Encuentra aquí información de L'stirp de l'horror para tu escuela ¡Entra ya! | Rincón del Vago\nL'stirp de l'horror\nLiteratura universal contemporánea. Narrativa juvenil # Llibres catalans. Argument. Personatges. Génere\nNordhal Skram és un comerciant Noruec que va arribar des d'Oslo al port de Sant Roc un dia qualsevol. Allí, en una taverna del poble va provar un conyac que li va agradar molt, com que era comerciant va decidir anar a comprar-ne a l'amo.\nQuan va aplegar a Can Macià va ser atés cordialment i es quedà a passar la nit per a poder negociar el dia següent amb més tranquilitat. Mentre dormia aquella nit es va despertar per un d'aquells malsons que, desde que es va perdre aquella vegada al bosc, l'invadien. Es va dirigir cap a la cuina i quan va obrir la porta va vore la llum d'un altre gresol, aleshores apagà el seu fins que va descobrir darrere de la llum tènue del gresol els ulls més bonics que havia vist en sa vida. Es va tornar a la seva cambra i va estar pensant en aquells ulls fins que es va dormir.Després de negociar, quan va arrivar la vespra, va intentar buscar la propietària dels ulls que tant admirava.\nDesprès de buscar-la una llarga estona la va trobar al mas. Resultà ser Maria, la filla de'n Macià. Va passar la resta de la vesprada parlant amb ella, contestant totes les preguntes que li feia sobre el món fins que es van haver d'anar.\nPassà una bona estona dubtant d'anar a la seva habitaciò, aleshores va ser quan sentí uns cops a la porta. Era Maria.\nDesprès de passar una nit d'amor, i amb l'entristor de la marxa, Mordhal va quedar atrapat en un somni molt estrany. Tot era fosc, la nit era plena d'estrel.les i ell caminava per l'obscuritat quan va vore una ombra. S'apropà a ella i va vore que era una xica jove que, en veure'l va començar a còrrer. Ell la va agafar i va sentir desitjos de beure de la seua sang. L'arrosegà fins a un altar de pedra i allí mateix li va clavar els ullals.\nAl matí següent tots es van despertar amb un crit d'espant quan Antònia (una criada) es va adonar que Rosa (una xica jove que treballava allí) havia sigut assassinada a l'altar de pedra que hi havia a la part de darrere. Sense dubtar-ho tots van acusar a l'estranger (Nordhal), que havia fugit. No molt després el van agafar a Sant Roc i el van tancar fins al dia del judici.\nQuan Maria es va assabentar va enmalaltir d'una febre altíssima, aleshores Macià va decidir anar a Sant Roc per vore si podia aclarir les coses. Quan va ser allí Nordhal sols li va dir que donara a Maria una medalla amb unes inscripcions molt estranyes que duia en la seua jaqueta. Li digué que aquesta la protegiria dels mals inhumans.\nQuan Macià va aplegar al mas Maria estava encara més malalta, així que va confiar en el que li digué Nordhal i li va donar el medalló. Poc a poc va començar a millorar i, quan va estar bé del tot van saber que Nordhal l'havia deixat prenyada i anava a tindre un fill.\nTemps després de nàixer el xiquet (Tomeu) , Maria s'escapà amb Jaume i Macià va decidir que Tomeu havia de començar a treballar. El va dur a l'escola on sols va aconseguir fer un amic, Gerard, doncs el van expulsar de seguida per una brega que va tindre amb un altre alumne, Fabià. Així que, com Macià volia que aprenguera l'elemental va dir a Gerard que li pagaria si anava a donar-li classes una vegada o dos al mes, i així va ser. Quan van deixar les classes, Tomeu va començar a anar al poble (on no era molt ben rebut) per poder vore Gerard.\nMentre, pensava que quan el seu avi faltara seria ell qui deuira de cuidar el mas que es queia a trossos. Va passar tot l'hivern preparant la terra i els ceps, i quan arribà el setembre el mas es va plenar de gent per a arreplegar el raïm. Poc després en una nit fosca Macià va morir, Tomeu es quedà desfet. Aquest es va sentir sol, i va demanar a Remei (una xicona que havia conegut a la verema i que estava al mas) que es quedara amb ell, cosa que ella no va voler acceptar. Després d'això Tomeu va abandonar el mas i es va escapar d'allí. Si no podia viure com a home, viuria com a monstre.\nMolt de temps després, Gerard es va decidir a visitar el mas i l'únic que va poder vore va ser una ombra que li semblà ser un animal mol estrany. Un dia, quan era a la taverna va entrar un home escridassant que un llop l'havia atacat al mas de Can Macià, així que els homens van decidir anar a fer una batuda, però no van trobar res tampoc.\nA la ciutat de Sant Roc, en una nit fosca, Remei estava en sa casa quan va sentir unes mans grans a la seua esquena, es va girar i va vore uns ulls d'un blau molt clar i va sentir unes dents clavant-se al seu coll caiguent al terra inconscient. Aleshores aquell estrany ésser va sentir el plor d'un nadó. Quan va vore aquell nen, el mirà als ulls (també d'un blau molt clar), es reconegué a ell mateixa i se'l va dur.\nDesprés d'açó va arribar a orelles de Gerard que en Sant Roc un jutge havia sigut assassinat i a una dona la deixaren inconsient i li van furtar el seu nadó. Quan els homes del poble s'assabentaren, de seguida van dir que havia sigut Tomeu. Tornaren al mas però es van quedar igual, no trobaren res.\nUn dia ,quan eren a l'esglèsia va aparéixer allí Tomeu. A l'eixida un munt d'homes armats l'esperaven. Quan va eixir aquest ja sabia el que li esperava, i així va ser, un tir isqué d'una escopeta i el va matar. Gerard enfurit va cridar i demanar que el mataren també fins que es va tranquilitzar i tornà a sa casa. Ja allí va sentir el plor d'un nadó i el va buscar per tota la casa. Quan el va trobar va vore un blau molt clar als ulls del xiquet i va descobrir que era fill de Tomeu, doncs ademés duia el medalló que sempre havia dut Tomeu al coll.\nAquest xiquet va ser batejat amb el nom de Jordi i es va quedar com a un fill més de Gerard i Mercé. Un dia, quan aquest ja era major es trobava parlant amb Gerard i va aconseguir desxifrar les lletres del medalló que sempre l'havia acompanyat: “ El diable que els havia enganyat serà llançat a l'estany del foc atiat amb sofre, al costat de la bèstia i el fals profeta”. I així ho van fer. Tiraren el medalló al foc on es va fondre, Jordi sentí una gran pau en ell i Gerard va saber que tot havia acabat.\n2.Fitxa del personatge.\nNom: Nordhal Skram Edat: Més o menys deu de ésser un home d'edat mitjana\nA més de ser el personatge principal, és el narrador de l'història? No, qui narra l'història és Jordi. Fins a l'últim capítol aquesta està en tercera persona.\nLes seues aficions són: No parla de cap en concret, però li deu agradar viatjar i comerciar.\nMillors amics i amigues: No anomena cap\nAltres aspectes interessants: És un comerciant noruec que ve des d'Oslo. Des d'una vegada que es va perdre al bosc té uns malsons que sols el deixen tranquil quan duu el medalló que dóna a Marià perquè protegeixca Maria i el seu fill de tots aquells perills que l'home, per si mateixa, no es pot protegir.\nDescripció física: Té els cabells llargs i rossos. El blau dels seus ulls sembla massa clar sota el feixuc arc de les seves celles. Té el nas desviat lleugeramnet cap a la dreta per culpa d'una punyada. La seua barba és poc poblada, es troba prim i resulta massa alt.\nMacià: És l'amo del mas, el pare de Maria i l'avi de Tomeu. Treballa les terres del mas fins que mor.\nMaria: És la filla de Macià. S'enamora de Nordhal i li dóna un fill (Tomeu), però finalment s'escapa amb Jaume. Va caure molt malalta quan Rosa va morir. Va eixir de la malaltia gràcies al medalló.\nTomeu: És el fill de Maria i Nordhal, el net de Macià. No era massa alt i tenia la pell bruna, els ulls d'un blau molt clar i el rostre ben format. Va viure pràcticament sol i el van matar els homens del poble que l'acusaven d'un assassinat.\nJordi: És el fill de Remei i Tomeu. Viu amb Gerard i Mercé com a un fill més (encara que ell sap que no ho és). És qui finalment desfà la maledicció desxifrant les paraules del medalló.\nJaume: És el cap de la colla de treballadors que té Macià al mas. S'escapa amb Maria poc després de que aquesta tingués el seu fill.\nRosa: És una xica que treballa al mas d'en Macià, l'única amiga de Maria. És assassinada una nit per Nordhal.\nGerard: És l'únic amic que té Tomeu, el va conéixer a l'escola i aquest li va donar classes durant un temps. Es va quedar amb Jordi quan Tomeu va morir.\nMercé: És la dona de Gerard, intenta donar-li un fill que al paréixer no tenen fins que no arriba el final del llibre.\nRemei: És una xica jove que Tomeu coneix a la verema, es queda a viure amb ell al mas i Tomeu li diu que es quede per sempre, però ella el rebutja. Temps desprès es atacada per un ésser misteriós i li furten el seu nadó.\n4.Quina idea comunica l'obra?\nL'obra intenta transmetre el missatge de que totes les persones per a sentir-nos forts i veritablement persones necessitem sentir-nos estimats. La solitud és un corc que ens podreix les entranyes i fa aflorar els nostres instints més feréstecs. Per tot açò necessitem ser acceptats per la societat i les demés persones, per tal de no sentir-nos rebutjats.\n5.Conta el passatge que més t'agrade.\nJordi i Gerard es troben a una cambra del mas parlant sobre què podria posar a les inscripccions del medalló, aleshores Jordi l'agafa i ho tradueix inconscientment. Per a destruir el medalló sols cal tirar-lo al foc on es fondrà. Jordi s'alça i una força estranya l'impulsa a llançar el medalló a la llar, i encara que té por, finalment el llança.\nEn un no-res l'objecte es convertí en un punt incandescent del qual s'elevà una xicoteta columna de fum molt brut. Jordi va sentir en el seu interior una gran pau, i va estar orgullós de pertanyer al llinatge de Nordhal Skram.\n6. Quin personatge representaries?\nNo rebutjaria ningún personatge ja que tots em semblen interessant. No tinc preferència, però si he d'escollir un escolliria Jordi, doncs és qui finalment fa que la maledicció desaparega.\nNordhal, Macià, Maria, Rosa, Antònia, Lluiset\n-Nordhal arriba al mas i s'enamora de Maria.\n-Rosa es assassinada.\nSegona, tercera i quarta part\nNordhal, Macià, Tomeu, Gerard, Remei, Mercé, Jaume, Maria,Fabià, el jutge i Jordi (nadó)\n-Maria té un fill de Nordhal.\n-Moren Nordhal, Macià i Tomeu\n-Maria fuig amb Jaume i Tomeu es queda sol.\n-Tomeu deixa el seu fill a Gerard.\nJordi, Gerard, Mercé, els fills de Gerard i Mercé i la dona de Jordi\n-Jordi es queda amb el mas, comença a treballar-lo i s'enriqueix.\n- Jordi es casa i abans de tindre el seu fill desxifra les paraules del medalló i desfà el malefici.\n8.Época de la història.\nL'història es desenvolupa en una època passada. Es pot saber perquè està escrita en passat i en 3ra persona.\n9.Narració, descripció o diàleg?\nHi ha de tot, narració descripció i diàleg, encara que el que més predomina és la narració dels fets i la descripció de situacions creant una atmòsfera angoixant i descrivint els sentiments dels personatges.\nUn exemple de la narració seria la quarta part del llibre, doncs el que més predomina és la narració de fets.\nUna bona descripció podria ser quan es descriu el somni en el qual Nordhal mata a Rosa. Descriu molt bé l'entorn on es troba i les accions que realitzen els personatges creant una atmòsfera de terror i tensió.\nAl lloc on més predomina el diàleg és a les últimes fulles del llibre quan Gerard i Jordi es troben en el mas parlant sobre el medalló.\n10.Tipus de llenguatge.\nGeneralment utilitza un llenguatge col·loquial encara que de vegades introdueix algunes paraules més cultes, com per exemple: redempció, gresol,rostre,remoreig, rector... Un exemple de que utilitza llenguatge col.loquial es quan els personatges parlen entre ells mateixos.\nCom que es un llibre de terror també utilitza expressions per a transmetre por. Alguns exemples poden ser: crit, espant, diable, esgarrifós, monstre, tro, infernal, bèstia,etc.\ncol.loquial i rural: així ho havien dit a la taverna del poble a aquell negociant noruec que esperonava amb moltes presses una mula pel difícil camí de muntanya que menava el mas.\nmisteriós, terrorífic, angoixant: empentà la porta i s'endinsà en la penombra. Sentí, de sobte, en la seua espatla escanyolida, unes mans molt grans i fredes. Es va girar espantada. Uns ulls blaus molt clars brillaven en la foscor. Sentí uns llavis gruixuts acaronar el seu coll agitat i, després, unes dents es van clavar en la seua pell freda i vellutada de terror.\nYo crec que aquesta es una obra de terror, doncs és el tema principal. Hi ha personatges misteriosos i perversos, crea un ambient angoixant, té fets científicament inexplicables i es passa de la narració dels fets a la descripció dels sentiments dels personatges creant una atmòsfera terrorífica.\nAbans de res he de dir que, aquest trimestre hi havia una gran quantitat de llibres per a escollir, jo he llegit uns quants i aquest ha sigut el que més m'ha agradat perquè pense que és prou bo.\nEn primer lloc hi ha que dir que és un llibre amb molt d'argument i ocorren molts fets. M'ha agradat perquè és una història molt original dins del gènere de les novel·les de por. Els personatges també m'han agradat prou, encara que crec que no dóna massa dades sobre el personatge principal. Per últim, com que és un llibre de por, crec que transmet molt bé aquesta sensació creant l'ambient adequat en cada moment.\nEl pitjor per a mi ha sigut la fi d'alguns personatges ( Nordhal i Tomeu) i crec que no queden molt ben definides algunes coses. Com per exemple quan Maria s'escapa amb Jaume, no dóna cap explicació ni raó.\nEncara així, la meua conclussió és que recomane aquest llibre a tots els que li agraden les novel·les de por i intriga. Passareu una bona estona amb aquest llibre.\n14.Canvi de final.\nVa passar molt de temps per a que, el nadó que Gerard va trobar fóra batejat i tinguera una infantesa feliç junt als seus nous pares, un xic i dues xiques (fills d'aquestos) que ell estimava com a germans.\nCom era d'esperar, Gerard va haver de mostrar a Jordi l'heretat que li havia deixat son pare. Jordi no volgué acceptar-la, no volia aquelles terres d'un pare que ni tan sols coneixia. Encara que, a la fi Gerard va aconseguir convéncer-lo i molts dies pujaven ells dos i el seu germà a treballar les terres.\nPoc temps després les collites el van fer ric i va omplir el mas de gent, va pensar que seria un bon lloc per a viure i es va quedar allí. Poc temps després Jordi va conéixer Júlia al poble i després d'estar molt de temps junts a la fi es va casar amb ella.\nVa passar el temps i va arribar el dia que Júlia els digué que estava esperant un fill, va ser aleshores quan Gerard va decidir anar a parlar amb Jordi sobre el medalló.Va anar a buscar-lo i el va trobar a la seua habitació.\n-Puc passar?- va dir després de trucar a la porta\n-Si passa, passa. Què vols?- Jordi es va estranyar de la seua presència allí\n-Bé, venia a parlar-te sobre el medalló que dus al coll...\n-No m'interrompres i deixa'm acabar. Ara que vas a tindre un fill, segurament, ell també necessitarà el medalló i saps que quan muiges has de donar-li'l a ell\nJordi es va quedar callat un moment, es girà i va traure de la tauleta de nit una caixa de fusta tancada amb clau. La va obrir i va traure el medalló mentre Gerard el mirava amb els ulls oberts.\n-Com...com pot ser? -Gerard es va quedar perplexe al vore que no duia el medalló posat- quan te l'has llevat? Posate'l ara mateix- el va agafar amb les mans tremoloses i ràpidament li'l tornà a posar.\n-Bé, farà una setmana més o menys fent la feina se'm va espatlar el cordó, aleshores el vaig guardar a aquesta caixa fins que pugera refer-lo. Aquest mateix matí l'he arreglat, anava a posar-me'l quan tu has entrat.\nGerard sense trobar cap altra sol·lució va contar a Jordi la història des de que Nordhal va arribar per primera vegada al port de Sant Roc fins a aquell moment.\n-I dius que no saps què signifiquen aquests signes?- va preguntar Jordi molt intrigat.\n-No, mai ningú ha aconseguit desxifrar-los, no tinc la més mínima idea del que pot posar.\nJordi es va quedar uns segons mirant el medalló fixament, aleshores va allargar la mà i just quan el seu dit va fer contacte amb el medalló aquestes paraules van eixir dels seus llabis inconscientment: “La bèstia ixirà de l'home quan aquest aconseguisca ser estimat pels seus iguals”.


Els Horts d’Amivera | Turia\n6 xiques, una aventura vital i l’horta d’Alboraia\nSegur que en alguna ocasió has pensat en canviar radicalment de vida. Hi ha qui ho pensa i hi ha qui ho fa. Esta és la història de 6 amigues a qui la idea de viure en comunitat els ha fet donar el salt i canviar per complet la seua forma de relacionar-se amb el món.\nIrina, Ana, Alba, Sonia, Gema i Cristina cultivaven per a autoconsum una xicoteta parcel·la de terra a la partida de Vera, en l’horta d’Alboraia. El seu somni compartit era crear una granja urbana. Temps arrere, havien sigut testimoni de com proliferaven als Països Baixos esta mena d’espais educatius, lúdics i de consum. Volien adaptar la seua pròpia versió ací a València.\nVan començar a buscar un espai on iniciar el seu projecte associatiu, i en una conversa en l’horta amb Antonio, el seu veí de parcel·la, va sorgir el que es convertiria en el colofó al seu nou projecte de vida: Els Horts d’Amivera.\nAntonio els va proposar, mig de broma, que si es comprometien a rehabilitar una xicoteta alqueria semi derruïda de la seua propietat, les permetria habitar-la durant els pròxims 20 anys.\nLes xiques van acceptar l'envit i des de fa dos anys, amb molts esforços i de manera totalment autodidacta, es van posar mà a l'obra.\n‘La idea es fer servir l’edifici principal com a vivenda i l'antic taller annex com a espai divulgatiu per a fer tallers i xarrades. Els horts de al voltant serviran d'experiència per a xiquets i persones en risc d'exclusió social, perquè coneguen bé d'on vénen els aliments, com es cultiven i tinguen així coneixements sobre sobirania alimentària', ens conta Irina Martínez.\nAl llarg del camí no han faltat les dificultats. Han hagut de parar en alguna ocasió per problemes de pressupost, ja que s’autofinancen, i el no tindre ni idea de construcció les ha fet entropessar amb multitud de contratemps i tornades enrere.\nEn l’altre costat estan les alegries, que també hi ha. Les ha sorprès la quantitat d’amics i coneguts que s’han bolcat en ensenyar-les i ajudar-les. Alguna empresa els han facilitat part del material de construcció i asseguren que estan aprenent moltíssim, no només de construcció, sinó també de gestió dels recursos i superació de límits.\nNo volen quedar-se amb allò aprés, desitgen entregar-ho. Per això, asseguren que a banda dels terrenys d’horta que lloguen els associats per al cultiu d’autoconsum, també faran tallers d’autoconstrucció per a dones, ara que s’han fet expertes a força d’hores, fred i alguna que altra errada.\nPer a octubre tenen previst finalitzar l’obra i poder impulsar este projecte de marcat caràcter social i agrícola.\n‘Una de les raons que ens mouen és l’oportunitat de formar part de la repoblació, rehabilitació i conservació de l’horta de València’ assegura Ana Díaz.\nLes xiques d’Amivera senten que, tot i les dificultats, este projecte les està portant per un camí en el que cada dia aprenen alguna cosa nova, coneixen a alguna persona interessant o descobrixen que els somnis quan es posen en marxa prenen vida pròpia i es transformen en vertaderes aventures. Esta, les durarà almenys 18 anys més.


Berlin – LaDupla\nBerlín, ciutat d’infinita cultura. Tanta que un es pot arribar a sentir desbordat per Exposés d’aquesta.\nLa cultura i l’art a Berlín es combina en centres culturals , galeries, exposicions… i al carrer. Tot plegat, sense tenir en compte l’art urbà, una de les majors joies de la ciutat i que també és gratuïta de veure!\nMolta d’aquesta és gratuïta. És per això que hem elaborat un .pdf on llistem bona part dels centres culturals gratuïts de Berlín (ja siguin sempre gratuïts o només uns dies o hores determinades).\nCLIQUEU AQUÍ PER DESCARREGAR EL .PDF DE MUSEUS GRATUÏTS DE BERLÍN\nPublicado el 26 abril 2013 26 abril 2013 Autor MendaCategorías Alemanya, BerlinEtiquetas berlin cultura, free museum berlin, freie eintritt museum berlin, museus berlin, museus gratuits berlinDeja un comentario en Museus gratuïts de Berlín\nEls alemanys viuen l’esport -i en particular el futbol – d’una altra manera. Menys passional però molt més entregats… i fair play per sobre de tot.\nEls camps s’omplen sempre: a primera, segona, tercera… i tot s’ha de dir, els preus són molt més assequibles!\nS’aplaudeix incansablement a l’equip… però s’aplaudeix també als arbitres i a l’equip contrari al principi del partit; potser un pèl excessiu.\nKurve Nord Fans Babelsberg 03\nI xiular al teu equip? Pecat mortal!“Però és que a vegades el típic corner que la tires enrere cap el teu porter és per xiular-ho eeeeh“… que no, que aquí només s’anima i es ve a passar el rato.\nAl final del partit SEMPRE s’aplaudeix a l’equip i els jugadors saluden al final del partit a tots els aficionats en un ritual que dura 10-15 minuts i que fa que un cop acabat el partit NINGÚ es mogui del lloc… i que segueixin animant i cantant.\nFans Union Berlin – cantant quan el partit ja ha acabat fa 10 minuts\nEls Alemanys no són gaire d’aplaudir. Ells canten. Canten, criden i animen incansablement.\nPotser no aplaudeixen tant perquè durant bona part de la temporada deuen portar guants… weiß nicht.\nAlte Försterei – estadi Union Berlin ple vs. Aue (2.Liga)\nJuguin a primera, segona o tercera, els equips omplen els estadis i més de 10.000 espectadors sempre hi ha arreu… de la mateixa manera que és perfectament habitual que a un partit de tercera s’apleguin 20.000 espectadors – si el camp ho permet – o que sistemàticament 3.000 espectadors de l’equip contrari s’hagin desplaçat.\nAvui en dia, ja no només és totalment impensable veure un camp de primera o segona divisió espanyola ple… sinó que avui en dia a vegades ja resulta difícil trobar més de 15.000 persones a primera divisió.\nBabelsberg fans – Kurve Nord. Estadi ple vs Rostock (3.Liga)\nUn gran detall és que a Alemanya no hi ha la obligació que els estadis tinguin tots seients… i a molts estadis pots reviure els bells temps (sí, bells amb “b”… i amb “v” també).\nJo vaig començar a veure el futbol dempeus. Reviure de nou el futbol d’aquesta manera és “pell de gallina” i té un component romàntic difícil d’explicar.\nKurve Nord – Babelsberg03 (vs. Hansa Rostock)\nUn cop acabada l’oda al futbol/aficionat alemany parlaré breument d’un parell d’equips, els dos que he anat a veure i que tenen una història especial: Union Berlin i Babelsberg 03.\n1.FC Union Berlin.\nEquip que juga al barri de Köpenick. Un meravellós barri a les afores de Berlín envoltat de boscos i rius. Més informació aquí.\nL’Union era l’equip dels treballadors del ferro, per això “Eisern (ferro) Union” és el que criden els aficionats. Era també el gran rival del Dynamo de Berlin – l’equip de la Stasi – durant els temps de la DDR.\nAficionats a punt d’entrar a l’estadi\nContinúa leyendo El futbol modest alemany – Union i Babelsberg\nPublicado el 24 abril 2013 24 abril 2013 Autor MendaCategorías Alemanya, BerlinEtiquetas alte forsterei, babelsberg 03, deutsche fussball, eisern union, equips futbol esquerres, estadis dempeus, futbol alemany, futbol antifeixista, karl liebknecht stadion, köpenick, potsdam, union berlinDeja un comentario en El futbol modest alemany – Union i Babelsberg\nOstres Roger, ara ens explicaràs el sistema educatiu de la RDA?\nNo, tranquils, això un altre dia potser. Us parlaré de quelcom banal però que crida l’atenció. Parlaré dels edificis dels instituts del Berlín oriental (RDA).\nBerlin “Gangtype” Grundschule a Alt-Treptow\nI que els passa? Doncs que són totes iguals. Pots reconèixer una escola sense veure cap cartell i des de uns quants metres!\nTot i que en el fons això ja passa: certes ciutats d’Alemanya, després de la guerra – i especialment a Berlín – es van dedicar a produir en sèrie cases, escoles, hospitals i altres edificis… i no hi ha dubte que a la part comunista d’Alemanya tot això és més accentuat i es va allargar més en el temps.\nBerlin Gangtype Grundschule a Treptow\nEn realitat, a la RDA, hi havia uns quants models d’edifici de centre educatiu, on sobretot 6 eren els que més es repeteixen.\nEscola abandonada a Mitte, vora Kreuzberg\nNormalment cada regió tenia el seu tipus d’edifici més característic, i com no, Berlín també té el seu.\nA Berlín trobem l’anomenat “Gangtypen” (o també dit, Berlín GT-81) – que és el de les fotografies.\nEscola típica a Prenzlauer Berg… amb la façana restaurada.\nI pels freaks del tema us deixo els documents tècnics i explicatius sobre el catàleg arquitectònic d’escoles, instituts i universitats de la RDA\nSalut i educació… pública.\nPublicado el 20 abril 2013 Autor MendaCategorías Alemanya, BerlinEtiquetas berlin, Berlín GT-81, ddr architektur, ddr gebaude, ddr schule, escoles berlin, escoles RDA, gangtype, grundschule, RDADeja un comentario en Les escoles del Berlín oriental\nPerò que dius, si Berlín – i tot Brandemburg – és tot pla i no hi ha muntanyes!\nCorrecte, però hi ha unes poques muntanyes i turons. Totes elles tenen una cosa en comú: són muntanyes de runa (Schuttbergen o Müllbergen)\nTeufelsberg – estació d’espionatge sobre una muntanya de runa\nDoncs la cosa està en que els alemanys durant la primera meitat de segle XX van tenir la fal·lera d’entrar en guerres i de perdre-les. Així que el país va quedar arrasat al final de cadascuna d’elles. Berlín no fou una excepció ja que va quedar especialment devastat.\nAixí que tenim una ciutat en runes que s’ha de reconstruir i un munt de runa.\nI tu runa, on vas? Doncs ben fàcil, sota la catifa.\nVan agafar la runa de cada barri i es van dedicar a fer turonets… es compacta i per una banda es posa unes llavors i a canvi tenim un parc o senzillament refem la ciutat sobre aquestes.Totes les ciutats alemanyes tenen la seva “Schuttberg” i normalment són parcs.\nSchuttberg de Teufelsberg amb el Wandsee de fons\nAixí doncs, Prenslauer Berg és un barri que fa una lleugera pujada .. perquè és runa. El Volkspark tant de Friedrichshain com el de Humboldthain estan fets sobre runa. I així anar fent amb tots els turons de Berlín. Com a incís, sota la Humboldthain hi ha una torre antiaèria nazi enterrada. Es pot veure la façana encara des del metro.\nI la muntanya de Kreuzberg (Tempelhofer Berge)? No, aquesta és l’única que no. És l’única muntanya natural de Berlín i s’alça 66 metres.\nVolkspark Humboldthain a Prenzlauer Berg, el cim de la muntanya de runes\nTotes són posteriors a la Segona Guerra Mundial? No, hi ha una a les afores de Berlín – al Grunewald – molt prominent anomenada Teufelsberg. (Ubicació: http://goo.gl/maps/J3aej )\nAllà, a part d’ajuntar la runa de la ciutat després de la Primera Guerra Mundial, els nazis van construir una base d’espionatge.\nAvui en dia, la base està abandonada però el recinte està rarament gestionat per una “empresa” que es dedica a acollir concerts (una mica tipus “rave”, però pagant) i a fer “tours guiats” (Kurze Führung)… i de mantenir la tanca que envolta el recinte.\nEn realitat és com una pantalla del Commandos on colar-s’hi és gairebé impossible!\nRespecte els “tours guiats” i el lloc en si, podeu consultar aquest article (sobre els porters i la organització) i aquest altre (sobre el lloc en si) del mateix blogger. Una mica estrany tot plegat.\nPublicado el 16 abril 2013 23 abril 2013 Autor MendaCategorías Alemanya, BerlinEtiquetas berlin, friedrichshein, Humboldthain, kreuzberg, mullberg, muntanyes de runa, müllbergen, schuttbergen, shuttberg, Templehofer berge, teufelsberg, volksparkDeja un comentario en Les muntanyes [de runa] de Berlín – Schuttbergen\nAquest és un tema molt recorrent i fins i tot la xarxa no l’ignora ja que es troben moltes opinions diverses.\nJo tampoc soc una eminència en el tema però aquesta és la meva opinió.\nCrec que sí, que pots SOBREVIURE sense saber alemany a Berlín i si ets molt bo amb el que fas – i no en totes les professions – també pots VIURE. Però d’entrada jo crec que no, no pots VIURE.\nM’explico. Per suposat si vens aquí a “viure la vida” pots sobreviure sense l’alemany i sabent només suahili, això com tot. De la mateixa manera que es pot SOBREVIURE sense castellà/català a Barcelona… en anglès et pots fer entendre més o menys, la gent de Barcelona és capaç d’interactuar millor o pitjor en anglès al igual que hi ha feines que amb l’anglès ja tires…\nAixi que ok, clar que pots sobreviure. L’oci – i moltes relacions – no entenen de barreres idiomàtiques i existeixen milions de persones a Berlín amb les que interactuar sense necessitat de saber alemany.\nAra bé, m’atreviria a dir que com a mínim el 80% de les feines – m’ho invento -, o saps alemany o estas foríssim. I és possible que en igualtat de condicions, agafin abans l’alemany que sap anglès…\nI pel cas concret d’un espanyol que no coneix alemany, probablement parteix en desavantatge respecte molta gent de països angloparlants.\nDit això, a Berlín no tothom sap anglès. És una mica com el mite que als Països Baixos tothom sap anglès. No, ni de broma!\nQue vols fer una gestió? o saps alemany o estas foríssim.\nQue vols interactuar amb un natiu? Doncs, una mica, si no saps alemany, estas foríssim!\nQue vols interactuar amb el kurd del kebab del barri perquè t’expliqui com està el tema del Kurdistan. No podràs.\n… i no, el que treballa al super o al Spätkauf no sap anglès. Et dirà “3 euros, thanks” i para de comptar. Continúa leyendo Cal saber alemany per viure a Berlín?\nPublicado el 7 abril 2013 Autor MendaCategorías Alemanya, BerlinDeja un comentario en Cal saber alemany per viure a Berlín?


Lo Pau de Ponts: «Encara que pugui semblar el contrari, mai he volgut fer bandera d'allò rural» | Enderrock.cat\nÈlia Gea | 09/07/2021 a les 09:40h\nArxivat a: Enderrock, entrevistes, Lo Pau de Ponts, actualitat\nLlicenciat en dret, Pau Pinós es va convertir en Lo Pau de Ponts -prenent el nom del seu poble natal, a la Noguera-, en una trajectòria de radiofonista, youtuber i, ara, cantautor. Ara fa prop d'un any va descobrir la primera peça d'aquesta nova etapa, "Del poble a la capital", mantenint el seu humor habitual i l'orgull de la seva identitat de poble. Seguint la mateixa idea, Pinós ha desenvolupat una desena de cançons que, agrupades a Ojo que hai arribat! (Crea Music, 2021), esdevenen el seu debut discogràfic. En parlem amb ell.\nLa proposta de crear aquest disc, però, va venir més de la discogràfica que no pas de tu...\nParlant de Ponts: per al videoclip de "Festa Major" tot el poble et va donar suport. Ja sabíem que tu ets amant del teu poble, però sembla que és recíproc!\nSí que recordo haver-ho dit, sí. És d’aquelles coses que sempre queda bé dir-les en una entrevista, però la veritat és que no hi ha cap diferència entre el Pau Pinós i Lo Pau de Ponts, jo soc lo Pau i llestos. En relació amb això que dius del component autobiogràfic, en algunes cançons d’aquest disc, com ara “Amb la guitarra als dits” sí que explico la meva situació personal. Hi explico que vaig estudiar per ser advocat i que, malgrat les recomanacions de l’entorn més proper, he acabat al món de la faràndula. Amb aquesta cançó també aprofito l’avinentesa per llençar un missatge cap a la gent més jove: “E aquesta vida heu de fer allò que us faci feliços més enllà del que us puguin dir els altres.”\nAl disc, per això, no només hi parles sobre el poble, sinó que també hi ha cançons sobre el mal de queixal ("Ai dentista!"), o sobre l'"Escalivada"!\nLo Pau de Ponts Foto: Arxiu\nMoltes vegades em demanen com definiria això que faig i ni jo mateix sabria on encasellar-ho. I, de fet, em semblaria pretensiós i agosarat considerar-me qualsevol de les dues coses: jo simplement faig cançons i les lletres em surten així, amb aquest punt de sornegueria o humor, però, perquè ja va amb la meva manera de ser. Suposo que quan feia versions podríem qualificar el meu estil d’humor musical i ara, amb la nova proposta que surt arran del disc, podríem qualificar el meu estil com a pop-rock festiu de la terra.\nLa col·laboració amb en Nel·lo C va ser cosa de la discogràfica, els dos som a Crea Music i va sorgir l’oportunitat de fer un tema plegats. A mi em va semblar que era una bona idea perquè un xicot que canta rap, un gènere més aviat associat al món urbà, hi podria donar un punt de contrast xulo a una cançó meva. I, la veritat, és que n’estic molt content del resultat. A més a més, ens hem caigut molt bé des del primer moment i tenim la intenció de properament gravar el videoclip d’“Avui toca”.\nA "La guitarra entre els dits", bromeges dient que fas concerts per a gent gran. Quin és el teu públic?\nEl meu públic és molt transversal [RIU]. Quan actuo pels pobles, venen tots els veïns i es genera un ambient molt familiar: hi pot haver des dels petits de la casa fins als avis, passant pels pares. Però sí que és cert que desperto especial interès entre la canalleta i els més grans. Amb aquest últims hi tinc un feeling especial perquè domino el seu llenguatge i les expressions més genuïnes que, malauradament, només ells conserven en el seu lèxic quotidià.


La Intersindical-CSC convoca una vaga general per a l'11 d'octubre a Catalunya\nEl sindicat justifica l'aturada per motius laborals, com la voluntat de derogar la reforma laboral\n3 min. Barcelona 30/09/2019 18:07\n651x366 La patronal Pimec anuncia la convocatòria d'una vaga general per a l'11 d'octubre a Catalunya La patronal Pimec anuncia la convocatòria d'una vaga general per a l'11 d'octubre a Catalunya\nEn plena vigília del segon aniversari de l'1-O queda convocada una vaga general a Catalunya per al divendres 11 d'octubre. Si més no així ho ha anunciat la patronal Pimec després d'haver rebut una notificació que l'hi comunicava. A través d'un comunicat, la Pimec ha indicat que la Intersindical-CSC hauria sigut la promotora de l'aturada prevista per d'aquí dues setmanes.\nSegons apunta la patronal al seu portal web, la vaga es justificaria per cinc motius: protestar contra la derogació de les reformes laborals; demanar la pujada del salari mínim als 1.200 euros; reivindicar més recursos a la Inspecció de Treball; exigir la igualtat de gènere en el món del treball i la superació de la bretxa salarial, i advocar per la recuperació del poder adquisitiu dels salaris i les pensions.\nD'aquesta manera, la Intersindical-CSC es blindaria davant una eventual ofensiva de Foment contra la convocatòria per "motius polítics", com ja va passar amb les aturades del 8 de novembre del 2018. I és que va ser el mateix fiscal José Zaragoza –membre del tribunal que ha jutjat els dirigents independentistes al Tribunal Suprem– que va anunciar que la sentència de l'1-O es faria pública abans del 12 d'octubre, l'endemà de la data en què el sindicat independentista ha convocat la vaga general.\nTorra, Òmnium i l’ANC avalen la vaga a l’inici del judici\nLa Intersindical, de fet, ja havia impulsat les aturades del 21 de febrer d'aquest any, coincidint amb l'inici del judici als líders independentistes, així com la ja esmentada del 8 de novembre del 2018, que va ocasionar talls de carreteres i de les vies de l'AVE a Girona. A més, el sindicat independentista va ser un dels impulsors de l'aturada de país del 3 d'octubre del 2017, tan sols dos dies després del referèndum.\nFoment i la il·legalització de la vaga del 8-N\nDesprés d'una jornada de seguiment desigual, amb talls de carreteres i a les vies de l'AVE, Foment del Treball va decidir impulsar una querella contra la Intersindical-CSC davant el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya en què al·legava que la vaga general del 8 de novembre del 2018 era il·legal. Foment va reclamar una indemnització de 100.000 euros per danys i perjudicis.\n"Tota vaga general és política", van defensar des del sindicat independentista, que el maig del 2019 va rebre l'aval del TSJC, que va considerar que l'aturada era legal. La sentència va concloure que el 8-N va ser una "vaga mixta" que responia a "motius polítics" però "relacionats amb altres clarament laborals".


Jornada: Cicle La mirada sobre l’infant. Sexualitat a la infància: afectes, cossos, transicions, contextos (FORMACIÓ ONLINE) | COPC - Col·legi Oficial de Psicologia de Catalunya\nJornada: Cicle La mirada sobre l’infant. Sexualitat a la infància: afectes, cossos, transicions, contextos (FORMACIÓ ONLINE)\nEl cicle de jornades La mirada sobre l’infant, organitzat per la Iniciativa Intercol·legial per a la Infància i l’Adolescència, torna enguany amb una proposta de reflexió al voltant de la sexualitat a la infància.\nLa sexualitat representa, com pocs altres aspectes de la nostra vida, un espai de confluència entre el cos i la ment, entre els afectes, els sentits i el plaer, entre la relació amb un/a mateix/a i la relació amb els/les altres... En definitiva, un espai on interseccionen elements propis de la reproducció -com concebem- amb d’altres pertanyents a la identitat -com ens concebem-.\nJustament aquesta característica polièdrica de la sexualitat la fa idònia per a ser abordada des de perspectives diverses i transversals. Amb aquest objectiu, comptarem novament amb la participació de professionals procedents d’àmbits com la sociologia, la pediatria, la psicologia, l’educació, la pedagogia, la infermeria i el treball social.\nLa Jornada s’estructurarà en tres blocs diferenciats. Per començar, una conferència inaugural a càrrec de Joan Manuel Del Pozo, professor de filosofia de la Universtitat de Girona, que ens parlarà dels reptes educatius en relació a l’abordatge de la sexualitat a l’escola. En segon lloc, una taula rodona, Hipersexualitat i infància: el sexe i les seves circumstàncies, que abordarà diferents elements del context en el que es desenvolupen sexualment els nostres infants, des d’una visió multidisciplinar. Per acabar, comptarem amb una segona taula rodona, Construccions de la sexualitat, sobre la corporalitat, la identitat i les seves possibles transicions.\nUs convidem a participar en aquesta nova jornada del Cicle La mirada sobre l'infant que en aquesta ocasió organitzem en modalitat online.\n- 9.00 - 9.10h: Apertura jornada a càrrec de Dolors Liria: Comissionada de Desenvolupament Professional i Ocupabilitat de la Junta de Govern del COPC.\n- 9.10 - 10.15h: Conferència Inaugural: “La sexualitat en un context de valors cívics i educatius” a càrrec de Joan Manuel del Pozo, Doctor en filosofia. Modera Lluis Albaigés.\n- 10.15 - 12.00h: Taula rodona: “Hipersexualitat i infància: el sexe i les seves circumstàncies”. A càrrec de:\nDr. José Antonio Zafra Agea.\nDra Laura Tur\nModeradora : Anna Barbero, pediatra\n- 12.00 - 12.20h Descans\n- 12.20 - 13.50h Taula rodona: “Construccions de la sexualitat”. A càrrec de:\nModeradora : Rosa Rodríguez, Presidenta COPEC\n- 13.50 - 14.00h Tancament jornada. A càrrec de:\nRoger Ballescà, Vicesecretari de la Junta de Govern del COPC.\nObjectius generals: Debatre i intercanviar coneixements, aixñi com, generar debat científic en l’àmbit de la infància i l’adolescència des d’una perspectiva pluridisciplinària i inclusiva.\nObjectius específics: Reflexionar sobre la sexualitat a la infància des d'una perspectiva multidisciplinar.\nLlicenciada en Medicina per la UB, especialista en Pediatria. Master en Psicoteràpia Analítica Grupal i psicoterapeuta acreditada per la F.E.A.P. Metgesa col-laboradora del Servei d’Oncohematologia Pediàtrica HMI Vall d’Hebron del 2001-2003. Pediatra d’Atenció Primària al Institut Català de la Salut (2003-2018). Va ser coordinadora de la Unitat de Pediatria Familiar i Adopció de Clínica Corachan Neurociències. Membre de l’equip de Online Medicus i TuPediatraOnline des de 2018. Actualment exerceix des de la seva Consulta en el sector privat, com a pediatra i psicoterapeuta familiar i infantojuvenil.\nPsicòloga clínica, psicoanalista. Coordinadora del GT Psicoanàlisi i Societat del COPC i membre del CIAC (Comité d'Infància i adolescència) del COPC\nPsicòleg especialitazat en l'ambit de la sexologia i la teràpia de parella. La seva especialitat està en les sexualitats no-normatives, les identitats sexuals i les relacions sexo-afectives no-monogàmiques. És membre de la Societat Catalana de Sexologia, del GT de Psicologia LGTBIQA+ del COPC i ocupa la presidència del CI en Sociologia de les Sexualitats de la Federació Espanyola de Sociologia. Actualment està realitzant la seva tesis doctoral en les subcultures BDSM de l'Estat Espanyol.\nDoctor en Filosofia, professor emèrit i síndic de la UdG. Autor de llibres i articles i conferenciant sobre autors clàssics, filosofia, educació, ètica i política. Ha estat diputat al Congrés i al Parlament, tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Girona i conseller d'Educació i Universitats al darrer govern de Pasqual Maragall".\nInfermer i professor a la Universitat d'Infermeria del Mar, ESIMar. Doctor per la Universitat Rovira i Virgili. Investigador en Promoció de la Salut en l'adolescència. Coordinador Màster Universitari en Infermeria i Salut Escolar.\nPediatra d'Atenció Primària, actualment forma part de l'Equip de Pediatria d'Atenció Primària de l'Alt Penedés-Garraf. Sempre ha cregut que l'efecte dels determinants socials sobre la salut dels infants és molt important i per tant, és fonamental tenir-los en compte i intervenir sobre aquests des de l'Atenció Primària. Per aquest motiu va decidir ampliar la seva formació amb el post grau de Pediatria Social de la Universitat de Barcelona.\nMetge psiquiatre, psicoanalista, exdirector d’Àrea de Salut Mental de l’Hospitalet. Treball en salut comunitària integrant serveis d’ingrés, ambulatoris, rehabilitació i comunitat terapèutica. Docent en màsters de salut mental comunitària i psicoteràpia. Consultor d’organitzacions i actual President de la Secció de Psiquiatres del COMB.\nSociòleg i activista trans\nLlicenciada en filosofia i màster en "estudis de dones, gènere i ciutadania". Fa cinc anys que es dedica a l'educació no formal sobre sexualitats i feminismes amb joves, dones i professionals. La seva entrada al CJAS va ser com a brigadista del "No és No", per erradicar les violències masclistes, actuant en espais d'oci nocturn. Fa dos anys que és referent de l'àrea d'educació del CJAS, i els seus rols van de tallerista a tècnica de projectes i coordinació. El curs passat va estar implicada en l'equip d'elaboració del Coeduca't, el currículum d'educació sexual integral per a les escoles de Catalunya; enguany, està elaborant una guia pedagògica sobre els Drets Sexuals i Reproductius d'actuació a l'àmbit del Lleure.\nPsiquiatre, psicoanalista. Membre de l'Escola Lacaniana de Psicoanàlisi.\nDoctora en Ginecologia i Obstetrícia Màster en sexualitat humana. Directora de diveros serveis d´atenció a la salut sexual i reproductiva de l´Institut Català de la Salut. Dona cis transfeminista. Creadora l´any 2012 del servei Trànsit, promoció de la salut de les persones trans* de Catalunya amb un model d´atenció despatologitzador, que gràcies a la lluita de la Plataforma Transforma la Salut, és reconegut l´any 2016 com a servei de referència a Catalunya.\nPedagoga. Presidenta del Col·legi Oficial de Pedagogia de Catalunya\nDoctora per la Universitat de Lleida, coordinadora del Grup de Recerca de Pedagogia i Salut del Col·legi de Pedagogs, Docent de l'Aula Hospitalària Dr. Antoni Cambrodí del Hospital Arnau de Vilanova\nData de fi 20-11-2020\nData d'inici de la inscripció 22-10-2020, 00:00:00\nData de fi de la inscripció 15-11-2020, 20:00:00\nSessió 1 20-11-2020, 09:00 - 14:00


L'Arca de Noè ( I ) Les bones persones - El Caliu d' El•la\n27/06/2020 27/06/2020 El.la\nTot pensant en les bones persones amb les que vaig estar ahir m’ha vingut al cap la història de l’Arca de Noè. No sé si té sentit o si té relació aquest relat amb les bones persones però així és com funcionen les meves neurones. Vaig a veure si ho puc relacionar una mica.\nSegons s’explica a la Bíblia, Yahvé veia que el món s’estava omplint de violència i maldat, raó per la qual va decidir destruir la humanitat amb un gran diluvi. Al món, però, encara hi havia una bona persona: es deia Noè. Yahvé va demanar-li que construís una gran Arca on pogués refugiar-se del diluvi amb tota la seva familia i també amb una parella de cada espècie animal amb l’objectiu de preservar-les. Seria d’aquesta manera com, després del gran diluvi, la familia de Noè sobreviuria i la humanitat es tornaria a formar amb bones persones.\nEl que jo volia explicar a propòsit de Noè i la seva Arca, és que ahir vaig compartir estones amb uns quants Noè. Darrera de mascaretes i vestits blancs i freds, hi ha persones amables, mans amigues, veus càlides i mirades sinceres que fan que tot plegat encara valgui la pena. Són persones divertides, responsables, intel·ligents, pencaires i estan fets d’una pasta forta, com el formigó armat. No tothom té fusta per treballar en cadena, sota pressió, en produccions industrials, enmig de màquines enormes , sorolloses, complicades i eines perilloses. La seva feina és essencial. Des d’aqui tota la meva admiració.\nDesprés d’aquest parèntesi i continuant amb la història de Noè que ara m’ha despertat la curiositat, he de dir que un dels animals protagonistes del relat bíblic és el Corb. Un dels grans oblidats.\nPerò aquesta és una altra història que ha de ser explicada en una altra ocasió.\nContenta d’estar envoltada de bones persones.\nPrevious Quina colla\nNext L’Arca de Noè (II) – El Corb


Casa Museu Salvator Sabaté\nL'artista català va viure a fraga des de l'any 1938. La seva antiga casa és ara un museu monogràfic que alberga en el seu interior la col·lecció més completa de l'obra de l'artista\nA la llar que el pintor lleidatà Salvador Sabaté (Maials, 1921 - Fraga, 1984) va habitar fins a la seva mort, la seva família exhibeix les seves obres més rellevants.\nL'objectiu de la Casa Museu Salvador Sabaté és posar en valor la figura de l'artista, el seu nucli existencial, les seves relacions personals i els paisatges del seu entorn, que van influir des de sempre en la seva obra.\nA més, la Casa Museu permet aprofundir en l'interior de la identitat de l'artista, la seva intimitat, la seva vida i els seus records, per conèixer millor el sentit de les seves pintures.\nMitjançant una ruta intimista a través de l'exposició permanent, la Casa Museu Salvador Sabaté permet descobrir el món personal de l'artista, fomentant el coneixement de la creació pictòrica pròpia del segle XX. Aquest singular museu compta amb un conjunt important d'obres, dibuixos i escultures de diferents temàtiques, així com retrats, paisatges, vistes urbanes, natures i obres simbòliques de caràcter oníric.\nSalvator Sabaté es pintor de retrats, roses, paisatges típics, de l'entorn de Fraga i altres ciutats visitades pel pintor. La missió que té és ensenyar i fomentar a les noves generacions la cultura i l'art.\nEl museu promociona la creació i la recerca en l'àmbit de l'art contemporani, per a artistes, que poden disposar de l'oportunitat d'aprofundir els seus coneixements.\nDirecció: Calle de los Pirineos, 17, 22520 Fraga, Huesca\nTelèfon: 974 47 11 71


Instal·lació a Ifema des d'on s'informarà dels resultats electorals d'aquest dimarts a la Comunitat de Madrid. FERNANDO ALVARADO / EFE\nHi ha entre nosaltres qui considera que els mitjans i els opinadors catalans hem dedicat massa atenció a la convocatòria electoral de la regió de Madrid, que culmina avui a les urnes, i ho atribueix al fet que no hem aconseguit “alliberar-nos del marc mental espanyol”. Del marc mental no ho sé; del físic (polític, jurídic, policial, etcètera) és evident que no, que ara per ara no hem reeixit a alliberar-nos-en. Justament per això, qualsevol independentista que mantingui una relació mitjaneta amb la realitat hauria d’entendre que allò que s’esdevingui en la política de Madrid (de Madrid comunitat autònoma i de Madrid metàfora del poder estatal, dos àmbits molt interconnectats) ens interessa i ens concerneix. A cap dels patriotes irlandesos que lluitaven –i lluiten– per l’emancipació total de la seva illa se li ha acudit mai considerar amb indiferència l’evolució de la política britànica.\nPer exemple, des d’una perspectiva catalana, ¿és irrellevant que, un cop tancat l’escrutini d’aquest dimarts a la nit, Ciutadans baixi un graó més cap a la seva tomba política? Ciutadans, el cap de llista madrileny del qual, l’advocat de l’Estat Edmundo Bal Francés, encara reivindica que en la tardor catalana del 2017 hi hagué violència i que, per tant, els líders del Procés haurien d’haver estat condemnats per rebel·lió a 25 anys de presó... ¿És irrellevant que el neofranquisme de Vox pugui esdevenir força de govern en una comunitat de quasi set milions d’habitants? ¿Ens ha d’importar un rave que el Partit Popular de Pablo Casado es vegi desbordat pel dretanisme desvergonyit i desacomplexat d’Isabel Díaz Ayuso...? No cal ser Napoleó per entendre que l’observació i l’anàlisi dels moviments del camp adversari és condició indispensable si hom aspira a algun èxit propi.\n¿És irrellevant que el neofranquisme de Vox pugui esdevenir força de govern en una comunitat de quasi set milions d’habitants?\nLa comunitat autònoma de Madrid és, en aquesta primavera del 2021, el gran laboratori i el gran aparador de la política espanyola. Tota la precampanya i la campanya electoral dels passats març i abril ens n’han subministrat proves abundants. I els darrers dies previs a la votació hi han afegit dues notícies en aparença menors, però plenes de significat: el primer i únic president socialista de l’autonomia madrilenya, Joaquín Leguina, i el filòsof i activista Fernando Savater van mostrar el seu suport a la presidenta-candidata del PP, Isabel Díaz Ayuso.\nJoaquín Leguina Herrán, demògraf de formació, havia estat un jove militant del Frente de Liberación Popular i, el 1973, contractat per la CEPAL (Comisión Económica para América Latina y el Caribe) era a Xile, assessorant el govern de la Unidad Popular del president Salvador Allende. I bé, diguin-me romàntic, però m’impressiona profundament que un testimoni presencial del sagnant cop d’estat de l’11 de setembre de 1973, de la brutalitat dels milicos de Pinochet, dels botxins de Víctor Jara inspirats per la CIA, expressi ara la seva identificació política amb una imitadora de Donald Trump que no té cap escrúpol a blanquejar la ultradreta i a pactar-hi, si ho necessita.\nEl cas de Fernando Savater (en realitat, Fernando Fernández-Savater Martín) és a la vegada similar i diferent. També ell va tenir una joventut amb teòriques vel·leïtats revolucionàries i proximitat a Herri Batasuna, però ja fa tres dècades que canvià de cavall per transmutar-se en ferotge antinacionalista basc, inspirador intel·lectual d’Unión, Progreso y Democracia (UPyD) i padrí de Ciutadans. Aquests dos projectes polítics han naufragat sense cap glòria, però això ha deixat incòlume la convicció de Savater de trobar-se sempre en possessió de la veritat (em consta, perquè hi vaig polemitzar més d’un cop), convicció enfortida pel tracte de favor que li dispensà durant anys i panys el diari El País. Avui, després del doble fiasco amb Rosa Díez i amb Albert Rivera, sembla haver trobat en Isabel Díaz Ayuso la seva nova musa. El cas és seguir donant lliçons i separant, com un sacerdot, el bé del mal.\nFixem-nos, però, en una cosa: ¿quina és la força que ha mogut Savater des del llibertarisme juvenil, passant per la socialdemocràcia i pel liberalisme ataronjat, fins a la simpatia per la dreta extrema, probablement aliada amb l’extrema dreta? ¿Quin és el motor que ha desplaçat Leguina des del socialisme autogestionari del FLP, des de la complicitat amb el Xile d’Allende, passant per la socialdemocràcia cada cop més tèbia del PSOE de González, fins al dilema socialismo o libertad de Díaz Ayuso? Doncs el nacionalisme espanyol, la defensa intransigent de la unidad del Estado, de la lengua común, etcètera.\nJoaquín Leguina ho ha admès obertament, en justificar el seu suport a la presidenciable del PP madrileny: el que li resulta intolerable del PSOE de Pedro Sánchez és que arribés a la Moncloa i s’hi mantingui gràcies a los separatistas catalanes i els batasunos de Bildu. Enfront d’això, millor la dreta àdhuc si inclou Vox, que no és franquista, sinó “derecha populista”.\nFernando Savater havia escrit fa temps que “el nacionalismo en general es imbecilizador”. Deu ser per això que li encanta Díaz Ayuso, “la caña de España”.\nOpinió | 05/05/2021


L’espanyolitat de Duran i Lleida - EL BARRINAIRE -Josep Arasa i Ferrer\nL’espanyolitat de Duran i Lleida\n18 de Novembre de 2010 (Víctor Alexandre www.victoralexandre.cat)\nHi ha catalans que tot sovint es pregunten com és que Josep Antoni Duran i Lleida sempre apareix a les llistes dels polítics més ben valorats pels espanyols. No ho entenen. Pensen que no és normal que un polític català estigui tan ben vist en el país de la cerrazón. I tenen raó, no és normal. Llevat que es tracti d’un polític que, tot i ser català, sigui percebut com a espanyol i que encarni allò que els espanyols pensen que ha de ser un català com cal. És a dir, un espanyol per a qui Catalunya no sigui res més que la seva “patria chica” i que no confongui el “terruño” amb la “nación”. Una “nación” que, com va dir Déu quan va posar fil a l’agulla en la Creació, és “única e indivisible”. Duran i Lleida és d’aquesta mena de catalans. Per això els espanyols n’estan tan enamorats. Jo, si fos espanyol, també n’estaria sentint-lo dir coses com aquesta: “Jo no puc ser independentista per dues raons: una intel·lectual i l’altra sentimental. D’una banda, no ho veig possible perquè Europa no ho acceptaria. I, per descomptat, Espanya tampoc. De l’altra, el meu pare segueix vivint en un poblet d’Aragó i el meu cor no pot acceptar que el meu pare i jo visquem en països diferents i que una frontera ens separi”.\nSi algú es pregunta què és la demagògia, aquí en té un bon exemple. I, a més, del mateix nivell intel·lectual que la demagògia de Rosa Cullell sobre aquesta qüestió. Per això jo, seguint l’esquema de Duran, em faig creus del drama identitari que deuen estar vivint molts catalans ara mateix. Més que res perquè si tenir un familiar vivint “a l’Aragó” et converteix automàticament en espanyol, no hi ha dret que tenir-lo a Dublín, a Stuttgart o a Xangai no et converteixi, en bona lògica, en irlandès, en alemany o en xinès.\nTanmateix, hi ha un parell de coses que no encaixen. Una és el fet que el pare del senyor Duran i Lleida no viu pas a Espanya. Viu a la Franja de Ponent. És a dir, als Països Catalans. I l’altra, és que en una Catalunya independent no hi haurà cap frontera amb Espanya per la mateixa raó que ja no n’hi ha ara entre els països membres de la Unió Europea. I aquí, ves per on, és on el senyor Duran es veu traït pel seu subconscient. Duran sap que Catalunya és una nació d’Europa i que Espanya n’és una altra, però es revela contra aquesta evidència perquè sempre ha frisat per ser espanyol, fins al punt que, com recorda el llibre Viatge a les entranyes de la llengua, ja de jovenet denunciava els companys de classe que no cantaven el Cara al sol. Per això, ara, tenir passaport català li suposaria un trauma irreversible.\nQuant a l’argument que Espanya i Europa no acceptarien la independència de Catalunya, és només una expressió verbal dels desitjos del senyor Duran. Ell és un home que està en contra de la independència del seu país. El vol subordinat fins a la fi dels segles. I, per apaivagar la mala consciència que això li crea, necessita cercar aliats imaginaris, com ara Espanya -precisament el nostre botxí- o una Europa enemiga del dret a l’autodeterminació dels pobles. Però Europa, com no pot ser de cap altra manera malgrat el senyor Duran, acceptarà el que decideixin democràticament i pacíficament els catalans. El que sí que pot passar, arribat el moment, és que es produeixin canvis en la situació familiar del senyor Duran. Pot ser que el pare del senyor Duran decideixi viure a la Catalunya independent i que el senyor Duran se’n vagi a viure a Espanya.\nHISTÒRIES DEL PENEDÈS: LA CARRETERA DELS MONJOS\n20.04.2009 | 4.55\nRAPADA PELS FEIXISTES ALS MONJOS\n24.08.2012 | 10.22\n23.11.2007 | 8.29\n19 de novembre de 2010 a les 8:50 pm\nN’hi ha qui vòl confondre els seus familiars i amics en l’abús, el maltracte i submissió al país veí, per continuar el maltracte d’una relació d’amos castellans i els seus criats catalans.\nCI U KUN AGUERO ha dit:\n20 de novembre de 2010 a les 2:01 pm\nEstá muy bien que el Sr. Duran sea español, sale ganando siendo español, de hecho tiene Aragon muy cerca, Y aragon es la ciudad del Agua. Aguando la fiesta,…, es mejor que venga a Aragon a beber agua, que al Penedes a coger una borrachera…;


TV3 anuncia una revisió de la graella davant dels “signes de desgast” | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nEl director de Televisió de Catalunya diu que necessita 19 milions d’euros més per dur a terme la renovació\nBarcelona 11 NOV 2016 - 18:15\tCET\nL'edifici de TV3.\nEl director de Televisió de Catalunya (TVC), Jaume Peral, ha anunciat aquest divendres una revisió de la graella dels canals de la casa davant dels “signes de desgast i debilitat” de l’actual, i per a la qual cosa necessita 19 milions d’euros més dels que té en l’actualitat per destinar-los íntegrament a continguts.\nEn la comissió de control de la CCMA al Parlament, Peral ha assegurat que el nou Departament d’Antena i Programació de TVC està revisant la graella “de dalt a baix”, no renovada des del 2009, per comprovar si el model de prime time és eficient, estudiar la programació de vacances i repensar la del cap de setmana, i ha considerat que els continguts necessiten una renovació.\nHa assegurat que aquests 19 milions d’euros per a nous continguts són per crear una nova ficció, una sitcom, docuseries al Canal 33, un late night diari o setmanal, un programa d’entreteniment per a les tardes d’estiu i la compra de noves sèries.\nEntre altres mesures de revisió dels canals de TVC figuren l’aposta per la producció pròpia i la compra de noves sèries per al Súper3; ser “competitius” en esports amb la negociació de la renovació dels drets de la Champions League, que expiren el juny del 2018; la confluència de les redaccions d’informatius i esports, i mantenir els informatius com a referents a Catalunya.\nA preguntes de JxSí, C’s i PSC, tant la presidenta en funcions de la CCMA, Núria Llorach, com Peral han admès que no estan “satisfets” amb les audiències de TV3 a l’octubre, i han afirmat que treballen en iniciatives com ara especials dels programes de més audiència o com la tornada de l’especial de Cap d’Any; Peral ha confiat que a finals del 2016 es mantindrà el lideratge.\nSobre la situació dels convenis de Catalunya Ràdio i TVC, Llorach ha explicat que s’ha lliurat a la Generalitat un document perquè estudiï l’“homogeneïtzació” de les categories laborals a les dues emissores, i ha remarcat que continuen treballant en l’elaboració d’un nou contracte programa de la CCMA.\nTuits i ‘Bugs Bunny’\nEl diputat del PSC David Pérez ha retret a la CCMA alguns dels tuits i rètols que apareixen sobreimpressionats en programes i ha assenyalat que “han fet una televisió pública d’una ideologia”, a la qual cosa Llorach ha contestat que han demanat disculpes pels tuits desafortunats, però que altres cadenes, públiques també, han publicat piulades que comparaven l’expresident Artur Mas amb Hitler i no ho han fet.\nCarlos Carrizosa (C’s) ha assegurat que Catalunya té “un problema” amb el Twitter després de retreure-li’n un sobre castellers el 12 d’octubre, a la qual cosa el director de Catalunya Ràdio, Saül Gordillo, ha dit que es va esborrar perquè no recollia “de manera exhaustiva” el context irònic del programa.\nGordillo ha demanat que es tingui comprensió amb els professionals que treballen en aquesta àrea amb la “pressió de l’estrès de l’última hora”, i ha afirmat que s’està revisant el protocol de xarxes socials de la cadena i elaborant un decàleg de bones pràctiques.\nTanmateix, el que ha llançat crítiques més dures a la política de xarxes socials de la CCMA ha estat el PP. La diputada Andrea Levy ha acusat TV3 de fer una “utilització pròpia d’un règim totalitari” i de ser un “NO-DO processista”, que en lloc d’un Gran Germà té un Gran Procés.\nFernando de Páramo (C’s) ha retret a Peral el “fenomen paranormal” que en un capítol de Bugs Bunny no es traduís la paraula Espanya, a la qual cosa Peral ha contestat que no tenen al·lèrgia al vocable, que la traducció era del 2011, i ha afirmat que és un fet aïllat i que el departament d’assessorament lingüístic repassa els primers capítols de cada ficció i aquest era el 24.\nEl programa Fora de sèrie de TV3 també ha estat objecte de pregunta a la comissió, amb referències a la poca paritat i a la recuperació d’antics periodistes de la CCMA, a la qual cosa Peral ha demanat que s’esperi a final de temporada per analitzar el primer aspecte i ha admès el “risc” de recuperar exmembres, però que ho han fet perquè no quedés un espai pobre.


Com fem incidència política i social des d’Arrels? - Arrels Fundació\nVeus del carrer\nTenir una llar\nVellesa i mort\nA cada municipi\nNotícies, Propostes polítiques\nCom fem incidència política i social des d’Arrels?\nQuè vol dir ser fidel al model Housing First?‘Vides inacabades’, una exposició per fer visibles les persones sense llar\nArrels | 7/11/2016\nA més d’atendre les persones sense llar, la missió d’Arrels recull molt clarament dos pilars més: sensibilitzar la ciutadania i denunciar situacions injustes i aportar propostes. Per això fem campanyes i accions de sensibilització, treballem en xarxa i parlem amb els polítics, entre d’altres. A la trobada general de l’entitat que hem fet aquests dies hem parlat de com fem incidència social i política i de quins elements no podem oblidar.\nDes de que Arrels es va crear l’any 1987, l’atenció directa a les persones sense llar s’ha complementat amb accions de sensibilització ciutadana i de denúncia. Es tracta dels tres pilars bàsics per transformar la realitat de les persones sense llar a curt, mig i llarg termini. Aquests dies, aprofitant la trobada general d’Arrels que reuneix persones que viuen o han viscut al carrer, voluntaris i treballadors, hem parlat sobre què significa fer incidència política i social.\nCom fem incidència social i política?\nCampanyes de sensibilització. Per intentar transformar la problemàtica de les persones sense llar, necessitem que la ciutadania la conegui i empatitzi. Aquest és l’objectiu de les campanyes de sensibilització que fem des d’Arrels. Jo també sóc Barcelona, que vam llançar l’estiu passat, és un exemple.\nAccions. A finals de maig d’aquest 2016, vam sortir durant tres nits pels carrers de Barcelona per enquestar persones que dormien al ras i obtenir més informació sobre la seva situació. Uns dies abans, i en el marc de la Xarxa d’Atenció a Persones Sense Llar, vam participar en un recompte nocturn per saber quantes persones dormen al carrer a la ciutat. Les dues accions van servir per mobilitzar la ciutadania, que participar com a voluntària, i aporten informació útil per dimensionar la realitat de les persones sense llar i saber si les polítiques i els recursos s’ajusten a les seves necessitats.\nTreball en xarxa. Així com treballem coordinats amb altres entitats i els serveis socials de Barcelona per atendre millor les persones, a nivell local i català també participem en xarxes i plataformes que denuncien i sensibilitzen, com la Xarxa d’Atenció a Persones Sense Llar, la federació d’Entitats Catalanes d’Acció Social (ECAS) i la Taula d’Entitats del Tercer Sector. Des de fa uns anys, a més, participem més intensament en xarxes europees, com la Feantsa i la campanya europea per acabar amb el sensellarisme de carrer, que promouen accions com els censos de persones sense llar i el model d’atenció Housing First.\nIncidència política. Fer possible que ningú hagi de viure al carrer només serà realitat amb la complicitat dels governs. Per això des d’Arrels ens reunim amb els diferents actors polítics, fem propostes, treballem amb les administracions i intentem visibilitzar la veu de les mateixes persones sense llar amb accions com la del #votinvisible, que vam organitzar fa uns mesos.\nInformes i estudis. Aquesta és una via que hem començat a treballar fa poc a Arrels i que volem desenvolupar. En aquests moments, per exemple, estem recollint els resultats del cens de persones sense llar que vam fer a finals de maig, i estem documentant les diferències entre viure en un pis compartit o individual a través del testimoni de les pròpies persones. Durant el 2016 també hem entrevistat la ciutadania barcelonia sobre la seva percepció de les persones sense llar.\nPremsa. Una altra via per sensibilitzar la ciutadania és a través dels mitjans de comunicació. Al 2015, per exemple, vam recollir gairebé 250 notícies sobre l’acció d’Arrels i la realitat de les persones sense llar.\nI quins aspectes no hauriem d’oblidar?\nA la trobada general d’Arrels d’aquest any hem dedicat una part per debatre sobre la manera com fem incidència política i social i compartir les opinions de les persones sense llar, voluntàries i treballadores de l’entitat. Recollim algunes de les idees sorgides!\nHem de ser honestos amb la nostra missió, que parla d’atendre les persones, sensibilitzar i denunciar, buscant l’equilibri entre aquests tres pilars i generant accions que transformin i millorin la situació de les persones sense llar.\nÉs important mantenir un diàleg bo i fluid amb les institucions públiques, tot i que hem d’assumir el risc de què la feina d’incidència política pugui significar menys suport econòmic per part de les administracions.\nHem d’actuar conjuntament amb altres entitats, sempre que sigui possible. Cal seguir participant en xarxes locals, nacionals i internacionals, i accions com els recomptes i els censos de persones sense llar.\nPer ordre, és important prioritzar la sensibilització ciutadana, incrementar el finançament privat per poder ser encara més independents econòmicament i realitzar incidència política.\nNecessitem enfortir el voluntariat d’Arrels perquè esdevingui un actor clau en la sensibilització i denúncia.\n“Al Pis Zero som nosaltres qui ens adaptem a la situació de les persones, no elles al recurs”\nOcupar el temps junts, una manera de crear vincles\nCelebra Sant Jordi amb Arrels: tallers, activitats, artesania i molt més!\nQuè hem fet el 2021?


Ontour 460 DL – Caravaning L’Arboç\nCaravaning L'Arboç > Productos > On Tour > Ontour 460 DL\nCategoría: On Tour\nRosa 3 diciembre, 2020\nQuin preu té aquesta caravana? És nova o de segonama?\nSi la comprés, us quedarieu la meva? ës aquesta:\nM’interessa canviar de caravana només oel llit, ja que som molt grans.\nDe la nostra pàgina web lo de segona mà està a l’apartat d’ocasió i solem posar «caravana de segona mà»\nPer lo que si estem parlant d’una Hobby On Tour 460 DL no en tenim cap de segona mà, i en l’actualitat tampoc cap de nova.\nEn quan a la producció del fabricant Hobby, per la nova temporada de 2021 no disposa tampoc de cap unitat disponible, hauriem d’esperar-nos de cara juny/juliol per saber la nova producció de l’any 2022.\nEn cas de compra de caravana nova, si fem canvis, és a dir, si vostés en tenen una , aquesta es valora i entra com a part de pagament de la nova.\nPerò tal i com li diem, en aquest moments, al no haver res disponible tampoc podriem passar-li cap oferta, ja que quan fassin la temporada 2022 els preus variaran. Ara bé, li podem donar el preu acutal, per tenir una idea, el qual ni que canviés per la pròxima producció, seria poca cosa. Actualment el preu d’aquesta caravana es de 22.041 €, amb avance o toldo, antena tv, escaló, retrovisor i calbe elèctric.\nSi està intereset en aquest model en concret és bó esperar-se per allí a l’estiu ja que sabrem noves produccions per a la temporada 2022 i també un preu més aproximat.


Totes les entrades etiquetades conciliació i Temps\nL’Observatori Dona, Empresa i Economia de la Cambra de Comerç de Barcelona ha participat com a membre del jurat del premi Barcelona Empresa Innovadora en Conciliació i Temps, promogut per la Regidoria d’usos del temps. Aquest premi vol reconèixer, promoure i divulgar la tasca d’aquelles empreses compromeses en millorar la gestió del temps per aconseguir la conciliació entre la vida laboral, familiar i personal.\nEnguany, s’ha celebrat el 5è aniversari del Premi i, com a novetat, s’ha incorporat una nova categoria. Es van presentar 31 candidatures d’empreses, que optaven a una de les quatre categories del premi: empreses amb menys de 10 persones treballadores, empreses d’entre 10 i 50 persones treballadores, empreses d’entre 51 i 250, i empreses amb més de 250 persones en plantilla. S’ha atorgat també com cada any una menció especial a una empresa de la Xarxa NUST, concretament a ABD Associació Benestar i Desenvolupament per haver impulsat i mantingut des de 2010 l’Acord de Gestió de la Diversitat que vehicula la implementació de mesures singulars per a la conciliació, la integració i la convivència\nL’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau ha lliurat els guardons de la 5a edició del Premi Barcelona a l’Empresa Innovadora en Conciliació i Temps, el 21 febrer en el Saló de Cent de l’Ajuntament de Barcelona.\nInfografia 5a edició del Premi Barcelona a l’Empresa Innovadora en conciliació i Temps.\nVídeo dels 5 anys del Premi Barcelona a l’Empresa Innovadora en Conciliació i Temps.\nFont: ODEE, 22-02-2017\nCartell de la V Edició del Premi\nRecentment s’han publicat les bases de la V Edició del Premi Barcelona a l’Empresa Innovadora en Conciliació i Temps de l’Ajuntament de Barcelona.\nAmb aquest premi, l’Ajuntament de Barcelona, a través del Comissionat d’Economia Cooperativa, Social i Solidària i Consum, té l’objectiu de fomentar i contribuir al coneixement i fer visible el treball realitzat per les empreses i organitzacions que presentin polítiques de gestió de les persones treballadores en noves mesures de conciliació, sensibilitzant a la societat respecte a aquestes pràctiques.\nPer a l’edició d’enguany, el Premi consta de quatre modalitats empresarials —micro, petites, mitjanes i grans— a més d’una menció especial a una empresa de la Xarxa NUST (Nous Usos Socials del Temps).\nLes propostes es podran presentar de l’1 al 31 d’octubre de 2016. Trobareu més informació, les bases del premi i la butlleta d’inscripció, just al peu d’aquesta notícia.\nPortal web de la V Edició del Premi Barcelona a l’Empresa Innovadora en Conciliació i Temps\nConvocatoria V Edició Premi Barcelona a l’Empresa Innovadora en Conciliació i Temps 2016