TEMA 2. EL CINEMA PRIMITIU  | Història del Cinema I (UPF) | Unybook\nTEMA 2. EL CINEMA PRIMITIU (2014)\nTEMA 2. EL CINEMA PRIMITIU\nTEMA 2. EL CINEMA PRIMITIU EL CINEMA ESPANYOL SEGUNDO DE CHOMÓN El seu cinema, fantasiós, està més relacionat amb Méliès, i, de fet, se'l considera un gran plagiador seu.\nTot i això, Chomón allarga les característiques del cinema de Méliès a pel·lícules senceres.\nFRUCTUÓS DE GELABENT Més relacionat amb les pel·lícules documentals, treballa més amb les anècdotes costumistes barrejades amb petits elements de ficció.\nEL CINEMA FRANCÈS El cinema francès va estar creat pels obrers. Era un cinema simple, d'argument senzill i còmic, tot i que aquest humor solia arribar a ser grotesc i vulgar, i per aquest motiu la burgesia local va rebutjar aquest tipus d'obres. Davant aquesta situació, es van crear unes escoles que van intentar recuperar l'art dins el cinema francès.\nFILM D'ART Les pel·lícules d'aquesta escola partien dels típics arguments universals, d'obres de teatre o literàries, i feien servir grans actors reconeguts per donar més consistència i fama a les seves obres, de manera que la burgesia tornés a recuperar l’interès al cinema.\nTot i això, aquesta escola no va tenir èxit. La burgesia no va comprar les seves pel·lícules perquè eren massa similars al teatre i, evidentment, ja tenien teatre per comprar, i per altra banda, era un cinema massa culte com per interessar als obrers.\nESCOLA DE BRIGHTON L'escola de Brighton va començar a finals del s.19 i va acabar el 1905-1906.\nAquesta escola va tenir una gran noció de fora de camp, fins ara desconeguda o poc utilitzada. Aquest fora de camp no és creïble, és a dir, l'espectador és conscient que està davant una farsa, però es juga amb el que no es veu de manera excel·lent.\nPer altra banda, l'Escola de Brighton comença a introduir també el pla de tall. Aquests plans són més aviat experimentals, són proves, però sentaran les bases dels recursos expressius del cinema clàssic posterior.\nLa gran importància de l'Escola de BRighton recau en la transgredència constant a les regles generals del cinema, que va possibilitar que es pasés al Model de Representació Institucional (Cinema Clàssic).\nAquesta transgredència es basa en l'experimentació amb el llenguatge audiovisual.\nEL CINEMA NORD-AMERICÀ A diferència de la societat francesa, la societat nord-americana va estar interessada des del principi en el cinema. El govern en particular va veure aquest nou invent com una eina per controlar i ensenyar la seva població. Per exemple, durant una època es necessitaven bombers, i, per tant, es va fer una pel·lícula exalçant els valors positius dels bombers.\nCal dir que gran part de l’interès de la població va néixer fruit de la polèmica. Pel·lícules com "El petó" van ser considerades polèmiques per mostrar moments tan íntims i personals. Va començar, aleshores, el debat entre el que es podia projectar al cinema i el que no, i fins ben entrat 1934 aquest debat no va acabar.\nEdison, que havia inventat el Kinetoscopi (recordem que era individual), va acabar avançant i va traslladar-lo cap a les projeccions públiques i múltiples. En aquells moments tothom tenia càmeres Edison, eren una obligació per a tothom que volgués fer cinema, com una màfia. Paral·lelament, com és lògic, va néixer un mercat negre que es dedicava a fer pel·lícules fora de la dictadura d'Edison que manava fer pel·lícules puritanes seguint la norma del govern.\nAquests cineastes rebels van ser molt castigats quan Edison els va enxampar. Per aquest motiu, gairebé tots van acabar emigrant cap a l'oest i a prop de la frontera, cap a Los Angeles. Allà van fundar Hollywood, un lloc ideal, ple d'hores de sol que podien ser aprofitades per fer pel·lícules i a prop de la frontera amb Mèxic per poder escapar ràpidament si s'aproximaven els homes d'Edison.\nAllà es van fundar, doncs, les primeres productores, com per exemple la FOX o la WARNER, persones amb un passat relacionat amb el món de l'espectacle que fugien d'Edison.\nPel que fa els aspectes més tècnics o el que va aportar aleshores, cal dir que el cinema americà té, en un principi, una voluntat molt més realista. A la pel·lícula dels bombers, per exemple, hi havia de haver un narrador que expliqués el significat del pla de tall emprat, ja que sinó les persones del cinema entendrien que el que succeïa era realitat.\nA més, és un cinema molt més avançat respecte a Brighton pel que fa la continuïtat. Tot i que l'ús de la continuïtat no és molt correcte, s'entén el missatge que el director vol enviar als espectadors. En altres paraules, l'autarquia del pla típica del MRP es trenca, i ara les imatges ja no són independents les unes de les altres.\nAsalto y robo a un tren (1903) -No hi ha cap tipus de caos -Hi ha una finestra per on passa un tren. Això reforça l'idea del cinema realista i versemblant que hem comentat abans.\n-Hi ha lleus panoràmiques i moviments de càmera, que ens mostren que la càmera ja no està totalment fixa.\n-Fa servir trucs de Méliès a l'hora dels efectes especials, però també dels recursos expressius, com la substitució d'una persona per un sac de patates.\n-Comença a haver consciència d'importància de la narració i l'espai relacionats, de posada en escena.\nQuan les persones baixen del tren es col·loquen seguint la via per tal que el mort tingui espai per córrer.\n-ACCIONS PARALEL·LES -El final, tot i que no saben que fer, no deixa de ser didàctic.\nDAVID W. GRIFFITH Cineasta nord-americà, tot i que la seva vocació principal era ser novel·lista i escriptor. El motiu pel qual va començar a fer pel·lícules fou econòmic, però poc a poc es va adonar de la importància i del cinema i s'hi va acabar dedicant completament.\nSe'l considera el PARE DEL LLENGUATGE CINEMATOGRÀFIC, tot i que evidentment no el va inventar ell.\nEl que va fer Griffith va ser reunir en una pel·lícula tots els recursos expressius novedosos i crear, així, una nova manera d'entendre el cinema partint de la historia narrativa. Gran part del seu èxit recau també en la seriositat amb la qual es va prendre l’execució de les seves pel·lícules.\nPrimerament es va dedicar a fer MRP, però la seva pel·lícula més important, "El nacimiento de una nación" (1915) va marcar l'inici del MRI (Mode de Representació Institucional) i va ser al que s'hi va acabar dedicant.\nAquesta pel·lícula va durar 44 setmanes en cartellera a Nova York i es considera un gran èxit, ja aleshores.\nVeiem com el cinema va evolucionar des del moment en el qual en aquesta pel·lícula podem endevinar la localització senzillament observant l'espai (la llum i les plantacions de cotó), observar una absoluta continuitat de plans o veiem com en el moment en el qual el protagonista s'enamora s'en và de pla per aillar-se del món i mostrar el seu amor.\nEn altres paraules, Griffith, comparant-se amb Dickens, va agafar grans tècniques narratives i les va traslladar al cinema, i aquest va ser el mode de cinema que va triomfar a Estats Units i es va acabar traslladant a tot el món.\nGriffith, en la seva manera de veure el món, sempre identifica la gran terra amb la feminitat, amb la maternitat, amb la “Terra Mare”; la dona benèfica que està amb els fills. Així, la terra que està en perill és a la vegada la dona que està en perill. Per això aquest director se’l anomena “autor” (igual que qualsevol altre autor-director), perquè introdueixen de manera seguida i constant uns elements particulars, perquè tenen una manera d’escriure’s.\nEn aquests dos fragments, Griffith col·loca una situació semblant (en aquest cas dona amb fills i la terra), el que ens vol dir que Griffith es va servir del llenguatge audiovisual per transmetre una idea, un concepte, i no sempre ho feia de la mateixa manera.\nA l’escena de l’arribada del germà, el vestit amb cotó no és casualitat, sinó representa la terra d’on ve el germà. A més, Griffith permet que per primera vegada les accions siguin més subtils, no tan exagerades com al cinema primitiu, una gestualitat molt més moderada. També es pot mencionar l’acció paral·lela del fragment (germana-germà) introduïda ja com un aspecte normal del cinema.\nEl DRAMA no es una forma del cine, no és un gènere, és part del teatre. Així, qualificar els drames com a melodrames no és correcte, malgrat la tendència actual de qualificar-ho així.\nGriffith, com a seguidor de Dickens, es va inclinar cap a representar molt melodrames, i el naixement d’una nació es un gran exemple d’aquesta tendència. Griffith té la voluntat d’explicar, a part de la història, els sentiments i pensaments dels personatges protagonistes. Deixa de banda, doncs, aquest cinema més realista i intenta reflectir al seu cinema allò que no es pot veure. Les emocions. Aquest gènere és el que des dels inicis es va cultivar més al cinema clàssic fins arribar als anys 60 a causa de la voluntat de representar allò que no es veu.\nLa lentitud narrativa de l’escena se soluciona evitant el diàleg amb tots els familiars de l’home i col·locant la càmera a un lateral, de manera que només puguem observar una mà que l’abraça. Aquest joc amb el fora de camp mostra la gran mentalitat de posada en escena de Griffith.\nA l’escena dels promesos s’incorpora un flash-back (una imaginació) del que ha passat respecte la mort del seu germà. La tristesa de l’escena s’accentua gràcies a la construcció de l’escena. Ella està al costat d’un buit, un jardí ple de flors però buit al seu costat. El seu promès podria omplir aquest buit però ella el fa fora i es queda amb el buit.\nAquesta distribució de l’espai, tan reconeguda a Hitchcock, pot tenir els seus antecedents en aquesta pel·lícula (com tot).\nEscena de Lincoln Griffith juga amb el fet de l’assassinat de Lincoln. L’acte, del 1865, era relativament recent, i per tant jugava amb l’anticipació i la polèmica de les persones. Fins i tot quan va arribar a Europa era un moment clau de l’escena.\nEl primer pla de l’escena no és casualitat. La càmera, col·locada a platea i una mica elevada, suma als espectadors al teatre com uns espectadors més. Quan l’escena es projectava, el mateix públic aplaudia i s’emocionava com si fossin dins la pel·lícula.\nDurant tota l’escena, Griffith s’inventa la història del que va succeir en realitat. Tot el públic sabia que havia passat, i en cap moment l’assassí no va entrar a formar part de l’obra. Aquests fragments que intenten ser històrics són els més encarcarats i relacionats amb el cinema primitiu. Del fet històric en fa un espectacle i el ficciona, l’espectacularitza. El públic, però, en cap moment ho va qüestionar, ho va acceptar, va distingir la ficció de la realitat.\nTambé hi ha una premonició clara quan Lincoln té fred i anticipa la seva mort.\nEn aquesta escena, la violació i el suïcidi, Griffith transgredeix una de les grans normes del cinema, segons les quals després d’una persecució gairebé sempre el final era bo. Ara, després d’una persecució el final serà tràgic. El gran cànon no va desaparèixer, i avui dia encara hi és present, però lo important es veure que fins i tot mentre s’institucionalitzava el cinema, Griffith no es va conformar en explicar les coses sempre de la mateixa manera.\nEL CINEMA ALEMANY Tota la cinematografia alemanya parteix de les pel·lícules que rep d’altres parts d’Europa (Itàlia, França, Regne Unit).També hi van haver uns germans, els germans Skladanovski, que, com els Lumiere, tenien la idea de posar les imatges en moviment.\nEns els inicis del cinema el sistema era rebre pel·lícules i reproduir-les tal i com arribaven, es a dir, no produïen cinema propi. Fins que no va arribar Max Reindhart (director de teatre, dècada dels 10) aquest panorama no va variar. Aquest director va començar a proposar una sèrie de pel·lícules fetes amb la intenció de copiar el cinema europeu amb petites variacions, com per exemple els telons pintats amb expressionisme alemany (1905) en contraposició amb els telons fantasiosos de Méliès. Reindhart feia un tipus d’obres molt exagerades o molt relacionades amb la dansa; així no volia explicar una història (cinema burgés amb intenció de passar-ho bé) sinó més “decoratiu”.\nParal·lelament, alemanya va tenir la necessitat de fundar una productora pròpia a causa de la Primera Guerra Mundial. Aquesta guerra va provocar que els dolents de les pel·lícules sempre fossin alemanys i, per tant, necessitaven un cinema de tradició alemanya que expliqués tot allò que interessava al país.\nAmb aquesta intenció la productora va incorporar unes històries narratives de llegendes i mites (i realitats) de cultura alemanya. Així va néixer la UFA (1917) El 1919 aterra “EL GABINETE DEL DOCTOR CALIGARI”, que respon a la necessitat d’una pel·lícula diferent a allò que l’espectador estava acostumat. De seguida es va veure que era una pel·lícula expressionista.\nAlemanya estava passant per un període de pobresa, de descontrol després de la Primera Guerra Mundial. El cinema entre 1919 i 1930 va educar les pors internes de la societat, on els protagonistes eren monstres, a vegades invisibles, que gaudien d’un poder controlador. En realitat s’estava parlant del monstre Hitlerià, de la premonició de que alguna cosa passaria per culpa d’aquest conflicte.\nEls quadres expressionistes anteriors a la Primera Guerra Mundial també preveien la gran guerra, i que l’any 1919 hi hagués la mateixa por de l’any 1910 ens mostra que no hi havia una por al passat, sinó al que estava a punt del succeir.\nPodríem resumir l’expressionisme alemany com foscor, amb un ús exagerat dels decorats.\nNo totes les pel·lícules a El Gabinete del Doctor Caligari són d’expressionisme alemany, fins i tot a vegades s’ha considerat que és l’única de l’expressionisme. El que succeeix és que després d’aquesta pel·lícula es va reinventar el cinema i es pot explicar, (seguint a Sánchez Bosca) en trens grans models paral·lels que es van barrejant: Model hermètic-metafòric. El gabinete el Doctor Caligari seria el model paradigma d’aquest model. Tot el que hi ha dins els seus plans sempre significa alguna cosa, i com tot significa alguna cosa hi ha d’haver un ordre i, per tant, l’ull fa un recorregut determinat.\nEl fons es molt poc naturalista, es expressionista, i tot això prové de Max Reindhart. Fins i tot la gestualitat de Caligari es un moviment més fluid, com una dansa, aspecte que ens mostra de nou la influència de Reindhart.\nHi ha també molt pla general amb una gran lentitud, que no està fet amb la intenció de Griffith (per notar les emocions), sinó per respirar un malestar general i que l’espectador ho pugui entendre tot. Així arribem a la conclusió que aquest cinema està molt més relacionat amb el cinema primitiu, amb el pla general i el fons pintat. El canvi de pla existeix, però no explica res, és metafòric, tornem a l’autarquia del pla, on cada pla explica un món i està tancat en si mateix, tot es troba a l’interior del pla.\n(Hermètic). El fora de camp es fa servir i hi ha consciència, per exemple les ombres venen del fora de pla, però tot segueix sent molt hermètic.\nA l’escena de la presentació del monstre hi ha una gran focus antinaturalista. El focus que ens guia cap a l’escenari és absolutament antinatural, no té explicació, però permet que l’espectador entri al pla i no es perdi.\nTotes les ombres de la presentació intenten copiar el model expressionista, que intensifica el dramatisme de l’escena. Aquesta escena, a més, només ha canviat de pla per centrar-se en un personatge, no busca una continuació.\nMRI Gabinete No es casualitat que el rostre del monstre estigui tan maquillat, es voluntat d’exageració.\nEl decorat, per exemple, també té voluntat d’explicar alguna cosa.\nNOSFERATU/FAUST MURNAU no es volia quedar només amb el model hermètic-metafòric, i per tant parteix de l’expressivitat i es converteix en una pel·lícula completament metafòrica. El monstre és una ombra, que és la projecció d’un monstre a la platea, d’un monstre que podria estar a qualsevol lloc. No se sap exactament que es el monstre, però s’enten que el monstre hi és present.\nMurna s’escapa dels decorats i vol anar una mica més enllà del Dr Caligari, però la utilització de paisatges és molt hermètica. És una recreació romàntica que recorda a alguns quadres pictòrics de Friedrich (l’home no és res, es una miniaturització de l’ànima humana), on els paisatges es mengen els personatges.\nEn comparació amb el Gabinete, arribem a la conclusió que si be les maneres són diferents, els objectius són iguals: miniaturitzar els personatges.\nA Faust recrea també quadres mitjançant llums i ombres, no tant els paisatges.\nLes pel·lícules d’aquest model són complicades de seguir, ja que no l’interès no està en explicar molt bé una historia, sino en crear un efecte pictòric i expressiu sobre la visió de l’espectador. Això contrasta amb Griffith que pensava que s’havien d’explicar històries, aspecte que ens vol dir que tot i que el director l’institucionalitza, no tothom el va seguir.\nMURNAU Murnau, després d’experimentar durant un temps, torna al cinema realista juntament amb el documentalista Flaherty. Van a les illes del sud, i Murnau només vol firmar la realitat bella, mentre que Flaherty considera que la realitat ho és TOT.\nEn resum, Murnau cerca un realisme més aviat manipulat. Torna a experimentar des de el classicisme, des de voler explicar històries i ser narratiu.\nEl projecte queda doncs mig fet.\nPRINCIPALS PEL·LÍCULES D’AQUEST MODEL El gabinete del Doctor Caligari, 1919 Nosferatu, 1922, Murnau Faust, 1926, Murnau Model Narratiu-Transparent (Correspon al MRI) Metròpolis, en canvi, té una construcció molt senzilla en comparació amb les del model hermèticmetafòric. Hi ha una gran continuïtat de plans, cada pla necessita un altre pla. No hi ha quadres autònoms o autarquia del pla.\nQuan es canvia de pla hi ha una transparència (el muntatge vol fer notar que hi ha una acció, per tant la sutura entre plans ha de ser perfecte. Que no es noti el muntatge, en definitiva, que no es noti que hi ha algú darrere que crea la ficció per l’espectador). Això és important si volem fer que els espectadors creguin la realitat, creguin que allò està passant de veritat. Es, en definitiva, la idea bàsica de narració.\nEls decorats són molt importants, volen semblar versemblants encara que no ho siguin. Tot i això veiem una certa influència del model hermètic-metafòric, ja que és el mateix director el que “crea” els decorats.\nEls objectius, doncs, entre els dos models són diferents. Fritz Land vol representar una historia, i el del Caligari ho vol fer amb metàfores, tot i que a les pelis de Land evidentment també hi ha metàfores.\nVa ser una pel·lícula pensada per ser explicada només amb imatges. Per tant, no hi havia ni narrador ni rètols (tot i que més tard els productors van obligar al director a introduir-los) i demostra que, finalment, aquests elements no són necessaris a l’hora de produir una pel·lícula.\nAmb l’arribada del sonor també va acabar fracassant, perquè ell creia que el cine s’havia d’expressar gestualment.\nPRINCIPALS PEL·LÍCULES D’AQUEST MODEL Metropolis, Lang, 1926 Dr Mabusa, Lang 1922 El último, 1924, Murnau Model Analític-Constructiu Hi ha pel·lícules que no tenen res a veure amb les dues anterior, és molt més experimental i estava passant a altres llocs com els països nòrdics o França. Mentre Griffith avançava en una direcció als anys 20 (on estem ara) també hi ha moviment paral·lels.\nAquest model intenta analitzar el món a partir d’instantànies per construir una nova realitat. E aquest tipus de pel·lícules hi ha un objectiu molt més realista, no és objectiu el explicar aventures, sinó més aviat el fotografiar l’alemanya del moment, de captar la realitat tal com és.\nEl muntatge és molt intencionat, mostrant uns plans contrastats per tal d’afectar l’espectador.\nPRINCIPALS PEL·LÍCULES D’AQUEST MODEL Berlín, simfonia d’una gran ciutat, 1927, RuhMan.\nGRANS CARACTERÍSTIQUES CINEMA ALEMANY -Importància de la il·luminació i dels decorats -Mobilitat de la càmera, es mou a l’interior del pla -> Continuïtat. (Es desempalleguen de l’hermetisme del primer cinema alemany) EL CINEMA SOVIÈTIC Durant els primers anys el cinema no té gran importància, ja que tot el que arriba, arriba de fora. De fet, coneixen el cinema a partir d’un escenari polític. Només repeteixen films com “arribada a l’estació” o “sortida de la fàbrica”.\nIgual que al cinema alemany, hi ha un personatge que arriba del món del teatre, Meyerhold, que comença a veure les possibilitats del cinema. En el cinema treballa qüestions del món teatral, experimenta en un mode de posada en escena dels actors.\nLa cinematografia important a Rússia comença a partir de la revolució bolxevic, 1917, amb uns valors propis i una importància cabdal dins el món del cinema. La seva importància recau en primer lloc en Lenin, amb la seva frase: “De totes les arts, la més important és la cinematografia” En aquell moment, el 80% de la població russa era analfabeta, i la seva geografia rural i amb població dispersa. Per aquest motiu l’eina del cinema, que no necessitava la lectura, va ser tant important. Les persones podien conèixer i entendre que estava passant. Era una eina didàctica, propagandística i periodística.\nAl començar la guerra, els diners es van reduir pel cinema, però es van crear els laboratoris experimentals, on es va experimentar amb les possibilitats dels llenguatge cinematogràfic, es van cercar diners per les creacions, es va fer una escola per formar actors i es va mirar, paral·lelament, que s’estava produint a altres llocs del món.\nUn dels primers homes dels laboratoris fou Kulechov, qui es va adonar de la importància del muntatge, que va entendre que depenent de com es muntaven les imatges s’entenien coses diferents. (Per exemple, gravar una cara neutra i posar un plat de sopa donava a entendre cara de gana.) També va començar a veure com es treballava a Nord-Amèrica, etc, amb pel·lícules amb molta acció i moviment, pel·lícules on no era important la narració sinó l’acció, i per tant el que era important en aquelles pel·lícules era el muntatge.\nKulechov també va treballar molt amb els espais (experiment de la Geografia espacial), molt relacionat també amb el muntatge. Un altre experiment es el de la noia maquillada.\nDziga Vertov va ser molt important pel que ell va anomenar els kinoki (documentalistes). Tenia operadors als quals els hi feia filmar imatges diferents. Per ell, l’ull del cine ens podia ensenyar aspectes de la realitat que l’ull humà no podia. Per això necessitava els diferents documentalistes, per tenir diferents visions. Amb les imatges, molt fotogràfiques i molt relacionades amb la realitat, Vertoiv va crear una mena de documentals, un diari per arribar a la població analfabeta. Tota aquesta manera de fer cine s’anomena Kino-Glaz, traduït com a cine-ull.\nDel 1917 al 1929 existeix la FEKS, el que es va anomenar la fàbrica de l’excèntric. La FEKS partia de tot el que havia estat fent Meyerhold.\nEl que van treballar molt els directors soviètics va ser la idea que els espectadors sentissin encara la necessitat de la revolució. No faran doncs pel·lícules romàntiques on l’important sigui només l’estètic, sinó pel·lícules amb un cert caire polític. No volien explicar un cinema-història, sino un cinema-ull. Així, la importància ja no era veure pel·lícules com a entreteniment sino d’un mode més intel·lectual.\nEISENSTEIN Director que prové del món teatral, tot i que havia fet pel·lícules per exemple dins d’una fàbrica.\nConeixia molt bé el cinema experimental i els laboratoris, però ell creia que faltava algun aspecte.\nL’any 1922-1923, escriu un llibre teòric sobre el muntatge “Teoria dels excitants estètics”. Ens trobem doncs amb una tradició de directors que no només experimenten sino que també teoritzen. Així, fins i tot abans de la seva primera pel·lícula important, ell ja havia escrit un llibre sobre la importància de Griffith-Dickens, és a dir, que coneixia, comprenia i analitzava altres referents cinematogràfics, i per tant, estava influenciat per ells. Amb tot, va criticar el fet de cercar únicament el punt emotiu de l’espectador; Griffith entenia com atrapar l’espectador en el relat, però es quedava satisfet en provocar una emoció en l’espectador, en fer que l’espectador plorés o rigués, i segons Eisenstein en aquest era quan s’havia d’introduir informació al cap de l’espectador. Aquest director volia sacsejar l’espectador, que pensés que les imatges fossin una injustícia i s’aixequés; creava un cop de puny a l’espectador i molta ràbia, tot això seguint el muntatge d’atraccions (veure més abaix) Eisenstein volia fer un cinema punt, volia crear escenes de muntatge, escenes de suspens, on intentava colpir i fer entendre a l’espectador que més enllà de la persecució hi ha uns motius morals i ètics, per tal que continuï pensant que la revolució era necessària (cinema propagandístic) En referencia al muntatge, Eisenstein ja introduïa el discurs en el moment precís per tal de colpir a l’espectador al teatre. Va transportar això al cinema mitjançant el muntatge d’atraccions, on hi havia dues imatges que s’atreien i xocaven, és a dir, creaven un xoc d’imatges. D’aquest xoc naixia l’atracció de l’espectador, que creava una tercera imatge. Els diferents plans del muntatge d’atraccions estaven molt ben construïts, normalment amb oposicions (per exemple les escales dures i horitzontals trencats pels turmells femenins, verticals i fràgils). No es cinema ull 100%, no busca fotografia o espontaneïtat; treballa moltíssim cada pla, amb unes imatges molt construïdes i artificioses, on fins i tot la llum resulta irreal i està feta servir de manera expressionista. Aquest muntatge no és una metàfora (vessada de tinta, per exemple) ni un cinema documental.\nEisenstein va demostrar que mostrant la barbàrie pura només s’assolia una facilitat a l’hora d’oblidar-la.\nEn canvi, si es feia xocar dues imatges (animals ensangonats + poble mort al terra) i l’espectador imaginava el resultat, la barbàrie quedaria més present.\nTambé treballa molt amb les accions paral·leles (obrers a la revolta – camperol a la presó) i amb el suspens (nen mort, tinta caiguda) i les metàfores (la vessada de tinta). COMPARACIÓ MUNTATGEMETÀFORA) A partir del Acorazado de Potemkin el que Eisenstein té molt clar, també, és que no vol un heroi. No vol que l’espectador s’identifiqui amb el protagonista sinó amb el poble, i provoca una dispersió absoluta de personatges. Per aquest mateix motiu els soldats no tenen rostre, son ombres, són una cosa terrorífica, una barbàrie.\nPer altra banda hi ha representacions simbòliques, com una gran estàtua (l’autoritat) i l’església, símbols opressors del poble d’abans de la revolució.\nTambé manipula, dilata el temps, com Griffith feia amb les persecucions. Les escales són absolutament irreals, 9 minuts de baixada és impossible.\nEisenstein arriba a estar cridat pels Estats Units (A la Paramount) però acaba marxant i fa la pel·lícula “Que Viva México” i Los padros de Bergnl”. A partir d’aquí ell entra en crisi, i creu que s’ha equivocat.\nA partir d’aquesta crisi Eisenstein canvia el seu estil, i el 1938 va fer una pel·lícula titulada “Alexander Nevski” (on ja parla del cinema com un art total) o “Iván el Terrible” (1942-1944). que ens diu que ja ha canviat, doncs fins i tot els títols porten nom dels personatges protagonistes. A Alexander va treballar amb Prokofiev, un compositor que feia músiques especialment segons les escenes. Per altra banda, les pelis d’Ivan havien de tenir segona i tercera part, però com Ivan tenia problemes amb el poder etc., Stalin va creure que s’estava fent un retrat d’ell i no la va deixar acabar.\nLa segona part de la saga, “La conjura de los boiardos” (1945-1946) es va estrenar més tard i tenia una part en color, on va treballar molt el pla-seqüència, però ell el va entendre com una manera de treballar el muntatge a través d’un sol pla.\nPUDOVKIN Fill dels grans laboratoris experimentals, es el director més estimat pels espectadors i amb més èxit, ja que treballava un cinema ideològic que tothom podia entendre. Normalment l’argument era la vida d’un camperol analfabet que ni s’havia assabentat de la revolució i, poc a poc, anava agafant consciència social.\nEl que crea, doncs, es la identificació del públic amb el personatge protagonista per què visquin en pròpia pell la necessitat de revolució.\nVa ser conegut com el gran guionista de guions de ferro, és a dir, molt ben construït on tot servia per alguna cosa i era com una peça d’engranatge. Va treballar molt bé les histories per poder agafar l’atenció de l’espectador.\nDOVJENKO És el director més jove, va fer unes pel·lícules més líriques on s’intentaven elevar els valors del món camperol. Eren produccions molt difícils de seguir, similars als poemes visuals.\nEvidentment, però, Dovjenko no va arribar a l’espectador.


FEDA invertirà el 2019 dos milions d'euros per desplegar la mobilitat elèctrica | BonDia Diari digital d'Andorra.\nEl director de FEDA, Albert Moles, fa balanç del 2018 en els moments previs al dinar de Nadal amb la premsa.\nDg., 23/12/2018 - 11:00\nFEDA invertirà el 2019 dos milions d'euros per desplegar la mobilitat elèctrica\nEl 2018 arriba a la seva fi i toca fer balanç. El director de FEDA, Albert Moles, va informar divendres sobre les novetats que introduirà el 2019 pel que fa a la mobilitat elèctrica. En aquest sentit, la companyia ha destinat un pressupost de gairebé dos milions d'euros per invertir en aquestes plataformes, desplegar més carregadors elèctrics al país (entre deu i dotze més) i provar de tirar endavant aquest projecte de mobilitat durant l'any vinent. Les càrregues de vehicles elèctrics han doblat el nombre del 2017. Per tant, a la via pública s'han efectuat un total de 17.000 càrregues equivalents a 18.600 hores. Això suposa una mitjana d'una hora i sis minuts per càrrega. A més, s'han carregat 89.500 kWh d'energia fins al dia d'avui, el que equival a uns 600.000 quilòmetres d'autonomia.\nPel que fa a la producció, aquest ha estat un "any rècord", va manifestar, ja que s'ha generat el 24% de l'energia total del país. Moles ha atribuït aquest fet a què "hi ha hagut molta aigua i molta energia hidràulica". Un dels objectius de cara al futur, per tant, "és arribar al 30% el 2030", ha dit, i que gran part d'aquesta energia sigui renovable. "És un objectiu assolible i crec que podem anar una mica més enllà", va assegurar.\nEn relació al capítol d'inversions d'energia elèctrica, s'ha previst un pressupost de gairebé 19 milions per l'any vinent. "D'aquests diners hi ha una part molt important destinada a la línia d'alta tensió" entre Encamp i Grau Roig, així com una altra destinada a la construcció de l'ETR de la subestació de la Gonarda a la Massana. Pel que fa a la cogeneració, "tenim un pressupost de fins a set milions d'euros d'inversió" que contempla l'acabament de la xarxa de Soldeu i el començament de la xarxa de la Comella. A més, la cogeneració al Pas de la Casa es troba en un nivell de disseny. El projecte, per tant, "és replicar el que s'ha fet a Soldeu", va dir Moles, tot ubicant una central amb gas natural liquat que produeixi electricitat i calor a la vegada.\nD'altra banda, el titular de FEDA va assenyalar que aquest ha estat un any en el qual s'han tancat una sèrie de projectes que estaven pendents i que obren "un nou model energètic i una nova manera de treballar", ja que de cara al futur, "serà molt diferent" a tot arreu, va concloure.\nNúmero de vots: 48


Seu I Workshop Feminisme i Sobiranies\nFeminisme i Sobiranies\n22 de març de 2019 Generaljaumeortola\nLes sobiranies, en el sentit més ampli de la paraula i en plural, són les que ens permeten a les persones prendre les decisions de les nostres pròpies vides. El terme sobirania sempre ha sigut central dins el nacionalisme de les perifèries, que n’hem fet ús per tal d’exigir el nostre dret a autodeterminar-nos, a prendre les nostres pròpies decisions com a poble. De la mateixa manera, les feministes valencianistes reclamem que també ha de ser clau des d’una perspectiva feminista: nosaltres també volem prendre les nostres pròpies decisions.\nAixí, el concepte de sobirania es converteix en un aliat de l’apoderament feminista que ha d’abastar tots els àmbits: d’una banda el públic, d’una altra el privat i, també, l’íntim. És a dir, ha de ser un instrument de transformació des d’aquells espais col·lectius i socials, passant pels espais privats de les relacions personals, fins arribar al més íntim en què ens trobem amb nosaltres mateixes.\nD’aquesta manera, sobirania és poder decidir quines polítiques socials volem, és prendre partit en el model de relacions afectivo-sexuals que allotgem en les nostres vides, i també és poder decidir sobre els nostres cossos o sentir-nos segures a l’espai públic i a l’espai privat, entre moltes altres decisions. Com diu la coneguda frase, “allò personal és polític”, i, per tant, allò emocional també ho és, hem d’aprendre a transformar també aquest espai. Posar els nostres cossos i les emocions al centre de tot, perquè la sobirania comença en nosaltres mateixes.\nEn aquest sentit, creiem en el concepte d’autogovern en tots els sentits: no només en aquell que fa referència al de prendre les pròpies decisions pel que fa al govern d’un territori en concret, on sempre s’ha centrat el valencianisme més tradicional, sinó també en la possibilitat d’autogovernar-nos a nivell individual i relacional.\nPer tot això, l’objectiu del I Workshop Feminisme i Sobiranies organitzat pel Lab de Feminisme de la Fundació Nexe, és abordar les diferents sobiranies que ens permetran aconseguir l’apoderament feminista i prendre les decisions de les nostres vides, amb una perspectiva des de les perifèries i, en el nostre cas concret, des del valencianisme.\nCalendari crida a comunicacions\n15 d’abril – S’obri el període per a la rebuda de resums de comunicació i els hub-posters complets.\n15 de juliol– Es tanca el període per a la rebuda de resums de comunicacions i dels hub-pòsters [AMPLIAT]\n30 de juliol – Es comunica a les autores i els autors els treballs acceptats i es recorda data per presentar treball complet.\n20 de setembre – Es tanca la recepció de comunicacions curtes.\n16 d’octubre – Es confirma als autors i autores la recepció de la comunicació i el hub-pòster i s’envia la pregunta per al debat.\nlaia en Feminisme i Sobiranies\nencarna canet en Feminisme i Sobiranies\nUn comentarista del WordPress en Feminisme i Sobiranies


Mai de 2016 – madrenas\n18 Mai, 2016 14 Juny, 2016 Sin categoría Deixa un comentari 2016balançflorsGironatemps\nL’esperit de Temps de Flors\nUs recomano que mireu aquest vídeo, un agraïment que des de l’Ajuntament volem fer a tota la ciutat després de l’èxit del Temps de Flors d’aquest 2016. Hi veureu gent que ha treballat molt abans i durant l’esdeveniment per aconseguir que tot sortís rodó. Ara que ja s’han acabat aquests nou dies frenètics, és un bon moment també per recordar tothom qui s’hi ha implicat, i també la responsabilitat de tots els gironins i gironines que han vist alterats els seus hàbits a causa de l’enorme bullici que és Temps de Flors.\nMoltes vegades tenim tendència a simplificar el que significa la mostra, com si fos bàsicament un atractiu turístic. I des d’aquí vull remarcar molts altres valors que a vegades passen desapercebuts, més enllà de les xifres. Per exemple, el valor educatiu i formatiu. Les escoles també es bolquen en l’esdeveniment, i les creacions que hem pogut veure al carrer Nou n’han estat un exemple. També el disseny del cartell, fet com sempre per un alumnes de l’IES Santiago Sobrequés –aquest any la Judit Crehuet, de 17 anys–; o aquest mateix vídeo que encapçala l’escrit, i que ha estat gravat per alumnes de segon, tercer i quart d’ESO del Sobrequés, els Maristes i Montilivi.\nPerò també el valor professional. És indubtable que Temps de Flors és un gran aparador de Girona i de tot el patrimoni que té la ciutat. Però també ho és per a molts professionals, com paisatgistes o arquitectes, que aprofiten els patis per crear espais únics que els serveixen també com a carta de presentació del seu talent, i que posen Temps de Flors en una part destacada del seu currículum. Això va estretament lligat al valor artístic dels muntatges. I hi podríem afegir també la integració social o la conscienciació ambiental com a d’altres valors característics de Temps de Flors. Potser no tan visibles com el turístic, però sense els quals la mostra no tindria els fonaments que té i segur que no seria l’èxit que ha arribat a ser.\nAquest és l’esperit de Temps de Flors, la força que fa moure el motor any rere any a tota la col·lectivitat que hi ha darrere el festival. Les conseqüències ens beneficien a tots, i aquests dies ens hem convertit en amfitrions dels milers i milers de visitants, que tot seguit es converteixen en ambaixadors de Girona. Tot plegat reforça el darrer gran valor no ja només de Temps de Flors, sinó de tota la ciutat: l’orgull de ser gironins.\nA tots els que us hi heu dedicat, ara toquen unes vacances ben merescudes abans de començar a pensar ja en l’any que ve. Moltes gràcies!!!\n6 Mai, 2016 6 Mai, 2016 Sin categoría Deixa un comentari\nHa arribat Temps de Flors. I com cada any, obrim de bat a bat les portes de la ciutat. Aquests dies és quan la ciutat es mostra en tota la nostra esplendor, presumeix del que és i embadaleix les multituds que n’ocupen els carrers. D’una banda els visitants, que cada any tornen i transporten el nom de Girona arreu del món. Però també els gironins, que no ens cansem de redescobrir espais i racons que durant el festival prenen una altra vida. En els nou dies de Temps de Flors, convertim Girona en el millor dels platós cinematogràfics, en una suma de decorats florals que en ressalta encara més la monumentalitat de la seva història.\nUns decorats que es reinventen cada any gràcies a l’esforç de centenars i centenars de voluntaris i professionals, que posen el seu talent al servei de la comunitat. El fil conductor de la mostra no ha deixat de ser mai la voluntat de superació al servei de la creativitat i l’art, aprofitant els jocs de formes i colors que permeten els dissenys florals. Des de l’amateurisme del 1954 amb el primer Concurs i Exposició de Flors al Saló de Descans del Teatre Municipal, fins a la semiprofessionalització i els més de 125 espais d’avui. I des del més petit ram de flors d’aficionats fins als grans muntatges en els espais més emblemàtics com les escales de la Catedral o els Banys Àrabs.\nUns salts endavant de Temps de Flors on la gent n’ha sigut la veritable protagonista. Aquest sentiment es va poder copsar en la presentació del cartell guanyador d’aquest any, de l’alumna de segon de batxillerat de l’IES Santiago Sobrequés Judit Creuet. Mentre desplegàvem el cartell, en una sala de l’Institut, a primera fila hi havia algunes de les ànimes de l’exposició. Una trobada intergeneracional que ben gràficament ens il·lustrava l’essència del festival: la imprescindible unió entre la veu de l’experiència i la inquietud del qui ho té tot per descobrir.\nEn aquest sentit, vull fer un agraïment molt sincer a totes les institucions, entitats i empreses que any rere any col·laboren amb Temps de Flors. També, i molt especialment, agraeixo la feina als més de mil voluntaris que aquests dies treballaran al servei de la ciutat, així com a l’associació de la Girona Antiga i l’associació de Temps de Flors, i a tots els col·lectius que prenen part en aquesta mostra.\nTot plegat ens ha permès projectar la ciutat molt més enllà de les nostres fronteres, i ens ha obligat a evolucionar any rere any. En aquesta edició, us oferim projectes innovadors per a tots els sentits, estrenem patis fins ara desconeguts i augmentem la implicació dels barris, entre moltes altres novetats. Us encoratjo a descobrir-les, a passejar tranquil·lament per tots els racons, i a gaudir de l’espectacle d’un Temps de Flors que, com sempre, serà irrepetible.\n3 Mai, 2016 Sin categoría Deixa un comentari\nNo tenim temps per perdre\nCimera per la llei d’emergència social, al Saló Sant Jordi del Palau de la Generalitat\nAquesta tarda he assistit a la cimera pels drets socials convocada al Palau de la Generalitat, per buscar solucions que permetin aplicar les mesures de la llei d’emergència social que l’Estat Espanyol ha recorregut al Tribunal Constitucional, i que fan referència sobretot als desnonaments i la cessió d’habitatges. Avui mateix, a més, ha coincidit que el Constitucional ha admès el recurs del govern estatal referent a l’impost sobre els pisos buits, que queda suspès. Queda palès, doncs, que amb l’Estat no hi podem comptar. Suspendre aquestes mesures, que estan adreçades a protegir les capes més dèbils de la societat, demostra una manca d’humanitat i de valors que ratlla la irresponsabilitat. Per tant la Generalitat i els ajuntaments, amb el suport de la societat civil, hem de continuar decidits en la defensa de la nostra legalitat i de la nostra gent. Avui en matèria d’habitatge, però demà en tots aquells projectes que com a país tenim en l’horitzó.\nA Girona, ja fa temps que prenem mesures per intentar facilitar pisos als qui més ho necessiten. De fet, el 2014 vam ser la segona ciutat catalana –darrere de Terrassa– a multar a grans propietaris de pisos buits, amb l’objectiu de garantir el dret a l’habitatge i afrontar la situació d’emergència a què ha abocat la crisi econòmica a moltes famílies. L’objectiu no era recaptatori, sinó que el que buscàvem era obligar als grans tenidors a llogar els habitatges que feia més de dos anys que estaven buits, i que no es posaven al mercat. En cas que el promotor no volgués, oferíem la possibilitat d’incorporar els pisos a la borsa de lloguer social de l’Ajuntament per poder atendre les famílies que es quedaven sense casa. En aquell moment, vam detectar uns 600 habitatges buits a la ciutat, dos terços dels quals eren propietat de persones jurídiques. Dos anys després, hem obert sis expedients sancionadors a entitats bancàries i immobiliàries.\nTot plegat ho hem fet malgrat que l’habitatge no és una competència municipal. No tenim ni capacitat legislativa ni recursos per fer política estrictament habitacional. Però sí que és competència nostra resoldre els problemes de la gent, i el dret a l’habitatge és ara mateix un dels principals reptes del país. Més enllà dels pisos hi ha les persones, i és aquí on des dels serveis socials, urbanístics i jurídics estem fent tot el possible per trobar solucions imaginatives, estirant al màxim la llei, i buscant les poques escletxes que deixa perquè la gent no es quedi sense casa.\nFins ara aquestes solucions han passat per crear la Taula d’Habitatge i activar la via jurídica que abans he esmentat per multar els grans propietaris de pisos buits i així incentivar el lloguer social. Ho hem fet amb les eines, escasses i limitades, que ens donava la llei del Dret a l’Habitatge que la Generalitat va aprovar el 2007. Eines del tot insuficients –que a Girona hem viscut en primera persona–, fruit d’un context social molt diferent al d’ara. Per això havíem rebut amb moltes esperances la nova llei 24/2015 d’emergència social de la Generalitat. Ens dóna uns mecanismes actualitzats, adaptats a la situació d’avui, i on es prioritzen les persones per davant dels grans propietaris. El recurs al Constitucional no tombarà aquest gran objectiu de la llei: defensar el dret a l’habitatge, reduir la pobresa i garantir la cohesió social a través de polítiques públiques on les persones són la primera de les prioritats.\nEn aquest sentit, vull destacar la unitat que he percebut aquesta tarda en la cimera al Palau de la Generalitat: el món local, la societat civil, el govern i els representants parlamentaris estem junts en aquesta prioritat. Ràpidament el Parlament iniciarà el procés per ratificar la llei d’emergència social i esquivar el recurs al Constitucional, per la via d’urgència. Com a país hem de donar exemple de respostes ràpides, i demostrar que si volem construir una Catalunya independent és també per poder resoldre nosaltres els nostres problemes. Des del món local ho necessitem, perquè som la primera porta on els veïns truquen buscant solucions. Els ajuntaments som els veiem de més a prop tants i tants casos de famílies sense recursos, i des de Girona ens mantindrem ferms en el camí iniciat fa dos anys per oferir solucions al problema de l’habitatge. No tenim temps per perdre.


Diploma de Gaylespol al Casal Lambda, en el seu 10è aniversari\nAquest dissabte 3 a Sitges el president del Casal, Emilio Ruiz i el president d'honor Armand de Fluvià han rebut de mans de Gaylespol un diploma pel nostre compromís en la defensa dels drets del col·lectiu LGTBI. Moltes gràcies companys/es i felicitats pels 10 anys de vida!!\nEns deixa un company del Grup La Tardor\nAquest cap de setmana ens ha deixat els nostre company i membre del Grup La Tardor, Manel Puchades. Per a ell el nostre recordatori més sentit. Que descansi en pau.\nJornada de portes obertes de la nova seu del Casal Lambda\nUs convidem a la jornada de portes obertes de la nova seu el proper divendres dia 18 de novembre a les 19:00h. El "Grup de Sords/es" Casal Lambda han fet un vídeo perquè no us perdeu de camí a la nova seu ;-)


Cànoves no descarta demanar la dimissió de la batlessa de Son Servera en una roda de premsa\n“ Durant els mesos de juliol i agost, els 150 treballadors de l’ajuntament serverí, no feien les hores setmanals de 37’5 hores com marca la llei”\nAntoni Cànoves, regidor en l’oposició ON SS.\n“La llei permet realitzar una reducció durant els mesos d’estiu, així doncs no hem fet res que estigui fora de la llei. Els treballadors de l’ajuntament de Son Servera realitzen les 37,5 hores setmanals, com a marca la llei”\nNatalia Troya, Batlessa de Son Servera.\nA les 15:00h. d’avui el portaveu d’ON Son Servera, Antoni Cànoves ha convocat a la Televisió Serverina i al Cala millor 7 a la seu de la Televisió del nostre municipi per fer public als mitjans Severins que la Batlessa, Natalia Troya va consentir als treballadors de la sala que durant els mesos de juliol i agost fessin una jornada laboral de 32,5 hores setmanals quan -segons declaracions de Cànoves- la llei exigeix una jornada setmanal de 37,5 hores semanals. Antoni Cànoves no descarta demanar la dimissió de troya per “haver jugat amb els doblers del poble de Son Servera” i considera la possibilitat de fer arribar la seva denuncia a Delegació del govern.\n“Durant els mesos de juliol i agost, els 150 treballadors de l’ajuntament serverí, no feien les hores setmanals de 37’5 hores com marca la llei sinó que feien una hora manco de feina cada dia. Això vol dir que cada treballador va fer 40 hores manco de feina durant aquets dos mesos i en total son més de 5 mil hores no realitzades però si renumerades..”. Amb aquestes paraules començar la roda de premsa el regidor d’ON SON SERVERA\nTot seguit aquesta redacció és posar en contacte amb la batlessa Natalia Troya per contrastar aquesta informació feta publica pel regidor d’ON. Així és defensar la batlessa de Son Servera de les acusacions de Canovas en declaracions a CM7:\n“Des de que sóc regidora de personal, el control sobre l’horari dels treballadors és rigorós. Es fan controls de presència i es fitxa a l’entrada i a la sortida. Els treballadors de l’ajuntament de Son Servera realitzen les 37,5 hores setmanals com marca la llei. Són moltes les administracions incloses el Consell de Mallorca que atorguen als seus treballadors flexibilitat horària. Com ara , altres ajuntaments de la comarca com Sant Llorenç des Cardassar, Manacor i Capdepera. La llei permet realitzar una reducció durant els mesos d’estiu, així doncs no hem fet res que estigui fora de la llei. Els treballadors de l’ajuntament de Son Servera realitzen les 37,5 hores.\nEn el seu dia, quan el Sr. Canovas, formar part del govern serverí, va permetre que els treballadors de l’ajuntament realitzassin 35 hores setmanals quan per aquell temps la llei exigia les 37,5 hores setmanals. ”


Ajuntament de les Borges del Camp - El Poliesportiu el Garrigó, protagonista del cap de setmana borgenc\nEl Poliesportiu el Garrigó, protagonista del cap de setmana borgenc\nAquest cap de setmana, els actes lúdics i festius a les Borges els ha protagonitzat el Poliesportiu el Garrigó: primer amb la bicicletada nocturna i després amb el sopar dels socis. La bicicletada estava programada inicialment pel 26 de juliol, però en coincidir amb les colònies interparroquials molts nens i nenes potencials participants eren fora, i per aquest motiu es va decidir traslladar l’activitat al divendres 2 d’agost.\nAixí, cap a dos quarts de deu del vespre del passat divendres 2 d’agost, un centenar de borgencs i borgenques, entre petits i grans, es van concentrar al Passeig de l’Hort del Dasca, davant l’escola, des d’on va sortir la comitiva per a fer un recorregut pel terme. L’itinerari va finalitzar al Poliesportiu, on la piscina va estar oberta fins les 12 de la nit perquè es poguessin refrescar els ciclistes i altres socis i sòcies de l’entitat.\nL’endemà dissabte era el dia reservat per al tradicional sopar de germanor amb el qual el Poliesportiu vol enfortir el lligam entre els membres de l’entitat. En total, unes 150 persones van participar-hi. Com cada any, una part va optar per portar-se el seu sopar mentre que la majoria es va decidir per la proposta de menú preparada per a l’ocasió pel servei de bar-restaurant que ofereix el Poli. La nit va acabar animadament amb un ball.\nI el cap de setmana vinent...\nDe cara a les properes activitats previstes al programa d’estiu de les Borges del Camp cal recordar que fins dijous 8 d’agost es poden comprar els tiquets per participar en el sopar popular al Replà, un acte organitzat per la Parròquia de l’Assumpta, que tindrà lloc dissabte vinent, 10 d’agost, a partir de les 9 de la nit. El menú previst consisteix en aperitius, fideuà, beguda, postres i cafè per 12 euros. Els tiquets s’han de comprar prèviament a les Germanes de la residència per a la gent gran. Es tracta de la setena edició d’aquesta iniciativa que té per objectiu recaptar fons destinats a la reparació de la teulada de l’església de l’Assumpta.\nD’altra banda, cal recordar també que el divendres 9 d’agost és l’últim dia per comprar a l’Ajuntament els tiquets per gaudir d’una nova edició de la Festa Blanca a l’Havana, que serà el 14 d’agost, a partir de les 21.30h, a l’envelat. En aquesta ocasió el grup Los Ye-yé amenitzarà la nit borgenca fins a la matinada.\nDilluns, 05 Agost 2019 08:34\nMés en aquesta categoria: « Balanç positiu de la campanya #fmlesborges19\tA les Borges, Déu Salvi la Reina!! »


Mariona Masgrau i Margarida Falgàs\nAquest monogràfic sobre poesia i educació presenta propostes i reflexions sobre preguntes recurrents i difícils: com fem interessar infants i joves per la poesia? Com aconseguim que no s’arronsin davant de poemes complexos? Quin ha de ser el cànon escolar? Quins objectius ens proposem en l’escriptura poètica?\nEls articles exploren els antics prejudicis que envolten la poesia –la cripticitat, el barroquisme, la gratuïtat– i proposen noves maneres de fer-hi front: tallers d’intermediació, projectes transversals que posen la poesia al cor de l’escola, el haiku com un gènere iniciàtic, o la recuperació de les estratègies més antigues i criticades, com llegir en veu alta, aprendre’s un poema de memòria o fer-se una petita biblioteca personal.\nAquest monogràfic inclou bona part de les contribucions a la II JornadaCol·loqui Miquel Martí i Pol de Literatura i Educació a la Universitat de Girona i al Centre Cultural La Mercè, el 23 i 24 de novembre de 2018, organitzat juntament amb la Fundació Miquel Martí i Pol, però també hi ha les contribucions d’altres poetes i mestres que fa anys que batallen perquè la poesia tingui el lloc que li correspon a l’escola i en societat. Surt aquí la metàfora bèl·lica: una batalla contra qui? Els mitjans audiovisuals? Els prejudicis dels alumnes? Els dels mestres, que encarem aquest repte amb por, convençuts que els poemes inclouen unes essències, una espiritualitat que potser se’ns escapa?\nTenim la sensació que es tracta d’un gènere minoritari a les aules, però paradoxalment s’està editant més poesia infantil i juvenil en català que mai, i des de fa una dècada els recitals i els festivals de poesia tenen un lloc important a les agendes culturals. És hora d’aprofitar-se de tots els recursos que tenim a l’abast –biblioteques, editorials, poetes actius i disposats a entrar a les aules– i equipar-se d’estratègies didàctiques enginyoses perquè la poesia torni a ser imprescindible per a l’educació literària dels infants, i per a l’educació humanística general.


La Vall de l'Hidrogen de Catalunya incrementa les activitats de socialització, amb un notable èxit d'assistència - Vall de l'Hidrogen de Catalunya\nPost published:23 de December de 2021\nLa presència en salons professionals, com és el cas d’Expoquimia, i en esdeveniments adreçats a estudiants, com ara la Nit de la Recerca i la Setmana de la Ciència, s’emmarca en l’objectiu de difondre i promoure l’hidrogen com a vector energètic de present i futur\nLa Vall de l’Hidrogen de Catalunya ha incrementat els últims mesos la presència en salons professionals i esdeveniments de divulgació científica, unes activitats de socialització que s’emmarquen en un dels principals objectius del projecte: difondre i promoure l’hidrogen verd, sobretot entre els professionals del sector i els estudiants, com el vector energètic cridat a ser clau en la transició energètica i la descarbonització. Des de la Vall de l’Hidrogen de Catalunya es valoren molt positivament totes aquestes activitats, ja que han generat molt interès i s’ha assolit en totes elles un notable èxit d’assistència.\nLa Fira de Barcelona va acollir al setembre el saló Expoquimia, durant els quatre dies del qual al voltant de 1500 persones van passar per l’estand de la Vall de l’Hidrogen. Creat per la Universitat Rovira i Virgili, oferia als visitants un taller pràctic sobre generació i utilització d’hidrogen, amb la demostració del funcionament d’un cotxe d’hidrogen en miniatura, a més d’informació al voltant d’aquesta iniciativa estratègica de país. Més de 50 companyies es van interessar durant la fira pel projecte i per la possibilitat de formar-ne part.\nTambé va despertar molt d’interès, el mateix mes de setembre, l’estand de la Vall de l’Hidrogen de Catalunya a la Nit de la Recerca, l’esdeveniment públic, organitzat a Tarragona per la Universitat Rovira i Virgili, dedicat a la divulgació de la ciència amb l’objectiu d’apropar la recerca, la innovació i els seus protagonistes al públic de totes les edats de manera planera i divertida. L’estand de la Vall va oferir un taller similar al d’Expoquimia, també sobre generació i utilització d’hidrogen, però en aquest cas amb la participació, a més de la URV, de l’IREC, l’ICIQ i l’Eurecat.\nUn altres dels esdeveniments importants d’aquest final d’any va ser la Setmana de la Ciència. El Campus Sescelades de la Universitat Rovira i Virgili va ser l’escenari de la iniciativa, impulsada per l’Aliança STEM, constituïda per la URV, l’AEQT i el departament d’Ensenyament de la Generalitat, i que té l’objectiu d’apropar els continguts científics a alumnes de primària i secundària del territori i a la mateixa comunitat universitària. En aquesta edició van tenir un protagonisme destacat l’hidrogen renovable i la Vall de l’Hidrogen de Catalunya, amb un monogràfic sobre aquest vector energètic amb l’objectiu específic de desenvolupar consciència, coneixement i comprensió pública, a més de contrarestar prejudicis i desinformacions. En definitiva, disminuir les barreres socials en la transició cap a l’era de l’hidrogen. En total, durant les tres setmanes que va durar l’activitat divulgativa, més de 1.100 alumnes de 21 centres de la ciutat de Tarragona i d’altres municipis propers van passar per l’estand de la Vall, en què es donaven a conèixer els components, el funcionament i els avantatges d’un cotxe real propulsat per hidrogen, proporcionat per l’empresa Carburos Metálicos, i pel taller d’activitats experimentals en què es tractava l’evolució dels models energètics basats en els combustibles fòssils cap als models basats en fonts renovables.\nDurant el mes de desembre, la Vall de l’Hidrogen de Catalunya ha estat present en la fira Terrafira del Morell, amb el suport de Repsol i l’assistència d’unes 250 persones, i ha organitzat tallers de transició energètica a diferents centres escolars de la demarcació de Tarragona en col·laboració amb la Diputació. Se n’han realitzat vuit, amb la participació de 240 alumnes, i n’hi ha previstos vint més durant el gener, en què s’esperen uns 500 alumnes. També al gener s’organitzaran més tallers al voltant de l’hidrogen verd i la transició energètica en centres escolars, en aquest cas amb el suport del Consell Comarcal de l’Alt Camp i les empreses Essity Spain, Kellogg’s, Ursa Ibérica Aislantes i Valls Química.


Barcelona està iniciant l'elaboració del Pla Estratègic Metropolità perspectiva any 2030. En un moment de gran...\nDes de l’Ajuntament de Barcelona ens arriba la sol·licitud d’una dona de 45 amb una filla menor d’edat. Al mes de juny...\nDes d’Olesa de Montserrat ens arriba la sol·licitud d’un home de quaranta anys, casat i amb sis fills menors d’edat al...\nDolores Segovia de Terrassa ens explica com adquireix el traspàs de la cafeteria-forn La Industrial. Com vas començar...\n5.000€ – 1 lloc de treball\nAra que s’està parlant intensament de la tornada a la normalitat apareixen molt sovint, no sé si conscientment o no,...\n7.000 €-1 lloc de treball\n13.660 € – 1 lloc de treball\nL’any 2020 passarà a la història com l’“annus horribilis”. La pandèmia del Covid19, deixarà a Espanya més de 27.000...\nDes de Barcelona ens arriba la sol·licitud d’una dona de quaranta-sis anys, soltera. Es va inscriure en el Programa...\nCal dir-ho amb molta prudència, però sembla que estem avançant cap al que anomenen una nova normalitat. L'adjectiu...\nEncara que d'una manera un xic més confosa del que esperàvem, sembla que estem avançant cap a una etapa que s'ha...\nLliçons: De la crisi en sortirem més pobres i endeutats, però amb la convicció que necessitem un model social...\nCaixaBank, amb el pressupost que la Fundació “la Caixa” li cedeix per fer acció de proximitat amb les entitats socials...


Reflexions en la cruïlla | Paraules Cosides\nPer tant, no ens ha de sorprendre ni ens ha d’acomplexar que l’aplicació de l’article 155 de la Constitució espanyola hagi limitat la proclamació de la República catalana a un honorable acte de dignitat nacional, sense cap altra repercussió que la mediàtica i l’increment de les accions judicials contra els càrrecs públics que l’han impulsat. Hem de reconèixer que no tenim cap altra força que la que hem demostrat: la col·lectiva. Però el curs dels esdeveniments ens urgeixen ara a resoldre un dilema. Utilitzem l’acreditada capacitat de mobilització per encerclar les institucions que ja tenim ocupades, per tallar comunicacions que només restaran interrompudes unes hores i per boicotejar les eleccions del 21-D, que poden acabar donant carta blanca al tripartit espanyolista? O incrementem la determinació i la capacitat de resposta massiva per demostrar que, sota qualsevol forma de plebiscit, som capaços de reforçar la nostra condició democràtica, de recuperar el control de les institucions i de persistir en la proclamació de la sobirania? Què ens podria donar més credibilitat davant el món?


Garmin Edge Explore Negre comprar i ofertes a Bikeinn\nDescripció Garmin Edge Explore\nEdge Explore és un GPS per a curses de carretera . El dispositiu inclou l’aplicació Garmin Cycle Map que a través de les seves indicacions sabreu exactament on heu de fer els girs i la proximitat de les corbes punxegudes. Té compatibilitat amb la marca Varia i amb els llums intel·ligents que s’instal·len a la bicicleta i alerten si s’acosta un vehicle.\nEl ciclocomputador té una pantalla de 3 ”amb una resolució de 200 x 240 píxels, és tàctil i té una alta sensibilitat. El seu funcionament és de fins a 12 hores i en la seva memòria, podeu emmagatzemar fins a 200 hores d’activitats. Té connectivitat via Bluetooth i ANT + i és compatible amb dispositius iPhone i Android.\nLa funció de Strava Live Segments en què emmagatzemen les vostres marques personals i compareu els vostres èxits amb altres esportistes s’inclou en la configuració de l’equip. També podeu establir els vostres objectius d'entrenament i la durada dels intervals. L’ equipament esportiu està enllaçat amb el vostre telèfon intel·ligent de manera que podreu rebre notificacions intel·ligents entre els ciclistes. L’autonomia de la bateria és de fins a 15 hores.\nOrdinador amb bicicleta tàctil amb funcions connectades:\nOrdinador de bicicleta de GPS fàcil d'usar amb alta resolució, 3 guants i pantalla tàctil amigable amb pluja, que és visible fins i tot a la llum solar directa\nInclou el mapa de cicles Garmin precarregat amb la navegació de gir i gir i el trànsit de popularitat de Trendline ™ per trobar les rutes en carretera i fora de la ruta que més viatgen pels ciclistes\nEl GPS integrat fa un seguiment de quina distància, de la rapidesa i de la rapidesa i de la distància\nCompatible amb dispositius de consciència de ciclisme Varia ™, incloses les llums de bicicletes intel·ligents i el radar de retrovisor per detectar els cotxes i alertar els conductors\nQuan es combina amb un telèfon intel·ligent compatible, obtindreu funcions connectades, com ara LiveTrack i GroupTrack, notificacions intel·ligents, missatgeria i rider i incorporades a la detecció d'incidents\nDurada de la bateria: fins a 12 hores\nDescobriu noves rutes i estigueu connectats allà on us passeu amb Edge Explore. Aquest ordinador de ciclisme GPS fàcil d'utilitzar inclou un mapa de cicle Garmin precarregat que us mostra les rutes que els agrada fer en bicicleta. Una varietat de funcions connectades us permetrà mantenir-vos en contacte amb altres pilots i amb la gent de tornada a casa. Amb Edge Explore, teniu el soci perfecte per fer turisme i aventura.\nPreparat per a la carretera:\nNo hi ha cap temps perdut amb Edge Explore. Aquest ordinador de bicicletes és fàcil de configurar i llest per muntar quan surt de la caixa. Quan vegeu les direccions que necessiteu a primera vista, no us haureu de perdre les vistes increïbles. És per això que vam dissenyar Edge Explore amb una pantalla 3 que és brillant i fàcil de veure: ja sigui a la llum directa del sol, en un dia ennuvolat o fins i tot sota la pluja. La pantalla tàctil és àgil i sensible, fins i tot quan esteu utilitzant guants.\nPassegeu cap a l'aventura:\nAmb Edge Explore, es pot perdre en l’aventura sense perdre realment el camí. Es subministra amb el Garmin Cycle Map, que us dirigeix a gairebé qualsevol cosa: des de rutes paisatgístiques fins a botigues i restaurants. Les rutes es generen amb l’encaminament de popularitat de Trendline, que prové de milers de milions de quilòmetres de dades de ciclisme. Fa que sigui fàcil de muntar com un local al llarg de les rutes i rutes que prefereixen els ciclistes actuals. Al llarg del camí, Edge Explore proporciona indicacions per girar i, per descomptat, és prou intel·ligent per guiar-vos a la ruta, o bé a la vostra partida, si us desvieu o decidiu tornar a casa abans.\nConsciència de ciclisme millorada:\nEdge Explore és compatible amb els nostres dispositius de consciència de ciclisme Varia ™, incloent radars de retrovisor i llums de bicicletes intel·ligents. Mitjançant la combinació del radar amb la vostra vora, podeu obtenir alertes a la pantalla Edge als cotxes que s'aproximen per darrere per ajudar-vos a veure i ser vist pel trànsit que us envolta. Edge Explore compta amb una funció d'assistència i incorporada a la detecció d'incidents1, que envia automàticament la vostra ubicació a un contacte d'emergència si teniu dificultats.\nManteniu el telèfon embalat i gaudiu del viatge, ja que Edge Explore té totes les connexions intel·ligents que necessiteu. Utilitzeu LiveTrack per permetre que els vostres amics i familiars segueixin la vostra ubicació en temps real o que utilitzeu GroupTrack per mantenir pestanyes fins a 50 dels vostres companys de viatge. Si els vostres pilots anteriors o posteriors queden enrere, els missatges de pilotatge per a pilots (amb un telèfon intel·ligent compatible) us permeten enviar notes prèviament escrites des de l’ordinador de la seva bicicleta Edge a les seves. Feu saber als vostres amics si us penseu en pocs minuts o si han de continuar sense vostè. Si teniu una roda plana o necessiteu ajuda, podeu enviar un missatge als vostres companys pilots que estan emparellats amb GroupTrack, perquè us puguin trobar.\nÉs fàcil personalitzar l’ordinador de la bicicleta de Edge Explore amb els camps d’aplicacions, ginys i dades que vulgueu des de la botiga Connect IQ ™. Les aplicacions com AccuWeather MinuteCast us indiquen quan la pluja es detindrà per tal que pugueu trobar temps per fer un passeig. I, si planifiqueu les vostres atraccions en llocs com Strava, Komoot o Wikiloc, baixeu aquestes aplicacions perquè pugueu fer que les vostres rutes preferides siguin importades directament a la vostra Edge. O si cerqueu una cafeteria o una botiga de bicicletes propera, utilitzeu l’aplicació Yelp per descarregar les ubicacions i la ruta directament al dispositiu Edge.\nDimensions físiques: 105,0 x 55,0 x 22,0 mm\nMida de la pantalla: 39,0 x 65,0 mm; 3,0 diag (76,0 mm)\nResolució de pantalla: 240 x 400 píxels, pantalla tàctil\nEmmagatzematge i potència: 16 GB\nHistòria: 200 hores\nNotificacions intel·ligents SÍ\nPantalles personalitzables SÍ\nDesplaçament automàtic SÍ\nAlertes de temps / distància (desencadena l'alarma en arribar a l'objectiu) SÍ\nCompatible amb Garmin Connect ™ (comunitat en línia on analitzeu, categoritzeu i compartiu dades) SÍ\nSincronització automàtica (transfereix automàticament dades a Garmin Connect) SÍ\nA bikeinn estem especialitzats en la venda de productes de ciclisme de molt alta qualitat perquè puguis practicar esport de manera segura i confortable. Estàs interessat en comprar Garmin Edge Explore? Estàs de sort, ja que al catàleg de Electrònica i a la categoria de Comptaquilòmetres de bikeinn, t’oferim aquest producte i molts d’altres de ciclisme que poden completar la teva compra. Fes la compra avui mateix i rep-ho a casa en molts pocs dies!\nCaracterístiques Garmin Edge Explore\nÉs molt molt útil, té les funcions justes per al que necessito, la pantalla es veu molt bé en exteriors i la bateria està molt bé.\nLes botigues de garmin exploren\nUna relació qualitat-preu, és un producte excel·lent. Sóc un aficionat petit, les seves funcions corresponen a les meves expectatives. El recomano.


Una mica de santedat i bona salut del cos és molt millor en la cura de les persones que gran santedat i poca salut del cos\nBicicletes dificultat mitja: el pendent de pujada a Montserrat es fort. Si es segueix l’itinerari a peu caldrà empènyer la bicicleta. És preferible pujar per la carretera del Bruc i arribar al monestir per Can Massana, seguint sempre el camí asfaltat.\nIgualada: km 0. Castellolí: km 9,5. Sant Pau de la Guàrdia: km 16. Can Massana: km 18,2. Ermita de Santa Cecília: km 23,4. Monestir de Montserrat: km 27.\nTornem a la carretera i seguim pujant per ella. Al primer revolt entrem a l'esquerra en un camí ascendent al bosc, que es transforma en un camí de terra, que ens condueix a la urbanització Montserrat Parc. Passats 500 m des de l’encreuament amb la carretera, hem de deixar la pista i entrar en un sender que ens duu a les primeres cases de la urbanització.\nDesnivell acumulat pujant: 1332m. Desnivell acumulat baixant: 917m.\nAnotacions: L’alegria ens acompanya. No oblidem la “pregària introductòria” ni el col·loqui, al final de la pregària i durant el dia. I visquem l’alegria de la Resurrecció de Crist! Les cançons, la llum, les flors, l’aigua i els amics són benvinguts! La pista ignasiana d’aquest dia ens convida a fer com Ignasi: dediquem una estona de pregària especial al costat de la Mare de Déu Morena de Montserrat.\nPetició: Prego a Déu de poder-me alegrar profundament amb Crist Ressuscitat, ara que he estat enviat al món, servint a la seva missió. Demano rebre l’Esperit, per poder acompanyar més a Jesús en la seva missió de reconciliar i donar la vida a la humanitat.


El sindicat CSIF ha demanat per escrit a Conselleria de Sanitat més protecció per als treballadors dels serveis d'emergències SES-SAMU. En els documents remesos es descriu “l'espai insuficient en la majoria de les bases” o la falta de regeneradors d'aire en les instal·lacions, per la qual cosa exigeix mesures urgents de protecció. També denuncia l'aplicació de retallades en el menjador de guàrdia.\nLa Central Sindical Independent i de Funcionaris (CSIF) ha remés fins a tres escrits en els últims dies a Conselleria de *Sanitat per a urgir-li a aplicar mesures immediates que disminuïsquen el risc i milloren la prestació dels treballadors dels serveis d'emergències sanitàries. Per exemple, el sindicat recorda que des de juny està sol·licitant informació sobre la neteja i desinfecció de filtres i aparells d'aire condicionat de les bases, sense que fins hui l'haja rebuda.\nCSIF també explica el risc que pateix el personal en les seues actuacions. “En la majoria dels casos els treballadors desconeixen si els pacients traslladats són positius per covid-19, la qual cosa suposa un risc tant per als propis empleats com per a pacients traslladats posteriorment, amb el que resulta molt més complicat el control de la pandèmia”, afirma el sindicat.\nLa central sindical recalca igualment que “en la immensa majoria de les bases l'espai és insuficient per a garantir les mínimes mesures de seguretat enfront del covid-19, ja que s'arriba fins i tot a compartir l'habitació de descans nocturn”. De la mateixa manera, la central sindical reclama un “estudi de viabilitat” per a instal·lar en les bases regeneradors d'aire, i recorda que la normativa de seguretat laboral estableix que “l'exposició a condicions ambientals dels llocs de treball no haurà de suposar un risc per a la seguretat i salut dels treballadors”.\nCSIF lamenta que en la conjuntura actual de pandèmia, amb els treballadors extenuats, Conselleria haja decidit eliminar, a partir del pròxim 1 de novembre, el menjador de guàrdia per a SAMU. “No és el moment ni de realitzar retallades ni de menyscabar les condicions laborals d'un col·lectiu que ha d'estar en primera línia assistencial. Si ja existeixen enormes dificultats per a cobrir als professionals quan estan de baixa, vacances o de dies d'assumptes propis, solament mancada ara minvar encara més les dures condicions de treball d'aquest col·lectiu”, assenyala el sindicat, que demana que es mantinga el servei de restauració en totes les bases SAMU.


El Partit Popular de Carlet sol·licita una fumigació urgent contra els mosquits - Vista impresión\nPOBLACIONES » Carlet » El Partit Popular de Carlet sol·licita una fumigació urgent contra els mosquits\nEl Partit Popular de Carlet sol·licita una fumigació urgent contra els mosquits\nJueves, 27 de septiembre de 2018 | e6d.es\n• Les últimes pluges que s’han produït poden provocar un augment significatiu de mosquits i altres insectes als parcs i jardins de Carlet, així com al llit del riu Magre\nEl PP de Carlet ha presentat hui per registre d’entrada una petició perquè es duga a terme una fumigació d’urgència en parcs, jardins i zones públiques de la nostra localitat on es detecten una presència alta de mosquits adults. A més a més, estes fumigacions s’haurien d’estendre també al llit del riu Magre, per tal d’evitar la proliferació de mosquits tigre i altres espècies d’insectes que suposen una greu molèstia per als veïns de Carlet.\nEstes fumigacions que proposem s’han de dur a terme prèvia inspecció i comprovació, complint el que marca la normativa vigent en la matèria, al parcs i jardins de la nostra localitat, així com al riu Magre, a fi de garantir la salut i el benestar dels ciutadans i prioritzant l’ús de tractaments amb larvicides. Per un altra banda, el PP de Carlet també demana a l’Ajuntament de Carlet que posen en marxa campanyes de divulgació ciutadana, per a conscienciar als veïns de la nostra localitat a que sàpiguen detectar i tractar correctament altres focus de mosquits en l’àmbit privat.\nLa portaveu del Grup Popular a l’Ajuntament de Carlet, Laura Sáez, ha declarat: «sabem que este tipus de fumigacions d’urgència ja s’han dut a terme en localitats veïnes. I també sabem per xarxes socials les peticions i requeriments de veïns que es queixen públicament de les picadures que patixen a causa dels insectes. Per tot això, instem al Consistori de Carlet que actue d'urgència a fi de reduir el malestar que produïx en els nostres conciutadans les picadures de mosquits o mosquits tigre, davant el possible augment d’estos insectes a causa de les últimes pluges registrades a la nostra comarca».


Catalunya ha registrat fins aquest dijous 755.007 casos confirmats acumulats de coronavirus des de l'inici de la pandèmia -694.371 amb una prova PCR o test d'antígenos--, 8.092 més que en el recompte de dimecres, informa la Conselleria de Salut de la Generalitat a través de la seva pàgina web.\nEl total de morts se situa en 22.278, quatre més que els registrats el dimecres: 14.180 en hospital o centre sociosanitari, 4.566 en residència, 1.183 en domicili i 2.349 que no són classificables per manca d'informació.\nQuant als pacients ingressats actualment, la xifra se situa en 663, que són 53 més que en l'últim recompte. Un total de 138 pacients es troben ingressats en unitats de cures intensives (UCI) de centres públics i privats, cinc més que en el balanç anterior.\nLa velocitat de reproducció de la malaltia (rt) baixa a 3,35 i el percentatge de positivitat dels test d'antígens i PCR se situa en 15,57%, mentre que la incidència acumulada en els últims 14 dies és de 479,39 per cada 100.000 habitants i la mitjana d'edat dels casos confirmats és de 26,69 anys.\nLa taxa del risc de rebrot ha pujat: dimecres arribava a un nivell de 1.460 i 24 hores després se situa en 1.552.\nCatalunya ha administrat la primera dosi de la vacuna contra la coronavirus a un total de 4.440.811 persones des que va començar la campanya de vacunació -3.406.288 ja tenen la pauta completa--: s'han administrat 34.090 primeres dosis en les últimes 24 hores.\nEn percentatges, el 56,5% de la població catalana està vacunada amb al menys una dosi de la vacuna: d'aquests, un 43,4% ja té la pauta completa de la vacunació i, per tant, gaudeix d'immunitat enfront del virus.


Segons ha pogut saber RAC1, sobre la taula hi ha l’opció que l’equip qatarià Al-Sadd sigui el proper rival del Barça en el trofeu Joan Gamper\nEl fitxatge de Xavi com a entrenador del Barça es podria tancar les properes hores. // EFE - Noushad Thekkayil\nActualitzada el 05-11-2021 10:11\nXavi Hernández s’ha reunit aquest dijous a la tarda amb el xeic Mohammed Bin Al Thani, propietari de l’Al-Sadd, per tal que el club l’alliberi i pugui fitxar pel Barça. Fins aquest divendres no hi haurà una resolució sobre la sortida del tècnic català, però la delegació blaugrana a Doha és optimista.\nXavi fa d’intermediari en les negociacions, mentre Rafa Yuste i Mateu Alemany no han participat a l’última trobada perquè el club qatarià només considera el president Joan Laporta com a interlocutor vàlid. Les dues opcions per desbloquejar el fitxatge de Xavi són deixar-lo marxar lliure o bé que el Barça pagui els cinc milions d’euros de clàusula.\nUna de les condicions que ha posat l’Al-Sadd ha estat la disputa d’un amistós amb el Barça i , segons ha pogut saber RAC1, ara hi ha sobre la taula l’opció que l’equip qatarià sigui el proper rival en el trofeu Joan Gamper.\nL'actual entrenador de l'Al-Sadd, Xavi Hernández. // EFE - Noushad Thekkayil\nL’Al-Sadd, descontent per l’absència de Laporta\nEn qualsevol cas, a l’Al-Sadd no li ha agradat que Joan Laporta no hagi viatjat fins a Doha per tancar l’acord, i més tenint en compte que el veuen com una figura més propera a l’Aràbia Saudita que no pas a Qatar. De fet, a l’emirat no ha agradat que el Barça hagi tancat un amistós en homenatge a Diego Armando Maradona a l’Aràbia Saudita .\nPel que sabem a RAC1, els emissaris que ha enviat el Barça a Doha, el vicepresident esportiu, Rafa Yuste, i el director de futbol, Mateu Alemany, van oferir aquest dimecres als representants de l’Al-Sadd que Joan Laporta parlés amb ells per videoconferència, però els qatarians van rebutjar l’oferta.\nEl president del FC Barcelona, Joan Laporta. // EFE - Alejandro García.\nTot i això, però, continua l’optimisme del Barça, que compta amb tenir Xavi a la banqueta en el derbi contra l’Espanyol el 20 de novembre.


Per revisar la prestació d’atenció sanitària, UNWIRED HEALTH introdueix una ruta d’atenció mòbil per a la ciutadania.\nFiançament: 3.856.753 €\nUNWIRED Health re-dissenyarà la prestació d’atenció sanitària, introduïnt una ruta d’atenció mòbil als consumidors. El projecte desplegarà una contractació pre-comercial (PCP) per a crear un canvi en les innovacions mòbils per a pacients amb la finalitat de capacitar a aquests i permetre l’atenció centrada en el pacient, l’ús de dispositius mòbils i la convergència de les plataformes interoperants. No existeix cap solució actual o futura en el mercat, ja que requeria la cooperació de les administracions sanitàries i els proveïdors a través de múltiples nacions.\nEl consorci creat per portar a terme el projecte està format per tres compradors públics que introduiran aquestes innovacions en els seus territoris, Catalunya, Escòcia i el sud de Dinamarca i tres associacions independents sense afiliació a proveïdors d’aquests serveis, reunint una amplia gamma important d’organitzacions i empreses.\nestablir un procés de PCP acordat a tot Europa i\nutilitzar el procés de PCP desenvolupat per executar un anunci de licitació pel desnvolupament dels serveis de salut en línia mòbil.\nApp per millorar la cobertura de vacunació i la seva adhesió a aquesta,\nApp per entrenar als pacients amb aturades cardíaques que permet l’educació, motivació, supervisió remota i altres funcions, la integració i la coordinació de l’atenció proporcionada per un hospital i el metge d’atenció primària.\nAquestes aplicacions seran innovadores, integrades plenament en les aplicacions dels sistemes regionals de salut pública i podran ser prescrites pels metges de família. Aquests serveis es portaran a terme en infraestructures “open platform” que faran que les aplicacions siguin plataforma-agnòstica, adequades per qualsevol smartphone i qualsevol operador participant.


Muraguilles (David Moragas Blog): Més i millor.\nMés i millor.\nLes rajoles del bany són grises i blaves i verdes o potser només blau-verdes però jo les veig de colors. Els tubs fluorescents murmuren en silenci i de sobte em recorden a una peça de Trent Reznor pujada de to. No hi ha cap finestra. No hi ha llum. Només un mirall que em torna la mirada; un rostre noquejat, una exacerbació del que en un dia em vaig decidir convertir: creatiu publicitari a la llum del sol, celebritat a la de la lluna, turista perdut a la foscor.\nM’hi he fotut perquè l’actriu que teníem contractada per fer l’anunci ho ha tornat a fer. Una noia jove, amalgama de races perquè, bé, això és el que ven, bé, això és el que dicten. Cada vegada que surt del cotxe –un últim model completament diferent a qualsevol cosa que mai hagis vist, des dels vehicles de l’altra temporada a les tasses de bany japoneses –es posa a riure de manera histèrica; se me’n fot què hagi pres. Jo vull que deixi de riure. Milions invertits perduts en la comissura d’uns llavis. Fins on hem arribat. I cada vegada que ho fa la directora artística dona una puntada de peu a la pantalla, i el vermell, verd i blau tremolen i l’escridassa i l’última vegada l’ha deixat plorant.\nRemeno la butxaca del darrere d’uns Levi’s encaixats en unes Camper i n’extrec una paperina; l’escampo sobre la pica i inhalo un parell de vegades i merda ja hi tornem a ser i cauen dues gotes; em disposo a agafar paper però algú l’ha acabat. Em trec la camisa de quadres i la pressiono contra l’orifici però faig tard i ara les rajoles són grises i blaves i verdes i vermelles. Mullo el teixit i l’escampo per terra però encara és pitjor i ara tinc sang a la sola de les sabates i entre els dits.\nEm deixo caure. I també als texans. I ara em poso a riure. Perquè d’aquí a Cannes i de Cannes a un altre anunci i d’un altre anunci a un nou producte; i més i millor i perquè si l’actriu pot fer-ho jo també.\nPerquè al menys no actua quan ho fa.\nPerquè jo, tampoc.


Venda Casa Pals Masos De Pals | Ceigrup Torrent Api\nFinca a Pals\nCEIGRUP TORRENT API. Exclusiva propietat, situada en un entorn d'exuberant vegetació. Construcció enterament reformada el 2010, situada a 1,5 km de la platja i del camp de golf de Pals.\nParcel·la enjardinada de 8.000m2 amb piscina i magnífics pineda de 16.000m2 i oliverar de 11.000m2.\nLa casa principal té 460 m2 distribuïts en una gran avantsala que dóna pas al saló amb llar de foc, menjador, cuina equipada i quatre dormitoris (amb bany). A la planta pis hi ha la suite principals de 80 m2 amb una assolellada terrassa.\nLa casa de convidats de 236 m2 té saló / menjador, cuina, tres dormitoris, dos banys i garatge per a dos cotxes.\nMaterials d'alta qualitat, excel lent finca!


Wajdi Mouawad – BIBLIOTEQUES SANT CUGAT\nQuan ja s’havia fet un lloc al món de les arts escèniques, va començar a treballar a cavall entre Canada i França. Va crear les companyies Abé Carré Cé Carré a Quebec i Au Carré de l’Hypoténuse a França. L’any 2009 va ser l’artista associat del Festival d’Avignon, on va presentar la seva coneguda tetralogia Le Sang des Promesses, i va rebre el Gran premi de Teatre de la Acadèmia francesa pel conjunt de la seva obra dramàtica.\nMouawad, que ha escrit vàries peces teatrals, va rebre un gran reconeixement per la seva tetralogia Le sang des promesses, la segona part de la qual (Incendies) va ser portada a la gran pantalla per Denis Villeneuve el 2010. A més, ha rebut diversos premis: el Premi Terenci Moix 2012, el Governor General’s Literary Award for Drama o el Prix de la Francophonie. L’any 2002 va ser nomenat Cavaller de l’Ordre Nacional de les Arts i les Lletres a França.\nCom a novel·lista ha cultivat també un gran èxit. L’any 2012 va sorprendre al públic amb la seva tercera novel·la, Ànima, la qual va ser guardonada amb el Prix Méditerranée, el Grand Prix Thyde Monnier i el Prix du Deuxième Roman.\nPublicat el Octubre 16, 2018 Octubre 16, 2018 per Biblioteques de Sant CugatPosted in Biblioteques de Sant Cugat, TEATRE DESTACATEtiquetat Canada, dramaturgs, França, Wajdi Mouawad.\nAnterior Previous post: La novel·la gràfica\nSegüent Next post: Anem a buscar bolets?


El soldat de Mollet mort en la missi� a l'Afganistan rep l'�ltim ad�u | EL9NOU.CAT\nportadapol�tica i societateconomiacultura i ociesportsagendaclassificatsfotogaleries TEXT +� PUBLICITATEl soldat de Mollet mort en la missi� a l’Afganistan rep l’�ltim ad�uEl Pr�ncep Feilip ha assistit al funeral de John Felipe Romero Meneses a la caserna del BrucFamiliars de la v�ctima durant el funeral d’aquest dimecres al mat�Jos� Luis Rodr�guez Beltran enlla� Web del Ministeri de Just�cia amb informaci� sobre l'enterrament�ltima actualitzaci�: 03-02-2010 (11:52)ACN El soldat de Mollet John Felipe Romero Meneses, mort en una missi� a l’Afganistan, ha rebut l’�ltim ad�u en una cerim�nia a la caserna del grup. Hi han assistit els seus familiars i representants institucionals, encap�alats pel Pr�ncep Felip. No hi ha assistit, en canvi, el president del govern.John Felipe Romero Meneses, el soldat ve� de Mollet del Vall�s mort a l'Afganistan ha rebut aquest dimecres l'�ltim ad�u per part dels seus familiars i representants institucionals. El funeral l'ha oficiat l'arquebisbe castrense Juan del R�o i l'arquebisbe castrense colombi�, Fabio Suescum, i s'ha celebrat a la caserna del Bruc, on treballava Romero. Durant la seva intervenci�, Suescum ha traslladat el condol del govern i el poble colombi�. En finalitzar la cerim�nia, el pr�ncep Felip ha col�locat damunt del f�retre la creu del m�rit militar amb distintiu vermell que se li ha concedit. S'ha retirat el f�retre amb una marxa f�nebre. El funeral militar ha comen�at amb l'himne a l'honor al soldat caigut i despr�s ha sonat l'himne espanyol. Posteriorment, han entrat els familiars i el pr�ncep d'Ast�ries, Felip de Borb�. Despr�s ha entrat el f�retre amb les restes mortals del soldat mort portat pels seus companys amb pas militar i amb una m�sica funer�ria de fons. El ta�t estava cobert per la bandera espanyola. A l'acte no hi era el president del govern espanyol, Jos� Luis Rodr�guez Zapatero, per� s� la ministra de Defensa, Carme Chac�n, la ministra d'Economia, Elena Salgado, el president de la Generalitat, Jos� Montilla, la consellera de Just�cia, Montserrat Tura, el delegat del govern a Catalunya, Joan Rangel, i l'alcalde de Barcelona, Jordi Hereu. Aix� mateix, tamb� hi ha estat present el l�der del PP, Mariano Rajoy, acompanyat per la presidenta dels populars catalans, Al�cia S�nchez-Camacho.El pr�ncep Felip ha donat les seves condolences als familiars de John Felipe Romero Meneses, que s'han emocionat quan se'ls hi ha concedit la condecoraci� concedida al militar mort. La creu del m�rit militar es concedeix als militars morts en accions violentes.L'arquebisbe castrense colombi� ha intervingut per declarar: 'Hi ha molts interrogants: 'Per qu� quan es busca la pau no falta la viol�ncia dels que han fet del terror la seva manera de viure? Per qu� quan es d�na suport a accions humanit�ries es mossega la m� de qui ajuda als necessitats'. Ha destacat que 'encara que els cors estiguin dolorits no s'ha de perdre la calma'. L'arquebisbe castrense colombi� ha remarcat que el concepte de defensa 'ha canviat per a tots' perqu� ara la llibertat i la seguretat de cada pa�s es defensa des de fora del propi territori. El soldat, de 21 anys, que va morir en esclatar un artefacte explosiu al pas del comboi on viatjava, va arribar a l'Afganistan al novembre amb els seus companys del regiment de Ca�adors de Muntanya Arapiles 62. Els militars anaven en un vehicle blindat que escoltava un comboi del Programa Mundial d'Aliments. L'atemptat va passar a la localitat de Sang Atesh, a la regi� de Qala-i-Naw, al nord del pa�s on les tropes espanyoles tenen una base, quan el vehicle va passar per sobre d'una mina anticarro que els terroristes havien accionat al seu pas.Les seves restes mortals van arribar de l'Afganistan abans de la mitjanit a la pista d'aterratge de l'aeroport del Prat. Els seus companys ferits, que tamb� viatjaven a l'aeronau que acabava d'aterrar, van ser traslladats a l'hospital. Van viatjar amb ells des del pa�s asi�tic Chac�n i el Cap de l'estat Major de la Defensa, Julio Jos� Rodr�guez. En total, hi ha hagut vuit militars espanyols morts a l'Afganistan, tres dels quals eren d'origen estranger i un total de 19 ferits. IMPRIMIR ENVIAR ESMENAR Tweet


Benifairó de les Valls - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n39° 43′ 40″ N, 0° 16′ 07″ O / 39.7277°N,0.2686°O / 39.7277; -0.2686\nAntonio Enrique Sanfrancisco Meseguer (6 novembre 2011)\nBenifairó de les Valls és un municipi del País Valencià situat a la comarca del Camp de Morvedre; comparteix nom amb un municipi de la comarca de la Safor, Benifairó de la Valldigna.\nLimita amb Quartell, Quart de les Valls, Faura i Sagunt.\nPertanyent a la subcomarca de la Vall de Segó, la superfície del terme és muntanyenca per l'oest i plana per l'est. Les altures principals pertanyen a les muntanyes de Romeu i són: la Rodana (194 m), l'Eixeve (339 m) i la Creu (346 m). Drena el terme el barranc de la Rodana. El poble està situat en terreny pla, formant un sol nucli urbà amb la vila de Faura.\nEl clima és mediterrani; el vent més freqüent és el de llevant, que porta les pluges, generalment a la tardor i primavera.\nEn les terres no conreades hi ha pins, romaní i coscolla.\nAmb més de mil nou-cents habitants, Benifairó és la segona localitat en importància de les valls, precedida de Faura amb més de tres mil habitants. Té una superfície de 4,30 quilòmetres quadrats i es troba a 43 m d'altitud. El seu origen es deu a la formació de diverses alqueries, no figurant aquest nom en el "Llibre del Repartiment"; segons consta en documentació, Bernat Vives de Canyamàs va rebre terres donades per Jaume I en 1248, que estaven formades per alqueries; una d'elles era Benibolaix, possiblement l'actual Benifairó. Tal vegada és un cas únic de supervivència el del llinatge Vives de Canyamàs, que encara conserva la casa-palau i que mai va perdre la jurisdicció d'aquestes terres.\nEn 1609 la vila comptava amb 19 cases de moriscs, que eren els quals van quedar després de l'expulsió de 1591. Durant la segona guerra carlista va ser visitada la vila pels exèrcits en pugna.\n1.978 1.978 2.010 1.978 1.966 1.954 1.915 1.907 1.905 2.011 2.236\nBasada essencialment en l'agricultura, pràcticament dedicada al monocultiu del taronger. La seva riquesa agropecuària, i la més recent indústria de transformació de cítrics, li han donat prosperitat econòmica.\nEl Ple de l'ajuntament està format per 11 regidors: 6 del Partit Socialista del País Valencià, 3 del Partit Popular i 2 de Junts per Benifairó ERPV-Compromís-Acord Municipal.\nEleccions municipals de 26 de maig de 2019 - Benifairó de les Valls\nPartit Socialista del País Valencià-PSOE Antonio Enrique Sanfrancisco Meseguer 645 54,29% 6 ( )\nPartit Popular de la Comunitat Valenciana María Peiro Garces 337 28,37% 3 ( -1)\nJunts per Benifairó ERPV-Compromís-Acord Municipal Adela Alba Albiol 206 17,34% 2 ( +1)\nVots en blanc 14 1,16%\nTotal vots vàlids i regidors 1.202 100 % 11\nVots nuls 20 1,64%\nParticipació (vots vàlids més nuls) 1.222 69,8%**\nAbstenció 528* 30,2%**\nTotal cens electoral 1.750* 100 %**\nAlcalde: Antonio Enrique Sanfrancisco Meseguer (PSPV) (15/06/2019)\nDes de 2011 l'alcalde de Benifairó de les Valls és Antonio Enrique Sanfrancisco Meseguer de PSPV.\n1979 - 1983 Carmen Gimeno Soler UCD 19/04/1979 --\n1983 - 1987 David Chordá Pitarch PSPV-PSOE 28/05/1983 --\n1987 - 1991 David Chordá Pitarch PSPV-PSOE 30/06/1987 --\n1991 - 1995 David Chordá Pitarch PSPV-PSOE 15/06/1991 --\n1995 - 1999 David Chordá Pitarch PSPV-PSOE 17/06/1995 --\n1999 - 2003 María Vicenta Llanes Pérez PSPV-PSOE 03/07/1999 --\n2003 - 2007 María Vicenta Llanes Pérez PSPV-PSOE 14/06/2003 --\n2007 - 2011 María Vicenta Llanes Pérez PSPV-PSOE 16/06/2007 --\n2011 - 2015 Antonio E. Sanfrancisco Meseguer PSPV-PSOE 11/06/2011 --\n2015 - 2019 Antonio E. Sanfrancisco Meseguer PSPV-PSOE 13/06/2015 --\nDes de 2019 Antonio E. Sanfrancisco Meseguer PSPV-PSOE 15/06/2019 --\nCasa Palau dels Vives. Primeries del segle XVII. Actualment en estat molt dolent i en fase de restauració.\nLes festes majors se celebren la primera setmana de setembre, inclouen bous, cavalcades, balls, calderes populars. La fira de mostres, el primer cap de setmana de setembre, reuneix a moltes empreses i artesans de la comarca.\nBenifairó és el bressol del naixement de personalitats com:\nAlonso Sánchez Coello (Benifairó de les Valls, 1531 - Madrid, 1588) fou el pintor de cambra de Felip II.\nJulián Gorkin (Benifairó de les Valls, 1902 - París, 1987) polític comunista.\nVicent Garcés i Queralt (Benifairó de les Valls, 1906 - València, 1984) fou un compositor.\nJoan Garcés i Queralt (Benifairó de les Valls, 1914 - Faura, 2014) fou un compositor i director d'orquestra.\nRicard Balanzá Martínez (1989), artista faller\nEn aquesta vila es troba també la casa on va viure l'escriptor Lluís Guarner (promotor de les Normes de Castelló) la qual és admirada sobretot per la seva cura i l'espaiós jardí.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Benifairó de les Valls\n↑ 2,0 2,1 Direcció d'Anàlisi i Polítiques Públiques de la Presidència. Generalitat Valenciana. «Banc de Dades Municipal. Benifairó de les Valls. Històric de Govern Local». Portal d'informació ARGOS. [Consulta: 1r setembre 2015].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Benifairó_de_les_Valls&oldid=23612344»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 maig 2020 a les 15:47.


Pla mitjà d'un collidor de mandarines buidant un dels basquets en una caixa.\nUnió de Pagesos calcula que els productors de mandarines han tingut pèrdues de 7 MEUR i 40.000 tones no collides\nActualitzada 21/01/2021 a les 19:20\nUnió de Pagesos ha denunciat que empreses compradores de cítrics estan incomplint els acords de compra-venda amb productors de les Terres de l'Ebre deixant la fruita als arbres i posant en perill la viabilitat d'aquestes explotacions. El problema, segons el sindicat agrari, afecta especialment productors individuals, que no són membres de cooperatives ni organitzacions. Segons calculen, l'incompliment dels contractes, pels quals els compradors es fan càrrec de collir la fruita, deixa als arbres entre el 40 i el 70% de la producció. Els agricultors han d'assumir, així, el risc de fer-se càrrec del cost de collir sense saber si el podran recuperar. Denuncien també la reducció unilateral dels preus acordats per part del comerç.\nAquest incompliment de contractes, segons les valoracions del sindicat agrari, ha suposat pèrdues de més de 7 milions d'euros respecte els ingressos previstos i ha suposat deixar de collir unes 40.000 tones de mandarines, que representen 141.700 tones de la producció total de cítrics catalana, estimada en unes 183.300 tones. Els pagesos socis de cooperatives o d’organitzacions de productors sí que cullen les seves finques, però recorden que caldrà analitzar posteriorment a quins preus liquidaran aquestes als seus socis.\nLa problemàtica que denuncia el sindicat contrasta amb el bon inici de la campanya de cítrics, a l’octubre i novembre passats, en què el preu de taronges i mandarines a l’Estat espanyol i a la resta d’Unió Europea (UE) va evolucionar positivament respecte l’any passat a causa de l’augment de demanda per la Covid-19. Evolució que està previst que s’allargui encara les properes setmanes.\nA més, a diferència d’altres campanyes, la tardor passada es van reduir les importacions de països de fora de la UE com ara Egipte i Sud-àfrica, i l’augment de les importacions a l’estiu va ser absorbit per la demanda, de manera que no s’ha produït cap saturació de mercat que justifiqui el trencament de contractes que denuncia el sindicat.\nEl sindicat ha anunciat que reclamarà al Departament d'Agricultura que a través de CadeCat, i si cal també l’Agència d’Informació i Control d’Aliments en l’àmbit suprautonòmic, duguin a terme una campanya de control del compliment dels contractes de compra-venda de cítrics, inspeccionant i sancionant possibles infraccions. A més, reclama la importància que des de totes les instàncies es promogui i faciliti el consum de proximitat, dels productes catalans.\nComenta el contingut : Denuncien que els compradors de cítrics deixen les collites als arbres i els redueixen els preus


Grup d’edat - Valors\nAnna Pagès| 01/09/2021 08/08/2021 |Opinió|\nFa pocs dies vaig aconseguir una cita per vacunar-me del virus a la Fira de Barcelona. Una de les coses que el sistema apunta quan introdueixes les teves dades és que et trobes dins del grup d’edat previst per a la vacunació. Aquesta idea del grup d’edat és interessant. Fins fa poc temps, l’edat era un detall que posàvem en un qüestionari d’opinió qualsevol, sense que fóssim gaire conscients que altra gent també tenia els nostres mateixos anys. Amb la pandèmia, ens hem adonat que pertanyem a un sector de persones que es defineix per l’edat que té i en funció d’això serà gestionada pels serveis públics de salut. “Estàs dins del grup d’edat” és una frase sorprenent. Cadascú viu l’experiència del temps d’una manera particular i, si bé és veritat que de sobte, a la vida, ens trobem moltes vegades amb la sorpresa (o l’horror) de constatar que ens hem fet grans, normalment no pensem en els altres més que per distingir-nos-en. Nosaltres no ens fem grans; els grans són els altres. “Com ha envellit”, “s’ha posat deu anys a sobre”, “no l’hagués reconegut”.\nAbans de la pandèmia, aquesta constatació es produïa quan organitzàvem una trobada amb els exalumnes de l’escola. Llavors se’ns acostava gent que no podíem endevinar qui era: havien perdut el cabell, s’havien engreixat, s’havien aprimat, estaven plens d’arrugues a la cara. També ens adonàvem que el temps passa depressa quan els fills feien anys. Ja en té 24! Com ha passat el temps! Amb la pandèmia, en canvi, l’experiència global del temps s’ha dislocat. Com deia Hamlet: “The time is out of joint” i no hi ha manera de revertir aquesta sensació permanent d’estranyesa davant de la vivència dels anys. Per nosaltres, el temps ha esdevingut una autèntica raresa, que tan aviat va endavant enfurismat com s’atura sobtadament, convertint els dies i les hores en allò que Arthur Koestler anomenà “un nivell trivial” absolut. Aquesta darrera vivència la vam tenir durant el confinament, tancats a casa. Tots els dies eren exactament iguals perquè així ho vivíem. Els petits detalls de la vida quotidiana s’escapaven i havíem de fer l’esforç de trobar alguna minúscula diferència per tal de saber si érem dilluns, dimarts o dimecres.\nA la cua de la vacunació vaig estar una hora caminant envoltada de gent del meu grup d’edat. Hi havia una multitud, que enfilava l’avinguda Rius i Taulet i tombava pel carrer Lleida. Ens feien passar ordenadament per un passadís delimitat per tanques metàl·liques. “Portin a la mà el DNI o el passaport, la targeta sanitària, el comprovant de la cita.” Hi havia dones, homes, alts, baixos, pobres, rics, grassos, prims, amb els cabells blancs, amb els cabells tenyits per dissimular, de totes les professions –alguns importants, altres no tant, algunes amb càrrecs, altres amb una feina normal–. Vaig recordar aquella frase del Gospel que cantàvem als Caputxins de Sarrià a missa d’onze: “Al meu carrer, quanta gent hi ha per amar!”\nCaminant ordenadament, envoltada de coetanis, la meva sorpresa fou constatar que tinc una edat que no sabia. No es pot entendre amb el nombre d’anys, la xifra numèrica que introduïm a la casella corresponent. De fet, desconec quants anys tinc del cert. Només que formo part d’un grup de persones que són com jo perquè van néixer als anys seixanta, l’època del Maig francès, de l’alliberament polític i de la revolta dels joves. A la cua de la vacunació no semblàvem gaire revoltats. La nostra docilitat s’aliava amb l’esperança que la vacuna ens canviés, un cop més, la vida. Al capdavall, néixer i morir són un llarg parèntesi, esmicolat per moments únics irreductibles a una categoria o grup d’edat. Però a la vegada, el grup d’edat desvetlla del seu miserable narcisisme qui creu que no envellirà mai.\nanys, edat, vacunació\n←Des d’on mires?\n→No som Déus!\nNihilisme ‘versus’ estratègia de la Il·lustració\nPer què més participació cívica és més democràcia?\nLes coses tenen preu; les persones, dignitat