de Can Roca i Franc Aleu amb el suport de l'Ajuntament de Barcelona.\nEl Somni vol trencar tots els límits de les disciplines artístiques, l'espai i els conceptes per deixar pas a unes noces entre l'òpera i la gastronomia, amb l'art i el pensament com a motor del projecte. És l'experiència d'un sopar mai viscut, la realització d'un film insòlit, el naixement d'una nova eina creativa, les "Cartes Barcelona". És l'aventura d'aquesta unió entre cuina i art al servei del pensament i de l'emoció.\nEl Museu d'Arqueologia de Catalunya - Girona, al monestir de Sant Pere de Galligants, acull l'exposició El Somni que presenta els dotze episodis del somni de l'ondina Àstrid, protagonista d'aquesta òpera gastronòmica.\nEn plasts suspesos, es projecten videocreacions que expressen molts sentiments i sensacions d'aquesta noia que corresponen a les emocions principals de la nostra existència, com la buidor, el plaer, el dolor, la guerra, o la mort. A través de les imatges projectades en aquests dotze plats, el visitant podrà sentir les diferents sensacions que té la protagonista al llarg d'aquest viatge oníric que la porta pel cicle de la vida. Una història que s'explica amb elements molt diversos: amb objectes, imatges, pensaments i músiques, com dotze passatges diferents que porten l'un a l'altre i que culminen en el recinte central on tindrà lloc el sopar d'El Somni.\n(Ampliar) - Jordi Roca, abans de la inauguració.\nProjeccions sobre la taula del banquet, amb els germans Roca\n(Ampliar) - Joan Roca, abans de la inauguració.\nObertura aquàtica. És primavera i les dones d'aigua, les ondines, s'ajeuen sobre les roques i sobre l'herba per a sentir els darrers raigs de sol tebis. Una d'elles, Àstrid, no en té prou amb els plaers de la Natura i, enlloc de capbussar-se a les aigües del riu, se submergeix en la lectura d'un llibre desconegut. A poc a poc, les rialles de les altres noies es van allunyant dels seus sentits, i Àstrid queda adormida.\nCuina: Consomé vegetal a baixa temperatura, amb brots, flors i vida.\nEl somni és un viatge cap a l'infinit interior. Àstrid s'enlaira ingràvida cap a aquest més enllà que només somia. Ha començat un viatge a través del temps i de l'espai atreta pel magnetisme de la lluna. Els records es perden, tot és oblit. El passat és un objecte sense nom, sense memòria. El vol sembla etern i la porta cap al no-res ficant-se pel forat de la lluna.\nCuina: Lluna. Vi: Malvasia 1881 El Grifo. Lanzarote.\nEn el regne del fred i de la foscor, l'univers és el misteri i de l'ordre. El zodíac divideix l'espai en dotze signes, dotze espectres que tenen influxos diversos. Àstrid els depassa abduïda pel no-res. Està posseïda pel fred i per la foscor que l'envolten. Ha perdut el sentit de la vida. Tot és negror. Entre el so i el silenci, només hi ha l'impuls d'una vibració imperceptible, una llàgrima negra com l'últim alè de vida.\nCuina: Escumes gelades de figa de moro.\nEnmig d'aquest univers de foscor, apareix el tretzè signe del zodíac, el desconegut, el rebutjat per les forces còsmiques. Serpentaris propicia el retorn. Símbol de la serp que es converteix en un llamp negre i s'entortilliga en descàrregues elèctriques que desencadenen una pluja de llàgrimes. La tempesta ressona en l'abisme. Àstrid cau en aquest forat que la retornarà a la vida, així com la serp canvia la pell.\nCuina: Anguila elèctrica.\nGota a gota es fa el mar. Empesa per Serpentaris, Àstrid cau com una gota de pluja més. Sent la pell salada i se submergeix cap al fons del mar amb un fort impuls, exaltada com si tornés a ser una criatura. Té l'ànima d'una sirena. Les onades són un cant de coralls i d'algues que es belluguen juganeres al ritme dels corrents submarins.\nCuina: Gambes, plàncton, anèmones, garoines, escopinyes, aigua de mar i crustacis.\nÀstrid sorgeix de les aigües com una nova Venus. S'omple els pulmons d'un aire calent, humit, que li porta l'olor de la terra. Descobreix un frondós bosc imaginari, un paradís irreal, un jardí impossible: el Jardí de les Hespèrides. Els verd de l'abundància l'abraça i l'empeny a penetrar entre arbres i plantes. En un arbre, hi ha tot de pomes d'or que l'enlluernen.\nEnmig d'aquest paradís somiat, Àstrid troba Adonis com una muntanya viva. Fa olor de poma. El seu cos nu sembla de marbre. De sobte, sent una atracció desconeguda cap a aquell home que se la mira. La pell fa una melodia dolça i se'ls emporta cap a la dansa dels somriures que encén les espurnes del desig.\nCuina: Ying yang d’ostres al palo cortado amb all blanc i all negre.\nAdonis i Àstrid es fonen en un sol cos, ple de foc i d'aigua. S'han convertit en un sol sexe, eteri, infinit, que s'estremeix de plaer i s'amara de llet i de mel fins que esclata en l'orgasme. Una font de plaer que no para de brollar i que els porta a l'èxtasi.\nCuina: Pit de colomí amb mole pueblano, roses i maduixes a la brasa.\nEn ple delit, Adonis agafa amb les seves mans la poma d'or del jardí de les Hespèrides. Amb la força del seu desig incontenible, la poma se li trenca a les mans en mil trossos. Cadascun és un mirall que li retorna la seva imatge atrapada en el plaer d'ell mateix que no pot acabar, que no vol perdre.\nCuina: Poma d’or.\nEl soroll de la trencadissa ha despertat de sobte el drac que està amagat dins de la cova de la por. Adonis lluita contra ell mateix. La guerra de l'autodestrucció esclata plena de ràbia i d'un odi que no és més que la passió que sent cap a ell i que se li ha girat en contra. Tot és ple de sang i de dolor.\nCuina: Royal d'oca a la roial amb taronja sanguina i remolatxa. Vi: Acusp henostista & Acusp Extrem. Raül Bobet by Castell d’Encús.\nAdonis mor. No ha pogut sobreviure al seu propi atac. El seu cos jeu immòbil sobre el marbre. Les campanes el ploren. L'aire s'omple de l'olor de la pietat, del perfum de l'encens i de les flors que es merceixen. Les espelmes el vetllen. Àstrid contempla el cadàver amb els ulls de compassió.\nCuina: Parmentier de patates violeta amb moll de l'ós i caviar, fum d’encens i flors malva.\nLa mort ens porta a l'invisible, ens allibera del dolor. Del cos a l'ànima, la terra ens atrau cap la profunditat de nosaltres mateixos. La cadena de la vida transforma el més petit en immensitat. Alhora, el més gran es converteix en el més microscòpic. L'un es torna l'altre eternament. Finalment, en la unió dels extrems hi trobem l'amor suprem que germina més enllà dels cossos d'Àstrid i d'Adonis, en la Glòria que només es pot cantar.\nCuina: Postre de massa mare, gelat de massa mare, "macarons" de balsàmic i litxis estofats amb "cotó de seda".\nEl cant d'uns ocells desperta Àstrid. Ha retornat del vol del somni i torna a sentir el soroll de l'aigua i de les ondines com ella que ara es capbussen en l'alegria de la primavera. Tot reneix. S'obre un nou llibre.\nCuina: Dolços de primavera.\n(Imatges i textos de l'exposició, dossier de premsa El Somni).\nEl Celler de Can Roca. Article i reportatge fotogràfic del restaurant dels germans Roca.\n[Més imatges]------------- - -


ESCOLTA, VOLÒDIA! (novel.la nova) | El camp de l'Erra\nESCOLTA, VOLÒDIA! (novel.la nova)\nPublicat el 10 de novembre de 2010 per Ramon Erra\nSuposo que avui o demà ja podreu trobar a les llibreries la meva segona novel.la. L’esperadíssima ESCOLTA, VOLÒDIA! Dic “esperadíssima” perquè a mi se m’ha fet llarg…\nA la fi, tot arriba. Ha quedat prou maca! Però, esclar, de què va la novel.la? Doncs, com diria aquell, va d’uns sagals fascinats per un home que escriu poemes i té una fixació en Lenin. Un cop mort aquest home, els dos amics es dediquen a recollir informacions i opinions per tal de fer-li una miscel.lània d’homenatge. Pel camí descobreixen que és impossible conèixer bé algú, per molt esforç que s’hi posi: les opinions i els records solen ser diferents i sovint contradictoris. De passada també recullen, els dos amics, informacions sobre un succés estrany que va passar al poble durant la segona guerra mundial. Tot això ambientat en una localitat imaginària que es diu Sant Andreu Alt. La novel.la parla, doncs, del xoc entre els ideals i la realitat. Del feixisme ambiental. Del fracàs del comunisme. De les diferències entre la vida viscuda i la vida imaginada. De la memòria i la desmemòria. L’Est i l’Oest. L’amor i el desamor. La joventut i la vellesa. La literatura i la vida. I de la majoria de passions que hi ha a les novel.les, esclar. Després, cada lector i cada crític hi dirà la seva. D’això es tracta.\n34 pensaments a “ESCOLTA, VOLÒDIA! (novel.la nova)”\nCarme el 10 de novembre de 2010 a les 17:29 ha dit:\nL’enhorabona Ramon! Tinga’ns al cas de les presentacions 😉\nv el 10 de novembre de 2010 a les 18:08 ha dit:\ni de la manera que a mi m’agrada el lenin!!!!\n(veus? aquest llibre teu potser encara el llegiré. –he he!–)\nmolt bé, nano.\nsegur que és un pas més amunt, i més amunt encara\ni ja ho sap, senyor:\na la seva disposició total i absoluta.\nMaite el 10 de novembre de 2010 a les 18:12 ha dit:\nDe tantes coses parla la novel·la? Quin estrès! I en Volòdia, qui és? I per què es diu així, la novel·la?\nA veure si puc enganxar una presentació!\nsalut i estrès narratiu, i estrès de lector, i estrès d’informació, i estrès de cultura i estrès de vida!\nImma Font el 11 de novembre de 2010 a les 8:50 ha dit:\nPel que dedueixo ha estat més carregós que un embaràs, però no pateixis, com tu ja saps, ara bé el temps de … disfurtar… nooooo, de patir … presentacions i més presentacions amb crítics que diuen coses que ni tu t’havies plantejat, estrés, éstrés i més estrés…\nA veure si entremig de tant estrès podem fer alguna cervesa!\nEns informaràs dels dies de presentació, oi? ens fa il.lusió veure el nou membre de la família.\njoquese el 11 de novembre de 2010 a les 16:44 ha dit:\nMalgrat la meva animadversió als naixements i a la vinguda de noves\ncriatures en aquest món de folls, la tradició i la bona educació diu que\ns’ha de felicitar els pares. Com que jo tot això se me’n fot, només\ndiré, que a priori veient la portada, l’argument i la primera crítica\noficial, sembla a primera vista una novel·la que no em compraria mai i\nsens dubte això vol dir que l’autor a fet realment el que volia fer.\nmotse Barniol el 16 de novembre de 2010 a les 13:47 ha dit:\njust a l’hivern, quan el dia és curs i les nits llarges, és quan a la vora del foc es pot deixar anar més la imaginació fins a paisatge més propis de russia que de casa nostra… m’encantarà descobrir el petit Vladímir!!!\nam el 16 de novembre de 2010 a les 14:08 ha dit:\nAnys després de les abduccions extraterrestres i dels forats negres de l’espai sideral, encara conservo alguna que altra neurona funcional i espero poder llegir el teu nou llibre. Alguna presentació per Gurb o rodalies? Tinc moltes ganes de retrobar-te!\nRoser el 17 de novembre de 2010 a les 11:24 ha dit:\nHo hem sabut de casualitat (el Toni el va veure a les novetats de la Casa del llibre) perquè hem canviat d’adreça electrònica i els correus del teu secretari dormien a la safata d’entrada d’una adreça oblidada.\nEns n’alegrem molt i ja tenim ganes de posar-nos a llegir perquè si realment tracta tants de temes la cosa promet.\nNo t’oblidis d’avisar-nos si hi hagués alguna presentació a Barcelona!\nvullunfestuc el 18 de novembre de 2010 a les 12:32 ha dit:\nHe llegit el comentari que s’ha fet a Vilaweb del teu llibre i et volia dir que l’afegiré a les properes lectures!\nBarni Xic el 18 de novembre de 2010 a les 15:33 ha dit:\nOstres que bé, com que vaig poc enfeinat ara ja sabré què fer, llegir el teu nou llibre !! De fet fa molts dies que tinc encallat Txevengur del Platonov ! I a més estic ATRAPAT A LA CRUÏLLA.\nRobert (Biblioteca de Vic) el 2 de desembre de 2010 a les 9:58 ha dit:\nenhorabona Ramón, el llegiré aquest pont de la purisima constitució i en faré un apunt al bloc\nRobert (Biblioteca de Vic) el 2 de desembre de 2010 a les 18:42 ha dit:\nenhorabona ramón em pasaré el pont de la purísima constitució escoltant en Volòdia,…en faré un apunt pel bloc de la biblio\nFerran Sayol el 16 de desembre de 2010 a les 10:50 ha dit:\nJa tinc ganes de llegir-l’ho. De fet m’hauré d’esperar una mica, perquè em temo que me’l cagarà el tió (El pare noel a mi no em porta res…).\nM’ha fet força gràcia que al llibre hi apareixi Lenin. Amb una colla d’amocs estem acabant d’escriure una versió dels pastorets on hi apareix Lenin i altres personatges més o menys peculiars.\nHauser el 6 de gener de 2011 a les 13:32 ha dit:\nVaig descobrir “Desfent el nus del mocador” fa un parell d’anys, i el vaig llegir amb una mescla de sorpresa, curiositat i entusiasme… la literatura catalana necessita bons escriptors com tu, que aportin un plus d’originalitat i de frescor al panorama actual.M’afegeixo també a la demanda d’un calendari de presentacions del teu nou llibre. Enhrabona!\nToni el 10 de gener de 2011 a les 10:42 ha dit:\nUn díptic que tinc del pograma de biblioteques diu que Ramon Erra parlarà de la seva última novel·la el 27 de gener a les 7 del vespre, a la Biblioetca Jaume Fuster de Barcelona (la de plaça Lesseps). Tenim temps per llegir-ne ni que sigui algun fragment.


Recollida d’ Aliments – La Salle Tarragona\nUn any més des de la Salle Solidària impulsem la campanya de recollida d’aliments per tal d’ajudar a aquelles persones que ho puguin necessitar. Aquí teniu la relació de dies i productes que podeu anar portant durant aquests dies.\nDijous 12 : dia de la llauna (conserves)\nDivendres 13: dia dels llegums (millor cuits)\nDilluns 16 : dia de la pasta\nDimarts 17 : dia dels dolços (sucre,galetes)\nDimecres 18: dia de la llet i l’oli.\nDijous 19: dia dels productes de neteja personal.\nPunts de recollida habituals:\nInfantil: entrada principal\nPrimària: plaça de les boles i font de SP i SP\nESO i Batx: porta de les classes\nProfessors: porta sala de professors\nEls productes recollits seran entregats a Càritas Interparroquial que s’encarregarà de fer el repartiment adient.\nNota important: Com escola verda que som intentem reduir els plàstics, és per això que no cal que porteu els productes en bosses , els voluntaris dels punts de recollida tindran unes caixes preparades per dipositar els vostres aliments.


El Museu de la Vida Rural es regenera, per Miquel Bonet\nLes claus simbolitzen el despoblament rural a la mostra. | Museu de la Vida Rural\nEl Museu de la Vida Rural es regenera\n'Generació [RE]: Continuïtat o Canvi?' és la quarta exposició de producció pròpia del museu espluguí, que s'inaugura avui divendres\nper Miquel Bonet 04/03/2022 06:00h\nPrimer la natura es va rebel·lar amb l'exposició 'The Dust Bowl' abordant el tema dels refugiats climàtics. Encabat van venir el plàstic i el foc. I ara el Museu de la Vida Rural culmina la seva aposta per les exposicions temàtiques, combinant art contemporani amb l'educació cultural per a la sostenibilitat.\n'Generació [RE]: Canvi o Continuïtat' és la quarta producció pròpia de l'espai cultural de la Fundació Carulla a l'Espluga de Francolí i és, en certa manera, un corol·lari i una declaració d'intencions del nou rumb del Museu. És possiblement l'exposició més ambiciosa de les realitzades fins avui i darrere ja s'hi veu l'experiència adquirida per l'organització. També els errors. El MVR ha detectat alguna incongruència amb el seu discurs de proximitat extrema i el fet que en els seus actes i mostres hi hagués massa intervenció metropolitana.\nS'han esmenat i 'Generació [RE]' ha estat comissariada per dos joves de la Conca de Barberà, Anna M. Andevert i Àlex Rebollo, que han dissenyat una exposició de tints poètics, amb peces artístiques curosament seleccionades i amb una incitació transparent i volguda al debat d'idees. El vector angular al voltant d'on gira el missatge de Generació [RE] és el paral·lelisme de la sortida de la crisi de la fil·loxera, que va transformar per sempre més la faiçó de la ruralia del país, amb la sortida de la crisi pandèmica de la COVID-19. Un missatge que és optimista però que no amaga el vertigen davant del canvi radical de model socioeconòmic que estem vivint.\nL'arrencaceps, un tòtem transgeneracional\nPer això la mostra és presidida per una màquina emblemàtica, una peça del fons rural del MVR, que va servir per desarrelar els ceps malalts que van contaminar el món rural —i per extensió, l'urbà— durant el segle XIX. L'expeditiu arrencaceps, un cargol de fusta i ferro que s'enfronta amb el terròs, va ser l'eina que ens va ajudar llavors a sortir-nos-en. Com les vacunes d'ara. Una màquina de destrucció, però també de regeneració i d'esperança, depèn com t'ho miris. La sala de l'arrencaceps s'acompanya d'una projecció de videoart amb tot de catàstrofes contemporànies, la música insistent del Changes de David Bowie i un text de Josep Maria Espinàs horroritzat davant de la visió de la màquina infernal/benefactora al Priorat.\nCal dir que el relat que es proposa no és maniqueu, i dóna prou marge per treure conclusions pròpies, cosa que s'agraeix molt en uns temps que el dogma sembla tornar a estar de moda. El símbol de l'arrencaceps fa de pòrtic a la interpretació del moment actual: la humanitat sempre troba fórmules per afrontar les complicacions, encara que semblin carrerons sense sortida. A partir d'aquí, diversos espais configuren un trencaclosques conceptual i artístic a partir d'aquesta idea marc. Els temes que s'aborden van des de l'abandonament dels nuclis rurals que té el contrapunt amb les dades que apunten, per primer cop, un una tendència inversa del despoblament.\nÉs una de les visions de la mostra que tindrà més actes associats, com el Congrés de Pobles Abandonats el pròxim 10 de març, juntament amb la recerca de l'Institut Ramon Muntaner.\nUna mostra d'art contemporani\nLa resta d'espais de l'exposició s'articulen al voltant de les obres d'art que el MVR ha disposat. En la reproducció d'un petit aprtament que vol recordar els infaustos episodis recents de confinament hi podem contemplar peces relacionades amb la voluntat regenerativa i de reconnexió amb l'entorn a través de les màximes de la sostenibilitat. Hi destaquen la instal·lació Dura lex, sed lex de Marc Anglès, o la ja famosa peça digital DEFOOOOOOOREST de Joana Moll, on es comptabilitza en temps real la desforestació del planeta.\nTambé hi tenim l'opció d'admirar un Modest Cuixart, Muntanya Negra o l'oli de Perejaume Gran Teatre del Liceu. A més a més, els comissaris han trufat les parets de la mostra amb suros, taulells d'anuncis i papers impresos amb les dades econòmiques que reflecteixen els canvis profunds que estem experimentant.\nUna exposició breu, però sintètica i reveladora que fa més que recomanable la visita a l'Espluga de Francolí. No és tan lluny i no costa tant arribar-s'hi. Cosa que no s'acaba d'entendre a Barcelona i a les seus del mandarinatge cultural del país, que continuen donant l'esquena a aquest Museu únic que aposta decididament per l'empoderament real del que ells en diuen —no sense un deix despectiu— el 'territori'.\nS'inaugura avui divendres, 4 de març, a les sis de la tarda. I com que saben que sou més aviat lents i el missatge s'ha d'assaborir amb temps, es podrà veure fins a començaments de l'any vinent.\nAnar a portada Última hora Conca de Barberà Última hora Museu de la Vida Rural\nTorna l'aplicació La Ruta del Cister GR175 Trail a la Conca de Barberà i l'Alt Camp\nS'adjudica el servei d'ajuda a domicili de la Conca de Barberà a la Fundació Vilaniu


Llibres i més llibres | Viles i Gents\nLiteratura, Reflexions, Viles i Gents (La Comarca)\n(Publicat a La Comarca el 27 d’abril del 2018)\nAmb motiu de Sant Jordi, vaig sentir un debat sobre si era millor el llibre electrònic o en paper. Les raons de qui defensava l’electrònic -un economista brillant i mediàtic- eren incontestables: la comoditat de dur tota la biblioteca a la butxaca, l’agilitat de navegació… fins i tot deia que la lectura electrònica era molt més adequada a la manera de funcionar del nostre cervell. Em va semblar una teoria plausible. Però hi havia alguna cosa que em fallava, algun element que anava més enllà de la usabilitat i que fa que continuem llegint llibres sobre paper.\nQuan la filla gran ens visita, es mira les lleixes del menjador i em diu “No sé per què me’n compro si aquí en tenim tants”, i pregunta quins li aconsellem. “Este és boníssim, l’has llegit?”, “Sí, però no em va agradar gaire”; “I este? Que bé m’ho va fer passar!” Ella l’agafa i se’l mira. “Teniu aquell…?”, “Ui sí, el vaig llegir de ben jovenet; a veure si el trobem… “. I el trec del prestatge, li passo la mà per la coberta, el fullejo. La meua memòria és curta, però cada volum m’encomana la sensació que em va fer viure, fins i tot quan no en recordo clarament l’argument. Els llibres de terror, per exemple, em traslladen a les nits d’estiu de Queretes, als udols de gos que presagiaven morts impensades. D’altres se m’emporten al taller d’esmolar, a la pausa d’havent dinat, amb l’olor del ferro calent i l’enrenou a l’altra banda de la persiana metàl·lica. Cada llibre m’explica no solament la seua història, sinó els moments que vam compartir, encara que sigui d’una manera evanescent. Al final serà per això: guardem els llibres ja llegits perquè, quan els retrobem, tornem als camins que en el seu dia ens van fer recórrer aquelles pàgines.\nDies de llibres i roses →


Sabies que, des dels anys 60, el consum de pa ha experimentat un descens continuat? El dia 16 d’octubre es celebra el Dia Mundial del Pa i volem rompre una llança a favor d’aquest aliment bàsic de la dieta mediterrània, com les fruites i verdures, llegums, fruits secs o l’oli d’oliva. També ens agradaria desfer falsos mites d’aquest pa nostre de cada dia, del saludable, de l’artesà i nutritiu, del d’Aquí.\nLa falsa creença que el pa engreixa fomentada per la cultura del culte al cos, i per la dictadura de la moda han contribuït a l’exclusió o reducció del consum d’aquest aliment de la nostra dieta deixant de banda les seves múltiples propietats nutricionals i beneficis per al nostre organisme.\nSabies que entre els beneficis, el pa ens aporta energia saludable? Gràcies al seu contingut d’hidrats de carboni i fibra que ajuda a regular l’absorció de nutrients i les funcions digestives.\nTambé aporta substàncies actives amb propietats antioxidants, especialment el pa de pagès i els pans integrals. Conté proteïnes que contribueixen a completar les necessitats diàries, i a reduir el consum d’aliments d’origen animal.\nEl pa pot formar part de qualsevol tipus de dieta, incloses les d’aprimament, perquè aporta vitamines i minerals. El pa integral conté ferro, fòsfor, seleni, magnesi, manganès, i vitamines B1, B2, B6 i àcid fòlic.\nA més, el seu consum pot ajudar a disminuir el d’aliments insans com els cereals ensucrats, les galetes o la brioixeria.\nA les Balears tenim almenys dues varietats de pans considerats típics de les Illes: el pa de pagès i el pa de xeixa. L’origen vegetal d’aquest pa el converteix en un aliment saludable i nutritiu que aporta nutrients clau i agents protectors que faciliten fer una dieta baixa en calories.\nEl pa de pagès, és un aliment que forma part de la nostra història, tradició i cultura gastronòmica i es caracteritza per ser de forma rodona i no tenir sal. S’elabora mesclant la farina amb l’aigua i afegint-hi llevat. És de pastament i fermentació lenta. Pot ser blanc o moreno, segons el grau de refinitat de la farina emprada.\nEn els darrers anys a les Illes Balears s’ha recuperat un cereal autòcton molt antic, el blat de xeixa, amb la farina del qual s’elabora el pa del mateix nom, un pa generalment de forma rodona. El pa moreno de blat xeixa és més bo al dia següent i es conserva durant uns 4 o 5 dies.\nJa ho saps! No tens excusa, menja pa, i si pot ser, Pa d’Aquí, artesà i saludable.\nPàgina carregada en 0.0118 segons. IDI versió 3.2.0-dev


Pel·lícules - Terra baixa\nDirigit per Isidro Ortiz, la nova versió de "Terra baixa" segueix la trama original de l'obra teatral homònima d'Àngel Guimerà. La pel·lícua planteja l'oposició entre la Terra Baixa corrompuda i la Terra Alta, la muntanya no contaminada.\nEn Sebastià, l'amo de les terres, està arruïnat. Necessita casar-se amb una bona pubilla per eixugar els deutes, però corren rumors entre la gent de les seves terres que té un embolic amb la Marta, la filla del moliner. Per tal de tallar els rumors de soca-rel i obtenir el beneplàcit del pare de la pubilla, en Sebastià decideix casar la Marta amb un pastor que viu a les muntanyes i fer-lo moliner. La Marta, que havia estat obligada a mantenir relacions íntimes amb el Sebastià des de ben jove, troba en l'amor d'en Manelic la força per trencar la dependència que la lliga a en Sebastià. L'enfrontament de la parella acabada de casar contra l'autoritat de l'amo desencadena un drama que acaba amb la mort d'en Sebastià de les mans d'en Manelic.\n"Terra baixa" està coproduïda per Televisió de Catalunya i Fausto Producciones SL, amb col·laboració de l'ICIC.


La secretària d’estat d’Igualtat: “El feminisme ha sigut sempre un moviment per la pau” - À Punt\nLa secretària d’estat d’Igualtat: “El feminisme ha sigut sempre un moviment per la pau”\nÁngela Rodríguez defensa que a Espanya hi ha manifestacions masclistes que conviuen amb algunes fites feministes, com els permisos de paternitat i maternitat o les escoles infantils\n08.03.2022 | Entrevista LNM Ángela Rodríguez\n08 de març 2022 - 12:20\n“El feminisme ha sigut sempre un moviment per la pau. Les dones han apostat per la pau, per les desescalades bèl·liques, en moments històrics crucials”. Amb aquesta afirmació, la secretària d’estat d’Igualtat, Ángela Rodríguez, en la invitació a la reflexió en el Dia Internacional de les Dones i amb el conflicte armat d’Ucraïna en el rerefons d’aquesta efemèride internacional.\nRodríguez, que ha participat en Les notícies del matí, ha recordat que un dels principis del feminisme és la no-violència i que en les guerres més importants al llarg de la història, les dones han tingut un paper que ha qualificat de “fonamental”.\n8M: les dones d'Ucraïna també fan la guerra\nAquesta no era l'única valoració que la secretària d’Estat d’Igualtat feia amb la perspectiva del temps. Per a Ángela Rodríguez, a Espanya queden encara manifestacions masclistes, però al mateix temps, cada vegada hi ha més avanços dels moviments feministes. “Conviuen el masclisme i el feminisme”, apuntava.\n“Hi ha mostres de masclisme quotidianes, les dones han de fer dobles o triples jornades laborals, treballant dins i fora de casa si s’encarreguen de les cures de fills o pares, tenen treballs més precaris, però al mateix temps el feminisme ja està succeint”, defensava la secretària d’estat d’Igualtat.\nMil milions de dones menors de 49 anys de tot el món han patit violència masclista alguna vegada\n“Ningú no podria imaginar-se aquest país sense alguns dels avanços que ha aconseguit la lluita pel feminisme, com ara els permisos de paternitat i maternitat, les escoles de zero a tres anys, el matrimoni igualitari...”, reflexionava Ángela Rodríguez durant la seua intervenció en Les notícies del matí.\nNo obstant això, la responsable d’Igualtat ha assegurat que un dels majors reptes que ha d’abordar la igualtat és el de la violència masclista, a la que s’ha referit en Les notícies del matí com a “la mostra més dura i més salvatge de la desigualtat que patim homes i dones”.\nRodríguez ha recordat que enguany ja han mort assassinades sis dones a Espanya i quatre menors han quedat orfes, unes morts que evidencien, des del seu punt de vista, “la desigualtat que en termes culturals o econòmics continua registrant Espanya”.\nMés de 20.000 milions per a polítiques públiques\nPer a erradicar-la, la secretària d’estat d’Igualtat ha defensat l’aprovació, aquest dimarts del Pla Estratègic d'Igualtat d'Oportunitats 2022-2025, que aprova aquest dimarts el Consell de Ministres i que, segons ha anunciat Ángela Rodríguez en À Punt, consigna més de 20.000 milions d’euros per a polítiques públiques de lluita contra la violència de gènere.\nLa responsable d’Igualtat ha defensat la necessitat d’implantar polítiques públiques per a posar fi a les desigualtats i evitar les discriminacions cap a les dones. Discriminacions que, des del seu parer, passen perquè moltes dones encara no vegen garantit el dret a l’avortament en el sistema sanitari públic.\n“La majoria d’avortaments són extrahospitalaris, en centres privats, més del 80%. És preocupant”, advertia. “El que cal fer és que siga un servei que forme part de la cartera de serveis del sistema sanitari”, remarcava la secretària d’estat d’Igualtat.\nViolència masclista Dia Internacional de les Dones


El projecte empresarial Educ'art aposta per donar un servei sostenible i educatiu i que, a la vegada, genera ocupació i valora els recursos locals.\nL'AJUNTAMENT DE LA SEU D'URGELL DOBLA LA PARTIDA DESTINADA PER A FOMENTAR L'EMPRENEDORIA\nEl regidor de Promoció Econòmica de l'Ajuntament de la Seu, Jordi Pallarès, ha explicat que l'objectiu d'aquestes subvencions és incentivar la reactivació econòmica local donades les excepcionals circumstàncies econòmiques que vivim.\nArticle del diari El Punt Avui: "La desindustrialització i la crisi han evidenciat la fragilitat d'estructures econòmiques. En aquest context molt ciutadans s'han començat a mobilitzar al voltant d'iniciatives per a dinamitzar l'economia dels seus territoris".\nLÍNIA ICO EMPRESAS I EMPRENEDORS 2013\nFinançament orientat a autònoms i empreses espanyoles per a cobrir liquiditat o inversion sproductives, amb un import màxim de fins a 10 milions d'euros.\nPRÉSTECS ICO PER AL PROCÉS D'INTERNACIONALITZACIÓ I ACTIVITAT EXPORTADORA DE LES EMPRESES\nEs poden consultar les diferents línies de mediació disponibles per a financar el procés d'internacionalitzacio i l'activitat exportadora de les empreses espanyoles.\nAquesta jornada té per objectiu mostrar les possibilitats que existeixen per millorar l'eficiència energètica dels allotjaments turístics com poden ser l'ús d'energies renovables...\nPRESENTACIÓ DE L'ESTRATÈGIA CO-EMPRÈN\nAmb l'objectiu de facilitar la cooperació entre empreses, organitzacions i persones, Co-emprèn amb els seus col·laboradors (Altrium, Crea360, EBCCE i Vasis Conseil, us presenta una serie de projecte de cooperacio'. Tindra lloc el proper dia 24 dabril.


Preguntes freqüents sobre la vacuna de Pfizer-BioNTech | Hospital Clínic Barcelona\nCOVID-19 Preguntes freqüents sobre la vacuna de Pfizer-BioNTech\nQuè signifa el nom comercial de la vacuna de Pfizer-BioNTech? (Comirnaty)\nInclou els conceptes de COVID-19, immunitat i mRNA, i intenta evocar el concepte “community” (COVID-19, RNA, community, immunity).\nÉs una vacuna per prevenir la malaltia per coronavirus (COVID-19) en persones de més de 16 anys d’edat. La vacuna no contè el coronavirus SARS-CoV-2 i no pot causar la COVID-19.\nCom funciona la vacuna Comirnaty?\nLa vacuna conté una molècula anomenada mRNA (RNA missatger) que inclou les instruccions per produir la proteïna S (spike) del virus (la que el virus necessita per poder entrar a les cèl·lules humanes). Quan es rep la vacuna, algunes de les nostres cèl·lules llegiran les instruccions del mRNA i produiran temporalment la proteïna S. El nostre sistema immunitari reconeixerà aquesta proteïna com aliena i produirà anticossos i activarà les cèl·lules T (limfòcits) per atacar-la. Si més endavant entréssim en contacte amb el virus SARS-CoV-2, el nostre sistema immunitari el reconeixeria ràpidament i iniciaria una resposta de defensa en contra el coronavirus.\nI que succeeix després amb el mRNA?\nEl mRNA de la vacuna no es queda al nostre cos. Es destrueix poc temps després (hores) de la vacunació. En cap cas entra en contacte amb el nucli cel·lular (tot el procés es du a terme al citoplasma) i, per tant, no hi ha risc de cap tipus d’alteració genètica.\nS’ha dut a terme un assaig clínic amb més de 44.000 participants. La meitat d’ells van rebre la vacuna (grup vacunat) i la meitat un placebo (grup control).\nL’eficàcia de la vacuna es va determinar en més de 36.000 participants de més de 16 anys d’edat sense signes d’infecció prèvia.\nL’estudi demostra una reducció del 95% en el nombre de casos simptomàtics de COVID en el grup vacunat (8 casos entre 18.198 vacunats) al comparar-lo amb el grup control (162 casos entre 18.325 no vacunats).\nL’eficàcia de la vacuna també va ser del 95% entre els participants amb factors de risc de malaltia greu per COVID-19 (asma, MPOC, diabetis, hipertensió arterial i obesitat).\nAls set dies després de la segona dosi, tot i que el desenvolupament de la immunitat comença sobre el dotzè dia després de la primera dosi.\nLes persones que ja han tingut la COVID-19 poden vacunar-se amb Comirnaty?\nA l’assaig clínic hi va haver 545 participants que van rebre la vacuna i que ja havien passat prèviament la COVID-19. Aquests es van excloure de l’anàlisi d’efectivitat. No es va enregistrar cap reacció secundària particular o especial entre aquestes 545 persones.\nNo hi ha dades suficients per concloure com funciona la vacuna en les persones que ja han superat la COVID-19.\nAra per ara es recomana esperar un període mínim de tres mesos des de la data de finalització de la malaltia per vacunar a aquestes persones.\nEs desconeix quin percentatge de les persones vacunades encara podrien ser portadores del coronavirus i transmetre la infecció.\nNo se sap encara. S’està seguint a tots els participants de l’assaig (fins a 2 anys) per obtenir més informació al respecte de la durada de la protecció. Sabem que l'efectivitat de la vacuna comença ja després de la primera dosi (50% aproximadament) i arriba al valor màxim (95% aproximadament) una setmana després de la 2a dosi (és a dir, 1 mes després de la primera dosi, si s’han rebut les dues dosis). Dades experimentals indiquen que és probable que la immunitat davant la COVID-19 tingui una durada de mesos o anys, però no per a tota la vida.\nPer què els menors de 16 anys no es vacunaran amb aquesta vacuna?\nLa vacuna Comirnaty no es recomana en menors de 16 anys degut a que no hi ha informació al respecte. L'EMA ha arribat a un acord amb Pfizer-BioNTech per dur a terme un assaig en aquest grup de població més endavant.\nLes dades són limitades encara. És possible que les persones immunodeprimides responguin pitjor a la vacuna, però des del punt de vista de la seguretat no hi ha cap problema addicional. Les persones immunodeprimides es poden vacunar, donat que el risc que tenen de desenvolupar formes greus de COVID-19 és alt.\nSegons la informació de què es disposa fins ara i l'experiència acumulada, la vacunació de les dones gestants és segura. A més, és recomanable, ja que la infecció per SARS-CoV-2 durant la gestació incrementa el risc de complicacions durant l'embaràs i de desenvolupar COVID greu. Es pot administrar en qualsevol moment de l'embaràs i, en el cas de les dones que tinguin planejat una gestació poden rebre qualsevol vacuna de la COVID sense esperar entre la vacunació i la concepció.\nLes dones lactants poden rebre la vacuna sense suspendre la lactància. A més, un benefici afegit de la vacunació de la gestant i la mare que dona el pit al seu nadó és que els anticossos generats es transfereixen al fetus a través de la llet materna.\nSegons el Ministeri de Sanitat la vacuna de Pfizer / BioNTech i Moderna són les que es recomanen durant l'embaràs i la lactància, però en altres països podrien utilitzar altres vacunes.\nMiàlgies i/o artràlgies.\nPicor en el punt d’injecció.\nLa vacuna Cominarty està contraindicada en persones que hagin presentat una reacció d’hipersensibilitat de tipus anafilàctic a una dosi prèvia de vacuna contra la COVID-19 o a algun dels seus components. El components que, ara per ara, sembla que podria ser responsable d’aquesta reacció en persones amb antecedents d’al·lèrgia greu als mateixos és el polietilenglicol (PEG).\nEn les persones amb antecedents de reaccions al·lèrgiques (reaccions anafilàctiques) a aliments o fàrmacs (en aquest darrer cas quan el PEG o el polisorbat no ha estat el causant), no està contraindicada.\nSegueix llegint Embaràs i menors


Taula parada. Bloc de Carrutxa: Tomaques i participació\nTomaques i participació\n«Això que diuen de la tomacada, no. Es feia una altra cosa. El dilluns de carnaval, a la plaça del Mercadal, que era de la verdura, doncs quan eren les dotze, allavons les persones, totes, les verduleres que els hi havien quedat enciams, cols o tomacons –perquè tomaques, no n'hi havia en aquell temps, molta gent comprava tomacons i els penjava–, tot lo que els hi sobrava, doncs s'ho tiraven l'un a l'altre, i hi havia com una batalla de tota la verdura que els hi sobrava.»\n– I vostè ho ha vist?\n«Sí, jo hi anava.»\n– Hi anava a tirar?\n– Però, s'hi afegia altra gent?\n«La gent que passava per allí, també agafava de les parades que hi havia allí i feia com una batalla, de tota la verdura que sobrava. Però, ja et dic, tomaques, en aquell temps, no.»\n– I fins quan va durar això?\n«Oh, fins que estaven cansats, potser durava mitja hora...»\n– Vull dir... Ho va veure molts anys o aviat es va deixar de fer?\n«Es va deixar de fer, però va durar bastant temps. Ara no et puc dir quan, però no me'n vaig donar compte... Era una cosa que hi anaves i ho veies. Però jo quan ho veia, potser ja tenia deu anys...»\nNo feia vuit dies que s'havia acabat el carnaval i, en una entrevista sobre els seus records d'infància i joventut, la Francesca –nascuda a Reus el 1913– m'aportava encara aquest testimoni de lluites carnavalesques. El costum d'acabar el mercat del dilluns de Carnaval amb una batalla entre les paradistes, amb restes d'hortalisses i verdures, és ben conegut i esmentat per diverses fonts com a continuació de l'antiga tradició dels Geps.\nDe fet, és el precedent més immediat de l'actual guerra de tomaques, salvant òbviament les diferències. En els primers anys del segle XX, aquesta era una pràctica resultat de l'ambient de festa que vivia la ciutat per Carnaval, el contrapunt a l'espectacularitat de les desfilades o de les danses de les societats a la mateixa plaça. A finals d'aquest darrer segle era un acte nascut d'una convocatòria informal que agrupava diverses colles de gent jove. Els recursos eren, en el primer cas, els que aportava la mateixa activitat del dia. En el segon, s'havien d'adquirir expressament. Per aquesta raó, les tomaques –en els primers anys 80, les menys aptes per al consum i, per tant, més barates– van substituir els diversos productes vegetals del passat. L'espontaneïtat va deixar pas a una certa organització en la delimitació del terreny de joc i de la dinàmica que segueixen els participants. I encara més quan la guerra carnavalesca passa a ser un acte del programa, amb canvi de data i premi per a la colla guanyadora. La conclusió –evident– sobre la constant evolució d'allò que anomenem tradicional es pot aplicar a moltes altres pràctiques festives.\nLa protesta davant l'Ajuntament (1983)\nFa pocs dies que s'acomplien els vint-i-cinc anys d'aquells incidents al Mercadal que comentava en un article al meu bloc personal. Sense entrar en detalls ni explicar batalletes –els fets són coneguts i ja formen part de la història recent de la festa–, recordar aquell conflicte entre el consistori i una colla de gent jove que reinventava la festa més enllà del programa oficial permet reflexionar sobre el present. La guerra de tomaques de 1983, i el debat que la va seguir, va enfrontar d'una banda l'autoritat municipal, sorgida i legitimada per les urnes, amb persones o col·lectius que, havent participat activament en la lluita per la recuperació de la democràcia, qüestionaven que aquesta s'exercís sense escoltar la veu del carrer i sense comptar amb una part de la ciutadania que volia participar. El Carnaval només en fou el detonant, però el debat que va seguir va influir en el canvi de model festiu de la ciutat i en les fórmules de relació entre l'Ajuntament i les entitats. Amb tots els errors que volgueu, hi hagué un canvi positiu de xip respecte a la festa a partir d'aquell moment.\nRepassant els posicionaments d'aquell moment, es pot copsar, en definitiva, un debat entre una democràcia formal i estrictament limitada a l'elecció d'uns representants i una democràcia participativa amb mecanismes d'implicació de la ciutadania i de motivació per col·laborar en l'organització d'actes públics.\nVint-i-cinc anys després no hem avançat massa en aquest camí. El descrèdit de la política, l'abstenció creixent, la insatisfacció palesa per part dels ciutadans, la manca de mecanismes de participació directa en la vida pública o en definitiva, la por de la classe política als col·lectius ciutadans, en són mostres.\nAixò passa arreu, però també a Reus. I sembla que anem a pitjor. La ciutat ridículament idíl·lica que pregonen a cop de campanya publicitària d'autoafirmació localista i enquesta d'anar per casa, ens mostra que els polítics, malgrat les bones paraules, no han entès el missatge de frustació que han comportat els darrers resultats electorals. També els moviments que s'intueixen per controlar cada cop més l'espai públic i posar pals a les rodes a tota iniciativa que no sigui prèviament domesticada.\nPublicat per Salvador Palomar a 20:19\naquest any vaig ser a Reus durant la Tomacada i em va semblar que hi havia alguna cosa que no era molt... natural, per dir-ho d'alguna manera. Després de pensar-ho una estona, em vaig adonar que eren els tomàquets. Com podia ser que es llencessin tomàquets fora d'època tomacal? Aquest fet comporta que els tomaquets siguin durs, no prou madurs. Ara amb el teu post entenc més coses... No seria més adient utilitzar altres armes, més pròpies d'aquest temps, com la farina? Sobre la domesticació de la batalla, amb moderador i premis inclosos, ja ni hi entro....\nEntre les tomaques de rebuig que es feien servir fa vint-i-cinc anys i les actuals, esponsoritzades, hi ha diferències. I, efectivament, n'hi ha moltes que són molt dures.\n6 de març de 2008 a les 19:17


Humor racial, recepta d’èxit al cinema francès\nDesprés d’‘Intocable’ arriba ‘Dios mío, ¿pero qué te hemos hecho?’, amb 12 milions d’espectadors\nBarcelonaUn jueu, un àrab i un xinès. No és un acudit, sinó els gendres d’una parella adinerada de mitjana edat que ha vist com tres de les seves quatre filles s’emparellaven amb homes d’origen estranger. No són racistes, diuen (“Però si sóc gaullista!”, exclama indignat l’home si algú ho insinua), però, després d’acceptar els tres matrimonis de les filles, han dipositat totes les seves esperances en la filla petita, encara soltera. Ella, per la seva banda, no s’atreveix a dir als pares que fa any i mig que viu amb un home negre.\nAquesta és la premissa de la comèdia Dios mío, ¿pero qué te hemos hecho?, que s’estrenarà el 19 de desembre als nostres cinemes. 12 milions d’espectadors i 84 milions d’euros l’avalen com el fenomen de taquilla més gran del cinema francès des d’ Intocable. I, altre cop, fent humor a partir dels estereotips i els prejudicis racials. ¿Com s’explica que un país on la discriminació ètnica ha sigut motiu d’aldarulls i protestes tingui aquesta passió per l’humor racial? “França és una nació una mica esquizofrènica -diu Philippe de Chauveron, el director i guionista del film-. Som un país molt racista, però alhora tenim el rècord mundial de matrimonis mixtos: un de cada quatre. I a la televisió hi ha moltes estrelles d’origen africà”.\nMatrimonis mixtos sota pressió\nDe Chauveron no va haver de documentar-se gaire sobre les tensions que el matrimoni mixt d’un fill pot provocar en els pares. “El meu germà i jo ens vam casar amb dones d’origen africà i els meus pares no ho van portar gaire bé al principi”, revela. El seu propi matrimoni es va acabar trencant, però va aprendre un parell de coses sobre matrimonis mixtos. Per exemple, que la pressió més gran no l’exerceix la societat, sinó la família. “La meva generació està més o menys acostumada a la diversitat ètnica. Qui més qui menys, tothom ha tingut companys d’escola, amics i parelles d’altres races. Però per a la generació dels meus pares és diferent. Als 60 França era tota blanca i catòlica”, diu.\nA França han retret a Dios mío, ¿pero qué te hemos hecho? que tots els gendres siguin immigrants d’una posició social elevada. “Existeixen, no me’ls invento -es defensa el cineasta-. No hauria sigut creïble que uns immigrants proletaris es casessin amb quatre germanes de classe benestant”. També, afegeix, volia mostrar una imatge positiva dels fills d’immigrants que representen els quatre gendres.\nDe vegades, el discurs del director sembla més el d’un sociòleg que el d’un home de cinema. I, tanmateix, De Chauveron confessa que no sap com explicar que la pel·lícula s’hagi convertit en un fenomen social. “Puc explicar per què una pel·lícula no funciona, ja que n’he fet algunes, però no per què aquesta ha funcionat tan bé -comenta-. Arriba un punt que les pel·lícules d’èxit se separen de tu i van per lliure perquè els espectadors les fan seves”.\nA Dios mío, ¿pero qué te hemos hecho? els pares burgesos no tenen l’exclusiva dels prejudicis racials. També els gendres es comporten com a cretins i queden en evidència quan es relacionen entre ells, un aspecte que De Chauveron explota en clau còmica. “Tots els personatges tenen defectes i prejudicis -explica-. Per això t’agraden, perquè són humans. Potser hem carregat una mica les tintes en algun personatge, però si no hi ha enfrontament no fa riure”.\nL’èxit, com era de preveure, ha assegurat que el film tindrà continuació. De Chauveron encara no hi treballa, però diu que, si fos per ell, faria un spin-off amb els gendres explicant com van conèixer les noies. Però sap que la inèrcia de l’èxit imposarà una continuació tradicional: amb els mateixos personatges i noves situacions.


Novembre musical a la Mater – mater.cat\nDissabte 09 de Novembre / de 18.00 a 19.30 h\nMúsica en directe a la botiga a càrrec de David Bofias – Violoncel (@davidbofias) Graduat en Grau Professional al Conservatori de Vic i Jana Lüscher – Violí (@darkcyann), graduada en Grau Professional al Conservatori de Vic. Actualment forma part de la Jove Orquestra de Vic (JoVic). Actualment formen part de la Jove Orquestra de Vic (JoVic).\nTots els públics / Gratuït\nDissabte 16 de Novembre / A les 18.00 h\nPresentació calendari infantil\nPresentació del calendari infantil d’en Jan i la Berta, a càrrec de Rosa Rocabayera.\nÉs un calendari enfocat a conscienciar sobre canvi climàtic amb consells per reduïr, reciclar i reutilitzar a partir d’un consum responsable. La presentació és dinàmica i participativa. Hi haurà un pica-pica amb productes de proximitat entre els nens i nenes assistents.\nA partir de 5 anys / Gratuït\nDissabte 23 de Novembre, de 18.00h a 19.30 h\nMúsica en directe a la botiga a càrrec de: Jofre Bardolet – Violí (@jofrebardolet)Graduat al conservatori de Vic en l’especialitat de violí. Actualment estudia direcció d’orquestra i cor a l’ESMUC. Dirigeix la JOVic i les Caramelles del Roser de St. Julià de Vilatorta.\nDivendres 29 de Novembre, a les 19.00 h\nPresentació llibre: “Gràcies per la música!”\nA càrrec de Sebastià Raurell i Xarli Diego\nPrevious PostFOTOMATER: concurs de fotografia per il·lustrar el calendari MATER 2020Next PostPreparats pel BLACK FRIDAY a la Mater


Castellbell espera tancar un acord amb el bisbat per donar sortida a l'església de la Bauma - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nCastellbell espera tancar un acord amb el bisbat per donar sortida a l'església de la Bauma\nL'Ajuntament té una negociació oberta per tenir una cessió d'ús del temple\ndavid bricollé 08.03.2017 | 19:02\nVista de l´església de la Bauma de Castellbell, inaugurada el 1908 arxiu/j .e.\nL'Ajuntament de Castellbell confia a poder tancar properament un acord amb el bisbat de Vic per a la cessió compartida de la singular església de la Sagrada Família de la Bauma, amb l'objectiu de poder buscar ajudes i aplicar mesures per evitar el progressiu deteriorament d'aquest temple singular. Ja fa uns quatre anys que es van iniciar converses entre totes dues parts, i l'any passat es van arribar a concretar en una primera proposta de conveni (vegeu Regió7 del 25 d'agost passat), però no hi ha hagut un acord definitiu i la negociació encara es manté oberta, segons ha explicat a aquest diari el regidor Jordi Calsina.\nRecentment, el bisbe de Vic, Romà Casanovas, va fer una visita pastoral a Castellbell i tant veïns del barri de la Bauma com representants del consistori van aprofitar l'ocasió per demanar que s'avanci en l'acord per poder intervenir a l'església. Castellbell vol la cessió d'ús d'aquest temple, com a part del patrimoni local i per poder-hi desenvolupar activitats, però com que s'hi ha d'intervenir el consistori considera que la cessió hauria de ser per un mínim de 25 anys, i aquest és un dels punts centrals de la negociació.\nL'església de la Bauma arrossega problemes d'humitat i de falta de manteniment des de fa un parell de dècades, i acumula desperfectes importants que fan necessària la seva intervenció, ja que es van agreujant amb el temps. L'any 2002, veïns i Ajuntament ja van fer una recollida de signatures per demanar la rehabilitació del temple, i les van fer arribar al bisbat i al Parlament. Fa uns anys es va fer una petita intervenció a la teulada, que és la part més malmesa, i es va apuntalar, però cal una actuació més a fons en diversos punts del temple.\nL'església de la Bauma va ser projectada per l'arquitecte Alexandre Soler i March l'any 1904, i es va inaugurar 4 anys més tard. D'estil modernista, i declarada Bé Cultural d'Interès Local el 2008, és un espai molt emblemàtic del poble i que forma part del seu patrimoni. Per això l'Ajuntament té interès a poder tenir cedir temporalment l'ús d'aquest temple (a 25 anys i amb la possibilitat de pror-rogar-lo més temps) perquè és la manera de poder demanar ajuts. I és que si no en té cedit l'ús, l'Ajuntament no hi pot intervenir, perquè és un edifici de propietat privada.


“Didacticae”, “Artes del ensayo” i “Quaderns de les Assemblees d’Estudis”, al repositori RACO! – El blog del CSUC\nPàgina d'inici / “Didacticae”, “Artes del ensayo” i “Quaderns de les Assemblees d’Estudis”, al repositori RACO!\n“Didacticae”, “Artes del ensayo” i “Quaderns de les Assemblees d’Estudis”, al repositori RACO!\nCSUC / 07/09/2017 / Comentaris tancats a “Didacticae”, “Artes del ensayo” i “Quaderns de les Assemblees d’Estudis”, al repositori RACO! / Ciència Oberta, RACO, Repositoris\nDurant el mes de juliol s’han fet públiques tres noves revistes al repositori Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO):\nDidacticae, de la Universitat de Barcelona, és una publicació dissenyada com a espai per al diàleg i la reflexió sobre la recerca en didàctica de les ciències pures i naturals, les matemàtiques, la llengua, la literatura, la música, les arts visuals i plàstiques, la tecnologia, la robòtica, les ciències socials, les humanitats i l’educació física.\nArtes del ensayo. Revista internacional sobre el ensayo hispánico, de la Universitat Pompeu Fabra, es tracta d’un anuari dedicat a l’estudi del gènere assagístic, el seu desenvolupament i manifestacions a nivell espanyol i llatinoamericà.\nQuaderns de les Assemblees d’Estudis, de l’Institut Ramon Muntaner i el Centre d’Estudis d’Amics de Besalú i el seu comtat, té per objectiu recollir les diferents ponències i comunicacions celebrades en el marc de les Assemblees d’Amics de Besalú i el seu comtat. Cada volum tracta en forma de monogràfic sobre un tema relacionat amb la història d’aquest àmbit territorial.\nAmb aquestes noves incorporacions, RACO ofereix accés a 483 revistes de 91 institucions participants.\nEtiquetes: Ciència Oberta, RACO, repositoris, revistes\n← Anàlisi dels resultats del Research Excellence Framework britànic\nEl CSUC explica la compra conjunta del subministrament de gasos de laboratori →


La Intersindical-CSC aconsegueix més de 500 adhesions per a un SMI de 1.300 euros La República\nEn un comunicat, destaquen que entre el mig miler de signants hi ha representants de la societat civil com la presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie; els músics Lluís Llach i Cesk Freixas; les actrius Júlia Barceló, Estel Solé i Thais Buforn; els acadèmics Tània Verge, Agustí Colomines, Enric Isidre Canela, Antoni Soy i Uriel Bertran; els economistes i activistes de la Xarxa Renda Bàsica, Jordi Arcarons i Lluís Torrens, que també és Premi Catalunya d’Economia, així com el fotoperiodista Jordi Borràs, l’escriptor Joan-Lluís Lluís i l’advocada defensora dels drets humans, civils i polítics de Iridia Marta Bolinches.\nTambé han donat suport a la campanya els exdiputats de la CUP al Parlament David Fernàndez i Mireia Boya; l’exalcaldessa de Badalona Dolors Sabater; l’exdiputat d’ERC al Congrés Joan Tardà i el diputat republicà al Parlament Ruben Wagensberg, i l’exdiputat de JxCat al Congrés Carles Campuzano.\nAmb aquesta campanya, la Intersindical-CSC vol remarcar que l’actual SMI de 900 euros “precaritza” perquè el nivell de vida a Catalunya és més car que en altres territoris, i que com recomana l’Organització Internacional de l’Treball (OTT) cal territorialitzar l’import de l’SMI, que ha de ser un 60% de el salari mitjà del territori de referència.\nEl sindicat també promourà una moció a través dels grups amb representació al Parlament i proposarà l’aprovació d’una moció sobre aquesta qüestió en tots els ajuntaments catalans.


Dos germans de Terrassa han muntat PetroLow Cost, una empresa de petites gasolineres amb un servei totalment automatitzat.\nCanvi de teixit\nEls germans Rosset treballaven a l'empresa tèxtil familiar, dedicada a fer ordits i teixidura, i a importar fils sintètics. Als anys 90 va arribar a tenir una seixantena de treballadors. Però com que no podien competir amb la producció asiàtica, el 2009 van vendre la maquinària i ara només comercialitzen teixits de tapisseria. I tenen temps per fer altres coses…\nHi ha gasolineres que creixen, amb botiga, bar, restaurant, túnel de rentat, taller mecànic… D'altres s'empetiteixen. Les dels germans Rosset són la mínima expressió: ocupen un 25% de l'espai de les gasolineres convencionals i tot està automatitzat; així redueixen costos i poden abaratir el preu (omplir-hi el dipòsit pot suposar un estalvi de 3 euros).\n"Aquest tipus de gasolineres no són una idea nova; n'hi ha en algunes zones rurals de l'Estat i en altres indrets, com Suïssa i França", explica Jordi Rosset. Però sí que han estat els primers a implantar-ne en zones urbanes de casa nostra, on és molt complicat obtenir els permisos corresponents: van trigar dos anys i mig a tenir els tràmits resolts.\nEntre els seus clients no només hi ha conductors amb rendes baixes; també hi ha taxistes, transportistes, propietaris de cotxes de gamma alta i d'altres que busquen gasolineres barates amb els seus smartphones . Un tipus de client que agraeix el servei automatitzat són les mares -i algun pare-, que no han de treure els seus fills del vehicle per anar a pagar a la caixa.\nRepostar a baix cost\nEls germans Rosset van obrir la primera gasolinera al pati de l'empresa tèxtil familiar. Avui en tenen dues a Terrassa i esperen acabar l'any amb un total de vuit. El 2012 van facturar 5,5 milions d'euros.


Conscienciar els usuaris de les platges de la importància de prevenir possibles robatoris. Aquest és l’objectiu de la campanya que duen a terme la Policia Local i els Mossos d’Esquadra i que es basa en recomanacions de seguretat per dificultar l’actuació als delinqüents.\nCalor, fred, temperatures baixes o pics de més de 30 graus com el que preveu la meteorologia per aquest cap de setmana. Un estiu que recordarem, o potser no, en tot cas, avui preguntem als mataronins com veuen aquest estiu atípic a la norma habitual per la temporada de l’any.\nEls llibres en els que es basa la sèrie televisiva “joc de trons”, el nou èxit literari d’Albert Espinosa “Si em dius vine ho deixo tot, però digue’m vine”, volums que estan en el top ten dels llibres més demanats pels mataronins aquest estiu. La majoria dels lectors opten pels llibres de butxaca, més econòmics i més fàcils de poder carregar a la bossa de la platja, a la motxilla o en els llargs trajectes de les vacances.\nFecha de publicación: 2011-08-13 07:57:53


Tips de viatges: Melilla 07. La gran muralla i les seves portes\nMelilla 07. La gran muralla i les seves portes\n“Está fabricada de alambre con filos tipo navaja y su costo fue de 33 millones de euros. Consiste en 12 km de vallas paralelas de 6 metros de altura con alambres de púas encima. Existen puestos alternados de vigilancia y caminos entre las vallas para el paso de vehículos de vigilancia. Cables bajo el suelo conectan una red de sensores electrónicos de ruido y movimiento. Está equipada con luces de alta intensidad y videocámaras de vigilancia, así como equipos de visión nocturna.”( Font: Wikipedia)\nHa estat impactant, ho reconeixo. Després de la nostra ruta a peu per Melilla la Vieja i la paradeta a Aguadú, com és de justícia, els nostres amics ens han acompanyat amb cotxe per la “Circunvalación”, que no és altra cosa que una carretera paral·lela a la frontera que fa de variant a la ciutat. Reconeixo que puc comprendre que siguin necessàries les fronteres a nivell administratiu, però he de confessar que m’ha resultat inquietant veure davant meu aquest mur de la vergonya del segle XXI, un altre exemple de la complexitat de la ment humana. La meva visió pot estar distorsionada pel fet de viure a més de mil quilòmetres d’aquesta tanca i en el costat aparentment ric d’aquesta, però del que vull parlar és d’emocions, del sentiment que m’ha (ens ha) produït en veure-la a tocar de les nostres mans.\nLa gran muralla de Melilla: Marroc a la dreta i Espanya a l'esquerra\nImagino que per als melillenses forma part del seu paisatge urbà i tothom en té una opinió ben fonamentada (que no pas unànime, espero!), però per als visitants de la ciutat és absolutament inquietant trobar-se a l’interior de la “gàbia” i veure, a tocar, els barris de Farkhana i Mariguari just a l’altra banda de la tanca. És innegable que a nivell urbà aquesta tanca ha suposat un tall profund en el territori, però a nivell humà aquest tall ha d’haber estat igual o més profund encara. Agraeixo als nostres amics que ens hagin mostrat el bo i millor de la seva ciutat, però també els agraeixo que ens hagin portat a veure “la valla”, la qual ni apareix ni ho farà mai en cap acaramelada propaganda institucional.\nMentre escrivia aquestes línies intentava documentar-me sobre aquest tema, conscient de la meva pròpia ignorància. Conscient que estava escrivint una entrada agre-dolça però necessària sobre un territori absolutament singular com és Melilla, vaig trobar un bloc que parla d’allò que l’almibarada publicitat institucional no ensenya.\nM’ha cridat molt l’atenció, però, la profusió de termes militars i catastròfics que hom pot trobar per justificar la necessitat d’aquesta tanca. En aquest document se’n fa un recull i un anàlisis molt interessant i il·lustratiu i en el següent article a El País es descriuren els passos fronterers existents a Melilla de la següent manera:\n"Hay tres pasos fronterizos en Melilla (cuatro si se cuenta el de Mariguari, para estudiantes y padres que tienen que cruzar cada día la frontera para ir al colegio o al instituto y que está cerrado en verano): Beni Enzar, la frontera internacional, la más grande, abierta las 24 horas, con aduana comercial, por donde los activistas marroquíes no dejaron el jueves entrar a los camiones con pescado, fruta y verdura; el Barrio Chino, paso habilitado de siete de la mañana a diez de la noche para transporte a pie de mercancías, por donde pasan cada mañana las porteadoras, cargadas como mulas; y Farhana, paso establecido para los habitantes de Nador y de Melilla, que también cierra por la noche. Entre ellos, la verja, una trampa mortal de ocho metros de altura para inmigrantes que, si no disuade, probablemente mate en alguno de los tres niveles de amasijos de alambres y pinchos al que intenta cruzarla. "Es como Jerusalén", dice un melillense musulmán. "Ellos tienen un muro y nosotros, pinchos".\nLa frontera necesita una reflexión. Mientras los políticos se reúnen, las porteadoras seguirán transportando sus bultos de 50 kilos, tres veces al día, pagando "mordidas" en Marruecos y pasando por estrechas puertas en las que, un día de mala suerte, pueden morir aplastadas por otras "mulas" de carga que, eso sí, hacen ganar dinero a los dos lados de los pasos fronterizos. (Font: El País, 14-08-2010)\nI encara amb el desconcert a flor de pell, i després d’un dinar genial al “Dique Sur”, ens hem disposat a creuar la frontera per anar cap al Marroc, al Cap Tres Forques a passar uns dies. Els habitants de Melilla poden sortir lliurement i, més o menys, sense cues per la frontera de Farhana únicament ensenyant el seu DNI si no pretenen anar més enllà de la província de Nador. Així ho van fer LL, PQ i els seus petits en direcció a la càbila que tenen al cap, on havíem quedat aquella mateixa tarda. Tanmateix (i això sí que és d’agrair!) els nostres amics PB, MM i el seu fill AB ens han acompanyat a fer el pas per Beni Ensar, l’única frontera per als extrangers o espanyols no residents a Melilla.\nHo teníem tot estudiat i tot a punt: tots els papers del cotxe preparats (ja hi tenim experiència), els formularis d’entrada al país emplenats i cadascun dins el corresponent passaport. Pel formulari d’importació del cotxe, el nostre amic PB ens va indicar que el podíem descarregar, omplir i imprimir aquí, així que aquest tràmit també ens l’anàvem a estalviar... I, aleshores, què ha passat??? Doncs que per fer els 700 metres que separen el polígon industrial proper a la frontera fins al propi pas fronterer hem tardat exactament 4 hores!!!\nAls nostres amics els ha semblat força estrany trobar embús en aquell punt, però tampoc hi ha donat més importància. Pel que es veu, dues companyies navieres han deixat de prestar els seus serveis al port de Nador i gran part del tràfic rodat passa ara a través de Melilla... Ens ho hem agafat amb calma, escoltant música dins el cotxe, els nens dibuixaven o jugaven... Però al cap de dues hores, sense haver avançat el més mínim, hem sortit tots dels cotxes excepte els conductors i els nens s’han dedicat a jugar una bona estona a “fútbol-lata” a la vorera. I així hem passat les hores, xerrant amb MM i prenent molta paciència. Al cap d’uns mesos vaig rebre una foto que va fer MM en aquell moment, una foto d’un arbre proper a la corrua de cotxes on una munió de cargolins s’entaforaven en el mateix forat. Just com tot aquell munt de cotxes intentant passar l’embut de la frontera.\nDoncs això, que amb més paciència que 7 sants (els que érem, de fet) hem arribat al pas fronterer. Creuem la frontera espanyola tan tranquil·lament i aparquem el cotxe a “terra de ningú”, aquell espai entre la frontera espanyola i marroquina que seria també digne d’estudi per l’ambient que s’hi respira i pel personal que hi discorre. El procés, en teoria, semblava fàcil: segellar passaports, segellar documentació del cotxe i creuar la frontera. A la part pràctica, però, tot plegat ha acabat succeint d’aquesta manera:\n1 Ens posem a la cua per a segellar els passaports, després d’esquivar els chipis que ens intenten “ajudar” amb els formularis, que ja disposem i portem perfectament emplenats. No hi ha una gran cua, potser unes 10-15 persones. Sembla fàcil. Se’ns intenten colar diverses vegades, moooooolt habitual al Marroc (Ep! Però si encara no hem creuat la frontera!!!), sort que la nostra amiga MM els té ben posats i no ha deixat passar absolutament a ningú. Prova superada: ens segellen els 4 passaports i preguntem on cal anar ara.\n2 Anem a fer cua a les guixetes per la documentació del cotxe. Hi ha dues guixetes obertes i una sola cua, cosa que ja pronostica el caos. Hi posem molta paciència mentre ens n’adonem que som els únics que portem el nou formulari d’importació de vehicles perquè la resta porta el paperet verd/gris que hem utilitzat les altres vegades en ferry. Com diu en PB, cada vegada que intenten agilitzar un tràmit els surt el tret per la culata i emboliquen encara més la troca.\n3 Després de diverses discussions, arriba el nostre torn i l’oficial verifica la nostra documentació. Ens mira amb cara d’espant, d’extranyes i gairebé d’esglai en veure el nou formulari. Però el segella. Li pregunto en francès si cal fer algun tràmit més i ens diu que no. Per tant, tots cap al cotxe i a creuar la barrera! Bufar i fer ampolles!\n4 O no. Els nostres amics creuen primer i quan és el nostre torn, l’oficial de la barrera es queda mirant els documents i em diu que ens manca no-sé-quin “tampon”. Ai mare! El cas és que ens deixa creuar i aparcar el cotxe just passada la barrera perquè, de fet, si no aconseguim aquest segell, el problema serà nostre per sortir del país. Els cotxes i 6 dels seus ocupants han creuat la frontera.... excepte jo, que intento saber on carai s’ha de posar el ditxós segell.\n5 Un primer oficial em diu que he de buscar el “cap de l’aduana”, que està cap al final del parking, és a dir, proper a la frontera espanyola. Faig el passeig, ja a les fosques, fins a on m’han indicat. Li pregunto al següent oficial i em dirigeix a uns altres tres oficials que estan al mig del parking, reculo fins a ells. Els comento el meu problema i m’indiquen que “ara” el cap de l’aduana està a la barrera amb el Marroc. Torno fins a la barrera. En aquest punt m’indiquen que “ara” està en una petita oficina prefabricada darrera les guixetes. Afortunadament en aquest punt del periple s’ha afegit en PB i m’ha acompanyat fins a l’oficina, un lloc on no m’agradaria haver-hi arribat sola.\n6 A l’oficina del cap d’aduana, plena de camioners ben grossets, li he explicat (més o menys) el meu problema a un oficial. S’ha endut tota la documentació (i jo m’he encomanat a la verge...) i ha retornat amb el paperet segellat..... uuuuufffffff!\n7 Finalment hem creuat la frontera legalment. M’ha quedat en el tinter, però, la sensació que era la primera vegada que per allà creuava algú amb aquest formulari d’importació. Tal com deia en PB, cada vegada que volen millorar quelcom, ho compliquen encara més!\nPassades les deu de la nit hem sortit de Beni Ensar en direcció a la càbila (ja us explico més endavant què és) dels nostres amics, on ens esperaven feia hores. Ha estat com una mena de tele-transportació el fet d’anar seguint el cotxe d’en PB a les fosques, introduir-nos en el bosc amb el terra curull de sorra i arribar a la petita caseta on ens esperaven.\nLes més de sis hores invertides en creuar la frontera es van esvair en poc més de 30 segons, el temps necessari per baixar del cotxe, veure la preciosa i acollidora terrassa que havia preparat la genial PQ, amb la taula parada, les espelmes, el tendal de cotó blanc, la millor de les companyies, una bona barbacoa, el nostre PB fent kefta com ningú i ........... molta cervesa. Fins l’endemà no vam veure la meravella del lloc on havíem anat a parar.\nInscripció a la paret de tanca a la frontera: massa cutre per ser oficial, massa ben feta per ser d’un cutre...\nEtiquetes: ABC del Marroc, Costa mediterrània, Espanya, Estiu 2012, Marroc, Melilla, Melilla amb nens, viatjar a països islàmics, viatjar amb nens\nPABLO MUÑOZ CARBALLEDA 20 de febrer de 2013 a les 20:06\nTe felicito. Te ha salido bordado. He vueltio a revivir todo el preceso otra vez, je je.\nBertika 20 de febrer de 2013 a les 20:17\nY vaya proceso... Creo que va a ser difícil de superar la media de 700 metros en 4 horas...\nLux Lisbon 21 de febrer de 2013 a les 11:22\nPer fi he rebut via mail la teva actualització!!! deu ser que els senyors wordpress i blogspot han fet les paus :)\nM'he quedat enganxada al teu relat....primer amb el cor encongit pel mur de la vergonya, després al·lucinant pel periple, que no m'extranya gens tenint en compte com és la burocracia en general i la marroquí en particular, i després amb un somriure imaginant que bé que us va sentar la taula parada a la fresca, amb deliciosa kefta i molta cervesa...\nuna abraçada Bertika!\nBertika 21 de febrer de 2013 a les 11:34\nQué be que s'hagin resolt els problemes entre blogspot i wordpress ;) !!!!\nEl periple de la frontera va ser d'allò més curiós, de veritat. Tenia la sensació d'estar perseguint un objectiu en moviment, el "chef de douane" era quelcom que calia interceptar, com en un videojoc, però a les fosques. Vaig aprendre ràpidament la paraula "tampon" i la vaig pronunciar un munt de vegades, jejeje.\nKefta+cervesa sempre és un mix increíble. De veritat que el lloc era molt especial. En properes entregues ho intento demostrar.\nE 22 de febrer de 2013 a les 12:43\nTothom diu que la frontera de Bab Sebta (Ceuta) no és ni de bon tros tan caòtica com la de Melilla. Però quatre hores per creuar tampoc no és tan estrany, segons quan. A peu va més ràpid, això sí. El que sempre em sorprèn de la frontera de Ceuta és que cada dia que vas sembla que les normes han canviat: la finestra és una altra, el formulari és nou, el cap s'ha de consultar, no s'ha de consultar, s'ha de consultar... En fi, tampoc no hi passo molt sovint.\nD'això... vés amb compte amb la paraula "tampon" a Marroc, no la confongues amb "tapon" ;)\nBertika 22 de febrer de 2013 a les 12:48\nQuatre hores van ser les que vam estar parats al cotxe. En total van ser unes 5,5 hores. Pels amics de Melilla era una barbaritat. Efectivament, a peu es va molt més ràpid, moltíssim.\nA veure en què m'he posat amb això del "tapon"... Agrairia que m'il·lustréssis... Ja em semblava curiós anar demanant un tampó als oficials en plena nit i en un parking, com una menstruant desesperada... o sigui que lo del "tapon"... a saber!!!!\nE 22 de febrer de 2013 a les 12:55\nI tant que és una barbaritat! Jo crec que ací només passa en dies punta de l'estiu, o en dates molt assenyalades. De tota manera la frontera és la pura definició d'"aleatori": poden ser cinc minuts, poden ser cinc hores...\n"Tapon" en català correcte correspon a "genitals femenins" :D\nBertika 22 de febrer de 2013 a les 12:57\nJajajajaja.... Ja procuraré no dir-ho gaire sovint! No m'havia allunyat gaire anatòmicament, doncs!! Gràcies!\nGener 2013. Cuentos de Sidi Baqur


Cases de turisme rural prop de Barcelona\nCal Carulla és una casa de família pagesa datada al segle XIV situada a L'Astor, un poblet medieval de 14 habitants a només 85 km de Barcelona. Les antigues dependències agrícoles s'han restaurat formant 7 casetes de turisme rural amb capacitat de 2 a 32 places.\nEn un entorn privilegiat disposa de totes les comoditats i unes instal·lacions de qualitat amb jardí i piscina exterior, sales de jocs, piscina climatitzada i cavalls.\nEls allotjaments, totalment equipats i decorats amb un estil rústic i sofisticat alhora, cuiden fins al darrer detall: llar de foc, murs de pedra, bigues de fusta, mobles antics. La comoditat i el gaudi estan més que assegurats!\nUna elecció perfecte per famílies, parelles i grups que cerquen una experiència relaxant, descansar i tornar a connectar amb la natura.\nGaudeix de Cal Carulla entre setmana a uns preus sorprenents\nCaps de setmana romàntics amb parella. On la llar de foc, l'spa i els detalls sorpresa són els protagonistes.\nCasa rústica restaurada amb tots els detalls\nAllotjament d’una planta, 1 habitació doble i 1 triple, bany amb banyera, sala d’estar amb llar de foc, menjador i cuina. A l’exterior té mobles de jardí i barbacoa\nCasa ideal per parelles amb vistes al jardí\nEdifici de planta baixa. Un sol ambient, amb llit de matrimoni, llar de foc, menjador i cuina;bany amb dutxa d’hidromassatge. Jardinet d’us exclusiu amb barbacoa i accés directe a la piscina exterior.\nSorprèn a la teva parella amb un cap de setmana inoblidable\nCasa rústica ideal per a famílies\nCasa d’una sola planta, sense cap esglaó. 1 habitació doble i 1 triple, bany amb banyera, sala d’estar amb llar de foc, menjador i cuina.\nCasa antiga amb totes les comoditats\nEdifici de dues plantes, 3 habitacions dobles, 3 banys, dutxa d’hidromassatge, menjador amb llar de foc i cuina. A l’exterior hi ha mobiliari de jardí i barbacoa.\nPreciosa casa, situada al mig d'un poblet i amb tots els serveis. La simpatia dels propietaris un 10 i tots els detalls de la casa també.\nUn cap de setmana PERFECTE. Tenen totes les comoditats, tot l'encant de la casa i la tranquil·litat del voltant.\nLa piscina climatitzada... UN PETIT PARADÍS!\nEls nens han tingut un cap setmana molt entretingut entre donar menjar als cavalls i anar a buscar els ous al galliner no han parat, després l'hora al Spa de luxe, piscina climatitzada per nosaltres sols!\nUn cap de setmana fantàstic, un poble petitet, sembla tret d'un conte, preciós, la casa espectacular, tot super net\nRecomanem aquest establiment tant per anar-hi amb família, amics o simplement desconnectar del dia dia.\nCasa per parelles amb vistes al bosc\nEdifici de planta baixa. Un sol ambient, amb llit de matrimoni, llar de foc, menjador i cuina;bany amb banyera d’hidromassatge. Jardinet d’us exclusiu amb barbacoa.\nSent la calidesa del poble\nCasa d’una planta, 2 habitacions dobles, bany amb banyera d’hidromassatge, sala d’estar amb llar de foc, menjador i cuina. A l’exterior mobiliari de jardí i barbacoa.\nCasa gran de poble per a grups\nCasa de quatre plantes. 4 habitacions dobles, 2 banys, sala d’estar amb llar de foc, menjador i cuina equipada. Barbacoa i taula de jardí a l’exterior per menjar fora.\nRelaxa't al nostre spa climatitzat d'ús exclusiu\nOrganitza un cap se setmana al camp per reunir-te amb la família i els amics


Concentració contra el judici del procés | Ràdio Palafolls\nHome Política Concentració contra el judici del procés\nMarc Ferri , juny 13, 2019\t / 345 0\nJust abans de l’inici del ple municipal, una trentena de persones es van concentrar en contra del judici que aquests últims 4 mesos s’ha vist al Tribunal Suprem contra els líders polítics i socials del procés sobiranista.\nJustament ahir a la tarda, passades les 7, el judici quedava vist per sentència i, per això, es van fer concentracions arreu del país sota el lema “Llibertat: l’autodeterminació és un dret”.\nEn la lectura del manifest, que es va fer entre diferents persones concentrades, es reivindica el pacifisme del moviment independentista i es criticava el judici, que qualifiquen de judici a la democràcia.\nEl manifest considera l’Estat Espanyol com a venjatiu i que busca l’escarni amb el judici vist aquestes setmanes al Suprem.\nEl manifest explica que l’1 d’octubre del 2017 va ser un acte de “desobediència civil”, sempre pacífica davant “l’autoritarisme” de l’Estat. Una desobediència que consideren imprescindible per aconseguir drets i llibertats.\nPer tot plegat demanen l’anul·lació del judici i esperen la condemna a l’Estat Espanyol per convertir drets en delictes.


Es multiplica per 10 el nombre de nens obesos\nFoto: GOPA TV / Youtube\nBarcelona. Dimecres, 11 d'octubre de 2017. 10:43\nActualitzat Divendres, 6 d'abril de 2018. 18:11\nUn estudi ha demostrat que el nombre de nens i adolescents obesos s’ha multiplicat per 10 durant els darrers 40 anys, i revela que si la tendència no canvia, en els pròxims anys hi haurà més joves amb sobrepès que no pas amb un pes normal.\nUn miler d’especialistes han contribuït en l’anàlisi coordinat per l’Escola Imperial de Salut Pública de Londres i la Organització Mundial de la Salut (OMS), basat en les dades de 130 milions de persones d’arreu del món. L’objectiu de l’estudi era comparar el nombre de joves obesos d’entre 6 i 18 anys que hi havia l’any 1975 amb el nombre dels que tenien sobrepès el 2016.\nResultats molt preocupants\nLa recerca indica que l’any 1975 hi havia 6 milions de nenes i 5 milions de nens obesos, representant només l’1% de la població mundial de la època. En canvi, l’any 2016, el nombre de joves de la franja d’edat estudiada havia ascendit a 126 milions: 50 milions de nenes i 74 milions de nens, i 213 milions que patien sobrepès però que no es podien categoritzar com a obesos. Si la tendència continua, el 2022 hi haurà més adolescents amb sobrepès que no pas amb desnutrició.\nSegons els investigadors, ens trobem davant d’un gran problema i “un desafiament de salut pública que s’ha de resoldre”. També informen de que les dades obtingudes en l’estudi demostren “l’amenaça que representa la mala nutrició en totes les seves formes, amb nois amb un pes baix i amb sobrepès convivint a les mateixes comunitats”.\nObesitat estancada als països desenvolupats\nL’anàlisi també indica que a països amb ingressos mitjans, de Llatinoamèrica, el Carib i l’Àsia oriental, on abans hi havia més persones per sota del pes indicat, ara hi ha més obesos. No obstant això, als països més desenvolupats la tendència a la obesitat s’ha estancat. L’autor principal del text, Majid Ezzati, creu que la raó és que alguns països han començat a prendre consciència del problema i han anat aplicant polítiques públiques per afrontar-ho, abaixant per exemple els preus dels aliments sans, als quals les poblacions més pobres no hi tenen accés per ser massa cars.\nEls experts recomanen mesures “dràstiques”\nLa coordinadora de malalties no transferibles de la OMS, Fiona Bull, afirma en que el sobrepès representa “una crisi de salut pública que empitjorarà si no es prenen mesures dràstiques”. Es recomana reduir el consum de greixos saturats, sals i sucre, i fer més activitat física.\nBull creu que la obesitat s’hauria de combatre a l’escola, amb els menús dels menjadors i màquines expenedores, i a casa, on s’hauria de preparar menjà sa, posar aliments sans a la carmanyola; a més, s’hauria de reduir el temps que els nens passen davant d’una pantalla i que impedeix que practiquin activitat física.\nLes mares juguen també un paper important en la lluita contra el sobrepès. Segons Bull, la conscienciació ha de començar des del moment de la gestació, quan la mare hauria de mantenir una alimentació sana que hauria de durar durant el període de lactància. “S’ha comprovat que els nens que s’alleten exclusivament durant els primers sis mesos tenen menys tendència al sobrepès”, diu l’experta.\nl'entrevista Lidia Folgar: "Qui té més culpa de la nostra mala alimentació són els governs" Marta Escobar Martí\nimpostos El Govern i la CUP pacten apujar el preu de les begudes ensucrades El Nacional


Torra visita per primera vegada Carme Forcadell a la presó del Catllar\nEl president de la Generalitat s'ha reunit amb l'expresidenta durant una hora i mitja\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, sortint de la presó de Mas Enric ROGER SEGURA / ACN\nBarcelonaEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha visitat aquest dimarts l'expresidenta del Parlament Carme Forcadell a la presó de Mas d'Enric, al Catllar (Tarragonès). Ha sigut la primera trobada des que l'exdiputada d'ERC va ser traslladada a aquest centre penitenciari provinent de Puig de les Basses (Figueres) per estar més a prop de la família.\nTorra ja havia visitat almenys una vegada tots els presos polítics des que van ser traslladats a presons catalanes. El mateix dia que van arribar, el 4 de juliol, el president de la Generalitat va conversar amb Jordi Sànchez, Jordi Cuixart, Oriol Junqueras i Raül Romeva a Lledoners. Al cap de dos dies va visitar Forcadell i Dolors Bassa a Puig de les Basses i una setmana més tard va rebre Joaquim Forn, Jordi Turull i Josep Rull a Lledoners.\nTorra ha arribat a les 9.45 h del matí i n'ha sortit a les 11.15 h sense fer declaracions. Prèviament, el cap de l’executiu ha fet una visita institucional a l’Ajuntament del Catllar, on ha sigut rebut per l’alcalde, Joan Morlà, i ha signat el llibre d’honor del consistori.\nQuim Torra Carme Forcadell


"Les oposicions de Justícia podrien vulnerar la legislació europea per partida doble"\nDomingo, 25/08/2019 - 07:45\nLes properes oposicions de Justícia convocades per la tardor i principis de l'any vinent (segons les tres categories de gestió, tramitació i auxili per a tot l'Estat espanyol, però territorialitzades) en el cas de Catalunya podrien vulnerar la legislació europea per partida doble. Aquest fet podria esdevenir un frau de llei en aquest sentit.\nPer una banda, s'està pendent de la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea de Luxemburg sobre la qüestió que interins que fa més de tres anys que estan en un mateix lloc de treball haurien de convertir-se en fixes (aquesta sentència seria anunciada el 5 de setembre vinent i les conclusions escrites el pròxim mes de desembre).\nPer una altra banda, perquè podrien vulnerar la Carta Europea de les llengües regionals i/o minoritàries. Atès que la valoració del coneixement català és irrisori, qualsevol llengua estrangera, com per exemple el danès, està més valorada que la llengua pròpia de Catalunya.\nTot això ho considero molt injust i fraudulent.\n"Es vergonzoso que Europa sea incapaz de acoger a personas que necesitan protección"\nCrisis en Can Barça: "Si Bartomeu es reelegido los socios deberían romper el carné"\n"Las jóvenes con trastornos alimenticios sufrimos la presión promovida por unos pocos"\nP. P. Barcelona\nPer què l'educació pública portuguesa pot servir d'exemple a Catalunya\nLleonard Barrios Sanromá Castellar del Vallès\n"Ningún Estado debe regular la muerte de las personas"


Grup d'anellament PARUS: 10 ANYS DE PARUS\nPublicat per PARUS a 13:10\nJ.C. Fernández-Ordóñez 25 de setembre de 2011 a les 23:21\nDoncs... Què dir? Simplement: ENHORABONA... Malauradament, tot i ser un dels fundadors, no vaig poder ser amb vosaltres per cel·lebrar el nostre 10è Aniversari...\nM'alegro que hagueu gaudit tant, que la companyia hagi sigut tan bona i que hagueu capturat la tant desitjada cuereta groga... Per fi... I a casa... :D\nSóc feliç! Una abraçada a tots/totes!\nBirdringal-andalus 26 de setembre de 2011 a les 19:35\nFeliz Cumpleaños a todos, vosotros, enhorabuena.\nNeska83 3 d’octubre de 2011 a les 0:28\nM'alegro que la jornada vagi anar tant estupendament!!!\nEm sap greu no poder venir últimament a causa de la feina els dissabtes...Aish...Aviam si quan estigui en atur puc fer sessions non-stop amb tots vosaltres!


Maikel s'entrena amb els seus nous companys del Terrassa\nEl Terrassa té molta il·lusió amb el seu penúltim fitxatge d'aquesta temporada, el davanter procedent del Compos, Maikel Harmann García. Amb aquesta incorporació, el club egarenc compta ja amb vuit jugadors nous que han passat per equips de Primera. El fitxatge de Maikel arriba després que el seu anterior club, el Compostel·la, va baixar a Segona Divisió.\nJa de bon matí, Maikel ha aprofitat per entrenar-se amb els seus nous companys a les modernes instal·lacions esportives del club. El nou projecte del Terrassa aspira amb el fitxatge de Maikel arribar a la categoria màxima, ja que el bon joc i els 19 gols de 36 partits que va marcar amb el Compos el qualifiquen com un gran golejador. El Terrassa, a hores d'ara, està ultimant negociacions amb l'Espanyol per tancar el fitxatge de Manel Martínez.\nEl Terrassa vol reforçar l'atac amb el fitxatge del davanter del Compostel·la Maikel


Lionel Beltrán Cecilia, primer premi del 29è Concurs Internacional de Pasdobles Villa del Pozo Estrecho - Federació Catalana de Societats Musicals\nDilluns, agost 2 2021\nHome/Notícies/Lionel Beltrán Cecilia, primer premi del 29è Concurs Internacional de Pasdobles Villa del Pozo Estrecho\nLionel Beltrán Cecilia, primer premi del 29è Concurs Internacional de Pasdobles Villa del Pozo Estrecho\nLa composició A la Plaça del compositor i músic ampostí aconsegueix el reconeixement del certamen, tot un referent internacional\nLionel Beltrán-Cecilia en l'entrega del Primer Premi\nEl compositor d’Amposta (Tarragona) Lionel Beltrán-Cecilia ha aconseguit el primer premi del 29è Concurs Internacional de Composició Musical de Pasdobles Villa de Pozo Estrecho pel pasdoble A la Plaça. A més, la composició de Beltrán-Cecilia ha rebut la menció d’honor al millor pasdoble atorgat pels músics de la Sociedad Artístico Musical “Santa Ceciclia” de Pozo Estrecho. El lliurament dels premis s’ha dut a terme el proppassat 24 d’abril a al centre cívic de Pozo Estrecho.\nCelebrat en aquesta localitat murciana, el concurs, organitzat per la Asociación de Vecinos de Pozo Estrecho amb la col·laboració de l’Ajuntament de Cartagena, és tot un referent internacional, tenint en compte les 29 edicions realitzades. Enguany ha comptat amb 56 obres presentades, arribades de tota la geografia espanyola i d’altres països com França, Bèlgica, Portugal, Itàlia o Finlàndia.\nLes sensacions de l’entrada a la plaça\nEl músic ampostí amb el pasdoble A la Plaça recrea les sensacions del monumental concert que cada estiu duen a terme les dues bandes de la seva ciutat natal a la plaça Major. La composició s’ha guanyat el favor d’un jurat format per cinc experts.\nA la final, celebrada el 24 d’abril, hi van assistir els tres compositors finalistes. Després que la Sociedad Artístico Musical Santa Cecilia va interpretar les tres obres, Lionel Beltrán-Cecilia es va alçar amb el primer premi, dotat amb 1.200 €, diploma i trofeu, i amb el diploma de la menció d’honor al millor pasdoble del certamen atorgat a votació pels músics de la Sociedad Artístico Musical Santa Cecilia de Pozo Estrecho.\nLa Lira Ampostina ofereix una 23a setmana cultural amb activitats diàries i gratuïtes\nConcert del grup de metalls i percussió coral de trombons de la ESMUC a la Sénia\nConvocat el 8è Concurs de Composició per a Banda Simfònica “Josep Maria Lleixà Subirats”\nEl Quartet de clarinets de Tarragona ofereix un concert la nit del pregó de la Festa Major dels Pallaresos\nLa Banda i la Coral de Cerdanyola del Vallès ofereixen un concert de Cap d’Any amb bandes sonores i clàssics nadalencs


De mantenidor un mantingut, Ja estic en Falles! en Levante-EMV\nLa primera raó és que no es tracta d'una personalitat de la cultura o societat valenciana, de les quals afortunadament en tenim molts. Sí, potser és veritat que li agrada molt la nostra festa i que no falta cap setmana fallera a València, però no deixa de ser un turista (això sí, amb càrrec polític), és a dir, una persona aliena a les Falles i a la nostra societat en general.\nPer altra banda, la segona raó és que Junta Central Fallera ens porta un dels homes de Rajoy, component d'un govern central que ha perjudicat la festa de les falles augmentant l'IVA del monument 13 punts, que ha donat problemes al sector pirotècnic que tant important és en les festes, i que ara puja en 11% les tarifes elèctriques, fent més cara la il·luminació dels carrers que moltes comissions falleres instal·len en la setmana fallera. Realment, no hi ha massa raons per a fer-li la pilota al membre d'un executiu que no ha fet molt per la nostra festa.\nEn definitiva, que de nou ens trobem, dins d'un acte tan faller i valencià com l'Exaltació de la Fallera Major de València, una persona estranya, un "afer exterior" de fora de les nostres terres i, a més, portada d'un govern que ens fa la punyeta als fallers. Millor haguera sigut que Babalà ocupara el seu lloc.


India | Fem un STOP | Pàgina 2\nPublished 2 Juliol 2010\tIndia 2 Comments\nAixò és el que va fer la meva boca quan al creuar la imponent porta vermella, va aparèixer aquesta meravella del món, el Taj Mahal. És una construcció de marbre blanc amb 4 costats exteriors exactament iguals, que no pots deixar de mirar durant hores i hores. La seva simetria desprèn perfecció i el seu color blanc puresa. És un oasis de pau i tranquil·litat dins del caos i brutícia que respira aquest país. En dos dels seus cantons, hi ha dos mesquites, també simètriques, que vigilen el mausoleu.\nLa història diu que el va fer construir l’emperador mughal Shah Jahan al 1631, per enterrar a la seva segona dona, morta quan donava llum al seu 14e fill. Va quedar tan content amb l’obra, que al acabar va tallar les mans dels creadors per tal de que no poguessin repetir-la enlloc més.\nA pocs metres del Taj Mahal, es troba el fort d’Agra, on curiosament va passar empresonat els últims dies de vida en Shah Jahan.\nNo m’enrullo més, us deixo que gaudiu de les imatges amb un gran Ohhhhhhh!


Web de l'escola La Salle La Seu » Benvinguts al Llarg Viatge… Gamificació a Primària!\nBenvinguts al Llarg Viatge… Gamificació a Primària!\nDurant aquest segon trimestre, els nens i nenes de Primària han realitzat el projecte interdisciplinari sobre els països del món.\nCada curs va treballar un país, França, Japó, Austràlia, Argentina, Estat Units i Itàlia. Es van realitzar diferents activitats transversals on els alumnes van poder aprendre de manera molt significativa sobre el país que els tocava.\nTambé, es van dur a terme exposicions orals entre alumnes del mateix cicle, on cada nen i nena va haver de deixar enrere la vergonya i aprendre a saber-se expressar correctament. Entremig de tanta feina, també es van elaborar murals decoratius, els quals ara, engalanen els nostres passadissos.\nCom a activitat de cloenda, els nostres alumnes van anar de viatge durant tota una tarda. Van preparar maletes i passaports, però sobretot anaven carregats amb ganes de passar-ho bé i des descobrir moltes coses!\nAquesta activitat final va ser una gimcana gamificada, on tots els professors i alumnes hi van prendre part i van gaudir molt !\nAquí podeu veure’n un resum!


Claudio Bravo arriba a Barcelona - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesClaudio Bravo arriba a Barcelona\nClaudio Bravo arriba a Barcelona\nEl porter xilè ha arribat aquest diumenge a Barcelona i ja s’ha fotografiat amb l’escut del seu nou club El dilluns serà el seu gran dia: passarà revisió mèdica, signarà contracte, es vestirà de blaugrana i serà presentat\nBravo, amb l'escut. FOTO: MIGUEL RUIZ-FCB.\nClaudio Bravo ja és aquí. El nou porter blaugrana ha aterrat aquest diumenge a Barcelona, i una de les coses que ha fet ha estat desplaçar-se fins a les instal·lacions del Camp Nou. Allà, a les 20 hores, s’ha fotografiat davant de l’escut del Barça, a les portes de les oficines del Club, on l’esperaven els mitjans de comunicació i alguns aficionats.\nL’activitat continuarà aquest dilluns. Serà un dia frenètic per a Bravo. A les nou portarà a terme les proves mèdiques a la Ciutat Esportiva, i a les 11.15 hores signarà el contracte. A les 12 hores el xilè trepitjarà per primera vegada la gespa del Camp Nou vestit de blaugrana, i a continuació serà presentat en roda de premsa.\nL’exporter de la Reial Societat, de 31 anys, s’ha compromès per a les properes quatre temporades amb el FC Barcelona. Claudio Bravo es convertirà, així, en el tercer reforç, després de l’arribada de Ter Stegen i Rakitic, a més de Deulofeu i Rafinha, que tornen de les seves cessions, i de Masip, que puja del filial.


Articles etiquetats amb: exposició\nVisita guiada a l’exposició Lung and Bones del Museu d’Art\nDiumenge 5 de novembre a les 12 del migdia\nEl Museu d’Art de Sabadell (MAS) organitza aquest diumenge, 5 de novembre, a les 12 del migdia, una visita guiada a l’exposició “Lung & bones. Gemma Molera”.\nInauguració de l’exposició “25 anys del parc de Catalunya i la xarxa de parcs urbans de la ciutat”\nS’estarà al Casal Pere Quart tot el setembre\nAvui, dissabte 2 de setembre, a les 11 del matí, al Casal Pere Quart, s’ha inaugurat l’exposició “25 anys del parc de Catalunya i la xarxa de parcs urbans de la ciutat”, que es podrà visitar fins al 30 de setembre.\nLa ciutadania pot fer-hi aportacions per diferents canals\nLa ciutadania pot conèixer la proposta d’urbanització del Passeig i els entorns, com també la del centre de la ciutat, gràcies a una exposició instal·lada al mateix passeig de la Plaça Major, la qual s’ha inaugurat avui amb el nom d’“El teu centre. Un projecte de ciutat”.\nUna exposició sobre dones empresonades pel franquisme aterra al Casal Pere Quart\n“Preses de Franco” inclou imatges documents i testimonis de dones empresonades entre 1939 i 1959\nL’exposició "Preses de Franco", produïda per la Fundación de Investigaciones Marxistas i l'Associació Catalana d'Investigacions Marxistes, s’estarà al Casal Pere Quart (Rambla, 69) del 2 al 19 de març.


Lletraferits: TRESCA I VERDESCA 107\nAnònim 11 de maig de 2010, a les 15:30\nCelebro que la manca dels teus comentaris fos per anar a Girona, jo hi vaig demà amb el Col·legi d'infermeres, anuncien pluges, ja veurem. Fins dijous\nMarisa 11 de maig de 2010, a les 18:26\nAra mateix, en Joan ha sortit cap a Sant Ponç. Menda lerenda està molt atrafagada preparant la Lobster's Day.\nLa meva cunyada Montse va estar dissabte a Girona i no va venir massa entusiasmada. I la Malole va anar diumenge. Menda lerenda està molt atrafagada preparant la Lobster's Day.\nSegurament votaré la NO-REFORMA de la Diagonal per correu electrònic perquè estic molt atrafagada preparant la Lobster's Day.\nPer cert, ja te en Rafael la invitació a la Lobster's Day?\nAnònim 12 de maig de 2010, a les 11:12\nSí ya tengo la invitación. Hasta el viernes. Rafael.


palladio | Venècia en català\n10/11/2013 · 00:40\nLa Salute: fe, arquitectura i cuina\nA Venècia, la fi de les epidèmies de pesta va donar lloc a la construcció d’esglésies votives que encara avui admirem com a obres mestres de l’arquitectura. La que desperta més devoció entre el poble venecià és temple dedicat a la Mare de Deu a compliment de la promesa feta pel Patriarca de Venècia i els fidels el 1630, l’arquitecte de la qual fou Baldassarre Longhena. Continua llegint →\nTagged as església, la salute, longhena, mare de deu, palladio, redentore, Venècia\n23/09/2012 · 18:05\nUna escapada a Vicenza, ciutat renaixentista\nVicenza és una petita ciutat molt a prop de Venècia, hi va viure tota la vida un arquitecte que és considerat el més influent i imitat de tota l’história de l’arquitectura occidental: Andrea Palladio. El seu rastre és ben visible a les rodalies – on es poden admirar les famoses “Vil·les“- i al centre de la ciutat, on es troba una concentració impressionant dels seus edificis.\nEl de la fotografia n’és el més gran, la Basilica Palladiana. No la va construir tota l’arquitecte sinó que és la segona pell d’un edifici del segle XV on s’hi administraven la justícia i els altres assumptes públics en les ciutats del Vèneto. La nova façana però transforma l’edifici medieval en renaixentista, model imprescindible per a tota l’arquitectura des d’ençà i dona a coneixer la petita ciutat a tot el món a través de la difusió dels llibres que el Palladio va escriure, els Quattro Libri dell’Architettura, i que tot el món, a partir de l’anglosaxó, va conèixer i encara avui es fa servir com a manual pels arquitectes.\nVicenza és també pàtria del deliciós Baccallà a la vicentina, un plat que darrere seu amaga una història molt divertida de comerciants venecians perduts als mars nòrdics.\nTagged as arquitectura, escapada, palladio, renaixement, vèneto, Venècia, vicenza\n13/09/2012 · 12:10\nVeure le cases senyorials del Palladio\nVicenza és poc coneguda però mereix una visita.\nLa Rotonda és només una de les “vil.le” (cases senyorials) que l’Andrea Palladio va construir per a una noblesa de província com la de Vicenza. Després de 500 anys però, aquesta “provincialitat” s’ha convertit en un patrimoni inestimable.\nVenèciAquí disposa d’un programa especial en petit autocar per visitar unes quantes d’aquestes cases senyorials en un dia. El programa comprèn itinerari a la ciutat de Vicenza, el dinar en un restaurant de bon nivell qualitat-preu i, a la tarda, un recorregut per a la província de Vicenza per veure i, en algun cas, visitar les “vil.le” del Palladio.\n(fotos de http://www.veneto.to)\nFiled under Història, Info pràctiques\nTagged as palladio, renaixement, vèneto, vicenza