Nova regulació del Registre d’Entitats Religioses\nEl passat dia 3 de juliol es va aprovar el Real Decret 594/2015, pel qual es regula el Registre d’Entitats Religioses.\nEl Registre d’Entitats Religioses, fins ara estava regulat pel Real Decret 142/1981, i la seva constitució obeeix al dret fonamental de llibertat religiosa recollit a l’article 16 de la Constitució espanyola i a la Llei orgànica 7/1980, de 5 de juliol de llibertat religiosa, en la que es reconeix la personalitat jurídica de les esglésies, confessions i comunitats religioses, una vegada s’hagin inscrit al corresponent Registre públic.\nAra s’ha vist oportú adequar la regulació a les necessitats actuals, per aquest motiu, el passat dia 3 de juliol es va aprovar el Real Decret 594/2015. Aquesta nova normativa s’emmarca en les Orientacions de la Unió Europea sobre el foment i protecció de la llibertat religiosa i de creences aprovada pel Consell de la Unió Europea el 24 de juny de 2013.\nEl Real Decret es divideix en quatre títols. En aquests títols es recull la definició de les entitats i actes inscribibles, els procediments d’inscripció que es tramiten al Registre d’Entitats Religioses, la estructura i funcionament del Registre, i la publicitat del Registre.\nAlguna de les principals novetats que introdueix aquesta normativa són les següents:\nRespecte al procediment d’inscripció d’Esglésies, Confessions o Comunitats religioses, s’ha incorporat amb caràcter potestatiu que la fundació o establiment a territori espanyol sigui avalada per un nombre mínim de persones.\nS’estableix la obligatorietat d’inscriure als titulars dels òrgans de representació de les entitats religioses.\nEs clarifiquen els requisits que han de presentar les entitats que accedeixen al Registre.\nS’incorpora la presentació de la documentació per mitjans electrònics.\nEl Registre d’Entitats Religioses, és un registre públic i està sota la dependència del Ministeri de Justícia. Consta de tres seccions:\nSecció General: On s’inscriuen les Esglésies, Confessions i Comunitats religioses, així com les entitats vinculades.\nSecció Especial: On s’inscriuen les Esglésies, Confessions i Comunitats religioses que hagin signat o els hi sigui d’aplicació l’Acord o Conveni de cooperació amb l’Estat i les seves entitats vinculades.\nSecció Històrica: On es traslladaran les entitats que hagin estat cancel·lades així com les sol·licituds d’inscripció denegades.\nEl Real Decret determina en la seva disposició transitòria primera que totes aquelles sol·licituds d’inscripció al Registre pendents de resolució en el moment d’entrada en vigor de la nova normativa, es tramitaran i resoldran d’acord al Real Decret 149/1981.\nllibertat religiosa, entitats religioses, drets humans i desigualtat


curs fotografia de muntanya | EXCURSIONS, MUNTANYES i GPS | Pàgina 2\nExcursió fotogràfica “per les entranyes de la Terra”\nLes esquerdes de l’Euga\nDiumenge 21 de setembre, 2014\nTaller de fotografia per Marc Lucas i Pau Quesada\nExcursió fotogràfica a la comarca del Ripollès per poder veure aquest espectacular formació geològica.\nLes esquerdes de l’Euga són unes impressionants esquerdes a la roca enmig d’una fageda. Podrem caminar entre les parets i jugar a perdre’ns per aquest laberint natural.\nSiuret (El Ripollès)\nCamí d’anada i tornada pel mateix lloc per arribar a aquestes espectaculars formacions geològiques. Una durada de 8,5km i uns +270m de desnivell.\nInclou: Guia de muntanya acompanyant titulat, fotògraf professional, assegurança d’accidents (en cas de no disposar-ne per realitzar l’activitat) i RC.\nEl desplaçament s’intenta compartir cotxes entre els participants i repartir les despeses del cotxe entre els ocupants.\nInformació i inscripcions: excursionsigps@hotmail.com\nHora i lloc de trobada: a concretar amb excursionsiGPS\nSortint del poble de Siuret, una pista de terra ens menarà per la serra de la freixeneda fins als plans de la Carrejada on trobarem aquest laberint de roques, esquerdes i passos entre parets.\nPer al fotògraf que s’inicia\nOcasió ideal de practicar la presa d’imatges a la muntanya. Sovint, quan anem d’excursió, no tenim massa temps per deturar-nos en consideracions sobre quin diafragma fer servir o a quina velocitat hem de posar l’obturador… amb el que acabem fent servir el mode automàtic i confiant en la càmera per a treure les imatges que desitgem. Tanmateix, aquesta és una sortida i un itinerari pensats especialment per a deturar-nos amb la fotografia i per començar a comprendre com funciona el nostre equip i quines són les possibilitats que, si les sabem fer anar, ens pot oferir.\nPer al fotògraf experimentat\nAl mateix temps, el fotògraf experimentat podrà gaudir de la muntanya sentint-se guiat i sense haver de preocupar-se per l’itinerari, podrà dedicar-se de ple a treure-li tot el partit a aquest recorregut que podem considerar espectacular. Serà el moment de plantar el trípode, de fer servir el macro per fotografiar les entranyes d’una flor o d’un insecte que s’hi ha posat a sobre. De jugar amb els filtres i els paisatges dels llacs i l’alta muntanya.\nLa crítica del fotògraf:\nUn cop feta l’excursió, farem una crítica constructiva de les tres fotos que seleccionis. I de totes les de l’excursió triarem les fotos guanyadores. I les penjarem a la galeria de les millor. Enllaç\nEn aquesta sortida ens acompanyarà en Pau Quesada, fotògraf des de fa més de 25 anys i vinculat també des de sempre a la muntanya. Ha participat en nombroses publicacions, tant en llibres com a revistes (Pirineos, Muntanya, Desnivel, etc.) i que, a banda d’algunes exposicions, ha rebut el reconeixement de prestigiosos premis com el Montbarbat o el Memorial María Luisa. Podeu veure un petit exemple del seu treball a l’arxiu d’AGE (clicar aquí), que actualment està ampliant amb noves imatges.\nEquip fotogràfic recomanat\nAquesta és una sortida oberta a tot tipus de fotògrafs interessats en la fotografia de muntanya en general, sigui quin sigui el seu equip i experiència. Tanmateix, aconsellem de dur una càmera rèflex digital i un trípode (amb el corresponent disparador). També hi podem afegir un filtre ultraviolat i un polaritzador, un gran angular per agafar millor els racons petits i un teleobjectiu curt o un macro pels detalls propers. Encara que treballarem sobretot amb llum natural, un petit flaix també serà un bon complement. Finalment, no oblideu de dur una bateria i targes de recanvi.\nMaterial de muntanya\nAl tractar-se d’una sortida de mitja muntanya s’ha de portar calçat i roba adequada, aigua i menjar, frontal o lot i una jaqueta paravent en una petita motxilla.\nPlaces: mínim 5 participants, màxim 15.  - Edat mínima 16 anys. Els menors\nde 18 anys  hauran de presentar permís patern amb fotocopia del DNI del tutor/a.\nLa Direcció de l'excursió es reserva la possibilitat de variar el programa\nper causes de força major (condicions meteorològiques...), així com el\ndret d’excloure a qualsevol alumne que demostri desinterès, manca de\ncapacitat, no respectar les indicacions del guia i/o no tenir uns\nmínims d’educació i respecte envers la resta de companys, i el\nmedi ambient, sense dret a cap devolució de inscripció.\nArxivat a Excursions fotogràfiques, FOTOGRAFIA DE MUNTANYA\nEtiquetes: Curs de fotografia, curs fotografia de muntanya, Curs fotografia de natura, Esquerdes de l'euga, Esquerdes Euga, Excursió, fotografia de natura, Siuret, Tècniques fotogràfiques de natura


A Ohio, cada cap de setmana i durant els últims quatre anys, Dunfee i els membres de la seva església han mantingut vigilat al George, home que te un local d'estriptease, manifestant-se davant amb cartells, càmeres de vídeo i megàfons en mà. Filmen les matrícules dels cotxes que hi van i les publiquen a la xarxa, tractant de salvar les ànimes de tots aquells que van i venen.\nAra, les ballarines del local, han invertit els papers. Fartes de la tàctica de Dunfee amb el seu ramat, diuen que finalment han acceptat la seva invitació constant a venir a l'església. El que no s'esperaven es que hi assistissin amb pantalons curts i transparents.\nLes tàctiques d'intimidació, de filmació, de protesta, resant en veu alta i la redempció que ofereixen, son típiques de qualsevol protesta religiosa, especialment als EEUU.\nEl que es meravellós es que aquestes dones han portat la lluita dels manifestants al seu propi espai, i l'església no sap com afrontar-ho.


Sortida sol cel rogent núvols | Xavi Cabo\nper Albert Oliva divendres, 20 de novembre 2020 - 06:00h\nL’admirada Makineta del Temps ens advertia, dimarts i a través de Twitter, que quan tot s’ensorra, només ens queda la fe. La fe que cadascú tingui, ja que no necessàriament ha d’anar vinculada amb una religió. Així, tot i que «fe» és una paraula quotidiana que molts associen fàcilment a la divinitat, també és un concepte que pocs poden definir-lo amb certesa.\nPenso que qualsevol fe es basa en una creença determinada per la confiança i la seguretat d’alguna cosa que s’espera. És a dir, allò que reclamem i que encara no hem rebut. Així, d’alguna manera, la fe ens dona l’evidència de tot allò que no podem veure i que roman ocult en l’avenir.\nSigui com sigui aquesta fe, el cert és que hi ha dies que és més necessari que mai aferrar-se a alguna cosa per poder seguir endavant. Més quan el camí es preveu pedregós i accidentat. Això ens fa palpar que no vivim en la seguretat que ens pensàvem i de la qual estàvem tan cofois. En això, tot d’un plegat i de manera sobtada, hem descobert la feblesa del nostre sistema, ja que amb un entrebanc com l’actual, tot ha trontollat en el major dels desvaliments.\nQui no necessita, doncs, una mica de confiança en un temps d’incertesa i de proves personals? En aquest sentit, una de les capacitats innates de la humanitat és la de trobar, en la fe, el poder sustentador amb un principi etern. I ara sembla que, totes aquestes fes, han estat revelades i perduraran per sempre, fins i tot quan tot s’esfondra.\nEl problema amb l'aigua al Vendrell


Benvingut al Reial Club de Golf Cerdanya\nEL CAMP ESDEVENIMENTS\nEL CAMP EDDEVENIMENTS\nDissenyat per en prestigiós Javier Arana\nUn gran Club amb una gran història, des del 1929\nCERTIFICAT COVID SAFE SITE\n“He viatjat i competit per tot el món, i sempre que em pregunten per el meu camp preferit, la resposta és molt senzilla: el Reial Club de Golf Cerdanya.”\nEl Real Club de Golf Cerdaña està situat a la vall de la Cerdanya. El contorn dels Pirineus i tota la seva serralada són visibles des de tot el recorregut creant juntament amb els seus arbres centenaris i el microclima del territori, una experiència única.\nA tan sols 137km de Barcelona, el club compta amb 27 forats que representen un magnífic passeig per la natura. Aquest entorn permet al jugador evitar distraccions urbanes i mantenir la concentració en els moments més importants, com són les arribades a green, on el domini dels “ferros curts” és clau per evitar arbres i búnquers.\nUn gran club amb una gran història\nCompost per 27 forats i dissenyat pel prestigiós Javier Arana,\nel RCG de Cerdanya forma part dels 10 camps més antics d'Espanya.


Els fills no poden desheretar els pares si se senten abandonats | icag.cat\nEls fills no poden desheretar els pares si se senten abandonats /\nEls fills no poden desheretar els pares si se senten abandonats\nNo parlar-se amb els progenitors no és causa legal per excloure'ls del testament, excepte a Catalunya, on la falta de relació familiar sí que és motiu per privar-los del patrimoni\nLa voluntat de desheretar qui no t'estima no és una raó jurídicament vàlida per excloure del repartiment dels teus béns aquells familiars que, per llei, hi tenen dret legítim. Dit d'una altra manera, el Codi Civil no té en compte la bona, mala o inexistent relació amb la família a l'hora d'assenyalar les persones que forçosament ens succeiran en el nostre patrimoni. L'única manera de privar-los d'aquest dret és disposant-ho així en el testament i acollint-se a alguna de les causes taxades al Codi Civil, anomenades causes d'indignitat. Entre aquestes figura l'abandonament dels fills. La norma vigent en el moment de la defunció deia, literalment, que es podran desheretar els pares que "abandonin, prostitueixin o corrompin els seus fills". Però es pot considerar abandonat el fill que per al seu pare, simplement, "no existeix"?\nEn aquest sentit, una sentència recent d'un tribunal d'Alacant (podeu consultar aquí el text íntegre) ha declarat nul·la la clàusula inclosa en el testament d'un home sense descendents que va desheretar el seu progenitor, per qui se sentia abandonat. Malgrat testimonis que asseguraven que quan es creuaven pel carrer canviava de vorera, el tribunal va concloure que no l'havia desatès econòmicament i que, per tant, no hi havia motiu legal per excloure'l de l'herència.\nL'abandonament emocional no és, doncs, sinònim d'abandonament a aquests efectes, excepte en la regulació del Codi Civil català, que va incorporar el 2010 una nova causa de desheretament: la falta de relació familiar entre el mort (causant) i el legitimari o desheretat "per causa imputable exclusivament a aquest últim". La redacció de la llei catalana reflecteix una innegable realitat social, hi ha pares que no tenen relació amb els seus fills i viceversa.\nPer la seva banda, el Codi Civil (aplicable a tots els territoris que no tinguin un dret privat propi) estableix en l'article 756 les causes de desheretament per causa d'indignitat o ingratitud. Una reforma de l'any 2015 va incloure com a motiu per desheretar els pares el fet que aquests hagin estat privats per resolució ferma de la pàtria potestat i els casos de violència de gènere. Literalment s'exclou el condemnat per "violència física o psíquica en l'àmbit familiar al causant, el seu cònjuge, persona a la qual estigui unida per anàloga relació d'afectivitat o algun dels seus descendents o ascendents". A més, es va introduir expressament la discapacitat del fill com un factor rellevant per valorar la gravetat de la desatenció cap a ell.\nCom explica la sentència, i segons reiterada doctrina i jurisprudència, les causes de desheretament s'han d'interpretar de manera restrictiva. En aquest cas, s'exigeix que es constatin casos clars i greus d'abandonament, que s'han d'entendre com a "falta de compliment de deures d'assistència i protecció, tant físics com morals i econòmics" als fills. En definitiva, es tracta de l'incompliment dels deures inherents a la pàtria potestat: vetllar pels fills, tenir-los en la seva companyia, alimentar-los, educar-los i procurar-los una formació integral.\nEl tribunal exemplifica quins són aquests casos de greuge i abandonament absolut. Cita expressament una sentència recent del Tribunal Suprem que va declarar la incapacitat d'un home per succeir el seu fill menor d'edat amb paràlisi cerebral que va ignorar, no es va preocupar de la seva salut, malgrat els reiterats ingressos hospitalaris, "sense visitar-lo ni fer cap contribució tot i conèixer la precarietat econòmica". És una causa que requereix, se subratlla, "el trencament absolut, per tota la vida, de la relació paternofilial des de la infància del fill".\nPer contra, aclareix l'Audiència d'Alacant, no es pot qualificar d'abandonament, malgrat la gravetat dels fets, relatats en una altra sentència, "haver cremat els uniformes del causant" o "fer-li el buit en una festa familiar".\nCorrespon als hereus, d'altra banda, l'obligació de provar la certesa de la causa de desheretament si la impugna el desheretat. En aquest cas, tant el jutjat, en primera instància, com l'Audiència, van considerar que no es va demostrar prou l'abandonament al·legat pel fill. Atès el caràcter restrictiu d'aquestes causes de desheretament, s'exigeix que quedi "plenament acreditada", amb els requisits de gravetat i continuïtat "jurisprudencialment exigibles".\nSegons els testimonis aportats, quan es va produir la marxa del pare, el fill ja era major d'edat. A més, tampoc va haver-hi una total desatenció en l'àmbit familiar perquè es va demostrar que va tenir contactes amb el seu fill en alguns caps de setmana i festes familiars i fins i tot en algun període van treballar en el mateix negoci. Tot i que hi va haver amics del fill que van mantenir que aquest i el seu pare no tenien una relació normal, que no es tractaven, que quan es veien pel carrer el progenitor canviava de vorera, i que havia reconegut que el seu pare "no existia" i la seva voluntat de desheretar-lo, el tribunal conclou que ni el va desatendre econòmicament ni va existir un veritable abandonament, més enllà de l'emocional, que, segons afirma la sentència, "queda dins del camp de la moral".\nFont i Foto: cat.elpais.com


Monuments | Ajuntament de Pina de Montalgrao\nDedicada a El Salvador, es troba en un dels extrems de la població, en les proximitats del turó del castell. Ha sigut emmurallada en diferents períodes de temps. Sembla haver sigut restaurada en data tardana (segles XVIII o XIX). Part dels seus materials provenen de l'antic castell.\nEsglésia, d'origen gòtic (segle XV), construïda en maçoneria i pedra angular, amb una torre amb…\nL'ermita de Santa Bàrbara (any 1812) es troba situada a la part alta de la muntanya del mateix nom. Es tracta d'un edifici de xicotetes dimensions construït en maçoneria amb portada allindada en el costat de l'epístola. L'edifici es cobreix a dues aigües.\nInteriorment és de planta rectangular de dos trams, amb suports de murs, i arcs diafragmes en la nau. El sistema de cobriment…\nErmita de la Verge de Vallada\nSegons el relat tradicional, estant un pastor guardant el seu ramat, se li va aparèixer la Verge en un esbarzer, indicant-li que allí mateix trobaria una imatge seua, com així va ser, per la qual cosa a causa de cridar-se aquell lloc així a la Verge li la va conèixer com a Verge de Vallada. En aquell mateix lloc es va construir una ermita en la qual rebia culte fervorós nostra senyora de…\nMolí comunal de cereal.\nMasada de Los Canónigos\nActualment es troba en estat de ruïnes. Destacar la troballa fortuïta d'una làpida romana, del segle II ,formant part de la paret d'un bancal. Es conserva en el Museu de Belles arts de Castelló.\nLa gelera artificial o nevera, és un pou excavat en la terra amb murs de contenció, de xicotetes o grans dimensions i fins i tot amb sostre, que disposa d'obertures per a la introducció de neu i posteriorment l'extracció de gel. Van tenir el seu màxim apogeu en segles oblidats; es va alçar tota una indústria i mitjà de vida al voltant d'aquests forats en el sòl, portant gels a les tòrrides…\nEl Forn Moruno\nÉs un dels edificis més emblemàtics de Pina, i es troba emplaçat al peu del campanar. Guarda en el seu interior un forn de llenya antic al que la gent anava a fer el pa. També trobem una mostra de diferents utensilis que s'utilitzaven per a l'elaboració de diferents productes de fleca.\nPresideix la plaça Major de la població. La construcció pot datar-se entre els segles XVI i XVII, i sobre ella s'han anat realitzant diferents reformes. La façana principal presenta dos arcs de mig punt -de carpanell segons uns altres- que actuen de porxades i sobre ells se situa el blasó pétreo de la vila. A l'interior existeix una porta dovelada de mig punt i finestra rectangular estant tot…\nD'origen àrab. Es troba situat a l'Oest de la població i confinant amb ella. En l'actualitat ha desaparegut quasi completament, i part dels seus materials s'han utilitzat en les edificacions pròximes. Amb prou faenes s'aprecia una altra cosa que el perímetre de la seua ubicació i algunes restes de les muralles que ho circumdaven. S'observen restes d'època del bronze i ibèrica i és un castell…\nDeclarada Bé d'Interès Cultural per Disposició Addicional Segona de la Llei 16/1985. La Torre del Prospinal està situada a 1022 m. d'altitud i al costat de la carretera Sagunt-Terol. Es tracta d'una torre ibèrica del seguisc III a. de C. de planta quadrangular que podria pertànyer a l'òrbita de l'antiga Arse/Saguntum, en relació als esdeveniments bèl·lics de la Segona Guerra Púnica i la…


Raveena Guest House Ella Sri Lanka - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nWellawaya Road Ella, Ciutat Ella, Ella, Sri Lanka, 90090 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nExcepcional 9,2 (463 comentaris)\nMés informació sobre Raveena Guest House\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Ella, no busqui més enllà de Raveena Guest House. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Raveena Guest House, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos servei d'habitacions, servei de cangur, instal.lacions de barbacoa, lloguer de cotxes, restaurant.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa, llits extrallargs (> 2 metres), ventilador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Raveena Guest House és una selecció idònia per a la vostra estada a Ella.\nComentaris de Booking.com (368)Comentaris d'Agoda (12)\nTots els tipus de viatgers (12)Viatger de Negocis (1)Parelles (6)Viatgers en solitari (2)Famílies amb infants petits (1)Grups (2)\nThey didnt offer what I Booked”\nI made the booking and got the confirmation but once I call the property they were unable to offer me the room I booked.\nNice view guest house”\nVery nice and smiling host Our room have a great view with valley and mountain, we saw a lot of bird every morning and afternoon from our balcony Definitedly we will come back if we have chance


VENERELLUS: Avancem en la Participació Ciutadana\nAvancem en la Participació Ciutadana\nL’anomenada “nova política”, porta emparellat a que el ciutadà participi cada vegada més activament d’aquelles decisions que poden afectar al seu entorn. S’han acabat les èpoques, en que es votava cada 4 anys, i la gestió municipal quedava en mans dels polítics “professionals”.\nEn el Vendrell, durant aquesta legislatura hem començat a veure petites passes en aquest sentit, tot i que encara, en la meva opinió, els resultats aconseguits no són per estar gaire satisfets.\nPer una banda, ho hem vist en el projecte del Botafoc molt lligat a l’Edusi, que només davant la penalització inicial en la valoració feta del projecte per una manca de participació ciutadana directa, es quan es van activar certes accions per tal d’incorporar-la.\nPer un altre, al 2016 es va introduir una partida de Pressupostos Participatius pels Barris marítims, tot i que l’idea podem considerar-la com molt bona, la forma en que es va realitzar (sense un reglament que ho reguli, i amb només propostes de les associacions de veïns) així com el resultat aconseguit (amb una escassa participació del 4% del cens), crec no va deixar massa bon regust entre el veïnat.\nL’entrada en vigor de la llei 39/2015 a finals del 2016, ha fet un pas mes en incorporar noves fórmules a la participació ciutadana. Per exemple, incorporar l’opinió de la ciutadania en el procés de creació i desenvolupament d’ordenances i reglaments.\nAixò pot permetre escoltar la veu de la ciutadania, abans inclús de l’elaboració de les ordenances fiscals, tot una declaració d’intencions que podrien marcar les futures polítiques a nivell municipal.\nUn exemple a emmirallar-se és el de l’Ajuntament de Sabadell, a on a primers d’any ja es va obrir un termini perquè qualsevol ciutadà pugues presentar les seves propostes a les ordenances fiscals del 2018.\nPodem dir, que aquesta llei tanca el cercle, un ciutadà ja podrà opinar sobre les ordenances fiscals ( o sigui com hauria de ser per ell el nivell impositiu municipal), aportar idees en que gastar part dels pressupostos, o participar en decisions sobre les inversions. El ciutadà és ara sí, el veritable protagonista en les decisions fonamentals.\nLa funció de les Administracions Públiques, i en el nostre cas de l’Ajuntament del Vendrell, és facilitar al màxim aquest protagonisme, posant a disposició de tots els ciutadans, totes aquelles eines per tal que el procediment sigui el màxim de transparent, fàcil i clarificador.\nAl Vendrell diria que ens trobem en un estadi molt inicial de tot plegat, amb molt feina per endavant per tal de poder desenvolupar tots aquests procediments. Espero que els polítics que ens governen, estiguin a l’alçada per tal d’aconseguir que aquest empoderament ciutadà sigui de veritat una realitat, i no quedi només en les falses promeses ja habituals de la vella política.\nPublicat per VENERELLUS a 13:06


L’Ajuntament de Denia es compromet a netejar el monument a Roc Chabàs - Cultura Valenciana\njunio 6, 2019 junio 6, 2019 Cultura Valenciana\t0 comentarios Accio Nacionalista Valenciana, Ajuntament, Dénia, La Marina, Monument, Róc Chabas\nCOMUNICAT D’ACCIO NACIONALISTA VALENCIANA\nA peticio d’Accio Nacionalista Valenciana l’Ajuntament de Denia netejarà l’estatua de l’insigne valencià en Roc Chabás de Denia, que hi ha dedicada ad est historiador en la localitat de la Marina que el va vore naixer, la qual es trobava en un estat llamentable, tal i com va denunciar l’associacio que porta el seu nom: Associacio Cultural Roc Chabàs La Marina, agrupacio que llançà una iniciativa d’arreplegada de firmes per a demanar a l’ajuntament que s’atenguera i actuara en funcions de manteniment i neteja de l’efigie de l’egregi ciutada de Denia que patia un estat llamentable cobert de pintades i brutea. La campanya aprofità per a conscienciar a la ciutadania i per a recordar la figura d’este valencià i la seua rellevancia per les seues aportacions al mon de la cultura en el camp de l’historia.\nEnterat el partit ACNV, i davant de la peticio d’ajuda que els companyons feyen al mon valencianiste, el Consell Nacional d’Accio Nacionalista Valenciana decidi interpondre un escrit de protesta / reclamacio front al consistori de la ciutat de Denia en el següent text:\nEn calitat de president, els pose a continuacio l’escrit de protesta del partit politic ACCIO NACIONALISTA VALENCIANA, en motiu de l’estat de deixadea i deteriorament en que es troba l’estatua dedicada a en Roc Chabás en el municipi de Denia:\nEstimat senyor alcalde i regidors de l’Ajuntament de Denia:\nNos dirigim a vostes des d’Accio Nacionalista Valenciana per a demanar-los, degut al deplorable estat en el que es troba, que netegen l’estatua del distinguit historiador valencià en Roc Chabás que n’hi ha en la seua localitat per a honrar la seua memoria.\nCrec que no es necessari remarcar totes les virtuts d’en Roc Chabás, per a rememorar la seua importancia com a personage valencià; simplement vos recordem que es l’autor de la “Historia de Denia” en dos volums, publicat varies voltes en facsimil, obra capital en l’historiografia valenciana i font per al saber de la nostra historia; i tambe com a historiador el seu treball marca una fita en la forma de fer historia, buscant en les fonts i netejant el text de les llegendes i les idees fantasioses, que fins ad aquell temps estaven prou arraïlades en els llibres d’historia, sobre tot els valencians (cas de Beuter).\nMantindre la seua estatua, font principal del seu recort, en tan trist estat, nomes fa que la seua memoria s’oblide. Creem que Denia no deuria de menysprear i molt manco oblidar ad aquell personage que donà una “Historia” a Denia d’una manera tan sublim, convertint-la en la seua obra capital. Es per aixo que nos adherim a la proposicio i peticio que fa l’Associacio Roc Chabàs La Marina, en favor d’un dels grans personages valencians.\nEn la major consideracio, firme la present com a secretari general del partit ACNV a peticio del Consell Nacional.\nAlbert Cuadrado Secretari general\nLa resposta de l’Ajuntament de Denia fon rapida i concisa:\nBon dia, justifiquem recepció del seu e-mail. Traslladem el seu contingut al departament corresponent perquè procedisquen a la neteja de l’estàtua de en Roc Chabás tal com sol·licita.\nGràcies per la seua col·laboració i per posar-se en contacte amb nosaltres.\nOficina de Participació Ciutadana\nMissatge Participació Ciutadana Num.10439\nAccio Nacionalista Valenciana al costat de les entitats culturals Des de ACNV nos congratulem del bon resultat de la nostra gestio realisada a instancies de l’Associacio Cultural Roc Chabàs La Marina. Les associacions culturals i els partits politics son entitats complementaries que treballant conjuntament obtenen millors resultats en favor del poble i de la cultura. L’artificiosa separacio que, des de la renaixença, venim patin els valencians de les actuacions de les associacions culturals i els partits politics ha motivat que passem de ser un poble pioner en drets i llibertats a estar en la coa farcits de divisions i manca de cohesio… ¡Prengau nota!\nImagens: Roc Chabás, busto 1 i 2, Associacio Cultural Roc Chabàs La Marina\n← Ingressa en la RACV u dels millors filòlecs de l’Universitat de Valéncia\nLo Rat Penat celebrarà l’acte de llectura dels llibrets de falla premiats en 2019 →\nEl Centenar de la Ploma felicita a la nova junta de la RACV\nAmics de la RACV organisa una conferència sobre el Sant Càliç


Resultat del treball sobre BODIES, 3rESO | BIOLOGIA I GEOLOGIA\nPublicat el 23 abril 2008 per pgarcia7\nDesprés de consultar la pàgina de la guia del treball entra a comentaris i enganxa el teu resum. No oblidis posar el teu nom.\nAquest article s'ha publicat dins de TREBALLS ALUMNES per pgarcia7. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n12 comentaris a “Resultat del treball sobre BODIES, 3rESO”\nAroa i Noelia el 28 febrer 2008 a les 10:04 ha dit:\nL’exposició presenta el cos humà per dintre i per fora i quins són els efectes d’algunes malalties. Conté ossos, músculs i altres òrgans, sistemes com el digestiu, excretor, respiratori, circulatori etc. Per preservar els cossos s’utilitza una tècnica que consisteix en deshidratar-los amb acetona i en plastificar-los amb un bany de silicona.\nEn aquesta exposició s’intenta ajudar a comprendre millor el nostre cos, ja que quan s’estudia aquest tipus de coses s’estudia amb esquemes, dossiers y dibuixos, i ara amb aquesta exposició podem veure amb més interès malalties que podem tenir, com per exemple com queden els pulmons a causa del tabac.\nEls autors de l’exposició diuen que els cossos provenen de persones mortes que han mort a causa natural i ningú ha reclamat al seu cos. A Xina igual que a EEUU la llei permet que els cossos no reclamats passen a les universitats per investigació científica.\nEl seu director ha estat Roy Glover. Els cadàvers provenen de la facultat de medicina Dalian de la Xina\nOpinió Personal: Creiem que està bé utilitzar cossos per a la ciència però amb el consentiment de la família o de la persona en qüestió. És interessant perquè així poden descobrir tractaments per a malalties noves i nosaltres podem aprendre molt més. Gràcies a aquesta exposició la gent s’ha interessat molt més per les coses del cos humà.\nHana, Ariadna i Mari el 28 febrer 2008 a les 10:12 ha dit:\nL’exposició bodies conté cossos conservats amb polimerització que consisteix en deshidratar els cossos amb acetona, injectar-los silicona líquida i després plastificar-los. Pretén conservar els cossos en bon estat un temps indefinit.\nL’exposició pretén mostrar la complexitat del cos humà.\nEls cadàvers provenen de la facultat de medicina Dalian a la Xina. L’ exposició s’ ha preparat a la Xina hi ha estat dirigida per Roy Glover.\nLa polèmica que s’ ha establert es que si els cadàvers provenien de pressoners fussilats a la dictadura de la Xina o si provenien, com diu el seu director, de persones que van morir de causa natural i no tenien família. A la Xina com als EEUU la llei permet que si desprès de cert temps els cossos no són reclamats poden passar a la facultat de medicina per investigació.\nOpinió personal: Ariadna considera que si els morts abans de morir van donar el consentiment per ser utilitzats per a investigacions científiques està d’acord amb l’utilització de cadàvers per a ‘investigació científica. Hana no està d’acord amb l’exposició perquè considera que és poc respectuosa amb els morts.\nJosé Luis Rodríguez el 28 febrer 2008 a les 10:22 ha dit:\nÉs una exposició que reflexa la anatomia humana amb la seva cruesa a través de espècimens reals preservats amb un procés de conservació amb polímer. Els cossos són immersos en acetona, la qual elimina l’aigua- i sotmesos a un bany de silicona per a després segellar-los en una càmara al buit. Al final s’aplica un catalitzador per a deixar el cos plastificat. Això fa que el cos no es descompongui.\nL’exposició mostra 17 cossos humans i més de 200 òrgans en nou galeries temàtiques per mostrar el funcionament dels diversos sistemes del cos humà. La finalitat de l’exhibició es demostrar la complexitat del cos humà i l’efecte d’uns mals hàbits. Alguns dels cossos mostren l’efecte negatiu que causa la falta d’exercici, el sobrepes, beure, i fumar.\nL’exposició, oberta per primera vegada a Lisboa en 2004, ha estat ja vista per tres milions de persones, en la seva itinerància ha passat per ciutats com Nova York, Londres, Amsterdam i Sao Paulo. En l’actualitat, viatgen pel món deu versions de la mostra, i està previst que, després del seu pas per Barcelona, recali a Madrid.\nL’assessor mèdic de la mostra, el professor emèrit de la Universitat de Michigan Roy Glover, va explicar en roda de premsa que l’exposició té voluntat “divulgativa”, i va defensar l’ús d’espècimens reals preparats per a això.\nRoy Glover va explicar que els cossos procedeixen de Xina, de la Universitat de Dalian, que han estat els encarregats de preparar-los per a la exposició perquè és allà on estan “els millors anatomistes”, i que s’han respectat tots els codis jurídics. Una vegada la exposició finalitzi la seva itinerància, els cossos seran recuperats per la universitat, on es cremaran i incineraran. A la Xina quan les persones moren de causa natural i no tenen familiars que reclamin els cossos, aquests cossos passen a la Universitat per investigació científica.\nOpinió personal: Jo crec que si les persones van donar la seva conformitat abans de morir si que es poden utilitzar. Si els cossos no han estat reclamats jo crec que no està molt bé perquè potser la persona preferia que l’incineressin o enterressin, doncs crec que s’ha de conèixer la voluntat de la persona i respectar-la. Però l’exposició està molt bé perquè t’ensenya moltes coses del cos humà.\njanira & montse el 6 març 2008 a les 08:59 ha dit:\n‘Bodies-The exhibition’ mostra 17 cossos humans i més de 200 òrgans en nou galeries temàtiques per a mostrar el funcionament dels diversos sistemes del cos humà. També mostra òrgans danyats per la tuberculosi o per la cirrosi. Una altra galeria mostra el desenvolupament embrionari i fetal amb espècimens en les seves diferents setmanes de gestació. A través de l’exposició es poden conèixer curiositats com que els nadons tenen 300 ossos i els adults 206, la llengua es compon de 16 músculs individuals, existeixen 96.000 quilòmetres de vasos sanguinis en el cos humà o que quan una persona arriba als 70 anys ha respirat, almenys, 600 milions de vegades.\nLa finalitat de la exhibició és demostrar la complexitat del cos humà. A més, alguns dels cossos mostren els efectes de la falta d’exercici, el sobrepés l’alcohol i el tabac.\nLa conservació dels cossos amb polímer és una tècnica per la qual el teixit humà es conserva permanentment per mitjà de cautxú de silicona líquid, que evita el procés de descomposició natural.\nEl anatomista alemany Gunther von Hagens va ser qui va inventar la tècnica de plastificació en l’ any 1970. La primera exhibició va ser presentada en Tokio l’any 1995.\nRoy Glover, director de l’exposició, va explicar que els cossos procedeixen de Xina, de la Universitat de Dalian, que han estat els encarregats de prepar-los per a l’exposició perquè és allí on estan “els millors anatomistes”, i que s’han respectat tots els codis jurídics. Una vegada l’exposició finalitzi la seva itinerancia, els cossos seran recuperats per la universitat, on es cremaran i incineraran. Alguns diuen que els cossos provenen de presos polítics que la dictadura militar xinesa ha executat, però el seu director ha explicat que provenen de persones mortes per causes naturals i que ningú ha reclamat el seu cos, i han estat recollits per la universitat.\nOpinió personal: Nosaltres creiem que no haurien de agafar el cossos desconeguts, perquè no saben si les persones haurien donat el seu consentiment. Potser la família els estan buscant i els de la universitat estan fent pràctiques amb els seus cossos. Però si la persona pròpia dòna el seu consentiment si que han d’utilitzar perquè esta bé que una persona vulgui servir per fer avançar la ciència.\nJonathan i Jordi el 6 març 2008 a les 09:05 ha dit:\nL’exposició conté 200 òrgans:(óssos, músculs, etc.) i 17 cossos. A la vegada és pot visualitzar les conseqüències de les malalties del cos humà. Pretén mostrar la complexitat del cos humà. La tècnica utilitzada és la de dissecció, primer, el cossos són ficats en acetona, desprès els posen en un bany de silicona i deixats al buit, al final és plastifica el cos això fa que el cos no és descompongui. La tècnica va néixer a Japó a l’any 1970, l’autor va l’anatomista Gunther Von Hagens. La primera vegada és va exposar a Alemanya i a Xina. La polèmica que s’ha establert és deguda a que els autors de l’exposició diuen que els cossos provenen de persones que han mort de causa natural i ningú ha reclamant el seu cos. A Xina igual que als EEUU la llei permet que els cossos no reclamats passen a les universitats per a investigació científica, però alguns han sogerit que els cossos provenen de presos executats per la dictadura de Xina.\nOpinió personal: Ens ha agradat molt i la tècnica de tractament dels cossos ens ha sorprès molt.\nLaia,Anaïs y Tamara el 6 març 2008 a les 09:07 ha dit:\n«Aquesta exposició canvia la vida de les persones. Això que veuran no són maniquís, ni vulgars plàstics… són cossos humans de veritat!» Qui s’esvera d’aquesta manera és el doctor Roy Glover, el director mèdic de l’empresa Premier Exhibitions, un dels grans imperis especialitzat en l’organització d’exposicions espectaculars, com la que fa un temps va dedicar al naufragi del Titanic. Bodies: The exhibition és l’aposta salvatge d’aquesta empresa des de l’any 2004, quan va presentar per primer cop l’exposició a Lisboa.\nEl doctor Glover va dir «Pregunteu-me tot el que vulgueu. Som gent honesta i no tenim res a amagar», repetia, conscient de la forta polèmica que ha aixecat aquest projecte. En realitat, la polèmica ve de més lluny, de mitjan dècada dels noranta, quan un científic alemany, Gunther von Hagens, conegut com a Doctor Mort o Doctor Frankenstein, es va inventar un mètode de conservació dels cadàvers. El mètode de la plastinació, que bàsicament consisteix a extreure l’aigua d’un cos amb acetona freda i després substituir-la per una solució plàstica endurible. Von Hagens va fer la primera exposició de cossos humans morts al Japó, el 1995, projecte que va batejar amb el nom de Body worlds i que ha recorregut i continua recorrent el planeta sencer rivalitzant amb Bodies: The exhibition.\nPer fer-se una idea de la dimensió que han agafat les exposicions de cossos humans morts, només cal dir que hi ha una desena (la de Barcelona és la que fa onze) de versions de Bodies: The exhibition circulant ara mateix pel món, la majoria als Estats Units. «Els públics són diferents, els europeus i els sud-americans són més viscerals, tenen reaccions més exagerades», opina Glover.\nPer a tots aquells que qüestionen la validesa ètica –i alguns, fins i tot, legal– d’aquesta exhibició, el quid de tot plegat rau aquí: quin és l’origen dels cadàvers? El doctor Glover, disposat a respondre totes les preguntes, explicava ahir als periodistes barcelonins: «Són xinesos.» Una evidència: a ningú que visiti l’exposició se li escaparà que els rostres dels espècimens humans dissecats tenen faccions orientals. «Són xinesos, sí, però tots són persones que han mort per causes naturals i els seus cossos no han estat reclamats, a la Xina igual que als Estats Units la llei permet que quan una persona mor de causa natural i ningú reclama el seu cos, aquest passi a la universitat per a investigació científica. No són cossos de presoners executats.» Ni tampoc, assegura Glover, de malalts mentals, acusacions que han esquitxat en més d’una ocasió el projecte. De manera resumida, Glover concreta que l’empresa nord-americana treballa en connivència amb la facultat de medicina de Dalian, una ciutat costanera de la Xina, que els proveeix els cadàvers «legalment». I per què treballen a la Xina? «Perquè els millors anatomistes del món són xinesos. No, bé… [rectifica], els americans són molt bons anatomistes però no estan disposats a fer aquesta feina>>,sentència.\nOpinió personal:Creiem que està be que els cossos de les persones mortes que hagin donat el seu consentiment abans de morir es donin a la ciència, però ens sembla malament com ho fan a Xina y a Estats Units perquè la llei permet agafar els cossos no reclamats per a les universitats i investigacions científiques.\nabel el 6 març 2008 a les 09:10 ha dit:\n‘Bodies-The Exhibition’, una muestra que refleja la anatomía humana con toda su crudeza a través de especímenes reales preservados con un proceso de conservación con polímero. La conservación de los cuerpos con polímero es una técnica por la que el tejido humano se conserva permanentemente por medio de caucho de silicona líquido, que evita el proceso de descomposición natural. Se muestran 17 cuerpos humanos y más de 200 órganos en nueve galerías temáticas para mostrar el funcionamiento de los diversos sistemas del cuerpo humano. Además, se pueden visualizar las consecuencias de las enfermedades en el organismo humano.\nLa conservación de los cuerpos con polímero es una técnica por la que el tejido humano se conserva permanentemente por medio de caucho de silicona líquido, que evita el proceso de descomposición natural. Se muestran 17 cuerpos humanos y más de 200 órganos en nueve galerías temáticas para mostrar el funcionamiento de los diversos sistemas del cuerpo humano. Además, se pueden visualizar las consecuencias de las enfermedades en el organismo humano.\nEl asesor médico de la muestra, el profesor emérito de la Universidad de Michigan Roy Glover, explicó hoy en rueda de prensa que la exposición tiene voluntad “divulgativa”, y defendió el uso de especímenes reales preparados para ello.los cuerpos proceden de China, de la Universidad de Dalian, que han sido los encargados de preparlos para la exposición porque es allí donde están “los mejores anatomistas”, y que se han respetado todos los códigos jurídicos. Una vez la exposición finalice su itinerancia, los cuerpos serán recuperados por la universidad, donde se quemarán e incinerarán.\nQue decian que los cadáveres eran cuerpos de presos políticos asesinados en china.\nOpinión personal: está muy bien montado pero a mi no me gustan esas cosas\nNota professora: el comentari havia de ser en català i mai es pot exposar una opinió amb aquests termes.\nAlejandro i Sheila el 6 març 2008 a les 09:48 ha dit:\nL’exposició conté 200 òrgans: óssos, músculs, etc. I 17 cossos. També és pot visualitzar les conseqüències de les malalties del cos humà. Mostra la complexitat del cos humà mitjançant la dissecció. La tècnica que s’utilitza és la polimalització que consisteix en deshidratar els cossos amb acetona, després disseccionar-los per tal de poder observar els aparells i òrgans i per últim plastificar-los amb un bany de silicona i tractament amb cautxú.\nLa preparació s’ha dut a terme a la Universitat de Dalian, Xina Gunther von Hagens va ser l’anatomista que va dissenyar la tècnica de conservació i preparació d’experiments. Els cadàver provenen de Xina. Aquesta procedència va causar una gran polèmica que deia que van agafar presoners i els van matar per a fer l’exposició, altres deien que eren donacions voluntàries de cadàvers. El director de l’exposició Ray Glover, diu que provenen de persones de la Xina que han mort de causa natural i que no tenien família. A la Xina igual que a EEUU la llei permet que les persones que moren i ningú reclama el seu cos passen a les facultats de medicina per a investigació científica.\nOpinió personal: Pensem que si les donacions són voluntàries, sempre va bé per avançar la ciència i descobrir coses noves.\nmaria i wissam el 6 març 2008 a les 09:57 ha dit:\nL’exposició conté cossos d’homes i dones amb tots els músculs i ossos i altres òrgans al descobert. Les dues finalitats son conèixer el cos humà i mostrar l’efecte de moltes malalties sobre el cos.\nLa tècnica que s’ha utilitzat consisteix en introduir els cossos en acetona per eliminar l’aigua, posar-los en un bany de silicona i després posar-los en una càmera al buit. Això fa que el cos no es descompongui. Aquesta tècnica prové del Japó, a l’any 1970 nn anatomista la va dissenyar.\nRoy Glover és el director d’aquesta exposició. Va explicar que els cossos provenen de Xina, de la universitat de Dailan, perquè és allí on estan “ els millors anatomistes”, i s’han respectat tots els codis jurídics. Una vegada l’exposició finalitzada la seva intinerància els cossos seran recuperats per la universitat on es cremen i els incineraran. El autors de l’exposició diuen que els cossos provenen de persones mortes de causa natural i ningú ha reclamat el seu cos. A Xina igual que EEUU la llei permet que els cossos no reclamats passin a les universitats per investigació científica.\nOpinió personal: L’exposició està molt bé per conèixer el nostre cos per dintre i per fora.\nirina el 6 març 2008 a les 10:00 ha dit:\nLa conservació dels cossos amb polímer és una tècnica per la qual el teixit humà es conserva permanentment per mitjà de cautxú de silicona líquida, que evita el procés de descomposició natural. Es mostren 17 cossos humans y més de 200 òrgans en nou galeries temàtiques per mostrar el funcionament dels diversos sistemes del cos humà. A més a més, es poden visualitzar les conseqüències de les malalties a l’organisme humà. El cos no diu mentides: prefereixo mostrar un pulmó vertader que fer servir plàstic pintat”, va dir. La mostra es divideix en galeries que repassen el sistema esquelètic, el muscular, el digestiu, el circulatori, el respiratori, el nerviós, el reproductor y el endocrí. En cada una de les sales s’exhibeixen un o més cossos específicament diseccionats que realcen un sistema específic, i, a vitrines, casos individuals dels òrgans més importants que el formen. Els autors de l’exposició diuen que els cossos provenen de persones mortes que han mort de causa natural i ningú a reclamat el seu cos. A Xina igual que a EEUU la llei permet que els cossos no reclamats passen a les universitats per investigació científica. Els cossos els passen per silicona liquida i acetona. També surt uns pulmons negres per causa del tabac, que això serveix de adveniment per als vius. El director de la exposició :Roy Glover es professor emèrit de la Universitat de Mechigan.\nOpinió personal: falta\nRaúl i Jose Mª el 6 març 2008 a les 10:02 ha dit:\nAquesta exposició ens mostra el cos humà per dins, cossos dissecats, tots el sistemes: el muscular, l’ossi, el nerviós…\nLa finalitat de aquesta exposició es mostrar a tothom com és el nostre cos.\nS’utilitza la tècnica de deshidratació (amb acetona) i després els cossos és plastifiquen amb silicona. S’ha dut a terme a Xina. El director és l’Americà, Roy Globert.\nEls cadàvers provenen de gent que ha mort de causa natural i no tenen familia.A la Xina, igual que EEUU la llei permet que quan algú es mor i cap familia reclama el cos, aquest passa a les universitats per a investigació científica.La polèmica ha estat que hi han rumors de que els cossos eren de presos afusellats.\nOpinió personal : Em sembla un exposició molt interessant, per desgràcia no he tingut la oportunitat de veure-ho. M’hauria agradat molt veure-ho.\ndavid i prince el 6 març 2008 a les 10:03 ha dit:\nLa conservació dels cossos amb polímer és una técnica per la qual el teixit humà es conserva permanentment per mitja de cautxú de silicona líquida que evita el procés de descomposicó. L’assessor mèdic de la mostra, el professor emèrit de la Universidat de Michigan, Roy Glover, va explicar que la exposició té voluntat “divulgativa”, i va defensar l’ús de especímens reals preparats per la universitat.\nA travès de la exposició es pot conèixer curiositats com que els bebés tenen 300 ossos i els adults 206, que la llengua es compon de 16 múscus individuals, que existeixen 96.000 kilómetres de vasos sanguinis en el cos humà o que quan una persona arriba als 70 anys ha respirat, mes de, 600 milions de vegades.\n‘Bodies-The exhibition’ també mostra órgans danyats per malalties com la tuberculosi y la cirrosi. Una altra galería mostra el desemvolupament embrionari i fetal amb especímens en diferents setmanes de gestació.\nEls autors de l’exposició diuen que els cossos provenen de persones mortes que han mort de causa natural i ningú ha reclamat el seu cos. A Xina igual que a EE.UU. la llei permet que els cossos no reclamats passen a les universitats per investigació científica.


Aquest any hem rebut una xifra rècord de comentaris i hem tingut molta feina per decidir quins han estat els millors. Ni més ni menys que 1752 comentaris repartits per tot Primària que ens han fet passar una llarga estona per acabar triant aquests guanyadors. Moltes gràcies a tothom pels seus comentaris. Us esperem l'any vinent amb més llibres!\nEscola Pia Olot - Elsa Expósito. La mejor sopa del mundo: és un conte molt bonic perquè tots junts podem fer coses molt bones.\nEscola Pia Igualada - Roc Vico. Frederick: m'ha semblat una història bonica perquè el Frederick no treballava, però ha portat la pau, a través dels colors, les paraules , rajos de sol...\nEscola Pia Sabadell - Laia Naspler. La història d'un eriçó: la història d'un eriçó és molt maca perquè la tortuga era l'única que volia ser la seva amiga. Els altres li deien que no perquè tenia punxes. Jo seria amiga d'ell. Us agradarà molt llegir el llibre.\nEscola Pia Igualada - Joan Casas. La màquina de les abraçades: quan feia una abraçada curta se sentia petit i quan feia una abraçada gran se sentia gran. Jo em sento content quan em fan abraçades i sempre em fan sentir gran.\nEscola Pia Igualada - Marc Roig. El pincel mágico: m'ha agradat molt perquè el chen era un nen molt llest perquè no donava diners, donava coses necessàries.\nEscola Pia Sabadell - Aran Pichel. Guji Guji: m'ha agradat perquè és una història normal. Suposo que si algú fa com els ànecs que no volien acceptar un que era diferent, la gent d'aquest món no seria feliç. Tu t'has d'acceptar com ets perquè sinó no seràs mai feliç. Us recomano que llegiu aquest llibre, és molt divertit i emotiu. Hi havia moments que em venien nervis i altres moments felicitat.\nEscola Pia Sabadell - Martí Claverol. L'illa de l'avi: m'ha agradat perquè té molta imaginació i és emocionant.Té un avi que és el millor de tot el món igual que el meu que és escriptor. És molt xulo perquè va amb un vaixell.\nEscola Pia Igualada - Èlia López. Rosa Caramel: m'ha agradat molt perquè és un llibre que diu que pots ser qui vulguis i que no has de ser el què diguin els altres. També és molt guai i animat.\nEscola Pia Terrassa - Elba Aguilar. Agutrot: m´he alegrat molt per que al final el seu invent funciona.\nEscola Pia Balaguer - Bruna Barquín. Els ratolins de la senyora Marlowe. A mi m'ha agradat molt perquè la senyora Marlowe és una gata que té una doble vida: de matí és bibliotecària i de nit, a casa té RATOLINS! És molt estrany perquè és una gata. Primera pregunta: Els vol per cuidar-los o per menjar-los? Us el recomano!\nEscola Pia Terrassa - Enric Martínez. L'ocell sense nom que volia ser rei: M’ha agradat molt perquè ens ensenya que, encara que siguis petit, pots aconseguir arribar allà on vulguis, i especialment, si comptes amb el demés. Com jo sóc petit, molts cops penso que no puc fer coses que vull, però aquest llibre m’ha fet pensar que amb l’ajuda dels grans i amb bones idees, puc arribar molt lluny.\nEscola Pia Mataró - Jaume Gutiérrez. Les històries de Nasrudin: a mi m'ha agradat molt perquè eren com mini acudits. Doncs com que els acudits fan gràcia he rigut moltíssim . Quan vaig llegir les dos primeres pàgines em moria de ganes de llegir molt més. Si hi hagués una col·lecció la tindria tota, i estaria tot el dia llegint.\nEscola Pia Terrassa - Judith Benito. Ennuvolat amb risc de mandonguilles: a mi m'ha agradat molt el llibre perquè és molt divertit. Al poble de Mastegaiempassa no s'han de preocupar mai de cuinar, perquè el menjar cau del cel, però de cop i volta el temps es torna boig. Aquest llibre m'ha ensenyat que ens hem d'adaptar als canvis.\nEscola Pia Terrassa - Jordi Falguera. Lindbergh: un llibre dels que crec que més m'ha agradat perquè era emocionant, no sabia que passaria. El ratolí m'agradava molt perquè mai es rendia i per molts perills que es trobés sempre seguia endavant fins aconseguir el seu repte.\nEscola Pia Terrassa - Itziar Bartra. Marduix: a mi la Marduix m'ha agradat molt perquè explica que a vegades és millor tenir felicitat i amics que altres coses, si tens aquestes dos coses que més vols? També explica que no sempre tu has de canviar, si no són ells que t'han d'acceptar com ets.\nEscola Pia Terrassa - Jana Fabra. Ottolina i la gata groga: a mi m'ha encantat! Tot ple de misteri, els pares en un país llunyà i ella sola amb el senyor Munroe. Tot un llibre vesat amb misteris i casos. Ha estat tota una col·lecció i m'ha encantat poder gaudir d'ell com a primer llibre de la col·lecció.\nEscola Pia Caldes - Elisenda Ventura. El noi que nedava entre piranyes: quan vaig llegir l'escena on en Pilleri va nedar amb les piranyes em vaig sentir invencible i em vaig tirar del llit sentint que jo era immortal. Gràcies per deixar-nos els llibres!\nEscola Pia Moià - Mireia Carné. El senyor Silvestre: a mi m'ha agradat molt el Senyor Silvestre. Quan el vaig llegir vaig fer volar la imaginació i ha sigut molt divertit. Trobo que si ets divertit, rius, no amagues el que sents i gaudeixes de la vida... t'ho passes molt millor! Penso que si hi hagués molta gent d'aquesta en el món, tot aniria millor i no hi hauria gent que sempre estigués enfadada.\nEscola Pia Caldes - Nina Claveria. Els culdolla: un llibre meravellós. Tenint molta imaginació, pots endevinar el que passarà. Et fa riure molt, sobretot en els moments inesperats. Les idees que tenen els protagonistes per enfadar-se i fer-se la punyeta entre ells, són ben estranyes, però fan que un dia ple de tristesa es converteixi en un dia ple de somriures, alegria i emoció\nEscola Pia Caldes - Míriam Porcel. La incrïble història de l'àvia gàngster: aquesta història m´ha ensenyat tot el que et pot arribar a estimar una àvia i el que pot arribar a fer per tu. Encara que la teva àvia sigui la típica que té mals a totes hores i que és massa sobreprotectora pel teu gust, ho fa el millor que sap i has d'entendre que ella va ser educada d'una altra manera i en una altra època.\nAquesta història m'ha arribat fins al cor i m'ha ajudat a comprendre la meva àvia. És molt commovedora, ara miro a la meva àvia amb altres ulls i sóc capaç d'aguantar millor els seus: "Ai, no saltis a la vora de la vorera que et pots fer mal, etc. etc." Ara sé que la meva àvia a mida que es va fent gran, necessita més ajuda i més comprensió.\nFelicito a l'autor, no m'estranya que l'hagin elegit com al millor autor de llibres infantils d'Anglaterra. M'ha fet passar estones emocionants, divertides, de plorar, de reflexió... Que l'àvia tingués càncer li donava un punt trist i emocionant, i això no passa gairebé a cap llibre infantil, per això us dono les gràcies per haver-nos dut aquest fantàstic llibre MOLTES GRACIES!!!!!!! :) :) :) :)\nEscola Pia Calella - Abril Estragué. Cartes d'amor de 0 a 10: a mi aquest llibre m'ha agradat molt perquè et mostra el missatge que davant de qualsevol circumstància has de lluitar per tirar endavant i tot això. Al principi pensava què aquest llibre era per persones molt diferents a mi però m'he equivocat, és dels millors llibres què he llegit i no me n'arrepenteixo de la meva elecció.\nEscola Pia Moià - David Lluís Velasco. Adam i Thomas: aquest llibre m'ha agradat perquè ens ensenya com dos nens aprenen a sobreviure al bosc per culpa de la guerra. És molt interessant tot el que han de fer i compartir per sobreviure.\nEscola Pia Terrassa - Toni Forrellat. El senyor Bello i l'elixir blau: mira que és ruc el Max d'entrar a la farmàcia sense permís i que s'he li caigui l'elexir blau. Aquest llibre ha sigut divertit perquè és tota l'estona d'intriga. Per mi la millor part ha sigut quan el senyo Bello estava a comissaria i el pare s'havia inventat que era un familiar molt llunyà. M'ha agradat molt. Gràcies per triar aquest llibre!\nEscola Pia Terrassa - Narcís Martínez. Maneres de viure per sempre: aquest llibre per una banda no m'ha agradat, perquè explica una historia mol trista. però per altra banda m'ha agradat molt perquè m'ha fet pensar en que s'ha de viure i gaudir cada instant. En Sam, el protagonista, fa tot el possible per aconseguir els seus propòsits. Al principi es pensava que no aconseguiria ni la meitat, però amb ganes i esforç ho aconsegueix tot. Nosaltres hauriem de fer el mateix. Recordeu que "cada minut compta".\nI la proposta de l'any: Màrius Xiberta - Escola Pia Sabadell. Hola sóc en Màrius Xiberta de l'Escola Pia de Sabadell. Com que no he pogut contactar amb vosaltres, us faré una proposta. Com que exploradors de llibres crec que hauria de tenir varietat, m'agradaria que hi afegíssiu algun còmic entre els libres. Espero que si!! 😉GRÀCIES!!!! - En prenem nota!


Mar Barrera aconsegueix l'or a la final de Skateboard Street | betevé\nEl podi l'han completat la barcelonina Daniela Terol, plata, i la gaditana Andrea Benítez, bronze\nPablo Agudo | divendres, 2 d'agost del 2019, a les 18.08\nMar Barrera ha aconseguit l’or a la final de l’Skateboard Street. La barcelonina ha anat millorant durant la prova després de començar amb una mànega força fluixa. Però una gran segona ronda, amb uns trucs tècnics que li han fet duplicar els punts que havia aconseguir al seu primer intent, l’han col·locat sisena. Barrera se la ha jugat amb el millor truc i ha aconseguit fer un kickflip backside, peripècia molt tècnica, que després d’uns quants intents, ha pogut clavar. Això li ha permès remuntar fins al punt més alt del podi amb una puntuació total de 172.67.\nDaniela Terol, plata\nLa segona classificada ha estat la també barcelonina Daniela Terol, amb una puntuació de 169,33. Terol és la més jove de la competició, amb només 10 anys. Tot i això, l’any passat ja va guanyar l’Imagin Extreme al Fòrum. La patinadora d’Algesires Andrea Benítez ha completat el podi amb 168,33.\nPaola Flores no ha pogut pujar al podi\nLes coses li han anat pitjor a l’hondurenya Paola Flores. La patinadora sud-americana que fa anys que entrena a Nou Barris, concretament al parc de patinatge de Canyelles, no ha pogut pujar al podi i ha acabat en cinquena posició amb 154,33 punts.


La millor notícia - Diari de Girona\njorge dezcallar 27.07.2020 | 23:24\nLa millor notícia Diari de Girona\nEs que Europa està viva. Quan les coses es posen realment malament, la Unió Europea respon. Després de mesos de discussions agres i de divisions internes, el Consell Europeu gairebé més llarg de la història (Niça el 2000 va durar una hora més) ha donat a llum un acord diferent de tots els anteriors per la seva ambició i per la seva forma, donant així un pas de gegant cap a una encara llunyana però possible futura Federació Europea.\nL'acord del 20 de juliol és pel seu volum el més important en la història d'Europa i es justifica perquè el seu objectiu és fer front a la brutal recessió provocada pel coronavirus, sens dubte el més gran repte des de 1945 tant en termes de reducció de PIB i augment de la desocupació com per la rapidesa amb què ha arribat. Sense entrar en excessius detalls, explicats fil per randa aquests dies en els mitjans de comunicació, l'acord crea un fons de reactivació dotat amb 750.000 milions d'euros que es vincula al marc financer per a 2021-2027 per un total d'1,8 bilions (amb b) d'euros. I implica la modesta però important creació d'impostos europeus per 40.000 milions. És l'acord més important des de la creació de l'euro i per això Pedro Sánchez ho ha comparat a un Pla Marshall. Els diners pal·liaran els efectes del covid-19 i eviten el risc de fragmentació europea, la qual cosa hagués afectat no només el mercat interior sinó la mateixa supervivència de la moneda única.\nLa reacció inicial de Brussel·les davant els efectes asimètrics de la pandèmia va ser decebedora. Esperàvem direcció, solidaritat i coordinació i al principi no vam tenir cap de les tres coses: al desconcert dels nous rectors del Consell i de la Comissió es van unir les impresentables declaracions del ministre holandès d'Economia Hoekstra, un nom a no oblidar, amb referències a «donatius» de les «formigues» del nord a les «cigales» del sud, els tancaments i reobertures descoordinats de fronteres, i les baralles entre socis per material sanitari escàs. Un cop més es va posar de manifest la lentitud comunitària per prendre decisions perquè no és fàcil posar d'acord 27 països que funcionen amb les regles de la democràcia. I quan per fi Brussel·les es va animar a posar un pla sobre la taula, un grup de països «frugals» (o «garrepes»), Països Baixos, Àustria, Dinamarca, Suècia i Finlàndia, tots ells contribuents nets al pressupost comunitari, van posar el crit al cel advocant successivament en contra de les subvencions, exigint retallades i control de la despesa, i arribant a exigir unanimitat per al seu lliurament, o sigui un veto que a la fi s'ha quedat en «fre d'emergència». A favor seu cal dir que mentre presumíem de créixer més que ningú en termes de PIB, no vam fer res per reduir un deute extern que no parava d'augmentar. Els nostres polítics s'equivocaran i molt si creuen ara que tot són flors i violes i no aprofiten aquest mannà per fer les reformes que el país necessita amb candeletes i que no van per on propugna Unides Podem, augurant més tensions en el Govern.\nEl que s'ha aconseguit és molt important tant per la quantia dels subsidis (390.000 milions d'euros, 140.000 per a Espanya) com per la novetat de finançar-los amb emissions de deute públic conjunt, apuntant cap a una possible futura unió fiscal. Això explica l'optimisme després d'una reunió de seixanta hores al llarg de quatre dies, tot i que l'acord encara ha de passar pel Parlament Europeu i pels parlaments nacionals dels 27. Un «pas històric», segons Ursula von der Layen, mentre Charles Michell anunciava eufòric que «Europa està unida», perquè abans no ho semblava. La veritat és que si Europa ha dominat el món durant 500 anys no ha estat per casualitat i ara, en el moment de la veritat, ha tornat a demostrar la seva capacitat de reinventar-se tot i que el repte ja no sigui dominar res, sinó no desaparèixer com a actor important. Que no és poc.\nNo tot ha estat de color de rosa. Als agres debats ha seguit l'evidència de greus fissures entre el nord i el sud, entre els «frugals» i els altres, dins del bloc socialista (molts nòrdics «frugals» ho són), entre els quals respecten i no (Hongria, Polònia) les regles democràtiques, i entre els països grans i els petits. Són esquerdes que hem de tractar de resoldre. Igual que s'han deixat per a més endavant els problemes de drets humans.\nEl musical Hamilton era el gran èxit de Broadway fins que el governador Andrew Cuomo va tancar els teatres per culpa del maleït virus. Hamilton va fer el 1790 un acord amb Jefferson per ajudar les tretze colònies a pagar les despeses de la guerra contra Anglaterra amb préstecs públics, fent-los així passar d'una estructura confederal a una altra federal d'unió més estreta. S'ha comparat l'acord d'aquesta setmana amb un pretès «moment Hamilton europeu», però em sembla exagerat perquè tot i ser un pas cap a una unió més estreta entre els 27, no hem arribat a la mutualització del deute ni al fet que el nou s'emeti amb garanties conjuntes. El nostre futur està en la integració política, econòmica, energètica, en polítiques comunes en els àmbits Exterior i de Defensa, i en parlar amb una sola veu recolzada amb poder econòmic i militar. I el que s'ha fet ara és un pas en aquesta direcció que ens ha demostrat, en contra del que diuen populistes i euroescèptics, que estar a Europa és un bon negoci per a Espanya. Molt bo.\nVirus contra els bars.


La Gestió Econòmica del Govern Municipal aconsegueix traure l’Ajuntament anticipadament del Pla d’Ajust 2012-22 – RiberaTV\nJoan Ribó: «en només 3 anys, i amb una gestió econòmica exemplar, estem traient a València del forat econòmic del nefast descontrol de la dreta»\n«Vos anuncie hui una molt bona notícia: en el Govern de la Nau hem aconseguit traure l’Ajuntament del Pla d’Ajust amb què el PP havia ofegat València durant els últims 6 anys». L’alcalde de València, Joan Ribó, ha anunciat hui que el Ple Municipal aprovarà, en la pròxima sessió, l’amortització anticipada de préstecs per valor de 29,6 milions d’euros. Això permetrà traure la ciutat i les seues finances de la situació especial de control i limitacions a què estava sotmesa.\nEn la pràctica, açò suposarà recuperar l’autonomia en la gestió municipal, prendre decisions sobre la gestió i les inversions de la ciutat sense la tutela del Ministeri d’Hisenda, i dedicar els recursos municipals a les necessitats pròpies que té València. “En només 3 anys i amb una gestió econòmica exemplar, estem traent a València del forat econòmic del nefast descontrol de la dreta”, ha dit dit Joan Ribó, qui ha comparegut davant dels mitjans de comunicació acompanyat pel regidor d’Hisenda, Ramon Vilar.\nL’alcalde ha fet un repàs de les dades econòmiques de l’Ajuntament, i ha explicat que “hem aconseguit en 3 anys rebaixar a la meitat el deute del PP tenia en 2012. Des del primer moment, tenia molt clar que calia aplicar un Pla de Reducció de deute per al període 2015-2019, que hem millorat totes les previsions i acabarem 2018 amb un deute de 446 milions d’euros en (un 52’7% respecte als ingressos totals de l’últim any liquidat, en este cas 2017)”. Després, s’ha referit a una altra dada clau: el període mitjà de pagament a proveïdors, que durant l’any 2017 ha sigut d’una mitjana de 2’1 dies. “Una dada de la que podem traure pit front als quasi 60 dies de PMP que es van acumular en les etapes del PP. És a dir complim àmpliament el termini màxim establert per la normativa sobre morositat”. Finalment, Joan Ribó ha destacat que “al mateix temps que reduïm el deute, en comptes de donar-ho tot als bancs destinem els recursos per a realitzar inversions productives, despeses destinades al benestar de la ciutadania i sobretot crear ocupació de qualitat a la nostra ciutat”.\nPer la seua banda, el regidor d’Hisenda ha destacat la «transcendència política» d’esta acció «perquè eixim d’un dels constrenyiments més restrictius que teníem». «Encara seguim limitats en la gestió per l’anomenat ‘càlcul del sostre de despesa’ de la Llei d’Estabilitat Pressupostària, pero ja podem eixir d’una situació en la qual estàvem molt mal instal·lats».\nEls préstecs van ser contractats l’any 2012 en virtut del Reial decret 4/2012 que obligava a les administracions locals que en aquell moment tenien el que es coneix com «factures en el calaix». Era el cas de l’Ajuntament de València, que llavors tenia 183 milions en estes factures “opaques” en el seu Pressupost. Els ajuntaments afectats, com el de València, havien de demanar un crèdit a l’ICO i, a canvi, entrar en el Pla d’Ajust. L’alcalde ha explicat com “amb el Pla d’Ajust havíem de complir l’objectiu del PP: destinar l’economia municipal a pagar el deute als bancs. A la dreta l’únic que li ha interessat mentre ha governat ha sigut malbaratar recursos públics en benefici propi, i hipotecar el benestar i el futur de la ciutadania, com van demostrar pactant un Pla d’Ajust a 10 anys vista”.\nSegons ha abundat Ribó, “la mala gestió del PP, preocupat per robar i malbaratar els recursos públics està en l’origen del Pla d’Ajust. El PP municipal va arribar a endeutar als valencians en vora 1.000 milions d’euros (un 135% del valor del pressupost municipal) i ha sigut el propi PP en el govern central qui ens ha castigat estos últims 6 anys per això”.\nEntre les conseqüència d’estar dins del Pla d’Ajust, cal destacar la impossibilitat de crear cap organisme municipal, ens o fundació, o decidir sense cap trava el destí de totes les inversions municipals. A més, feia necessari fixar un objectiu en termes d’estabilitat pressupostària, amb un superàvit de 90 milions d’euros front a la resta d’entitats locals, “que només havien d’estar en equilibri”, així com sotmetre a l’Ajuntament a la “tutela” del Ministeri d’Hisenda, amb controls trimestrals “que el propi govern no s’aplica a sí mateix”.\n“Vos he de recordar que fins i tot, el govern del PP va amenaçar de tancar l’EMT en aplicació del Pla d’Ajust”, ha exemplificat l’alcalde, qui ha recordat: “ho vaig dir en aquell moment i ho repetiré tantes voltes com calga: mentre jo siga alcalde, l’EMT no es toca, com tampoc es toquen els servicis públics de la ciutadania”.\nRamon Vilar, per últim, ha recordat que el Pla «venia d’un deute comercial transformat després en crèdit bancari: és a dir, que la seua causa és que l’anterior govern no pagava als contractistes ni als proveïdors». El regidor d’Hisenda ha explicat que el Pla d’Ajust 2012-22 «ens restava recursos per a dedicar-los a les coses que veritablement importen i són necessàries per a la ciutadania» i ha lamentat que s’haja hagut de dedicar recursos a satisfer deute derivada «no de finançar infraestructures concretes, o polítiques socials o decisions en benefici de la ciutadania, sino per no pagar».\nLa Gestió Econòmica del Govern Municipal aconsegueix traure l’Ajuntament anticipadament del Pla d’Ajust 2012-22 added by Ribera Televisió on 18 Setembre, 2018


Josep Pujiula, conegut com en Garrell, ha dedicat dècades a construir una ciutat enmig del bosc, a tocar de l’autopista que va de Girona a Olot. Ha aixecat estructures increïbles: torres de gran alçària connectades entre elles per laberints vegetals. Garrell ha treballat sobre la marxa, en el seu temps lliure. I ha desmuntat per causes diverses (vandalisme, la nova carretera, les instruccions de seguretat de l’Ajuntament...) la seva pròpia, increïble, obra. Jordi Morató dedica el seu film a aquest Tarzan d’Argelaguer. Bona part de 'Sobre la marxa' es configura a partir dels films d’afeccionat que Garrell va filmar amb un vailet del poble, en els quals esdevé el rei de la jungla que ell mateix ha creat. Entre aquests jocs entre la ficció i la realitat, se’ns apareix una figura fascinant i entranyable, alhora el geni arrauxat i l’heroi herzogià.


\tAlicia Vikander i Michael Fassbender: la parella més elegant i misteriosa de la temporada de premis - Estil\nmantenir-se al dia amb l'episodi de kardashians paris\npost malone al cameo del vers de l’aranya\nAlicia Vikander i Michael Fassbender: la parella més elegant i misteriosa de la temporada de premis\nPer Can Nguyen / REX Shutterstock.\nMichael Fassbender i Alicia Vikander tots dos tenen, per qualsevol mètrica, molt bons anys. Fassbender va obtenir la seva segona nominació a l'Oscar (i la primera en la categoria de millor actor) pel seu paper principal Steve Jobs , on maneja una enorme quantitat de diàlegs i apareix essencialment en totes les escenes del Aaron Sorkin –Film amb guió. Tot i que Fassbender no s’afavoreix a endur-se l’estatut a casa el diumenge a la nit, per dir-ho amb suavitat (si algú que no sigui Leonardo DiCaprio guanyarà, caurà com un dels trastorns més importants de l’Oscar de tots els temps), aquest gest, després del 2013 per 12 anys d'esclavitud —Certament l’ha establert com un dels nostres principals trenta-cinquanta actors; la seva presència en una pel·lícula el converteix, en aquesta manera de parlar-lo, en un tema per veure.\nMentrestant, a mesura que el perfil de Fassbender ha augmentat constantment durant els darrers anys, l’actriu sueca Alicia Vikander, de 27 anys, s’ha convertit en It Girl de Hollywood aparentment, com els agrada dir, d’un dia per l’altre. Vikander té aquest tipus d’any Jessica Chastain tenia el 2012, quan va aparèixer en un munt de pel·lícules de prestigi i va ser de sobte l’actriu més animada de la ciutat, amb una nominació a l’Oscar per consolidar el seu nou estatus. Era una robot (a Ex Machina ), pintor dels anys vint ( La noia danesa ), i es va divertir amb la seva pel·lícula d’acció (a The Man of U.N.C.L.E. ), Arrencar. Podria haver estat nominada de manera viable a qualsevol dels dos papers anteriors i n’havia rebut un, en la categoria d’actriu secundària, per Noia danesa (i pot guanyar molt bé). Mentrestant, es va consolidar ràpidament com el plat de moda d’aquesta temporada de premis, i va aconseguir la portada del número de gener de Vogue , i trobant-se regularment a les llistes més ben vestides el matí després dels premis. (Vikander té un contracte amb Louis Vuitton, cosa que significa que tots els seus vestits d'aquesta temporada són de la marca).\nBé, per què hem ofert aquests dos esbossos biogràfics? Perquè, com és possible que sabeu (però, basat en una enquesta causal d’uns quants amics, potser també no ho sabeu), aquests dos estan sortint. Es van conèixer mentre rodaven La llum entre oceans —Que s’ha d’estrenar aquest setembre (a partir de Sant Valentí blau director Derek Cianfrance ) I es van vincular per primera vegada com a parella el desembre de 2014, quan eren vist surfant i menjant a la costa junts a la platja de Bondi a Sydney (sí, presumiblement, tot el que fan aquests dos és relaxat i discret, també glamurós, sense esforç i amb vent). Tot i que cal assenyalar que la parella no ha confirmat públicament la seva relació en cap moment, els dos van fer públic el primer que us farem fer fotos junts aparició al Gran Premi de Mònaco al maig (Vikander amb un vestit blanc; Fassbender amb una samarreta), perquè, per descomptat, la seva primera aparició junta en públic seria al Gran Premi de Mònaco.\nPerò la parella ha aconseguit que les coses siguin privades, ja que tots dos (especialment Vikander) s’han convertit en més famosos. Per a la varietat de catifes vermelles per als seus respectius llançaments aquesta tardor, ens han privat que caminessin junts per la catifa, xiuxiuejant a les orelles de l’altre, somrient furtivament, posant fotos per obligació (però tot i així aconseguint fer cada aspecte franc com un anunci de Chanel). Què volia dir? ? El soroll de la temporada dels Oscar havia afectat d'alguna manera la seva relació? Afortunadament, no ens van obligar a enderrocar el cartell de 8 peus per 10 peus que havíem penjat al nostre dormitori, quan van ser fotografiats junts després dels Globus d’Or de la mà mentre Vikander comprovava el seu telèfon (ja ho sabem, la idea que qualsevol d'ells faci alguna cosa tan vianant com comprovar el seu telèfon se sent francament obscena). També estaven asseguts junts a la cerimònia dels Globus d’Or, on imaginem que eren capaços de comunicar-se telepàticament sense obrir la boca. ( Vikander assenteix amb el cap lleugerament cap a l'esquerra; Fassbender mou l’espatlla dreta; tots dos somriuen amb amplitud. ) Als BAFTA fa dues setmanes, es van asseure l'un al costat de l'altre entre el públic i hi eren apareix a la Kiss Cam , per descomptat, negant-se a mirar en direcció de l’altre.\nQuè significa això per als Oscars? Ens donaran els dos el que desitgem desesperadament (hola, Alicia i Mike, si esteu llegint això, us prometem que us agrairem a tots dos d’una manera molt normal i molt adequada) i caminarem junts per la catifa vermella o continuaran les seves mirades secretes, furtives, malhumorades i amb aspecte secret, on essencialment fan veure que no es coneixen (Oh, aquest noi assegut al meu costat? Crec que és en aquells X Men pel·lícules?)? Ho descobrirem que ve diumenge. Mentrestant, gaudiu d’aquesta gira, a continuació, els millors looks de catifa vermella de Vikander d’aquesta temporada de premis.


En les nostres lluites civils... - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nEn les nostres lluites civils...\nObra:Tres guies (p. 879-880)\nAlpens, com bona part de la Catalunya central, fou escenari de les diverses guerres carlines, al segle XIX. Baixant de la plaça de l'església, just quan el carrer Graell es bifurca, hi ha una làpida que recorda l'episodi de la mort del general liberal Josep Cabrinetty, que fou abatut el 1873 per uns tiradors apostats dalt del campanar de l'església. A la dreta, adosada en una paret on fou traslladada quan s'amplià el carrer, hi ha la pedra amb una creu que assenyalava el lloc exacte on caigué mort Cabrinetty. Aquest és un bon lloc per llegir un text de Josep Pla que indica que, en aquest poble, el general carlí Francesc Savalls guanyà una de les batalles més cèlebres, en el transcurs de la Tercera Guerra Carlina.\nEn les nostres lluites civils, el Lluçanès hi féu el paper corresponent a la seva situació geogràfica. Un país admirable per la guerrilla civil! A la cassola d'Alpens, Francesc Savalls hi guanyà una de les seves batalles més cèlebres. A conseqüència del seu triomf fou agraciat amb el marquesat a què el poble dóna nom. Francesc Savalls, marquès d'Alpens. És relativament fàcil d'imaginar les boines vermelles tancant per les altures la cassola del poble amb els liberals dins.\nÉs una cosa petita - un fet a la mesura de les guerres civils. Procuro veure, pel poble, si hi ha algú que es recordi d'aquests fets tan importants. Interrogo la gent. Ningú no en sap res. Ningú no n'ha sentit parlar. Tot s'esvaí en un passat boirós que no és ni passat per a la gent. L'única cosa que pesa, que dura, és tot allò que està pastat amb la terra.\nBon punt a l'extrem septentrional de la comarca, el viatger troba tancats tots els passos - tancats, s'entén, des del punt de vista de l'assequibilitat-per a continuar pujant. El mur que teniu davant els ulls és un dels anticlinals subpirinencs, dels enormes plegaments petris que separen la Cerdanya d'aquesta part de Catalunya.


Les vambes que trepitgen fort • La Roca Village\nAquest mes de juny, vine a La Roca Village i descobreix les vambes que deixaràn empremta aquesta temporada, amb descomptes de fins a un 60% sobre el preu original.\nLES SLIP-ON DE LA MÀ DE PHILIPP PLEIN\nAquest any ha estat l'any de les slip-on. No sabem si és per la seva comoditat o per l'absència de cordons, però el que sí sabem és que totes les marques han volgut dissenyar la seva versió. Hereves dels mocassins, en l'actualitat les slip-on afegeixen una sola de goma i una part superior 'al gust del consumidor'. Partint d'aquesta premissa, Philipp Plein ha aconseguit crear unes slip-on representatives de l'estil de la firma: el luxe esportiu. Sola blanca, tatxes blanques en forma d'estrella, de pell i amb acabat xarol, les Bell Gardens afegiran el toc rocker que el teu outfit necessita.\nSabatilla slip-on estrelles\nGLAMLEISURE AMB NEW BALANCE 996\n30 són els anys que compleix aquest 2018 el model New Balance 996. I no és estrany que hagi estat al llarg de tant de temps ja que el seu disseny i confort han traspassat modes i tendències. De fet les sèries 99x de New Balance van començar a la pista de running, però s'han convertit en un dels models de lifestyle per excel·lència; de la mateixa manera que són les favorites per adeptes al glamleisure -la combinació de peces formals amb tocs sporty-.\nSabatilla blanca detall verd\nUn total black look és un comodí per a qualsevol situació. Trenca'l amb uns detalls en goma blanca a la sola i en la part davantera que t'aportaran unes sneakers canvas. I si vols un model de qualitat, fes-te amb la versió que ha fet Levi 's. La signatura va aconseguir crear un material molt resistent perquè els miners californians aguantessin les seves dures condicions a la mina. D'això es desprèn que la durabilitat d'aquestes sneakers serà òptim, sense cap dubte.\nHI-TOPS: PUJA ALT AMB VANS SK8-HI\nLes història de les hi-top ve de la mà de l'esport, especialment del bàsquet: la seva subjecció i forma més amunt del turmell evita moltes lesions. Aquesta temporada el model ha estat objecte de revisió per part de moltes marques. Una d'elles, que va veure una oportunitat en aquest exemplar, va ser Vans. En els 70 va crear creant les Vans Sk8-Hi per a un públic molt fidel a la seva marca, els skaters. Però aquest model ha deixat de banda el terreny dels esports urbans i ha tornat a renéixer en els 'Instagrams' de les influencers del moment.\nVambes altes roses\nDENIM DE CAP A PEUS A G-STAR\nAquest any es porta el Double-Denim, parts de dalt amb parts de baix es fusionen en una mateixa tonalitat de denim. Però et proposem anar un pas més enllà, afegeix-ho també en els teus accessoris i forma el Triple-Denim. I res millor que les sneakers que ens presenta G-Star RAW, firma amb gran potencial en el sector del denim, amb acabat vaquer.\nSabatilla alta denim negra\nLA MIDA SÍ IMPORTA A SANDRO\nSi hi ha una tendència a la que absolutament totes les marques s'han adherit és a la de les maxi shoes, o el que altres han anomenat ugly shoes: de grans dimensions i de qüestionables cànons estètics. La firma francesa Sandro, ens ha volgut donar la seva versió sota el nom de Flame, una col·lecció exclusiva per al delit de tots i totes els i les fashionistes.\nPUMA, SNEAKERS A L'ALTURA\nUna mica de plataforma no fa mal a ningú, sinó el contrari, t'estilitzarà la cama! Puma ha afegit a un dels seus clàssics, Puma Vikky, la tendència de la plataforma -que ha revolucionat el panorama de moda- donant pas al seu model a Puma Vikky Platform.\nEn multitud de colors i combinacions, aquestes vambes faran que el carrer sigui teu.


Autogestión | L’espai de lliure aprenentatge El Punt celebra un any este cap de setmana - El Salto - País Valencià\nL’espai de lliure aprenentatge El Punt celebra un any este cap de setmana\nEl Punt és un lloc per a profunditzar en la difusió del coneixement, la cultura i la memòria com a eines necessàries per a una profunda transformació social. Estan construïnt una biblioteca de lectures políticament incorrectes i intel·lectualment estimulants per a totes les edats.\nEl Punt, espai de lliure aprenentatge. Beatriz Badenas\nEn creuar el pont de fusta a la dreta, quan arribes al cantó d’una botiga de belles arts per a la que no passa el temps, topes amb el carrer Garcilaso. Endins hi ha una placeta que reuneix tot l’encant dels edificis de Ciutat Vella, on està El Punt, un Centre de Formació i Documentació autogestionat que s’inclou al Catàleg de la Xarxa de Biblioteques Socials del País Valencià i Catalunya.\nL’entorn ve acompanyat d’un interior igual d’acollidor per a aquelles que gaudeixen dels llibres i documents que no es troben en qualsevol biblioteca. Entre exemplars de La Traca, Molotov i altres molts, es deixa entreveure la particularitat d’este lloc on l’únic que no falta són donacions. Este any s’han encarregat de recopilar, catalogar i estudiar la memòria documental que arriba, encara que queda molt de treball per fer.\nEste espai construït des de l’autoorganització social i comunitària celebra un any d’activitat. El Punt va nàixer arran de la confluència del Centre de Documentació Antagonista (CDA), la Biblioteca Anarquista Al Margen (BAAM), i Arada, eina de feminismes i memòria. Al llarg de l’any ha acollit també col·lectius com ara Anarko, Voces del Extremo, Juventudes Libertarias i València Libertària.\nFins ara han participat en la Fira Anarquista de València i Dènia, i en la Fira Alternativa de València. També han organitzat activitats infantils i presentacions de llibres, alhora que han participat de la vida veïnal. Els agradaria continuar incrementant el ritme d’activitats programades. L’avanç és lent per les dificultats econòmiques i el nivell de treball que han d’assolir, per això estan pensant en llençar una campanya de micromecenatge en crowdfunding.\nL’espai està obert per a reunions de col·lectius, xerrades, tallers, reunions de lectura o trobades d’estudi.\nAra mateix El Punt obri les seues portes amb una assiduïtat de tres voltes per setmana (dimarts, dimecres i dijous), i compta amb tres tipus de sòcies (lectores o investigadores, col·laboradores, i de plena participació). L’espai està obert per a reunions de col·lectius, xerrades, tallers, reunions de lectura o trobades d’estudi.\nEste divendres 24 faran una manifestació i acció en Ciutat Vella contra la turistificació junt a altres col·lectius del barri. Tot seguit, celebraran el seu aniversari, amb el que volen donar un pas endavant per donar-se a conéixer i fer créixer l’espai. En el programa hi ha diverses activitats com ara la presentació del llibre de Joan Català L’etern descontent (Descontrol, 2017) i de José Luis Carretero Eduardo Barriobero: las luchas de un jabalí (QUEIMADA, 2017), jocs de taula col·laboratius, dinar vegà i apte per a cel·líacs, jocs i contes per a infants, i concert de Pepe Ruiz.