trobes i sirventesos: d’abril 2015\nPublicat per Marta Casadesús a 12:57 Cap comentari:\nEls cursos d'idiomes tenen sovint per tediosa costum començar amb una redacció on se't demana que detallis els motius pels quals t'interessa aprendre aquella llengua en qüestió. Sempre que m'hi he trobat m'ha vingut al cap l'Ovidi i el seu "perquè vull!". Malgrat aquest sigui un exercici linguístic, no deixa d'estar impregnat de la dèria que tenim tots de demanar explicacions sobre les decisions alienes, i a mi tot això em fa molta mandra. Una de dues: o no responc de forma veraç (total, el què compta és l'exercici d'escriure en sí) o, rumiant-hi, m'atrapen tots els dubtes del món i em plantejo deixar els estudis havent-ne cursat sols un parell d'hores.\nQuan vaig inscriure'm al C2 de català, i arran d'aquell primer exercici, vaig adonar-me que tots els companys de classe eren allà perquè necessitaven el títol. És a dir, hi eren per una finalitat, no per les classes en sí. Tot allò era sols un sacrifici per obtenir una qualificació. Un plantejament tan vàlid com qualsevol altre. Sobta, però, que les lliçons, frívoles, s'hi amotllin tant bé, omplint-nos de paperassa sense contingut. Com a país, la llengua és un valor essencial, i això a les classes s'hauria de notar d'una forma o altra. No demano res més que conscienciar de la utilitat d'allò que s'està fent, la qual cosa em sembla del tot bàsica i lògica.\nSi estudies alemany, et caldrà anar a alemanya per amarar-te de la llengua, moure't entre els habitants del país, parlar-hi. Si estudies català l'avantatge és evident: la realitat és al carrer, just darrera de la porta de l'aula. Aquesta porta, però, en les lliçons de les que parlo resta tancada. Hi ha una separació abismal entre el país i allò que esdevé a les classes. Com si estudiéssim rus, o xinès, o àrab. Res es fa per fer-la propera, nostra, agradable. Uns continguts actualitzats, decents, tampoc sobrarien. Però no: res d'engrescar els alumnes amb els diversos actes als quals es podria anar i que podrien despertar l'interès per la llengua i la cultura, que van de la mà. Res, repeteixo, res de tot això. El català s'estudia talment una llengua estrangera. O el què es pitjor: la forma d'ensenyar-lo l'equipara gairebé a una llengua morta.\nPerò és que per més inri, les entitats responsables tampoc semblen prendre's seriosament la qüestió. Enguany el material no estava llest encara quan ja havia començat el curs. La cosa ja pintava malament des d'un bon principi, però va anar a pitjor. Ara, a les portes de l'examen, les dates del mateix encara ballen pel calendari. Els continguts són encara un misteri. Mentrestant, per si un cas, més val començar a fer colzes. Potser algun dia, no sabem quan, ni sabem de què, ens examinen i tot. I resulta molt trist pensar que aquestes coses, amb els examens oficials d'altres llengües, funcionen d'una forma molt més organitzada i seriosa. Què té la nostra parla, que fa que hagi de ser diferent, pitjor?\nAquella fervent responsabilitat patriòtica que em va atacar el dia que vaig decidir inscriure'm al curs em fa, ara, més aviat vergonya. Un cop més he pecat d'ingènua, pensant que les coses funcionaven d'una altra manera. He topat amb un exemple més de què no ens prenem massa seriosament les bases d'un país que defensem d'una forma ben curiosa. Construïm la casa per la teulada i ho seguirem fent si coses com aquesta no canvien. Al pas que anem, potser aprendré més des del sofà que des del pupitre: sssht, silenci! Que comença el Gran Dictat.\nPublicat per Marta Casadesús a 11:34 Cap comentari:


3r TGN Soul City (La Soul Machine + Sister Cookie + The Excitements + Miqui Puig Dj...)\n3r TGN Soul City\nTarragona viurà una tercera edició de TGN Soul City, cicle de concerts de soul i rhythm and blues que forma part del Festival Internacional de Dixieland. Les actuacions se celebraran els dies 17, 18 i 19 de març a la Sala Zero de Tarragona i estaran protagonitzats per la britànica Sister Cookie, els barcelonins The Excitements i La Soul Machine de Falset. Per primer cop, doncs, el cicle organitzat per la productora de concerts Vòrtex i la Sala Zero tindrà un cartell d'abast internacional.\nDijous 17 de març, 22 h\nObrirà el cicle la banda de soul i funk de Falset La Soul Machine. Tenen 15 anys d’experiència portant als escenaris els grans èxits de la música negra. Ara, amb Terra negra, el segon treball de la banda, s’han decidit a enregistrar temes propis en català. La Soul Machine està disposada a fer-se sentir, sense renunciar a l’estil i l’energia que els ha dut fins on son, però aquest cop amb veu pròpia. El títol del nou disc no ha estat escollit a l’atzar. Terra negra integra tres conceptes importants per a la banda: la música negra, la terra negra del Priorat (a causa de la llicorella) i els vins negres. L'àlbum ha estat editat per RGB Suports, enregistrat als estudis Nación Funk i produït per Lalo Lopez i Miquelito Superstar, membres de la Fundación Tony Manero.\nDivendres 18 de març, 23 h\nSister Cookie + Machete & Mik El Ripper Djs\nSister Cookie trepitjarà l'escenari de la Sala Zero el divendres 18 de març i serà, com dèiem, la primera artista internacional del TGN Soul City. I a més, es tracta d'una artista de renom. Sister Cookie actua en directe des de que és una adolescent i és una habitual de l'escena de música retro de Londres, on se la pot veure regularment a clubs com el Lady Luck, el Jukebox Jam o el Shote Leave. Després d'uns anys de parèntesi per dedicar-se a la vida familiar, el 2012 va tornar al món de la música i des de llavors publica discos i gira per tota Europa. Ja ha passat per festivals com el Lache Pas La Patate de França, el Hultsfreed Hayride de Suècia o el Funtastic Drácula Carnival i el Slap! Festival d'Espanya, on ha demostrat que és una de les veus més a tenir en compte dins l'actual escena del soul i el rhythm'n'blues revivalista.\nEls concerts de Sister Cookie formarà part de la programació del club mensual de la Sala Zero Bule Bule Club, i es complementarà amb la música seleccionada pels discjòqueis Machete i Mik El Ripper.\nDissabte 19 de març, 23 h\nThe Excitements + Miqui Puig Dj\nDissabte 19 tornaran a passar pel Soul City The Excitements, després d'un concert, el de l'edició del 2014, que encara es manté fresc en el record del públic que va omplir de gom a gom la Sala Zero. Els barcelonins són una de les millors bandes de soul d'Europa, continent pel qual porten anys girant sense parar. L'energia, el feeling i la veu de la seva cantant, la moçambiquesa Koko-Jean Davis, han provocat comparacions ni més ni menys que amb Tina Turner. La banda beu del soul clàssic dels 60 d'Etta James, Ike and Tina, el primer James Brown o Sugar Pie de Santo i és un vendaval en directe. Estaran presentant el seu tercer àlbum, a punt de salir del forn, i demostrant un estat de forma expcepcional.\nTancarà la nit, fins a altes hores de la matinada, la faceta de Dj de Miqui Puig.\nLes entrades de dia es podran trobar anticipades a un preu de 12 € a les botigues de discos Shiva Music de Tarragona i H-Records de Reus, així com al portal web Entradium.com. També es posaran a la venda dos tipus d'abonaments, només a Entradium.com: el de tres dies, a un preu de 30 €; i el de divendres i dissabte, a 21,50 €.\nConcert de Menut\nDissabte 3 d'octubre, 21h\nConcert 'Ben a prop' del Grup Albada\nDissabte 3 d'octubre, 19h\nConcert de Tono Basi\nDimarts 29 de setembre, 21h


Candidatura guanyadora 2010 | La Fuerza de una Imagen\nSecretaria de Formació Sindical i Cultura – CCOO de Catalunya\nPresentat per: Mercè Garcés Fernández\nAccions culturals empreses al llarg de l’any, sobre les condicions laborals de treballadores del tèxtil\nProjectes culturals “Màquiles. L’esclavitud del segle XXI” i “Tèxtil 100%” sobre les realitats vitals i condicions laborals precàries, compartides per treballadores del tèxtil d’arreu del món. Una mirada crítica sobre causes i efectes de les situacions de desigualtat social i laboral (el conjunt del projecte inclou exposicions fotogràfiques, documental, representació teatral, versió virtual en web i proposta didàctica).\nEl jurat ha valorat de manera molt positiva la concepció crítica i transformadora de la cultura en la transmissió dels valors d’equitat i igualtat de gènere així com també la globalitat del projecte.\nTambé ha posat de manifest la qualitat tècnica i artística del treball presentat, la diversitat de suports en què es presenta (exposició, documental, programes de mà, web multilingüe) i les propostes didàctiques, adreçades a diferents nivells educatius.\nEl projecte, estructurat en dues fases, “Maquiles” i “100% Tèxtil”, mostra dones d’arreu del món que comparteixen la realitat laboral comuna de ser treballadores i ex treballadores del sector tèxtil amb un mateix denominador comú, el treball en un sector feminitzat i invisible, amb unes realitats paral•leles en un temps i un món globalitzat que tenen unes condicions laborals que es distingeixen per la seva precarietat. Presenta dues cares d’una mateixa moneda – unes fàbriques que tanquen i deixen moltes dones en l’atur i sense futur i unes altres que obren i contracten dones en unes condicions de treball que violen els drets laborals.\nTrobareu més informació de “Maquiles. L’esclavitud laboral del segle XXI” al web www.ccoo.cat/maquila .


L’Ajuntament i l’Associació d’Empreses de Castellar signen un conveni per fomentar la promoció empresarial i l’ocupació\nL'alcalde, Ignasi Giménez, i el president d'ASEMCA, Jordi Batet, en el moment de la signatura del conveni.\nDimarts 8 d'octubre de 2019\nL’Ajuntament de Castellar del Vallès i l’Associació d’Empreses de la vila (ASEMCA) han signat aquest matí un acord de col·laboració amb el doble objectiu dur a terme iniciatives de consolidació i de promoció empresarial i de fomentar l’ocupació.\nEl conveni recull diversos acords, entre els quals destaca el compromís, per part d’ambdues parts, de potenciar, impulsar, fomentar i difondre les accions encaminades a desenvolupar activitats que tinguin relació amb la millora de la competitivitat industrial, la innovació i l’economia circular, la responsabilitat social i la millora de l’ocupació, la conciliació de la vida familiar i laboral, el foment de la igualtat d’oportunitats o la modernització i millora dels polígons.\nD’altra banda, s’acorda la creació d’una comissió de seguiment dels pactes detallats al conveni, formada per representants de cadascuna de les dues parts, que, entre d’altres funcions, elaborarà un pla de treball anual, planificarà i programarà les diferents activitats, i coordinarà, avaluarà i controlarà les accions previstes.\nA més, entre d’altres aspectes, el conveni preveu que l’Ajuntament destini un ajut econòmic a ASEMCA que es destinarà a dotar l’associació de la infraestructura necessària per dur a terme les actuacions previstes. Alhora, contempla la cessió a l’entitat d’un local per a la seva seu social al Centre de Serveis del Pla de la Bruguera.\nLa signatura del conveni per part de l’alcalde, Ignasi Giménez, la regidora de Desenvolupament Econòmic, Anna Marmol, i el president d’ASEMCA, Jordi Batet, s’ha dut a terme en el marc d’una trobada que ha tingut lloc al Palau Tolrà i que també ha comptat amb l’assistència del tècnic de l’àrea d’empresa de l’Ajuntament i de diversos membres de la junta d’ASEMCA.\nLa reunió també ha servit per posar en comú diverses peticions dels empresaris, com ara la cerca d’una solució al dèficit d’infraestructures de comunicació. En relació al condicionament dels polígons industrials, l’Ajuntament s’ha compromès a una inversió anual de 135.000 euros. Entre d’altres aspectes està prevista la col·locació de càmeres de seguretat als polígons.


nyam · la cuina o la vida : de gener 2016\nMenjar fa quatre mil anys\nHe fet un viatge culinari a un passat ben remot. M’hi he submergit. Després de dies de lectures apassionants: contes, poemes, epopeies, mites, epístoles, llistes d’embarcament, llistats de productes de banquets i festins i, sobre tot, d’una quarantena de receptes emocionants i sorprenents (la recepta del francolí em te absolutament captivat), aquest dissabte, nou de gener, ho hem avocat tot en una sessió tan teòrica com pràctica. Una sessió de cuina mesopotàmica! Som bojos!\nHo ha organitzat Arqueonet, dins del seu cicle de xerrades sobre l’Antiguitat. El Felip Massó hi ha posat el seny i precisió històrica (tota la precisió que hom pot pressuposar quan es parla de coses de fa quatre mil anys). I la xef Montse Blanch, què bé que cuina la malparida, i jo mateix, hem cuinat i hem explicat el que sabíem. També hem llegit en veu alta receptes, contes, mites, i poemes. I hem begut cervesa com ho feien la gent d’aquella època, amb palletes i d’un barrilet comunitari, com si ens reuníssim en una d’aquelles tabernes mig clandestines, potser els primers bars de la història. El Codi d’Hammurabi les vigilava i les prohibia (ens hem sentit conspiradors). Hi ha hagut un moment en el que, fins i tot, hem invocat els fantasmes, per si ens volien acompanyar al banquet. Hem recordat la importància del menjar com a artefacte cultural que ens identifica individualment i col·lectiva. I, sobre tot, hem menjat. Ens hem transportat a aquell món gràcies a uns aromes i uns sabors embriagadors.\nL’Alba Balaguer ens ha acollit com si fóssim una colla de déus mesopotàmics, amb tendresa i rigor, al seu centre de difusió del menjar sa i natural que és al número 3 del carrer Berlinès. Es diu Barcelona Cuina Natural i fan tallers de gran interès. El lloc val la pena. Els més granadets recordaran que allí, antany, hi hagué el El Cau. Navegant he descobert el retall d’un mantell del mític local, una taberna de batalla visitada pels estudiants dels anys setanta i vuitanta, que diu el següent: “Hi trobareu incomoditat, sorolls, fum i suor”. Sense voler menystenir els nostàlgics empedreïts, puc assegurar-vos que és just el contrari del que hi ha ara: serenor, netedat, aire sa i un flaire de menjar bo, que és inequívoc. En aquesta ocasió ens han acompanyat divuit incondicionals del coneixement i del bon viure. Aventurers innats. Hem gaudit i ens hem emocionat. Els hi hem d’agrair la seva companyia i el seu interès.\nUn cop més he arribat a la conclusió que la saviesa és aquella condició inassolible de qui, poc a poc, va descobrint la seva ignorància. Aquella gent, els mesopotàmics, per denominar-los d’alguna manera, usaven tècniques i procediments que avui nosaltres fem servir. Feien fondos, marcaven la carn abans d’estofar-la, condimentaven el pa, conservaven... Cuinaven coses extraordinàries. I si ho feien és perquè devien tenir un paladar ja força sofisticat. Jo penso que un dels símptomes (ni ha molts més i molt més importants, ja ho sé) que indica que un col·lectiu humà ha superat l’etapa prehistòrica, i s’ha civilitzat, és quan l’alimentació no els serveix per sobreviure, sinó per viure, amb totes les seves conseqüències. Prou que ho sabia el pobre diable Gimil Ninnurca, protagonista d’aquell conte de 1700 ac. El Gimil s’ho va vendre tot (i tot, era una trista túnica), per poder regalar-se un festí. I a l’Epopeia de Gilgamesh, Lalegre conquista amb armes de dona (així ho diu el mite) el primitiu Enkidu. I després l’ensenya a menjar i a beure, més enllà de nodrir-se. Així, el pa i la cervesa seran els mitjans que usarà Enkidu per passar de la natura a la cultura, del primitivisme a la civilització.\nI quan abans deia viure, em referia a fer-ho sensitivament, amb tot l’hedonisme que el cos pugui suportar, però també espiritualment. Perquè la cuina a Mesopotàmia tenia un sentit profund i clarament ontològic. Les grans ocasions se celebraven al voltant d’una taula. Amb pa i amb cervesa. Ara, la nostre cuina també el té, aquest significat. Fa unes setmanes, un dia vint-i-cinc de desembre, centenars de milers de catalans, entre quarts de dues i quarts de quatre del migdia, respiraven, al mateix temps, en autèntica comunió, un aroma inconfusible d’un líquid espès anomenat escudella. I uns galets, més o menys gegants, navegaven per milers de plats de sopa. Les culleres dringaven, les iaies xarrupaven i els més exigents jutjaven. Però tots s’identificaven amb aquell plat, i amb el veí, i amb els absents. I l’any vinent ho tornarem a fer. Al mite de la Boda del Sud, la deessa Ninlil es casa amb el rey dels déus Enlil. La llista de queviures que es faran servir per celebrar-ho és espectacular. Però a banda de la llista, el fet simbòlic més destacable és que el menjar serà consumit simultàniament, en comunió, per esposa, espòs i respectius familiars. El menjar crearà un llaç vital: compartir queviures per tal d’obtenir-ne la mateixa vida (sentit essencial del menjar, que esdevé una mena de sagrament). Com deia Felip Massó, què és sinó combregar? Milions de persones, un diumenge qualsevol, al voltant de les dotze del migdia, endrapen, simultàniament, un tros de pa àzim. El menjar és arreu!\nEls cuiners de Mesopotàmia cuinaven, sobre tot, de manera indirecta. És a dir, en humit, en una marmita, fent servir un caldo cuinat amb antelació. A la marmita hi abocaven el brou, l’animal sacrificat, i tota la resta de condiments. Aquest és un símptoma més de civilització. Rostir directament del foc, encara que sigui amb una graella, és una forma de cuina més senzilla i menys elaborada. Podríem dir que prehistòrica. Cuinar dins d’un brou permet crear, matisar, combinar i, en definitiva, obtenir una menja més sofisticada. Permet condimentar!\nEl producte de la terra més particular d’aquella gent, dels mesopotamis, és el cereal. I amb ells fabriquen, a les seves pròpies cases, el pa i la cervesa. Ho fan indistintament i d’una manera molt semblant, a vegades no saps si fan una cosa o fan l’altre. La cervesa és la beguda per excel·lència. Els provoca un entusiasme que, fins i tot ara, quatre mil anys després, és fàcil de palpar. I si no, vegeu els següents fragments d’aquest poema de l’època, una autèntica oda a la cervesa:\nOh, barril de cervesa! barril de cervesa!\nBarril de cervesa que beatifiques les ànimes!\nCopa que torna el cor alegre!\nCubell tan indispensable!\nGerra plena de cervesa!\nTots aquells recipients, drets en el seu pedestal!\nAllò que us alegra, ens alegra també meravellosament!\nSí! La nostra ànima és feliç! El nostre cor, esvalotat!\nPortaré cervesers i copers!\nPerquè ens serveixin rius de cervesa, fent rotllana!\nQuin plaer! Quina delícia! Per xarrupar-la beatament,\nper lloar amb alegria aquet noble licor, amb el cor feliç i l’ànima radiant!\nPublicat per auba a 2:21 3 comentaris:


Àlvar Llobet, Autor a Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nAutoria Àlvar Llobet\nAmb el carnet a la boca\nL’exentrenador del Barça, Gerardo Martino, s’ha passat un any astorat. Al•lucinant sovint amb la manera com aquí s’entén i es viu el futbol. Ha ironitzat, insinuat i algun cop també ha parlat clar sobre la seva incapacitat per comprendre què passava al seu voltant. Després d’un partit en va deixar anar una...\nPressions i coaccions\nNotícia és allò que el protagonista no vol que se sàpiga. La veritat comença a partir d’allò que s’oculta, i fer visible aquest silenci sempre ha estat difícil i ha portat implícites pressions per part d’aquells que no estan disposats a que es publiqui res o que tenen interès en influir en el cuinat de la...\nLa competitivitat és un dels elements que defineix el periodisme. En aquesta llei de la selva juguem a fer caure el rival buscant aquella informació única que ens diferenciï de la resta i que, sobretot, haurà de ser publicada de manera veloç. Hem convertit l’ofici en un carnaval de sospites, esbroncades, tensions i...\nA la crisi econòmica que pateix el periodisme li hem de sumar, també, un problema greu de dinàmiques. No descobrirem ara la situació. Moltes veus alerten des de fa temps que la professió està perdent l’ànima, és a dir, sortir al carrer i buscar la notícia, en favor dels gabinets de premsa, que proliferen arreu....\nUna de les coses que més han canviat en els darrers anys en el món de la política han estat les estructures comunicatives. Les noves tecnologies han capgirat l’esquema establert, que es dibuixava com una piràmide on el govern estava al vèrtex, els ciutadans a la base, i els partits polítics, els mitjans de...\nEl novembre de l’any 1928, l’editorial de la revista balaguerina Pla i Muntanya alertava del fet que Lleida, “una ciutat que està sofrint una de les transformacions més intenses que poques vegades s’hagi observat en cap altra població de la nostra terra” no tingués un diari que sabés “copsar els batecs de...\nSom un país que no té memòria. Els actes en record de figures i esdeveniments cabdals de Catalunya ens serveixen per comprovar aquest fet, atès que molta gent es serveix d’aquests actes per descobrir per primer cop el subjecte honrat més que no pas recordar les obres de l’escriptor de torn o els avatars d’algun...\nEl president de la Generalitat, Artur Mas, afirmava no fa massa temps que quan el seu govern tracta de fer coses a nivell econòmic i empresarial no només pensa amb Barcelona i els seus encontorns. Amb aquestes paraules i potser sense saber-ho el convergent presentava de nou a l’arena pública l’evidència dels...


Emprendre no és ni més ni menys que voler aprendre a viure d’una manera diferent. Si t’ha enamorat una idea, si vius i somies amb fer-la realitat...Aquest llibre t’ajudarà a trobar les respostes per emprendre amb èxit ¿ I per què aquest llibre és per a tu? Perquè l’autor és com tu, un emprenedor que viu de fer realitat els seus somnis i somia amb seguir fent-ho.\nPerquè ha caigut centenars de vegades i no li ha estat fàcil tornar a aixecar-se, però ho ha aconseguit. Perquè ha descobert que emprendre no és més que aprendre a viure d’una manera diferent i per això cal tenir un mapa, el teu mapa. I perquè quan més perdut estava, es va prometre que si tornava a renéixer, ajudaria a altres persones, plenes d’il·lusió com ell, a fer realitat els seus somnis d’emprendre i construir un món millor. Aquest moment és ara!\nL’autor entén l’emprenedoria com un mitjà per viure, no com un fi. Per això, et proposa un camí perquè l’èxit també estigui en el trajecte cap als teus propòsits. Aquest llibre sens dubte, és l’eina d’un somiador per ajudar-te a crear el teu propi pla, la teva pròpia vida.


La Fiscalia arxiva les investigacions per abusos de poder i assetjament sexual a l’Institut del Teatre - La Valira\nLa Fiscalia ha decidit arxivar les dues investigacions obertes per denúncies de presumptes casos d’abusos de poder i assetjament sexual contra professors de l’Institut del Teatre, centre docent d’activitats artístiques depenent de la Diputació de Barcelona. Les investigacions afectaven un professor en actiu, Boris Dausà, que havia estat denunciat per assetjament sexual, i contra uns altres dotze professors ja jubilats que havien estat denunciats també per assetjament sexual, conductes abusives o abús de poder contra alumnes del centre.\nLa direcció de l’Institut del Teatre va decidir expedientar i apartar de la docència Dausà després de detectar “indicis” d’assetjament sexual per part d’aquest professor a algunes alumnes. L’Institut del Teatre va enviar el cas al Ministeri Fiscal perquè procedís a investigar-lo i la fiscalia ha decidit, finalment, arxivar la investigació a l’argumentar que “no hi ha suficients indicis” que Dausà “hagi comès delicte d’assetjament sexual”, tot i que reconeix que el professor va tenir “actituds i comportaments de caràcter sexualitzat respecte a l’alumnat”, afegint que les actituds denunciades “no comporten la intervenció del dret penal”.\nL’altra investigació que la Fiscalia ha decidit arxivar afectava una dotzena de professors, que ja no treballen a l’Institut del Teatre per haver-se jubilat, que havien estat denunciats per presumptes casos d’assetjament sexual, conductes abusives o abús de poder que haurien exercit contra alumnes i exalumnes. Aquesta segona investigació feia referència a deu instàncies presentades per alumnes i exalumnes que denunciaven fets que en alguns casos eren de fa més de vint-i-cinc anys, per la qual cosa podrien haver prescrit.\nLes denuncies contra aquests dotze exprofessors, entre els quals hi havia l’exdirector del centre Joan Ollé, no van ser investigades per l’Institut del Teatre, pel fet que els denunciats ja no formaven part dels docents de l’institut. La Fiscalia també ha argumentat que en els casos de Dausà com en els que no haurien prescrit dels altres exprofessors no es poden perseguir d’ofici sense la denúncia de les presumptes víctimes, i es dona la circumstància que cap dels testimonis que van denunciar el cas al diari ARA, que va ser el primer a parlar-ne, van presentar denúncia davant la justícia.


Andorra explica la seva aposta per a la transformació digital i e\nAndorra explica la seva aposta per a la transformació digital i el desenvolupament sostenible en un Fòrum a Madrid\nNoticies » Economia 27 de maig, 2019\nLa transformació digital al servei de la sostenibilitat ha centrat l'última sessió del Fòrum sobre Coneixement, Innovació i Sostenibilitat, que s'ha celebrat a Madrid. El director d'Andorra Innovation Hub, Marc Pons, hi ha exposat els projectes del Principat per contribuir a un desenvolupament sostenible des de la innovació.\nAquest dilluns s'ha celebrat a Madrid la darrera sessió del Fòrum sobre Coneixement, Innovació i Sostenibilitat, centrada en la transformació digital al servei de la sostenibilitat. Un dels ponents ha estat el director d'Andorra Innovation Hub, Marc Pons, que ha explicat l'aposta del Principat per crear un ecosistema lligat a la innovació i el coneixement treballar en la transformació social i econòmica. Pons ha parlat dels projectes integrals que s'estan duent a terme des del Hub i que posen en valor el territori, diversifiquen l'economia i contribueixen al desenvolupament sostenible.\nEl fòrum està organitzat per l'ambaixada d'Andorra a Espanya i la secretaria Iberoamericana, en el marc de la Secretaria Pro Tempore d'Andorra de la Conferència Iberoamericana 2019-2020. Per això també hi ha pres part l'ambaixador espanyol al Principat, Àngel Ros, que ha destacat la importància de centrar els avenços tecnològics en la dimensió humana.\nAltres ponents que hi han participat han estat l'economista i catedràtic de la Universitat de Barcelona Antón Costas; el director general de la Fundació FUNDIT d'innovació a Espanya, Antoni Garrell, i l'experta en transformació digital d'una filial d'Indra, Silvia Beggio.


Plànols 2D, allò tradicional. També a Reformes 3D.\nAllò més bàsic i indispensable com són els plànols 2D, els plànols tradicionals. És un recurs que s’utilitza sempre, no hi ha cap projecte al món de l’arquitectura que no el tingui en el seu annex.\nHi ha vegades que com a professionals acceptem més projectes dels que som capassos de suportar, ¡Ep! però nosaltres som aquí per donar-te un cop de mà i d’aquesta manera augmentar la teva capacitat d’absorció.\nTambé treballem amb persones que el seu món professional, està fora d’aquest sector. Sabem que necessiteu aquest servei per a qualsevol canvi que volgueu fer en el vostre domicili, i per això estem, per ajudar-vos amb tot el que poguem.\nEn els Nostres Projectes trobaràs alguns dels plànols que hem realitzat, tant per profesionals com per particulars.\nDóna-li un cop d’ull! I creu-me, t’agradaràn. Els fem de manera cuidadosa i delicada, cuidant fins al més mínim detall.\nPotser que li vulguis donar una ullada a la nostra especialitat, el 3D.\nPots coneixe’ns una mica més a Reformes 3D. I per a qualsevol dubte o consulta, escriu-nos, sense cap tipus de compromís, t’estem esperant!\nAquí sota us deixem amb unes mostres dels diferents tipus de plànols que fem. Ja veuràs que no falta detall!


A la tanca de Jesuïtes - Diari La Veu\nEscriba el número 359647\nDes de ma casa veig la tanca del solar de Jesuïtes, una tanca amb prou història, puix quan es va encetar la lluita per evitar la construcció de dos torres de vint plantes, serví per a publicitar les reivindicacions ciutadanes de "Salvem el Botànic". Posteriorment, va protegir els assentaments de gent sense sostre. Darrerament, doncs, ha servit per a situar damunt la taula què significa la llibertat d'expressió i sobretot, fer ben palès que hi ha gent que no la vol i la vol eliminar.\nUn d'aquestos matins vaig veure moviment, primer la cobriren de blanc, tot seguit, van anar pintant un mural, eren un grup de gent que es passà tot el dia sota el sol intens del nostre estiu. Ja en l'ocàs del dia havien acabat. Al dia següent, vaig veure altra gent al voltant de la tanca que feia quelcom, el cas és que eixa gent tapà allò que havien escrit i pintat altres. Les primeres notícies aparegudes remarcaven que alguns ciutadans indignats pel contingut del mural, "espontàniament", havien reaccionat contra el mural, segons digueren, en defensa de les víctimes del terrorisme. Amics i amigues, i quina era aquesta "ciutadania indignada"? Doncs bé, Juan Garcia Santandreu i "sus muchachos", un vell conegut. A poc a poc aquest grup ultra va anar quedant al descobert, ja que parlar de Garcia Santandreu és fer-ho d'intolerància, crits, insults i sembla que també de colps... I, sobretot, d'odi a qualsevol intent de recuperar la nostra llengua i cultura.\nAquest personatge i la seua colla tenen tot el dret a expressar-se, com la resta de mortals, però, la defensa de les idees pròpies implica respectar les de la resta de ciutadans. Fa temps que m'he vist davant d'aquest representant de la intolerància. En certa ocasió, coincidírem en un debat radiofònic, durant el qual en relació a un altre dels seus companys em digué: "Oye, que ese es más facha que yo". Anys després, en acabar la votació del dictamen de la llengua del Consell Valencià de Cultura, Grisolía em comunicà que a la porta de la seu hi havia un grup que llançava objectes i cridava, aleshores, parlarem amb el cap de la unitat de policia que va acudir, llavors li vaig transmetre la meua opinió: que eixa gent volia que hi haguera aldarulls i que era millor evitar-los, llavors el policia va oferir que eixirem als furgons. Així es feu i en eixos moments vaig veure al capdavant dels violents Garcia Santadreu, que insultà Xavier Casp, qui, dit siga de pas, durant els debats del CVC havia estat sempre defensant les tesis blaveres. Quina ironia!\nEixa és la gent disfressada de ciutadans indignats.\nEscriba el número 688023


Com llàgrimes en la pluja (David Cirici)\nSom la barreja de tota mena de records. I, com els replicants, també tenim records implantats\n4 min. 26/11/2019 15:40\nDAVID CIRICI Escriptor i professor de secundària\n“He vist coses que vosaltres els humans no us creuríeu mai de la vida. He vist com atacaven naus incendiades més enllà d’Orió. He vist raigs C que brillen en la foscor de la Porta de Tannhäuser. Tots aquests moments segur que es perdran en el temps, com llàgrimes en la pluja”\nAquestes són les paraules que, a Blade Runner, pronuncia el replicant Roy Batty (Rutger Hauer, d’ulls blau cel i cabells blancs) davant del caçador Rick Deckard, a qui acaba de salvar la vida, interpretat per Harrison Ford en un dels seus millors papers.\nLa pel·lícula és, entre moltes altres coses, una reflexió sobre la memòria i sobre la nostra capacitat d’inventar memòries o d’incorporar, com si ens fossin pròpies, les històries dels altres o les que ens han explicat sobre nosaltres mateixos.\nLa memòria té molta part d’invenció. Malgrat tot, donem per bons un munt de records íntims, més relacionats amb els amors i els odis, les pèrdues i els guanys, les alegries i les penes, i un munt de records més circumstancials, que són els que solen interessar als historiadors. Som la barreja de tota mena de records. I, com els replicants, també tenim records implantats, més o menys falsos, que ens ajuden a crear identitats.\nVaig néixer el 1954, però no tinc gens clar que aquest fet, compartit a Catalunya per 28.837 homes i 27.235 dones, sigui gaire rellevant. ¿Els d’aquell any, o els de mitjans dels cinquanta, som una generació singular de replicants? No ho crec. Som, sortosament, complexos i diversos.\nHe viatjat enfonsat en el fenc, en un carro de bous. He anat amb biscúter i he vist néixer el sis-cents. He anat a buscar el gel de la nevera amb una galleda. He vist els capellans fent la missa d’esquena al poble i m’he penjat de la corda per tocar la campana. He begut Trinaranjus en l’ampolla original, en forma de fruita. He vist néixer el Chupa Chups, perquè el fill de l’inventor era company meu d’escola. He escrit cartes a l’Elena Francis per a una noia de fer feines que vivia una història d’amor: estava separada i preguntava, plorant, què podia fer. He llegit la resposta espantosa de l’Elena Francis. He vist la policia venir a buscar el meu pare per rojo y separatista. He amagat el retrat de Franco que teníem a classe penjat a la paret. He sentit un professor dient que la Guerra Civil enfrontava los buenos catalanes contra los malos catalanes. He vist un company de classe rebre de valent perquè va dir que, segons això, el seu pare era dolent i no hi estava d’acord. M’he vist a mi callant per no rebre. He incendiat -accidentalment- tot el solar, ple d’arbres i palmeres, del que poc després va ser el Parc Moragues, al cor de Sant Gervasi. He fet fogueres de Sant Joan a la plaça Molina. He aixafat raïm per fer vi, al celler del meu oncle Delfí. M’he banyat sense por dels talls de digestió gràcies al meu oncle Delfí, que deia que això eren ximpleries. He esquiat amb esquís de fusta i botes de cuir. He vist néixer els Beatles, els Rollings, els Animals, Bob Dylan i Los Bravos. He vist tres cops Tómbola, amb la Marisol. He imprès octavilles amb una vietnamita i les he llançat al claustre de la Facultat de Filosofia i Lletres d’aleshores, a l’edifici de la plaça Universitat. He cridat, pels carrers, “ Franco, asesino”. He dut una boina amb una estrella roja, inspirat per la mort del Che i la lectura del Diario de Bolivia. M’he enamorat d’una noia perquè llegia el mateix llibre que jo, Rayuela, de Julio Cortázar. Això és un tast, molt breu, de la meva memòria fins als 18 anys. Alguna coincidència?


Presentació de la 12 edició de ShoppOut en roda de premsa\nUn cas d’Èxit d’Inserció a l’Empresa Ordinària. Testimoni del treballador\nEm dic Arcadi Casañas. Alguns de vosaltres ja em coneixeu. Portava quasi 10 anys treballant a la fundació i un bon dia va sonar el telèfon al rentat de vehicles de Montfullà.\ndiscapacitat intel·lectual formació obra social la caixa teràpia ocupacional revista projecte social pop up artesania productes artesanals shopp out R+D+I innovació descomptes shoppout outlet esport voluntariat moda La Rosaleda cdiap


El tèxtil d’Arenys entra a l’armari dels Windsor\nEl petit Jordi d’Anglaterra presumeix de mitjons Cóndor, l’ensenya centenària que enguany desembarca a l’estranger amb les seves primeres botigues\nLa corona al cap i els mitjons als peus. La firma catalana Cóndor, especialitzada en calceteria i moda infantil, ha donat la volta al món venent els seus articles en mercats tan diferents com Mèxic, Austràlia i el Japó, però també ho ha fet a través del paper cuixé gràcies a una imatge en què el príncep Jordi d’Anglaterra porta un parell de mitjons fets per la companyia a Arenys de Mar, i que han aparegut en capçaleres britàniques com Vogue i The Guardian.\nPerò l’aterratge a l’armari dels Windsor és només la punta de llança d’una expansió internacional iniciada ja fa temps i que ara els durà a obrir la primera botiga monomarca a l’estranger. L’establiment estarà situat a la ciutat de Lisboa i s’inaugurarà aquest any de la mà d’un soci local, tal com explica a l’ARA la directora general del grup, Roser Ramos. Fins ara els articles de Cóndor es venien a través de 2.500 clients multimarca de diversos països i en una desena d’establiments de marca repartits per l’Estat, entre franquícies i botigues pròpies.\nL’empresa, que projecta l’entrada al Canadà per a aquest any, va començar a vendre els seus productes a la Xina durant el 2014 a través de grans magatzems de Pequín, Xangai i Hong Kong. L’atractiu del made in és molt gran al gegant asiàtic, on els consumidors aprecien els articles europeus d’empreses de llarga durada. “És més antiga que la Sagrada Família”, van comentar a Ramos els seus socis xinesos quan hi va desembarcar. Però, tot i vendre en mercats tan allunyats, un dels reptes que té ara la companyia és fer-se forta en països veïns com França. En d’altres, com Anglaterra i els Estats Units, la companyia hi és present amb més força. En aquest últim país Cóndor hi ven mitjons des de fa més de vint anys.\nL’agonia del multimarca, amb el tancament de moltes botigues de tota la vida que distribuïen els productes de Cóndor, va dur l’empresa a convertir-se també en retailer. Actualment el grup té establiments propis en ciutats com Barcelona, Girona, València, Vigo i Huelva, a més de botigues franquiciades a Madrid, Saragossa, Alacant, Gandia i Molins de Rei. “Amb l’arribada de la crisi vam muntar aquesta estratègia amb les nostres botigues per veure si el mercat ho acceptava”, explica Ramos. El creixement ha sigut lent perquè a l’hora d’obrir nous punts de venda “és important ubicar-los en llocs que no perjudiquin els clients que ja venen el producte”, com merceries i botigues de llenceria. A l’hora d’obrir-ne un de nou, cal conèixer molt bé la ubicació: “És important saber si funciona més bé la vorera de dalt o la de baix”, explica la directiva.\nFundada el 1898, la companyia s’ha dedicat sempre a la fabricació de mitjons. El grup va diversificar la producció a partir del 2002 amb nous articles com guants, gorros i bufandes, i ara confecciona també roba infantil per a nens de fins a dotze anys. Amb tot, els mitjons segueixen sent la part més important del negoci, que copa el 80% de la producció del grup. L’empresa registra una xifra de venda de prop de 16 milions d’euros anuals.\nDes de l’any 1975 Cóndor pertany al grup Industrias Valls, un hòlding on hi ha també empreses tèxtils -com Punto Blanco- i també d’arts gràfiques. La companyia compta amb una planta productiva de 10.000 metres quadrats des d’on fabrica tots els seus productes, a més d’un magatzem logístic de 4.500 metres quadrats i una estructura fixa de 250 treballadors. El grup, que opera sota el nom d’Aretex, també fabrica des de tallers externs situats al Maresme i Igualada.


"Europeus, sí; immigrants, no": immobiliàries que discriminen\nUn estudi de l'Ajuntament de Barcelona detecta que la majoria d'agents immobiliaris accepten vetar els immigrants si el propietari del pis ho sol·licita\nSergio Segura | dijous, 16 de desembre del 2021, a les 18.53\nQuè respon una immobiliària si el propietari d’un pis la contacta per llogar el seu habitatge i aquest demana descartar de l’oferta les “persones immigrants”? “A mi tampoc no m’interessen els immigrants! Gent estrangera, europea, sí, clar, però immigrants, no!”, contesta una empresa. “A què es refereix amb “immigrant”? No és el mateix un francès o un anglès que un marroquí“, respon una altra, mentre que una tercera diu el següent: “Em ve un immigrant d’on sigui amb una nòmina de 50.000 € i li faig l’onada“.\nAquest és un experiment que ha fet l’Ajuntament de Barcelona en el marc d’un estudi per detectar quantes empreses exerceixen discriminació racista en el lloguer de pisos. L’informe conclou que la gran majoria de respostes han evidenciat el racisme immobiliari. Aquestes tres declaracions han estat algunes de les moltes que ha rebut l’equip encarregat de l’estudi.\nPrejudicis i estereotips sobre el poder adquisitiu\nDe les respostes donades per algunes immobiliàries se’n desprèn una distinció entre la població “immigrant”, discriminable segons aquestes empreses, i l’estranger, el perfil “desitjable”. D’acord amb l’informe, els agents immobiliaris que practiquen aquesta discriminació racista associen l’estranger a un perfil amb poder adquisitiu i proximitat cultural, i l’immigrant, a algú que “s’aprofita de la societat d’acollida”.\nDe fet, aquesta teoria es pot confirmar amb dues afirmacions més expressades per part de dos agents immobiliaris.\nEntenc que quan diu immigrant vol dir el típic amb targeta vermella, o perquè ens entenguem, perfil d’immigrant pobre. A aquests perfils nosaltres no lloguem ”\nagent immobiliari de l’estudi\nAquesta pràctica és més freqüent entre les que no estan col·legiades (76 %), que entre les col·legiades (49 %)\nEn aquest sentit, els autors de l’estudi apunten que les diferències que fan les immobiliàries entre immigrants i estrangers “estan basades en prejudicis i estereotips en què la qüestió de fons destacada és la presumpció de dificultats per satisfer el pagament de lloguer“. Això, afegeix l’informe, afecta també les persones nascudes a Barcelona.\nLa professió de l’inquilí pot ser una “excepció”\nEn alguns casos, hi ha immobiliàries que aconsellen al propietari del pis les persones d’unes nacionalitats concretes. “Jo et diria sud-americans millor que magrebins o africans”, opina un agent partícip de l’estudi de l’Ajuntament. Ara bé, la professió del futur inquilí pot ser una “excepció” per trencar aquests vetos discriminatoris i concedir-li el pis.\nPodem fer alguna excepció si és un metge de Veneçuela o un dentista xilè… […] Perfils macos així els acceptem si voleu. Si ens dieu ja d’entrada que no, doncs no”\n“Li diem que ja està llogat i ja no fem visita”\nLes immobiliàries que accepten aquesta discriminació racista sol·licitada per la propietat del pis són conscients que no poden fer aquest filtre als anuncis, ja que seran subjecte de sanció. Tot i això, en la pràctica exerceixen aquesta actuació. “En un anunci no es pot discriminar. Quan vinguin es descarten, però en anuncis no ho podem posar perquè et poden denunciar”, diu un agent enquestat. “No ho posem enlloc perquè fa lleig, però ho filtrem. I perquè no se senti ofès [el client], li expliquem que ja està llogat o el que sigui i ja no fem visita“, respon una altra empresa immobiliària.\n— discriminació — immigració — lloguer — racisme


pioc salvatge | enciclopèdia.cat\navitarda, Nom científic deOtis tarda\nOcell de l’ordre dels gruïformes, de la família dels otídids, de 100 cm el mascle, el qual té el cap i el coll grisos, les parts superiors ocràcies amb ondes negres, les inferiors blanques, el pit castany i presenta sota el bec un ampli bigoti de cerres blanques.\nLa femella fa 75 cm i no té la taca al pit ni el bigoti. És gregari, de vol potent i fa el niu a terra. És molt apreciat com a peça de caça, la qual cosa ha minvat extraordinàriament llur nombre. Encara n'hi ha al N i a E d’Europa, al centre i al S de la península Ibèrica, al N de l’Àsia oriental i al Marroc. És excepcional a la Catalunya continental.


En total, el festival té programats vuit concerts, tots protagonitzats per bandes de l'illa, per al que queda de juliol i el mes d'agost. Segons l'organització, l'objectiu és "vincular la cultura i la música amb la protecció de la natura, conscienciar a través del art sobre la necessitat de protegir el medi marí i els seus ecosistemes i oferir un programa d'espectacles que atregui el públic de la badia i de tota l'illa a aquest nou recinte, l'interior l'Ajuntament té previst inaugurar el proper mes d'octubre ".\nA més de les actuacions, está prevista la instalación de algún food truck on el públic pugui consumir menjars i begudes a l'aire lliure, al costat de l'recinte d'actuacions.\nEl calendari de concerts, tots ells amb inici previst a les 21:00 hores, és el següent:\ndiumenge 25 Juliol: LaCalle\nDissabte 31 Juliol: Arbre de la sequoia\ndiumenge 1 Agost: Auxiliar de peix\nDissabte 7 Agost: Bluesmafia\ndiumenge 8 Agost: Sonics\nDissabte 14 Agost: Gianni Gagliardi\ndiumenge 15 Agost: Passats de Voltes\ndiumenge 22 Agost: Solució Post Jam Jam.\nD'altra banda, l'exposició MARE es pot visitar també en Caló de s'Oli. Composta per unes 40 imatges de professionals i aficionats, les millors que es van presentar l'any passat a l'Certamen Audiovisual per la Conservació de la Mar Balear. Romandrà exposada fins al 29 d'agost i podrà visitar-se tots els dies de 10 1 13.30 hores (excepte els divendres), però també durant els concerts. les imatges, A més a més, han estat disposades al costat de les vidrieres, de tal manera que poden contemplar-se des de l'exterior a qualsevol hora.\nEl nou escenari de Caló de s'Oli, a Cala de Bou, ofereix un programa de concerts emmarcat en el Festival Badia de Portmany. Organizado por el Ayuntamiento de sant Josep…\nLA CARTELLERA D'EIVISSA: el equalitzador 2


Mans fortes i flexibles | La Clau -Revista gratuïta del Maresme\nMans fortes i flexibles\nMans fortes i flexibles. Les mans són una eina miraculosa: dia rere dia porten a terme nombroses tasques i exhibeixen la seva força, sensibilitat i destresa segons les necessitem. Al final d’un dia esgotador, una combinació d’exercicis amb els dits i uns massatges poden ajudar a fer que les mans es relaxin i es recuperin per a la següent jornada.\nHabilitats diàries: l’excel·lent estructura de les mans, composta per 27 ossos, 33 músculs i 15 articulacions, fa que aquestes siguin fortes i molt àgils. Ens permeten teclejar a l’ordinador amb precisos tocs per pulsació i portar després pesades bosses de la compra amb tan sols un parell de dits. Malgrat els seus grans dots, amb massa freqüència passen un temps excessiu en una única i incòmoda posició.\nAprendre a tocar el piano és una forma ideal d’evitar l’anquilosament dels dits, i a més la combinació d’esforç i estiraments manté l’elasticitat del seu grup de músculs i n’estimula les funcions motores.\nExercicis per tenir unes mans fortes i flexibles:\nEstiraments. Tanqueu les mans en un puny i molt lentament aneu estirant els dits, el més separats possible. Repetiu l’exercici 10 vegades. Es notarà que les mans s’estiren més amb cada nova repetició.\nEstimuleu la flexibilitat. Estireu el màxim possible tots els dits d’una mà; seguidament doblegueu-los un rere l’altre en el sentit del palmell, intentant fer-ho d’un en un i sense que els altres es moguin. Es comença pel dit polze, es continua fins al petit i es torna al polze. Repetiu cinc vegades amb les dues mans.\nAprengueu a relaxar-les, aquells que patiu massa tensió. Amb una mà s’agafen els dits de l’altra i s’estiren tots junts cap enrere suaument, fent el mateix amb el dit polze. Es manté l’estirament contant fins a 10, el temps que necessiten els músculs per detectar l’estimulació i reaccionar. Repetiu l’exercici unes deu vegades amb cada mà.\nExfoliació-hidratació. Les mans, igual que la resta del cos, necessiten ser exfoliades. Si porteu a terme aquest procediment un cop a la setmana aconseguiràs eliminar les cèl·lules mortes, i la cosmètica que utilitzeu serà més efectiva. Després de l’exfoliació, la hidratació és imprescindible i el seu resultat és molt millor.\nLes ungles. A més de desenvolupar una funció protectora, les ungles representen el mirall infalible i inconfusible del nostre estat de salut, de la cura personal i de la nostra personalitat. Les ungles són la targeta de visita de les nostres mans, i amb una hora setmanal dedicada a la manicura es poden evitar situacions incòmodes. Si es cuiden bé, creixen sanes, fortes i boniques, i amb el temps es tornen llargues i dures.\nCelles naturals i amb caràcter gràcies al shading...


Hospitals en Ihren - Directori - Llistat - Guia - Hospital - Altres ciutats a renània-palatinat - Renania-palatinado - Alemanya - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Alemanya › Renania-palatinado › Altres ciutats a renània-palatinat › Hospitals en ihren\nHospitals en ihren Altres ciutats a renània-palatinat > Renania-palatinado > Alemanya\nNo es pot arriscar a tractar problemes de salut amb poca serietat. Si observeu símptomes estranys i heu de trobar Hospitals en Ihren, consulteu-los aquí, perquè en aquest lloc web hem registrat tots els hospitals de Alemanya.\nSi ja no sap què fer quan truqueu Hospitals en Ihren i ningú escolta el telèfon ràpidament, us direm què heu de fer: proveu de trucar als telèfons que oferim aquí. Són els telèfons de cites i atenció a les 0 persones que viuen a Ihren.\nHospitals en Ihren per categoria\nL'accés a la salut pública és un dret de tots els ciutadans. Si voleu saber quins són els hospitals públics Ihren (Alemanya), introduïu i veureu cadascun d'aquests centres amb tota la vostra informació de contacte i ubicació\nA Ihren (Alemanya) es poden trobar molts hospitals privats, que ofereixen diferents especialitats mèdiques i diferents modalitats de tractament per al seu problema de salut. Si voleu saber quants hospitals d'aquesta regió i les seves condicions o preus, visiteu el lloc web de cada centre que proporcionem en aquesta llista.\nLlistat de hospitals pròxims a Ihren\nSt Joseph Krankenhauses Prum- (Situat a 14.60 km)\nkalvarienbergstraße 4, 54595 prüm, germany 54595 Tafel ,Altres ciutats a Renània-Palatinat ,Renania-Palatinado ,Alemanya .\nBethlehem Krankenhaus- (Situat a 60.59 km)\nsteinfeldstraße 5, 52222 stolberg (rheinland), germany 52222 Stolberg ,Altres ciutats de Renània del Nord-Westfàlia ,Renania del Norte-Westfalia ,Alemanya .\nSt Antonius Krankenhaus Schleiden- (Situat a 39.37 km)\nam hähnchen 36, 53937 schleiden, germany 53937 Gangfurth ,Altres ciutats de Renània del Nord-Westfàlia ,Renania del Norte-Westfalia ,Alemanya .\nKrankenhaus der Barmherzigen Brüder Trier- (Situat a 60.20 km)\nMarienhospital Aachen Krankenhaus Aachen Marienhospital Akademisches Lehrkrankenhaus Aachen der Regelversorgung- (Situat a 60.02 km)\nzeise 4, 52066 aachen, germany 52066 Frankenberger Viertel ,Altres ciutats de Renània del Nord-Westfàlia ,Renania del Norte-Westfalia ,Alemanya .\nMarienhaus Klinikum Eifel- (Situat a 32.61 km)\naloys-schneider-straße 37, 54568 gerolstein, germany 54568 Gerolstein ,Altres ciutats a Renània-Palatinat ,Renania-Palatinado ,Alemanya .\nKrankenhaus Maria Hilf Daun/Eifel- (Situat a 44.68 km)\nMarienkrankenhaus Trier Ehrang- (Situat a 57.90 km)\nEvangelisches Elisabeth Krankenhaus Trier Gem.- (Situat a 60.36 km)\nFranziskushospital (St Franziskus Krankenhaus) Aachen- (Situat a 60.52 km)\nmorillenhang 27, 52074 aachen, germany 52074 Aquisgrán ,Colonia Distrito ,Renania del Norte-Westfalia ,Alemanya .


ECP demana que el futur govern implementi totes les millores que garanteixin la seguretat de la química de Tarragona | Tots21 | Notícies de Tarragona, Reus, Tarragonés i Baix Camp\nECP demana que el futur govern implementi totes les millores que garanteixin la seguretat de la química de Tarragona\nYolanda López, acompanyada per la primera tinent d’alcalde de Tarragona, Carla Aguilar, i el responsable de prevenció de la federació d’indústria de CCOO de TGN, Fran Pizarro. Foto: Cedida\nLa diputada d’En Comú Podem per Tarragona, Yolanda López, ha demanat al futur govern de la Generalitat de Catalunya que implementi les mesures de seguretat que va dictaminar la comissió parlamentària creada arran de l’accident de l’empresa química Iqoxe tot just ara fa un any.\nAquest matí a Bonavista, Yolanda López, acompanyada per la primera tinent d’alcalde de Tarragona, Carla Aguilar, i el responsable de prevenció de la federació d’indústria de CCOO de TGN, Fran Pizarro, han fet una valoració del sinistre ocorregut l’any passat quan l’explosió a la fàbrica Iqoxe va provocar la mort de 3 persones i diversos ferits, alguns dels quals encara amb afectacions importants. La conclusió de la comissió parlamentària és que hi van haver moltes errades i no es van complir els protocols previstos i per això “cal revisar-ho tot”, ha dit Yolanda López, que ha afegit que “s’ha d’informar millor a la ciutadania dotant els nuclis propers de nous sistemes de seguretat i d’alarmes efectives. Per això, el pròxim govern de la Generalitat ha de fer seves les conclusions de totes les forces polítiques que vam coincidir en la majoria dels punts: Cal bunqueritzar les sales de control, es necessiten caixes negres que registrin tota l’activitat i s’han de posar nous punts de detecció dels escapaments”. Com a conclusió López ha titllat de despropòsit la manca de pressupost com a excusa de no fer-ho possible. “Ens sembla un despropòsit que per manca de pressupost la Generalitat no hagi fet una despesa d’1’5 milions d’euros, que per un pressupost com el del Govern és molt poca cosa”, ha afegit.\nEn Comú Podem, acusació popular a la causa judicial de l’accident\nCarla Aguilar, en la seva intervenció davant dels mitjans de comunicació, ha enviat un missatge de solidaritat per les víctimes, famílies i afectats de l’accident de fa un any. “És un dia per oblidar i al mateix temps per no oblidar el que suposa conviure amb el risc químic de la nostra indústria. Tots coneixem persones que treballen a la indústria química i per això hem de conservar els llocs de treball, però apostant per la seguretat laboral, una seguretat que es traslladarà a tots els ciutadans que viuen al voltant”.\nAguilar ha recordat que En Comú Podem vol saber tot el que va passar per evitar que torni a succeir en el futur: “Només coneixent allò que va passar podrem evitar que torni a ocórrer. Per això ja fa mesos que En Comú Podem i també l’Ajuntament de Tarragona ens hem personat com a acusació popular a la causa judicial.” Aguilar també reclama els recursos promesos al Govern per millorar la seguretat química. “Exigim a la Generalitat els recursos necessaris per detectar possibles problemes que ens acabin afectant a tots els ciutadans de Tarragona i municipis del voltant”, ha afegit.\nPer la seva part, Fran Pizarro, ha llançat un missatge a tota la ciutadania sobre la importància de la seguretat a la indústria química: “És un dia molt trist per Tarragona i especialment per tots els treballadors del seu complex químic. Aquesta indústria és molt important a casa nostra i ha de continuar sent-ho, però accidents com el d’ara fa un any mai més poden tornar a passar. Per aquest motiu demanem a les empreses, a les institucions i agents socials que d’una vegada per totes prioritzin la seguretat laboral”. Pizarro ha tancat la seva intervenció amb un record emocionat als afectats i les víctimes: “Vull enviar un record pels meus companys i pel veí de Torreforta que va perdre la vida i dir-los que mai els oblidarem i farem tot el possible perquè no torni a passar”.\n08/12/2020 Finalment, En Comú Podem també reclama la dimissió de Ballesteros i Floria pel cas Inipro\n07/12/2020 El PSC demana un augment del pressupost de l’Institut Municipal de Serveis Socials\n17/11/2020 El PSC considera ‘greu’ que el Govern municipal minimitzi l’impacte de la sentència del POUM


rebaixes: QUANTES LLUMS INTERIORS... foto de FOTO ERASE\nQUANTES LLUMS INTERIORS... foto de FOTO ERASE\n1 – 10 -10\nQuantes llums interiors\nqui sap si apagades,\nper que no creem en elles ?\nLes creences atàviques,\nles que ens han posat\ni fins i tot imposat\nno ens creen problemes\nquan sabem dilucidar\nel seu valor real\ni no apaguem les raons\nque ens feren saber\nque no ens valien.\nClarors de matins vius\nEmpenta d’idees potents...\nLlums que desenvolupen PER QUÈS\nque no tenen sortida\ni ens marquen l’impossible...\nReligions del nostre JO\napagades o enceses\nens condueixen pas a pas\n- irremissiblement –\npels viaranys del viure.\nEtiquetes de comentaris: oct.10. rebaixes, reflexions\nEls llums interiors, els hauríem de saber veure sempre. Tens raó que les creences apreses o imposades no ens donen problemes mentre no passen per sobre els nostres llums interiors. Cada cosa al seu lloc. Jo penso que seguir sempre creences externes, del tipus que sigui i no escoltar-se, acaba matant la sensació de "viure".\nEncendrem els llumets interiors, que llueixin ben fort. Anton, un poema bonic i un tema filosòfoc important.\n1 d’octubre de 2010 a les 14:18\nLlums interiors, que encara que estiguin apavaigades hi són. És per això que sempre acaben sortint. Només cal deixar que parli el nostre silenci.\n1 d’octubre de 2010 a les 15:39\nQuan en la vida ens trobem amb dilemes del Si i el No, és quan han d'aflorar aquestes llums interiors que necessitem que visquin en nosaltres per empènyer... Nostres JO és fan evidents i devem deixar-los aflorar i que ens donin el seu consell. Les situacions límit comporten solucions i emprendre camins que no estaven en nostra ruta coneguda i aleshores, equivocar pot ser fatal.\nTots ens hi trobem en moments de la nostra vida que les decisions a pesar dels sentiments i de les idees preconcebudes hagin de ser resoltes en canvis de mira, en projectes nous o ... i les llums interiors poden ajudar a calmar el desencís fent que la mentalitat esdevingui en viure, diferent, però viure, ja que com a individuu no tenim res més que això, procurar respirar sigui com sigui.Anton.\nLlums interiors que il·luminen els dies de foscor i ens ajuden a tirar endavant.\n2 d’octubre de 2010 a les 9:36\nDe vegades és només trobar l'interruptor per a que el llum s'encengue, boniques les teues paraules, un abraç\n2 d’octubre de 2010 a les 10:42


Nou dones mobilitzen la Terra Alta contra el càncer | Diari de Tarragona\nArran d’una jornada solidària, la Terra Alta s’ha bolcat durant tot aquest mes en la recaptació de fons per a l’Hospital Sant Joan de Déu\n17/05/2019 17:28 | Actualizado a 17/05/2019 17:28\nLes nou dones que van aconseguir parar la comarc. FOTO: Cedida\nGandesa va celebrar el passat 7 d’abril una jornada solidària per recollir fons per a l’Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona. Però l’eufòria d’aquest dia de celebració es va contagiar a tot el poble i a tota la comarca. Va ser així, com el dia solidari va passar a ser el mes solidari.\nPer aquest motiu durant les següents setmanes no van parar d’organitzar actes per contribuir en aquesta noble causa. El resultat, però, no ha deixat a ningú indiferent, doncs la humil iniciativa organitzada per nou dones ha aconseguit arribar fins als 41.000 euros.\nEl primer diumenge solidàri que es va organitzar a «La Catedral del vi». FOTO: Joan Revillas\nTot per col·laborar amb la creació del SJD Pediatric Cancer Center a Barcelona, el centre oncològic infantil més gran d’Europa, el qual pretén ser també un i referent mundial pel que fa a l’atenció integral dels nens i nenes amb càncer.\nUna iniciativa que va sorgir de Sònia Monforte, veïna de Gandesa que va aconseguir superar un càncer. Conscienciada amb la malaltia i totes les greus conseqüències que granera, va decidir conjuntament amb dos més, aportar el seu granet d’arena. Però, no es va quedar sola, nou dones més la van acompanyar i totes juntes van decidir recaptar fons, i així és com van mobilitzar pràcticament tota la comarca.\nMontse Barceló, una d’aquestes nou dones que han format part del tàndem, explica, emocionada, que «quan vam acabar la jornada, aquell diumenge, ens vam adonar que no podíem acabar allà». «El mes ha passat tan de pressa, ha sigut una autèntica bogeria» i continuava: «la gent es va bolcar moltíssim, al principi les donacions eren com un vot de confiança, perquè ens coneixien, però realment no teníem res preparat del tot».\n«Però al final les donacions no paraven i les activitats tampoc, sempre ens quedava vendre vi o bosses, els bingos de la llar d’avís, les partides de pàdel solidàries... teníem tantes coses!». Per aquest motiu, van decidir que el dimecres dia 15 de maig seria la data de tancament. Fins i tot, es van obrir una plataforma en línia per fer donatius.\nPerò «calia posar un dia, perquè si no s’hagués tancat mai» tal com explicava Montse Barceló. I al final aquest impuls que van obtenir les nou dones també va ser com ha reconegut Barceló «perquè la gent ens ho demanava, tothom volia».\nnsideren que també cal deixar respirar el tema i no saturar. A més ,com explicava Barceló, «també ha sigut una cosa molt emocional per a nosaltres, necessitem digerir-ho i agafar més forces per a tornar a aconseguir-ho un altre any».


El CB Sant Pere ja és equip de Primera Catalana\nEl sènior del CB Sant Pere ha aconseguit l'ascens a Primera Catalana | CBS\nEls egarencs aconsegueixen derrotar per més de 13 punts el Masnou i certifiquen l'ascens\nEl CB Sant Pere de Terrassa ja és equip de Primera Catalana. L’equip dirigit per Xavi Camacho depenia d’ell mateix per certificar l’ascens de categoria i no va fallar. Els terrassencs van imposar-se per 72 a 58 al VIVE – El Masnou Basquetbol, i d’aquesta manera superara els 13 punts d’avantatge que necessitava per assolir la pujada de forma directe a 1a.\nMalgrat una temporada força irregular, en el tram final han estat prou encertats i lluitadors per aconseguir no només classificar-se per la fase d’ascens sinó guanyar els millors equips de la categoria i donar d’aquesta manera el “sorpasso“. A més, va tenir la sort de poder celebrar el triomf i l’ascens acompanyats de l’afició, que no van parar d’animar i esperonar l’equip.\nTot i que els de Masnou arribaven com a favorits al matx, amb diversos jugadors que combinen aquest equip amb la Copa Catalunya -la màxima categoria-, els terrassencs no es van arronsar. Amb la grada tenyida de vermell, l’equip va sortir endollat des del minut 0, i ja al primer quart havia aconseguit obtenir la renda desitjada, 26 a 13. Fins a 5 triples van anotar, jugant molta estona amb 4 exteriors i fent molt mal als visitants.\nUn dragon khan d’emocions\nAl segon quart (18 – 12) l’equip, sense l’encert del primer, va continuar castigant als del Maresme amb un joc lluny de cistella. En defensa a més seguia el treball seriós, anul·lant els tiradors visitants i arribant al descans amb un 44 – 25 al marcador.\nLa situació canviava tornant del descans. La truita es va girar i els del Masnou jugaven molt més còmodes, defensaven millor els 1×1 i tenien una de les ratxes que solen tenir habitualment. Un parcial d’11 – 0 en els primers 5 minuts, els acostava al marcador. Per sort, el CB Sant Pere va jugar els darrers quatre minuts amb criteri, i amb 12 punts van deixar el quart en 56 a 42. Amb un punt per sobre de l’average necessari.\nTot i que semblava que en els primers minuts del darrer quart, els egarencs trencaven el partit (66 – 46), una sèrie de decisions errònies en atac, presa de l’ansietat i la precipitació, posaven el marcador a 13 segons del final a un 70 – 57. Una falta sobre Joan Fitó a 7 segons del final, que va donar els 2 tirs lliures, feia respirar els vermells que van explotar d’alegria quan en el darrer atac, els de Masnou no aprofitaven per anotar i donaven així la victòria i la diferència al marcador suficient per aconseguir l’ascens directe a 1a Catalana.\nCamacho, al final del partit va voler agrair la implicació de tothom, jugadors i afició, per fer-ho possible. “Gràcies a tots els que heu fet avui de la nostra pista una caldera. Hagués estar molt difícil sense aquest ambient poder remuntar. Felicitar als jugadors per la feina feta fins el últim dia”, va exclamar.


La moda del xandall ha vingut per quedar-se? | En Línia - RTVE Catalunya\nLa moda del xandall ha vingut per quedar-se?\nLa venda de roba còmoda s’ha disparat un 50% durant els últims mesos i les botigues ja tenen línies senceres dedicades a aquesta manera de vestir, abans considerada de poca categoria i que ara, amb el teletreball, s’ha posat de moda. De fet, fins i tot les marques d’alta gamma s’han rendit davant d’aquesta demanda. Però el xandall és només una moda passatgera o ha vingut per quedar-se? En parlem amb Juan Avellaneda, dissenyador de moda, i David Broc, periodista i crític de televisió.\nveure més sobre "En Línia - La moda del xandall ha vingut per quedar-se?" veure menys sobre "En Línia - La moda del xandall ha vingut per quedar-se?"


Societat Archives - Pàgina 22 de 184 - Ràdio Sant Andreu\nHome / Societat (page 22)\nEs busquen dones científiques de Sant Andreu de la Barca\nfebrer 18, 2021\tActualitat Sant Andreu Barca, Destacats, Especial Coronavirus SAB, Societat 231 Views\nL’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca a través de la regidoria d’Igualtat busca donar visibilitat a a la presència de les dones en el camp STEM, que engloba les següents branques: ciències, tecnologia, enginyeria i matemàtiques. Des de l’Ajuntament ...\nfebrer 16, 2021\tActualitat Sant Andreu Barca, Destacats, Especial Coronavirus SAB, Societat 258 Views\nLes sol·licituds es poden presentar fins al 31 de desembre a l’Oficina Local d’Habitatge Les persones de Sant Andreu de la Barca ja poden demanar una ajuda per a la rehabilitació del seu habitatge. Aquestes subvencions les atorga el Consorci ...\nNOU SERVEI – El Punt d’Orientació Digital de Sant Andreu de la Barca vol ajudar i resoldre dubtes amb els tràmits online amb l’Ajuntament\nfebrer 16, 2021\tActualitat Sant Andreu Barca, Destacats, Especial Coronavirus SAB, Societat 259 Views\nL’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca ha posat en marxa un nou servei. Es tracta del Punt d’Orientació Digital que ajudarà i resoldrà dubtes sobre la gestió dels tràmits en línia amb l’administració. El regidor de Recursos Humans i Serveis Generals, Juan Pérez ha destacat que amb la posada en ...\nL’Esplai Pingüí s’afegeix al manifest que reivindica que el lleure és segur i essencial\nfebrer 12, 2021\tActualitat Sant Andreu Barca, Destacats, Especial Coronavirus SAB, Societat 286 Views\nL’entitat santandreuenca s’afegeix al manifest realitzat per la Federació Catalana de l’Esplai i Fundesplai davant el tancament de les entitats de lleure i per reivindicar que #ellleureéssegur #ellleureésessencial Sara Díez directora de l’Esplai Pingüí ha comentat a Ràdio Sant Andreu ...\nGairebé 200 persones participen des de casa del programa per promoure l’envelliment actiu\nfebrer 11, 2021\tActualitat Sant Andreu Barca, Destacats, Especial Coronavirus SAB, Societat 206 Views\nL’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca compta amb un programa per promoure l’envelliment actiu de les persones grans, que, arran la pandèmia de la Covid-19 i el tancament del Casal de la gent gran, es fa a domicili. Són ...\n19 de febrer, nova campanya de donació de sang a Sant Andreu de la Barca\nfebrer 11, 2021\tActualitat Sant Andreu Barca, Destacats, Especial Coronavirus SAB, Societat 259 Views\nEl Teatre Núria Espert acull la campanya de 10 a 14h i de 17 a 21h. Cal demanar cita prèvia per poder donar sang a donarsang.gencat.cat Marta Hernández, tècnica del Banc de Sang i Teixits de Catalunya ha comentat ...\nArriba el Nou Any Xinès dedicat al bou\nfebrer 10, 2021\tActualitat Sant Andreu Barca, Destacats, Especial Coronavirus SAB, Societat 462 Views\nEl nou any comença el 12 de febrer i enguany segons marca l’astrologia xinesa estarà dedicat al bou. Com se celebra i que representa aquesta tradició? Què representa el bou en la cultura xinesa? A Ràdio Sant Andreu hem parlat ...\nL’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca s’afegeix a la celebració de Dia Internacional de les Dones i les Nenes en la Ciència\nfebrer 9, 2021\tActualitat Sant Andreu Barca, Destacats, Especial Coronavirus SAB, Societat 275 Views\nL’Ajuntament posa en marxa accions per donar visibilitat a les dones a la ciència L’Escola d’Igualtat ha creat un microcurs sobre la invisibilització de les dones científiques i s’ha sumat a la campanya #NoMoreMatildas. Diverses accions en motiu del Dia ...\nfebrer 8, 2021\tActualitat Sant Andreu Barca, Especial Coronavirus SAB, L'INFOSAB, Societat 222 Views\nCom s’ha rebut a Sant Andreu de la Barca la notícia de la reobertura dels gimnasos?\nfebrer 8, 2021\tActualitat Sant Andreu Barca, Destacats, Especial Coronavirus SAB, Societat 272 Views\nRàdio Sant Andreu ha copsat l’opinió de tres gimnasos de Sant Andreu de la Barca sobre la reobertura dels seus equipaments amb un 30% de la seva capacitat i un màxim de sis persones per grup. Pedro Amorín del Gimnàs ...


NV-A: Victòria sobiranista i democràtica\nBernat Joan i Marí | 15 juny 2010\nHe de confessar que he rebut amb alegria els resultats electorals de les eleccions generals celebrades diumenge passat a Bèlgica. Per primera vegada, un soci de l'Aliança Lliure Europea (ALE), partit europeu del qual form part, ha guanyat les eleccions en aquell país plurinacional. L'alegria és doble: d'una banda, per la victòria d'una formació independentista flamenca; i, de l'altra, perquè la Neue Vlaamse Alliantie (NV-A) ha desplaçat l'opció populista del Vlaams Belang (també independentista flamenca), que ha perdut devers la meitat dels seus diputats.\nLa NV-A obrirà, sense cap mena de dubte, una nova etapa política a Bèlgica. Ningú no podrà articular un "cordó sanitari" al voltant de la NV-A, com es va fer, en el seu moment, al voltant del Vlaams Belang. La victòria d'un partit independentista flamenc de tendència democristiana esbandirà tota possibilitat d'estigmatització per extremista de dreta. Es tracta, en definitiva, de la victòria d'un partit polític moderat ideològicament, perfectament assumible per a les forces democràtiques d'arreu d'Europa, però ferm en les seues conviccions nacionals.\nLa manca de consistència del nacionalisme propi arreu dels Països Catalans (també al Principat) es pot comprovar en el discurs que s'ha fet sobre aquesta victòria electoral. Tots els mitjans de comunicació -també els considerats "catalanistes"- s'han referit a l'NV-A en termes manllevats de la Brunete mediàtica. No es parla d'independentistes, sinó de "separatistes", no es parla de patriotisme, ni de confederalisme (que és el que ara mateix propugna l'NV-A, com a pas previ a la independència), sinó directament de "secessionisme" (sempre en un context negatiu).\nQue això ho signin els periodistes principatins, tenint en compte les simpaties polítiques de la gran majoria d'ells, no ens ha de sorprendre. Ni els agrada l'independentisme ni els agraden els democristians. Ni l'ALE: almenys no agrada a la mitja dotzena que saben què és aquest partit polític europeu. Però que la victòria de l'NV-A a les eleccions generals de Bèlgica no desperti una mica més d'entusiasme espontani entre els líders de les formacions polítiques que es reclamen sobiranistes ja m'és més mal d'empassar.\nAra mateix, els dos partits capdavanters del sobiranisme de nacions sense estat a l'Europa occidental són l'Scottish National Party (SNP), que governa en solitari a Escòcia, i la Neue Vlaamse Alliantie (NV-A), que podria formar govern, no ja a Flandes, sinó a Bèlgica (si compta amb els aliats necessaris per fer-ho). Ambdós partits tenen moltes coses en comú. Es tracta, per exemple, de catch all parties (és a dir, partits que tenen militància de tot l'espectre polític). L'SNP està més escorat cap a l'esquerra (perquè la societat escocesa també és, molt majoritàriament, d'esquerres), mentre que l'NV-A es troba més escorada cap a la dreta (perquè la majoria dels flamencs tiren més cap a la dreta que no cap a l'esquerra). Són partits que estan per la construcció nacional dels propis països i s'ajusten, en l'eix ideològic, en allò que és majoritari dins la pròpia societat. Fet que no implica, per descomptat, que aquests partits no siguin transversals.\nRecord una vegada en què demanava a un membre de l'SNP si hi havia militants del partit (pal de paller del nacionlisme escocès i, com hem apuntat, de tendència esquerrana) que fossin de dretes, i com els tractaven. "Els tractam molt bé", em va respondre, "perquè en tenim molt pocs".\nEls èxits electorals de l'SNP (repetidament) i de l'NV-A, en claríssim procés de consolidació com a primera força política de Flandes i de Bèlgica, ens donen algunes pistes sobre allò que s'ha de fer per aconseguir que un moviment en pro de la llibertat del propi país arribi a ser mínimament sòlid. Com que no tothom ho veu igual, malgrat la dada objectiva dels resultats, els entusiasmes nostrats resulten zigzaguejants i erràtics. A mi, particularment, al costat de la CDU i de l'SPD, dels conservadors, liberals i laboristes britànics, o de l'UPM o el PSF, m'interessen molt especialment partits com l'SNP i l'NV-A, que han de fornir el pols del que ha de ser una Aliança Lliure Europea sòlida i puixant.\nPer Bernat Joan, fa mes de 10 anys\nBenvolguda Gertrudis, la NV-A és un partit democristià, gens ni mica xenòfob, i membre de l'Aliança Lliure Europea (partit europeu on comparteixen activitat amb l'NV-A la pròpia Esquerra Republicana i el PSM). El president de l'Aliança Lliure Europea és Eric Defoort, un dels líders de l'NV-A. Al Parlament europeu, l'ALE fa grup amb Els Verds. O siga, Gertrudis, que seria interessant, potser, una mica més rigor a l'hora de fer comentaris i de penjar etiquetes. Salutacions ben cordials.\nPer Gertrudis, fa mes de 10 anys\nNo pensava que eres d'esquerres, i mai no ho he pensat, perquè el nom del vostre partit no fa la cosa quan fas reverències a una opció flamenca conservadora i xenòfoba.\nPer MORTA, fa mes de 10 anys\nLos politicos de aqui sois todavia peor que los de Madrid, menuda republica bananera seriamos!


TALLER DE MOVIMENT KUNE - Moveo\nMoveo / Destacat / TALLER DE MOVIMENT KUNE\nEns alegra anunciar-vos que al febrer ens visita Kernel Dance Theatre amb el seu\nintensiu de Moviment Kune!\nKUNE és un mètode d’entrenament desenvolupament a partir d’eines de la dansa contemporània, les arts marcials i el teatre. L’objectiu és descobrir, investigar i desenvolupar el nostre instint, consciència i capacitats físiques a través del treball en parell, l’observació i el diàleg perquè ens permeta millorar l’autoconeixement del cos.\nTens descomptes disponibles i l’accés directe a les inscripcions a la pàgina del taller.\nAixí doncs, t’esperem al Centre Moveo els dies 12 i 13 de febrer per aprofundir en aquesta tècnica de treball!\nI si tens preguntes, pots escriure’ns a info@moveo.cat i resoldrem els teus dubtes.


ELS SANT, PASTORS TRANSHUMANTS - EL BARRINAIRE -Josep Arasa i Ferrer\n“Els pastors practiquen l’ofici més antic dels Pirineus..” (Muntanyes maleïdes. Pep Coll, 1993). “La finalitat bàsica de transhumància és l’obtenció de pastures durant totes les estacions de l’any”(Camins de transhumància al Penedès i al Garraf. Joan Rovira 1999)\nEl Sant era pastor, com ho van ser el seu fill i el seu net. Els Sant eren transhumants pallaresos, i cada tardor baixaven els ramats des de les muntanyes pirinenques fins el Penedès per a passar-hi l’hivern. Començaven el seu camí per Tots Sants quan la verema havia acabat i el ramat podia entrar a les vinyes. Retornaven a muntanya el mes d’abril.\nLes tres generacions dels sants van baixar pel mateix indret, van fer estada a les mateixes cases, van estacar els gossos a les mateixes armelles i van tancar als mateixos corrals. Aquesta rutina va teixir importants lligams, va deixar grans amistats que encara es guarden en el record d’algunes famílies i en algun llit on donaven “fenar a conills abandonats”.\nEntre el 25 de juliol i el 2 d’agost de 1909 va esdevenir a Barcelona la Setmana Tràgica. El detonant va ser la mobilització de reservistes pel seu enviament a la guerra de Melilla. Aquella mobilització va ser molt mal acollida per les classes populars, ja que a causa de la legislació de reclutament es podia quedar exempt de la incorporació a files mitjançant el pagament de sis mil rals, que no estaven a l’abast de la majoria de famílies (el sou d’un obrer no superava els 20 rals diaris). D’altra banda els reservistes, majoritàriament, ja eren casats i amb família al seu càrrec.\nJoves penedesencs es van negar a servir els exercits espanyols i defensar les mines que el comte de Romanones, el marques de Comillas i el comte de Guell tenien a la zona. Alguns passaren cap a França amb l’ajut del Sant. D’altres, malauradament, hagueren d’anar a “matar moros”.\nL’any 1912 va esclatar la guerra del Rif, en la que els rifenys (berebers de les muntanyes del nord del Marroc) defensaven el dret a viure lliures i no sotmesos a la ocupació colonial. La guerra es va acabar l’any 1928 amb importants pèrdues a l’exèrcit espanyol. Les tropes espanyoles eren pobres soldats de lleva obligada. Els rics podien lliurar-se del servei militar pagant a algú perquè hi anés al seu lloc. Amb l’ajuda del segon Sant, l’hereu Saldoni, Josep Olivella, de Cal Salines, (Santa Margarida i els Monjos) va marxar nord enllà.\nL’aixecament militar de 1936 va agafar els Sant al Penedès. La tardor del 39 no van baixar els ramats a Marina, van ajudar centenars de persones a passar cap a l’altre banda de la ratlla fugin del franquisme. Els anys 40 el camí va canviar de sentit quan centenars de jueus fugien del racisme.\nEls 60, el més jove dels Sant es va casar, a muntanya, amb la filla d’en Jaume “Fuster” d’Els Monjos.\nPublicat a El 3 de vuit el 19 d’octubre de 2018


CUCADELLUM.ORG: Adif començarà la instal·lació del tercer rail a la via convencional aquesta setmana entre Girona i Figueres\nAdif començarà la instal·lació del tercer rail a la via convencional aquesta setmana entre Girona i Figueres\nAdif començarà en els propers dies la instal·lació, físicament, del tercer rail a la via entre Girona i Figueres, fet que ha de servir perquè a final d'any puguin circular ja els trens amb ample internacional per aquest tram. Les obres podrien començar ja aquesta setmana, i tal com s'ha fet amb la resta dels treballs de la infraestructura –el canvi de travesses, la renovació de la via...– es duran a terme en horari nocturn per no afectar la circulació dels trens de la línia entre Portbou i Barcelona. D'altra banda, i segons les últimes afirmacions dels responsables de Renfe, el tercer rail serà bàsicament per a les mercaderies, ja que els trens de viatgers francesos començaran a utilitzar el túnel del Pertús aquest any, però a Figueres els usuaris hauran d'agafar un comboi de Renfe.\nLes obres pel tercer rail van començar el maig de l'any passat, amb els treballs previs d'acumulació de material a les bases que Adif va muntar a Sant Miquel de Fluvià, Flaçà i l'estació de mercaderies de Girona. Des d'aleshores s'ha treballat en la substitució de les travesses en els 41 quilòmetres que fa el tram, i també en altres feines com ara la renovació de la via i del balast, una tasca que es va acabar ja a principi d'any. Ara s'està completant la instal·lació de la nova catenària, i també s'està enllestint la preparació per posar definitivament el rail. A més, s'han instal·lat alguns desviaments al llarg del recorregut perquè els trens puguin fer el canvi d'agulles.\nAmb la col·locació del rail addicional per poder circular amb ample europeu –més estret que l'ibèric– s'enllestiran les obres, i si es continua complint el ritme previst, això seria cap a final d'any. Els treballs es faran en horari nocturn, com s'ha fet fins ara, aprofitant el fet que no passen trens per no interferir en el trànsit de la línia entre Portbou i Barcelona.\nL'estació provisional del TAV de Vilafant\nQuins trens aprofitaran l'ample de via internacional entre Girona i Figueres era un dels dubtes que quedaven pendents de resoldre. Inicialment l'aleshores ministra de Foment Magdalena Álvarez ja havia deixat clar que serien els trens de mercaderies, motiu pel qual es va fer també el ramal del Vallès amb ample de via internacional perquè el poguessin aprofitar mentre no es fessin les obres a Barcelona.\nTot i això, s'havia especulat que l'obra del tercer rail serviria també ja per als trens de viatgers d'alta velocitat que han de connectar Barcelona amb Perpinyà. El juliol de l'any passat, però, Adif ja va deixar clar que continuava treballant amb aquest criteri, si bé no va tancar la porta a la circulació dels trens de passatgers, una reivindicació que també van fer seva els grups polítics. Finalment, però, sembla que no serà així. Fa encara no deu dies el president de Renfe, Teófilo Serrano, va explicar que hi haurà a partir de final d'any dos trens diaris que, venint de França, passaran pel túnel del Pertús per la via del TAV fins a l'estació provisional de Vilafant, on connectaran amb els combois de Renfe que seguiran el trajecte cap a Barcelona pel ramal de Vilamalla i enllaçaran amb la via convencional. Serrano va dir que seria un servei «experimental», i que s'havia arribat a aquest acord amb la societat nacional dels ferrocarrils francesos. Així també es volen evitar problemes de saturació al corredor ferroviari gironí.\nDarrera actualització ( Dimarts, 4 de maig del 2010 11:29 )


Escrito el 9 de Agosto de 2018 en catalán con un tamaño de 6,26 KB\nL’assaig és un subgènere de la didàctica que consisteix en la representació d’una visió Personal d’un autor sobre un tema que correntment tracte aspectes humanístics.Té moltes característiques que el poden definir, Les principals són: Normalment l’assaig és redactat en tercera persona i no té Una estructura definida.Té una extensió variable, és a dir, es pot fer un Assaig que ocupi unes quantes línies o bé es pot fer un que ocupi un llibre Sencer.En segon lloc, l’assaig tracte temes humanístics, per exemple aspectes Relacionats amb la filosofia, la política, la història…\nAl ser un gènere que Pretén mostrar la visió personal d’un ésser, hi predomina la subjectivitat. L’autor dóna una visió dels fets que s’ha creat per si mateix, i afegeix Referències o opinions pròpies.Com que té com a objectiu l’ensenyament d’un Fet, aquest gènere va adreçat cap a un lector culte però no especialitzat en la Matèria tractada.Els autors de l’assaig han de presentar al lector una idea Sobre un tema qualsevol, desenvolupar-la a partir de la visió personal que L’autor té, i concloure la idea principal.\nRedacció dels símbols: En la història de la Plaça del Diamant trobem diferents símbols, però destaquem com a símbol principal ELS COLOMS. Tota la història va en relació amb aquest símbol. Per començar el mot de la protagonista és Colometa, petit colom, també viu amb en Quimet que és criador de coloms. L’aparició dels coloms a la història va en relació a tots els problemes que té la protagonista en el seu primer matrimoni. Els coloms suposen un desgast per a la Colometa igual que la relació que comparteix amb en Quimet. D’alguna manera els coloms fan de símbol de la uníó entre la Natàlia i el seu marit. L’EMBUT és un altre símbol. Simbolitza la vida difícil de la Colometa, per la seva forma. Per entendre aligual que la forma de l’embut, té la sensació de que la vida de la Natàlia es va fent més petita. Realment fa referència al final de la seva joventut, una joventut plena de problemes que allibera quan arriba a la Plaça i fa un crit d’alliberació del seu pasat i recuperació de la seva identitat. Per últim, en relació amb el crit que fa la Colometa a la plaça, destaquem EL GANIVET, que simbolitza alliberament. La Natàlia l’utilitza per escriure el seu nom a la paret de la antiga casa en la que vivia.\n(Llenguatje Emotiu / Adjectius Precisos / Figures Retoriques Com metafora compració) Redactat en 8 Línies\nLa història està repleta de recursos literàris que fan destacar aquesta novela. En quan a l’estil de l’obra, Rodoreda fa molt ús de les onomatopeies. L’ús de les frases fetes és molt destacable en l’obra. Apart utilitza repeticions de petites oracions constantment que acaben destacant en el text. I per finalitzar en l’estil, fa ús de punts suspensius per marcar una suspensió en les oracions.\nEn quant a les figures retòriques, al llarg de la lectura en trobem de diferents tipus. Polisíndetons, Metàfores, Comparacions, Hipèrboles i Metonímies.\nPer últim, observem un llenguatge molt emotiu, que es caracteritza per l’ús d’adjectius molt precisos. I per finalitzar, Rodoreda fa molt ús de verbs exclusius.\nEspais de la Novela:En l’obra la Plaça del Diamant de Mercè Rodoreda diferenciem dos tipus d’espais diferents, tancats i oberts.En quan als espais tancats, la casa de la Natàlia i en Quimet és molt important perquè reflecteix com és la seva vida de casats al llarg del temps. Podem veure com la casa es va degradant al llarg de la novela, simbolitzant així la vida miserable de la Colometa.Un altre espai tancat molt rellevant en la història de la Plaça del Diamant és la casa dels amos de la Colometa. És on començarà a treballar realitzant feines de la casa. En l’obra se’ns descriu molt aquest espai, i podem comparar aquest espai com a símbol de la vida dels amos, és a dir una vida de luxes, amb la vida de la Natàlia, una vida miserable.En relació als espais oberts, sens dubte el més important és la Plaça del Diamant, és on s’origina tota la història, és allà on en Quimet i la Colometa es van conèixer. És on es desenvolupa tota la acció de la novela. Un altre espai obert és la platja. En Quimet i la Natàlia anaven allà sempre abans de que nesqués el seu primer fill, a partir d’aquest fet, van deixar d’anar-hi, simbolitzant així el fi de la seva llibertat ja que la Colometa pasa a dedicar-se al cuidat dels seus fills.\nDescripció de la protagonista amb els següents adjectius (Fràgil/ Forta/ Decidida/ la Natàlia pateix diferents canvis d’identitat al llarg de tota la història. Abans de conèixer en Quimet, era una noia amb uns ideals i uns principis propis, però quan coneix a en Quimet tot això canviarà.Ella pren a en Quimet com un superior, és a dir pràcticament és una relació de submissió per part de la Natàlia. En Quimet revoluciona totalment el pensament de la Natàlia i la acaba convertint amb una persona sense identitat, fa veure a la protagonista com una noia poc decidida i fràgil. D’alguna manera la història ens fa entendre que per a la Natàlia la seva relació amb en Quimet és un pes que s’ha de suportar.A partir de que en Quimet porta els coloms a casa, la Natàlia treu força pròpia per enforntar-se amb ell, i es rebel·la. Això mostra una millora en la maduresa de la protagonista. Apren a dir no. Recupera poc a poc la seva identitat. Però quan tot sembla que li vagi bé, de sobte la mort del seu marit apareix suposant això la misèria per la Natàlia i la seva família. Aquest fet li fa pensar en el suïcidi d’ella i els seus dos fills. Tot i això, la protagonista coneix a un home, amb el qual es casarà, i pasarà a tenir un nivell de vida més bo. Però aquí no acaba tot, els fantasmes del pasat ronden pel cap de la Natàlia, fent-se preguntar per la mort d’en Quimet. La noia molt inestable aconsegueix despendre’s del passat fent un crit a la Plaça del Diamant.\nEXAMEN la plaça del diamant La plaça del diamant La plaça del diamant examen Qüestionari la plaça del diamant Examen la plaça del diamant La plaça del diamant descarregar llibre La plaça del diamant examen La plaça del diamant DESCARREGA DEL LLIBRE LA PLAÇA DEL DIAMANT


'Your Honor': Walter White podria ser també un jutge - Inside Media\nPublicat el 15 Gener, 2021 15 Gener, 2021\nEl clixé diu que el cinema europeu retrata persones complexes enfrontant-se a situacions quotidianes, mentre que l’americà fa exactament el contrari: posar personatges ordinaris en tessitures extremes. I si hi ha una sèrie que complia el tòpic és “Breaking Bad”, i el seu professor mediocre de secundària convertit en improbable lord de la droga. Bryan Cranston estarà ja per sempre més lligat a aquest paper i, per bé que ha experimentat amb altres registres –des de mentor dels Power Rangers fins al president Lyndon B. Johnson– per a l’espectador mitjà sempre serà Walter White.\nL’actor assumeix a “Your Honor” el repte de tornar a encarnar un paper amb bastants punts de contacte amb el personatge que li va donar la fama. Es tracta del jutge Michael Desiato, que es veu immers en un dilema moral de primer grau. El seu fill adolescent ha matat involuntàriament, en un accident de cotxe, un altre jove. Quan està a punt de lliurar-lo a la policia, confiant que se’n sortirà amb una pena menor, tot i haver fugit presa del pànic del lloc de l’accident, descobreix que la víctima no és algú qualsevol, sinó el fill d’un dels capos mafiosos de la ciutat de Nova Orleans. A partir d’aquí, es fa enrere i comença a ordir un pla per evitar que el seu fill sigui descobert, ja que dona per fet que el farien assassinar.\nLa sèrie és, fonamentalment, l’intent del magistrat –un home recte i brillant– per mantenir el vaixell de la coartada del seu fill navegant, tot i que cada cop el destí hi va obrint més vies d’aigua. És una ficció pensada per fer patir, ja que l’espectador acompanya el jutge Desiato i, per tant, té més informació que la resta de personatges que van intentant esbrinar les circumstàncies exactes del seu accident. El fet que el jove conductor sigui una bona persona –a vegades fins al punt de la caricatura– i que diverses circumstàncies li lleven quilos de culpa en el que va passar, fa que el públic participi del dilema entre fer-se justícia i passar pàgina.\nAquesta és la trama superficial. Però com era d’esperar en una sèrie que arriba amb el segell del matrimoni format per Robert i Michelle King –responsables, per exemple, de “The Good Fight”– “Your Honor” té una certa línia editorial diguem-ne política. La qüestió racial, per exemple, està molt present en la història. Perquè l’encobriment de l’accident acaba fent que un jove adolescent, negre, es vegi sotmès a una pressió intolerable. Les conseqüències de la pobresa estructural apareixen, a més, en diverses trames secundàries i paral·leles.\nLa part judicial, en canvi, fa de més ben atribuir al guionista Peter Moffat, que abans de dedicar-se a l’audiovisual (“The Night Of”, “Criminal Justice”) havia exercit de barrister, una figura anglesa assimilable a un advocat de tribunals. Tot i que “Your Honor” és l’adaptació de la sèrie israeliana “Kvodo”, Moffat ha aprofitat el seu coneixement sobre tot allò que passa entre les bambolines dels jutjats. Les togues imposen autoritat, però sota hi segueix havent-hi humans amb totes les seves contradiccions.\nTot plegat està narrat amb molta eficàcia i alguns moments de brillantor. L’escena de l’accident, per exemple, és molt intensa i amb una minuciositat pels detalls escabrosos que de nou feien pensar en “Breaking Bad”. Però la sèrie no pretén en cap moment ser-ne una rèplica: som molt més a prop del gènere procedimental, només que amb un embolcall visual una mica més ric que la típica sèrie de jutjats. I uns secundaris que arrodoneixen la proposta, sobretot Michael Stuhlbarg com a cap mafiós (en un paper radicalment diferent al del protagonista d’ “A Serious Man”, dels Coen, que el va fer popular) o Amy Landecker (una de les germanes de “Transparent”, aquí en el paper de detectiu que vol resoldre el cas).\nEn la millor tradició del noir, la sèrie ens mostra com la podridura arriba a tots els racons i fins i tot als homes més rectes i honestos, si se senten entre l’espasa i la paret. Mentrestant, els tres principals joves de la sèrie acaben sent víctimes del món que se suposa que han d’heretar. La visió és qualsevol cosa, menys complaent.\nTags: Amy Landecker, Bryan Cranston, Carmen Ejogo, drama, Edward Berger, Hope Davis, Hunter Doohan, Isiah Whitlock Jr., Michael Stuhlbarg, Michelle King, Movistar+, Peter Moffat, Robert King, sèrie, thriller judicial, Your Honor\n← Les 10 sèries que cal seguir de prop el 2021\nSPOILER: així serà el 2021 de les sèries espanyoles →


La Cotorra de la Vall: PLENARI DESEMBRE 2016: Un deute més que els veïns no coneixíem: El govern actual està pagant a la Diputació 1’7 milions d’euros per un deute deixat pel PP\nPLENARI DESEMBRE 2016: Un deute més que els veïns no coneixíem: El govern actual està pagant a la Diputació 1’7 milions d’euros per un deute deixat pel PP\nEl passat plenari va servir perquè els veïns ens assabentarem que el govern actual de l’Ajuntament està pagant-li a la Diputació 1,7 milions. És l’ import d’un deute deixat pels anteriors governs del PP i que es va començar començar a pagar l’any 2011 i s’acabaran de pagar l’any 2019.\nAixò ho va explicar el regidor d’Hisenda, Perfecto Benavent, dins del debat de pressupostos, quan afirmava que Tavernes no tenia els pressupostos que es mereix i, entre les causes, citava que faltaven els ingressos pel cànon de l’aigua, cobrat anticipadament fins el 2026 pel govern del PP, i per estar pagant pagar a la Diputació un deute de 1’7 milions deixat pels govern del PP.\nEra la primera vegada que es parlava clar i ras d’eixe deute, i el regidor d’Hisenda, de Compromís, afirmava que el més gros no és el deute en si sinó que el govern del PP havia cobrat en el rebut del fem la part de l’Ajuntament i de la Diputació, però no li va abonar a la Diputació la part que li corresponia per la planta de reciclatge de Guadassuar.\nEl govern del PP en acabar el seu mandat (juny 2011) va deixar aquest deute amb la Diputació, 1’7 milions d’euros, que ha hagut de fer-se càrrec el govern de Compromís. En resum 1’7 milions que se sumen als 1’8 milions que es van pagar de l’aparcament: 3’5 milions menys d’inversions que haurien vingut molt bé a Tavernes.\nAixò sense oblidar els 18 milions d’euros que van deixar de deute als bancs, els 4’5 milions de dèficit de tresoreria, 1’6 milions de factures en els caixos i haver cobrat per anticipat 2 milions del cànon de l’aigua.\nI encara diuen que no es parle del passat. S’han de parlar dels deutes perquè no són cosa del passat sinó del present i ben actuals: les conseqüències s’estan patint ara i els deutes s’estan pagant ara, i disminuint la capacitat d’inversions de l’Ajuntament. ¡Es molt fàcil fer préstecs i no pagar-los, i deixar ben empantanat al govern que vinga darrere!. I ara diuen que d'això no volen que se’n parle...\nI alguns es preguntareu: I com ho paguem ara? Mitjançant compensació de les subvencions de la Diputació. Per dir-ho clar: si la Diputació dóna una subvenció de 100.000 euros a l’Ajuntament, a l’hora de pagar no envia tots els diners i li resta la part del deute. Això representa una quantitat sobre els 200.000 euros a l’any, en concepte de devolució dels 1’7 milions.\nAcí teniu l’explicació donada pel regidor en el plenari passat


Tallers de Gestió de la Informació per a l’alumnat d’educació | Experiència Educació\n← “BOWIE RULES”: Jugando con los límites corporales\nVISITEM L’ESCOLA LA MASIA →\nTallers de Gestió de la Informació per a l’alumnat d’educació\nEl CRAI (Centre de Recursos per a l’Aprenentatge i la Investigació) de Florida Universitària ha realitzat durant aquest trimestre, una sèrie de tallers de Gestió de la informació adreçats a alumnat de diferents titolacions de Cicles formatius i Graus universitaris.\nConcretament s’han realitzat els tallers amb:\n1º de TAFAD\n3º de Grau en Educació Primària\n1º de Grau de ADE\n1º de Grau d’Enginyeria Mecànica i d’ Enginyeria Electrònica\nAls tallers es treballen les competències informacionals e informàtiques (CI2), un conjunt de capacitats que permet a les persones a: reconèixer que necessiten informació, buscar-la, avaluar-la, gestionar-la, i comunicar-la de forma adequada.\nEls tallers es plantegen de forma eminentment pràctica i aplicada.\nMitjançant el plantejament d’un problema proposat a l’alumnat, normalment al Projecte Integrat, però també en altres contextos, l’alumnat s’enfronta a una recerca d’informació complexa que ha de saber gestionar correctament per tal de resoldre el problema inicial.\nAls tallers l’alumnat treballa aspectes com ara l’ètica a la recerca, les fonts d’informació especialitzades, els recursos educatius en obert, principals estratègies d’anàlisi sobre la fiabilitat de les fonts, els gestors bibliogràfics, etc.\nEls tallers realitzats adreçats a alumnat d’Educació han estat plantejats com a punt de partida dels Projectes Integrats que estaven realitzant en eixe moment. En un cas, el problema plantejat era “Resoldre un problema real en un aula de Primària”, en l’altre, plantejar un “Servei de Promoció personal amb entrenament personalitzat i activitats d’oci”. Als tallers l’alumnat ha treballat amb fonts especialitzades en educació física, ha utilitzat les principals bases de dades en accés obert, així com les bases de dades bibliogràfiques de la Biblioteca de Florida Universitaria i del Servei de Biblioteques de la UV.\nAmb aquests tallers formatius el CRAI dona suport al professorat i a l’alumnat mostrant-los la importància d’una adequada gestió de la informació en totes les seues fases, per aconseguir una part important de l’èxit en qualsevol recerca. El fet de realitzar els tallers combinant la part teórica amb la part més pràctica, els apropa a l’ús eficça de ferramentes informàtiques i informacionals com bases de dades, gestors bibliogràfics, etc.