Lev Trockij: Entre l'imperialisme i la revolució (1922) - Cap. 8: Més sobre democràcia i sovietisme\nCAPÍTOL 8: Més sobre democràcia i sovietisme\nAra que hem posat fi al relat dels esdeveniments, ens permetrem atenir-nos a algunes consideracions generals.\nLa història de la Transcaucàsia en el curs dels darrers cinc anys és una lliçó extremadament instructiva de democràcia en període revolucionari. En les eleccions de l’Assemblea Constituent panrussa, cap dels partits caucasians havia plantejat la separació de Rússia. Quatre o cinc mesos més tard, a l’abril de l’any 1918, el Seim transcaucasià composat pels mateixos diputats de l’Assemblea Constituent decretava la separació de Geòrgia de Rússia i es constituïa en estat independent. Sobre un tema fonamental de la vida d’un estat: si amb la Rússia soviètica o sense ella o contra ella, ningú consultà la població de la Transcaucàsia; no hi hagué ni referèndum, ni plebiscit, ni noves eleccions. La separació de la Transcaucàsia de Rússia fou decretada pels mateixos diputats que havien estat elegits per a representar la Transcaucàsia a Sant Petersburg prenent com a base les mateixes plataformes amorfes del primer període de la revolució.\nLa República Transcaucasiana fou proclamada en primer lloc com a federació de totes les nacionalitats del Caucas. Però la situació creada per la separació de Rússia i la recerca de noves orientacions internacionals menà a la separació de la Transcaucàsia en tres parts distintes: Azerbaidjan, Armènia i Geòrgia. El 26 de maig de 1918, només cinc setmanes més tard, el Seim (format per diputats de l’Assemblea Constituent panrussa), que havia creat la República Transcaucasiana, proclamava la seua dissolució. Com havia succeït anteriorment, hom no consultà l’opinió de les masses populars; no hi hagué eleccions ni qualsevol altra forma de consulta. I és així com, sense consultar l’opinió del poble, la separaren de Rússia per a realitzar, com ho explicaven els dirigents del Seim, una unió més estreta amb els tàrtars, els armenis i els georgians. Després d’açò, a la primera sacsada exterior, tàrtars, armenis i georgians es trobaren dividits en tres estats diferents.\nEl mateix dia, la fracció georgiana del Seim proclamava Geòrgia com a república independent. Els obrers i camperols georgians no foren consultats: hom els posà davant el fet consumat.\nEn els deu mesos següents, els menxevics consolidaren el “fet consumat”: perseguiren els comunistes, que condemnaren a l’activitat clandestina; entaularen relacions amb els turcs i els alemanys; signaren tractats de pau; reemplaçaren els alemanys pels anglesos i pels americans; realitzaren les seues reformes fonamentals, més que res crearen el seu exèrcit pretorià, la Guàrdia Popular i, únicament després de tot açò, es decidiren a convocar l’Assemblea Constitucional (maig de 1919), posant així el poble en la necessitat d’elegir els representants al Parlament de la república georgiana independent, cosa que era per a ells quelcom desconegut i en què no havien pensat mai.\nQuè significava tot açò? Si MacDonald, per exemple, sabés quelcom d’història, és a dir si fóra capaç de veure a través de la història el moviment de les forces i dels interessos vitals per a distingir el seu vertader aspecte i no la màscara que els cobreix, les vertaderes causes de les contingències, hauria arribat a la conclusió que els polítics menxevics, aqueixos demòcrates per excel·lència, tractaven de prendre, o de fet prenien, les mesures més importants, de forma molt diferent dels mètodes d’una democràcia política. Utilitzaren, certament, la fracció transcaucasiana de l’Assemblea Constituent panrussa, però la usaren per a fins totalment oposats per als que havia estat elegida. Sostingueren aqueix residu de la revolució passada per a usar-la com a oposició a la mateixa. Convocaren l’Assemblea Constituent georgiana quan ja no li quedava al poble més que acatar-la: la Transcaucàsia estava separada de Rússia; Geòrgia, de la Transcaucàsia, els anglesos ocupaven Batum; els blancs, insegurs com a amics, es trobaven a les fronteres de la república; els bolxevics georgians quedaren fora de la llei, el partit menxevic quedava com a únic intermediari possible entre Geòrgia i l’Entente, de la qual depenia l’arribada del blat. Sota aqueixes condicions, les eleccions “democràtiques” no podien tenir un altre resultat més que tot allò que s’havia aprovat per aqueixa sèrie d’actes complits per mitjà de la subjecció contrarevolucionària pels mateixos menxevics, els seus còmplices i protectors estrangers.\nComparar allò amb el colp d’estat del 7 de novembre, preparat per nosaltres a plena llum, reunint les masses entorn del programa “Tot el poder per als soviets”, construint els soviets, lluitant pels soviets i conquerint la majoria contra els menxevics i els socialistes revolucionaris, en lluita sense quarter; que diguen on està la vertadera democràcia revolucionària.\nAra hem de repassar les formes relatives a la revolució tal com la coneixem per experiència en el temps moderns.\nFins a aquest moment, la revolució no era possible sinó en el cas on els interessos de la majoria del poble, per diferenciacions de classes, es trobaven en contradicció amb el sistema existent de la propietat i del règim estàtic. Per això la revolució començava per les reivindicacions “populars” elementals, en les quals l’interès de les classes poderoses, la inèpcia de la petita burgesia, l’estat polític endarrerit del proletariat trobaven la seua expressió. Només en el curs del compliment efectiu d’aquest programa es revelen en el camp de la revolució els antagonismes interessats. Els elements posseïdors i conservadors s’uneixen immediatament en el bàndol de la contrarevolució. Una rere altra, les distintes capes socials oprimides s’aixequen per a lluitar. Les seues reivindicacions es fan més categòriques, els seus mètodes de lluita més implacables. La revolució arriba al seu punt culminant. Perquè continue ascendint, li manca o les bases materials (en allò que fa la producció), o una força política conscient (el partit). És llavors quan la corba comença a descendir per poc de temps o per un llarg període històric. El partit extrem de la revolució o queda eliminat del poder, o restringeix el seu programa d’acció, en espera que es produïsca un canvi a favor seu en la relació de forces.\nNomés exposem aquí la fórmula algebraica de la revolució sense els significats exactes de classe, però això és suficient de moment, perquè es tracta de la relació entre les forces vives, que s’engrandeixen en la lluita, i les forces de la democràcia.\nLes institucions parlamentàries heretades del passat (Estats Generals a França, la Duma de l’Imperi Rus), poden en algun moment donar-li un impuls a la revolució, però aviat la contraresten.\nEls representants elegits en el primer període de la revolució reflecteixen inevitablement l’amorfisme polític, ingenuïtat, bondat que reflecteix indecisió. Per això aviat esdevenen un fre per al desenvolupament revolucionari: si no es troba la força revolucionària capaç de saltar aqueix obstacle, la revolució no progressa i, per contra, marxa cap arrere. La contrarevolució escombra la Constituent. Així succeí en la revolució de 1848: el general Wrangel liquidà l’Assemblea Constituent prussiana, que no havia sabut desembarassar-se d’ell i que al seu torn no havia estat liquidada en el moment necessari pel partit revolucionari. Nosaltres també en tinguérem el nostre, de Wrangel, que pel que s’ha vist havia heretat la propensió del seu avi. Però nosaltres el liquidàrem. Si això fou possible, fou perquè prèviament havíem liquidat l’Assemblea Constituent. La Constituent de Sàmara tingué un desenllaç com la prussiana, i Koltxak fou el seu enterramorts.\nLa Revolució Francesa pogué actuar un cert temps amb representacions institucionals, tot i estar sempre endarrerida respecte els esdeveniments, només perquè Alemanya, en aquella època, estava reduïda a res i perquè Anglaterra no podia comprometre’s al continent. Així, la Revolució Francesa (en això es distingeix de la nostra) tingué en els seus començaments una llarga “treva” exterior que li permeté, fins a un cert punt, ajustar i adaptar, sense presses, les representacions democràtiques a les necessitats de la revolució. Quan la situació esdevingué amenaçadora, el partit revolucionari dirigent no orientà la seua política en el sentit formal de la democràcia, sinó que, amb la fulla de la guillotina, tallà amb pressa la democràcia a la mesura de les seues necessitats polítiques: els jacobins exterminaren els membres dretans de la Convenció i intimidaren els centristes del Marais. La revolució no seguí el curs del riu democràtic; es canalitzà pels amagatalls i els penya-segats de la dictadura terrorista. La història, en suma, no coneix revolució que es desenvolupe per la via democràtica. La revolució en un greu litigi que no es resol mai per la forma, sinó pel seu fons. Succeeix ben sovint que algunes persones perden la seua fortuna i també allò que anomenen honor, en un joc purament convencional com és el joc de naips; però les classes mai consenten perdre el seu haver, el seu poder o el seu honor en el joc convencional del parlamentarisme democràtic. Elles resolen sempre l’assumpte amb serietat, és a dir, conforme al dictamen vertader de les forces materials i no a benefici de la seua representació fictícia.\nNo podríem posar en dubte que fins i tot en països on el proletariat, com a Anglaterra, compon la majoria de la població, una institució representativa que fóra creada per la revolució obrera reflectiria alhora que les primeres reivindicacions de la revolució, les tradicions monstruosament conservadores d’aqueix país. La persona d’un líder tradeunionista anglès d’avui en dia és una amalgama de prejudicis religiosos i socials que es remunten a una època molt allunyada, contemporània a la restauració de la catedral de Sant Pau; d’hàbits pràctics de funcionari d’organització obrera vivint en una època de maduresa política; de rigidesa de petit burgès amb aparences de respectabilitat; de consciència relaxada de polític obrer familiaritzat amb totes les traïcions. Afegim-ne les influències intel·lectuals, doctrinals, “fabianes” diverses: moral socialista dels predicadors diumengers, sistemes racionalistes dels pacifistes, diletantisme dels socialistes aficionats, estretor obstinada i altiva del “fabianisme”. Si les condicions actuals en Anglaterra són extremadament revolucionàries, el llarg passat històric d’aqueix país ha marcat, amb un segell conservador poderós, la consciència de la burocràcia obrera i fins i tot la dels obrers qualificats. A Rússia, els obstacles a la revolució socialista són objectius; consisteixen en el parcel·lació de la propietat agrícola camperola i en l’endarreriment estat tècnic. En Anglaterra són subjectius; consisteixen en l’estancament ideològic de tots els Henderson i Snowden del Regne Unit. La revolució obrera franquejarà aqueixos obstacles per mitjà de mètodes depuratius que aplicarà sobre si mateixa. Però no hi ha cap esperança que ho assolisca per mitjà de la democràcia. M. MacDonald ho impedirà, no en el seu programa, sinó pel fet del seu conservadorisme personal.\nDonada la inestabilitat de les relacions socials a l’interior i els bruscos canvis sempre perillosos de l’exterior, no és dubtós presumir, que si la Revolució russa hagués tingut com a trava el democratisme burgès, fa ja temps que hauria quedat a la cuneta amb el cap tallat. Kautsky declara en els seus escrits que l’enfonsament de la República soviètica no seria una pèrdua per a la revolució internacional. Heus aquí una altra qüestió. Estem persuadits que l’enfonsament de la República del proletariat rus seria de considerable alleugeriment per a moltes persones, que immediatament dirien que des d’un principi ells havien suposat que tal cosa ocorreria. Kautsky ens donaria a conèixer el seu mil·lèsim escrit, en què explicaria el perquè de la caiguda del poder dels obrers russos, però s’oblidaria d’explicar-nos el perquè de la seua nul·litat. Quant a nosaltres, considerem que el fet que la República soviètica haja subsistit tants penosos anys és la millor prova de la vitalitat del sistema soviètic. El sistema, evidentment, no tanca en si mateix cap virtut meravellosa. Però ha tingut la virtut de conservar al Partit Comunista, que s’ha lligat estretament a les masses amb la llibertat de moviment necessari per a no paralitzar la seua iniciativa, per a preservar-les dels perills del joc parlamentari, que és un tema de segon o tercer ordre dins de les tasques fonamentals de la revolució. Quant a l’altre perill, que consistiria en no advertir els canvis sorgits en els esperits i les modificacions en la correlació de forces, cal reconèixer que, en el curs de l’últim any, el sovietisme ens ha mostrat en tots els seus aspectes una vitalitat superior. Els menxevics del món sencer han parlat del Termidor de la Revolució russa. Però no són ells, som nosaltres els que establirem aqueix diagnòstic. I, el que és encara més important, el Partit Comunista ha fet a les aspiracions “termidorianes”, a les tendències de la petita burgesia, les concessions necessàries per a la conservació del poder del proletariat sense trencar el sistema i sense soltar el timó del comandament. Un professor rus, al que li agrada pensar i al qual la revolució li ha estat profitosa, qualificà, amb prou humor per cert, la nostra nova política econòmica de “descens estrenyent els frens”. Probablement el nostre professor (i no és l’únic) es representa aquest descens, al qual no tenim la intenció de llevar-li importància, com quelcom definitiu i decisiu. Prompte haurà de convèncer-se que, malgrat la importància de certes desviacions, la nostra política s’aixeca sempre i serva la seua direcció fonamental. Per a convèncer-se’n, no cal jutjar-la per un fet aïllat, sensacional, sinó seguint el seu sentit general i les necessitats de tota una època. En tot cas, “el descens prement els frens” té per al proletariat en el poder els mateixos avantatges que, per al règim burgès, les reformes fetes oportunament, i que disminueixen la pressió revolucionària. Açò ha d’ésser fàcil d’entendre per Henderson, el partit del qual és un fre de seguretat per a ús de la societat burgesa.\n¿Què pensar ara de la “degeneració” del sistema soviètic, del qual, fa ja temps, els menxevics de tots els països parlen en els seus discursos i en els seus escrits? Allò que anomenen “degeneració” està connectat directament amb allò que anomenaven “descens prement els frens”. La revolució internacional travessa en aquest moment un període de cristal·lització, de reagrupació de les seues forces; exteriorment està corrent sobre el mateix punt i fins i tot sembla fer marxa enrere. És el que explica en part nostra política econòmica. És natural que en aquest penós període, quan el moviment internacional pateix un estat d’estancament, açò repercutisca sobre la situació i l’estat d’esperit de les masses treballadores de Rússia, i per tant en el sistema de treball soviètic. El nostre aparell administratiu i econòmic ha realitzat, en aquest temps, grans progressos. Però, evidentment, la vida dels soviets, quant a organisme representatiu de les masses, no ha pogut servar la tensió que era la seua característica en el període de les primeres victòries interiors i en els moments en què el perill exterior amenaçava. Les lluites estèrils dels partits parlamentaris, les seues combinacions i les seues intrigues revesteixen sovint un caràcter “dramàtic” extraordinari, en el moment en què les masses travessen una depressió moral. El sistema soviètic no gaudeix d’una independència tal. Reflecteix força millor i més directament les masses i el seu estat d’esperit. És monstruós retreure-li com a inferioritat allò que és la seua superioritat essencial. Només el desenvolupament de la revolució a Europa tornarà a donar un impuls més potent al sistema soviètic. Però tal vegada es podria “revifar la moral” dels treballadors gràcies a una oposició menxevic i a altres sistemes de parlamentarisme. Els països amb democràcia parlamentària no hi maquen; doncs bé, on estan els resultats? Caldria ésser el més “obtús” dels professors de dret constitucional, o el més renegat del socialisme, per a negar que les masses obreres de Rússia, ara, en la suposada decadència del règim soviètic, participen en la direcció de totes les branques de la vida social d’una forma molt més activa, més directa, més constant, més decisiva que en cap república parlamentària.\nAls països on el parlamentarisme funciona des de llarg temps, s’han format una sèrie de mecanismes de transmissió complexa i variada, a través dels quals la voluntat capitalista troba la seua expressió amb la intervenció d’un Parlament elegit per sufragi universal. En els nous països on la civilització avança lentament, la democràcia que es basa en les classes camperoles revesteix un caràcter molt més sincer i, per tant, força instructiu. De la mateixa manera que per a estudiar l’organisme animal es comença estudiant les amebes, de la mateixa manera per a començar a comprendre i estudiar els misteris del parlamentarisme anglès, hauríem d’estudiar la pràctica de les constitucions balcàniques. Els partits dirigents que han ocupat el poder a Bulgària des del reconeixement de la independència d’aquest país, han mantingut entre ells una lluita implacable, tot i que els seus programes fossen sensiblement semblats. Cada un dels partits cridats pel sobirà a governar (prorus o progermànic) començava per dissoldre l’Assemblea Popular i procedia després a noves eleccions, en les quals obtenia invariablement una majoria indiscutible i no permetia als partits rivals més que dos o tres seients al Parlament. Dos o tres anys després, un d’aqueixos partits que havien estat reduïts al no-res en les eleccions democràtiques, era cridat al seu torn pel sobirà per a fer-se càrrec del poder, aquest, al seu torn, decretava la dissolució de l’Assemblea Popular i obtenia la majoria d’escons en les noves eleccions. La classe camperola búlgara, pel seu nivell intel·lectual i la seua experiència política, no és inferior a la classe camperola georgiana: manifestava invariablement la seua voluntat política votant pel partit que es trobava en el poder. Durant la revolució, els camperols només sostenen un partit quan en el curs dels esdeveniments aquest els demostra que pot fer-se càrrec del poder o que ja el té a les seues mans. Així és com marxen amb els socialrevolucionaris després de la revolució de març de 1917 i amb els bolxevics al novembre. La dominació democràtica a Geòrgia pels menxevics tenia, en els fons, aqueixa característica “balcànica”, però amb l’única diferència que l’època era revolucionària; es recolzava en els camperols, la impotència dels quals per a fundar durant el règim burgès un partit autònom capaç de dirigir l’estat, està testificada per la història. Són les ciutats les que, en el temps moderns, han elaborat programes de direcció política. Les revolucions han revestit invariablement un caràcter cada vegada més decisiu quan les masses populars s’aliaven més àmpliament amb el destí del partit d’extrema esquerra de les ciutats. Així succeí en Munster, al final de la Reforma. Així succeí en la gran Revolució Francesa, quan els jacobins assoliren el suport del camp. Si la revolució de 1848 fracassà en els seus primers passos, fou precisament perquè la seua ala esquerra, molt feble, no sabé trobar el suport als camps, i la classe camperola, representada per l’exèrcit, quedà per a mantenir l’ordre. La Revolució russa actual prengué tal envergadura només perquè els obrers saberen conquerir políticament els camperols demostrant-los que eren capaços de crear un poder.\nA Geòrgia, la feblesa numèrica i l’estat endarrerit del proletariat, aïllat a més dels centres de la revolució, permeté al bloc polític dels intel·lectuals petitburgesos i dels grups obrers més conservadors mantenir-se molt més temps en el poder. Per les revoltes i insurreccions, la classe camperola georgiana tractà d’imposar les seues reivindicacions fonamentals, però, com sempre, es revelà incapaç de crear un poder. Les seues insurreccions foren reprimides. Paral·lelament a la repressió, l’estratagema parlamentari feia el seu joc.\nLa relativa estabilitat del règim menxevic era deguda a la impotència política de les masses camperoles disseminades, impotència que els menxevics mantingueren artificialment.\nHo assoliren més fàcilment com resolgueren la forma del poder efectiu en forma contrària als principis de la democràcia, organitzant una força armada independent... sense cap lligam amb les institucions democràtiques. Volem parlar de la Guàrdia Popular, de la que no hem parlat fins ara més que incidentalment. L’organització de la Guàrdia Popular ens desvela els secrets i misteris de la democràcia menxevic. Estava davall les ordres directes del president de la República i es componia de partidaris del règim, escollits i perfectament armats. Kautsky deia: “Només els camarades experimentats i organitzats poden rebre les armes.” En qualitat de menxevic experimentat i organitzat, Kautsky fou incorporat a títol honorífic en el Guàrdia Popular georgiana. Açò és commovedor; no obstant això, l’organització d’una guàrdia es concilia poc amb la democràcia. En la seua polèmica contra els bolxevics, Kautsky escriu en el mateix fullet: “Si el proletariat o el partit del proletariat no controla i no té el monopoli dels armaments, no pot, en un país agrícola, mantenir-se en el poder més que amb el suport moral dels camperols.” ¿Però què era, al capdavall, la Guàrdia Popular sinó el monopoli dels armaments a mans del partit menxevic? Paral·lelament, s’hi creà, certament, un exèrcit sobre la base del servei militar obligatori. Però la importància d’aquest exèrcit és quasi nul·la. En el moment de la caiguda del menxevisme (febrer i març de 1921), l’exèrcit nacional únicament participà ocasionalment en els combats i, per regla general, es passà als bolxevics o simplement es rendí sense combatre. Segurament Kautsky està millor informat. Que ens ho faça saber. Però, abans que res, que ens explique per què es necessitava una forta guàrdia pretoriana atentament preparada, si la democràcia georgiana es recolzava únicament en les simpaties de les masses treballadores. Per què aqueix monopoli, d’armaments en mans dels patits menxevics i dels partidaris segurs de règim. Sobre això Kautsky calla. MacDonald, ho sap hom, té per regla no tractar d’aprofundir sobre els fets de la revolució, sobretot estant acostumat a veure en Anglaterra les tropes mercenàries vetllant per la seguretat de la democràcia. Per als panegiristes de la democràcia menxevic, la força armada d’aquest règim és una bagatel·la de la qual és inútil preocupar-se’n. En tot cas, la veritat era que la Guàrdia Popular disposava efectivament de tot el poder. Junt amb la Policia Especial, castigava o perdonava, arrestava, afusellava, deportava. Sense consultar la Constitució, decretava el treball obligatori. Ferran Lassalle demostrà de forma commovedora que els canons constitueixen la part més important de tota Constitució. Com veiem, per damunt de la Constitució georgiana sobresortia, armada fins a les dents, la Guàrdia Popular, els efectius, de la qual segons Kautsky, s’elevava a 30.000 menxevics que operaven, no amb el programa de la II Internacional, sinó amb els fusells i els canons, el que constituïa la part més important de la Constitució. Anotem, a més a més, que es trobaven a Geòrgia tropes estrangeres especialment invitades pels menxevics per a sostenir el seu règim.\nEl contraespionatge de l’Entente, el contraespionatge de Denikin i de Wrangel i la Policia Especial menxevic actuaven en comú en un ampli front. Sempre el servei de la Guàrdia Popular i de les tropes d’ocupació, per la necessitat de lluitar contra l’anarquia, representaven vertaderament la part més efectiva de la “Constitució” del menxevisme georgià. Els menxevics, que constituïen el 82 per cent de l’Assemblea Constitucional, eren, doncs, la representació parlamentària dels canons de la Guàrdia Popular, de la Policia Especial, de l’expedició militar anglesa i de la presó cel·lular de Tiflis. Heus aquí desvelat el misteri de la democràcia. I el vostre? (pregunta irritada) la veu de Mrs. Snowden.\n-El el nostre, senyora? Per a començar, senyora, si es comparen les institucions, tenint en compte l’extensió del país i el nombre de la població, comprovem que l’aparell dictatorial del menxevisme georgià és molt major que el del govern soviètic. Per a convèncer-se’n no cal més que una operació aritmètica. A més, senyora, hem tingut en contra nostre tot l’univers capitalista, que ens féu una guerra sense quarter, en tant que Geòrgia es veié sempre protegida pels països imperialistes victoriosos que ens combatien amb les armes. En fi, senyora (i açò té prou importància), no hem negat mai ni en cap banda que el nostre règim no fóra el règim de la dictadura revolucionària de classe i sí el de la democràcia pura que, com diuen, troba en si mateix les garanties de la seua estabilitat. No hem mentit com menteixen els menxevics georgians i els seus patrons. Estem acostumats a anomenar les coses pel seu nom. Quan hem privat la burgesia i els seus vassalls de drets polítics, no hem fet ús de la màscara democràtica; actuem declarant obertament que apliquem el dret revolucionari del proletariat victoriós. Quan afusellem els nostres enemics, no diem que són les arpes d’Èol de la democràcia les que s’estremeixen. Tota política revolucionària honesta exigeix abans que res que no s’enganye les masses.


Monogràfics de Ioga Nidra | Esther Ventos\nPrimer miércoles del mes de 18 a 20:30hs\nEn el monogràfic de ioga nidra ampliarem la informació de totes les possibilitats que ens ofereix aquesta tècnica com a mètode de meditació i de transformació de patrons de pensament, entre altres aspectes que ofereix aquesta pràctica.\nT’ajuda a alliberar tensió física i estrès. T’ajuda a interioritzar relaxant òrgans i teixits. Relaxa el sistema nerviós, ajuda en casos d’insomni, etc.\nA NIVELL MENTAL / EMOCIONAL\nCom tota tècnica de meditació, ioga nidra implica una purificació mental. T’ajuda a interioritzar i abandonar els estímuls externs.\nEn l’estat alfa la ment i les emocions s’alliberen de pensaments tòxics i repetitius, i s’accedeix a un estar de benestar.\nAfavoreix una actitud mental positiva.\nA NIVELL D’AUTOREALITZACIÓ\nIoga nidra es pot considerar una eina per arribar a un estat transpersonal, és a dir més enllà d’allò personal i de l’ego. Doncs és el camí de tornada a l’Ésser, el camí cap al Jo Profund. Ens connecta amb l’ànima, amb la creativitat i la intuïció.\nELS MONOGRÀFICS aporten, entre d’altres coses, una consciència més gran del cos i de com generar menys toxicitat i més energia vital, i com NO desgastar-se.\nA alliberar patrons i condicionaments mentals que ens impedeixen evolucionar cap a una nova mirada, on connectar amb aspectes més amplis i transcendents de nosaltres mateixes.\nA obtenir nous recursos que ens connecten a la vibració de la nostra naturalesa essencial, on habiten l’alegria de viure, la pau, la comprensió, la gratitud, l’acceptació, etc.\nMONOGRÀFIC DE IOGA NIDRA Via zoom\nEls monogràfics d’iniciació de ioga nidra consten de tres trobades que es fan els primers dimecres del mes. És aconsellable fer la primera trobada del monogràfic per accedir a la pràctica setmanal de ioga nidra si no has practicat mai aquest tipus de meditació.\nDates dels monogràfics:\nPrimer. 3 de febrer: Ioga nidra com a mètode de meditació, 3 de març: Alliberament i integració de l’energia, i 7 d’abril: Construir una base sòlida.\nSegon. 5 de maig / 2 de juny / 7 de juliol.\nTercer: 6 d’octubre, 3 de novembre i 1 de desembre.\nAportació: 60€ les tres trobades. 25€ Trobades soltes.\nMONOGRÀFIC D’APROFUNDIMENT: cada segon dimecres de mes. Es fa com a segon cicle d’aprofundiment per utilitzar la pràctica a manera de transformació personal i no només com a mètode de meditació.


Guardiola: amb ‘G’ de guanyar i de gols | FCBarcelona.cat\nGuardiola: amb ‘G’ de guanyar i de gols\nLes dues temporades al capdavant del primer equip de Josep Guardiola han estat espectaculars quant a títols, però també quant a victòries i gols.\nEl títol de Lliga assolit diumenge contra el Valladolid va suposar també la 87a victòria del FC Barcelona amb Josep Guardiola com a entrenador. La xifra és escandalosa, sobretot quan s’observa que el tècnic només ha dirigit 121 partits oficials. És a dir: Guardiola guanya el 72% dels compromisos que dirigeix, n’empata el 19% i en perd únicament el 9%.\nEl seu gen guanyador no és nou d’ara. De fet, 8 de les últimes 10 Lligues que ha sumat el FC Barcelona han tingut Josep Guardiola com a protagonista, o com a jugador o com a tècnic.\nVa dir Guardiola en una de les primeres rodes de premsa de la temporada que aquest any no se superaria cap dels registres del primer curs. Estranyament, es va equivocar. En la seva primera temporada l’equip va sumar 42 victòries en 62 partits (68% de victòries), mentre que en aquesta segona, n’ha aconseguit 45 en 59 partits (76% de victòries).\n296 gols a favor\nCom s’aconsegueix tot això? Amb gols, molts gols. L’equip de Guardiola n’ha fet 296 en 121 partits. Pràcticament 300 en dues temporades. 203 d’aquests només en Lliga, fet que demostra que el Barça goleja tant a la Lliga com a Europa. La mitjana, en aquest cas, també fa por: 2,44 gols per partit des que Guardiola és el tècnic.\nEn canvi, només n’ha rebut 94 (0,77 gols per partit). Així es guanyen Trofeus Zamora. Si fem una comparació entre els gols fets i els rebuts, l’equip es troba en un ‘goal average’ absolut de +202 gols.\nMessi, l’home gol\nJa fa temps que es va comprovar que Messi, amb Guardiola com a tècnic, fa més gols que mai . Però ningú hauria dit mai que l’argentí pogués endur-se el Pitxitxi i la Bota d’Or amb una superioritat tan exagerada. Ha signat 38 i 47 gols respectivament en les dues últimes temporades –un total de 85– i ja és el setè màxim golejador de la història del club en Lliga.\nJosep Guardiola ja porta 296 gols a favor com a tècnic. Fotos: Miguel Ruiz/Álex Caparrós-FCB\nGolejadors a l’era Guardiola\n85 gols: Messi\n36 gols: Eto’o\n30 gols: Henry\n23 gols: Pedro\n22 gols: Bojan\n21 gols: Ibrahimovic\n17 gols: Xavi\n12 gols: Keita\n9 gols: Alves\n7 gols: Piqué\n6 gols: Iniesta\n4 gols: Gudjohnsen, Busquets, Márquez i Touré\n2 gols: Puyol i Jeffren\n1 gol: Sylvinho i Thiago\n*Cal afegir a aquesta llista fins a sis gols en pròpia porta


Busques treballadors?: L'Eliana\nL'Agència de Treball i Desenvolupament Local de l´Eliana disposa d'una Borsa de Treball amb candidats qualificats per a la seua incorporació al mercat laboral.\nSi necessites cobrir una oferta de treball, posa't en contacte amb nosaltres, ja que t'ajudarem a agilitzar el procés de selecció amb candidats idonis al lloc de treball, i l'AEDL intervindrà d'intermediària entre l'empresa i el treballador.\nA més, t'assessorem a l'hora de definir el lloc de treball, i col·laborem en la descripció d'aquest.\nCom gestionem les ofertes d'ocupació?\nEn el moment que una oferta d'ocupació es formalitza en l'AEDL, perquè s'ha emplenat el model d'Oferta d'ocupació, procedim a realitzar el procés de selecció de candidats de la nostra borsa de treball.\nEl procés de formalització es pot fer presencial, via fax o telemàticament mitjançant el formulari d'Oferta d'ocupació.\nEns posem en contacte amb aquelles persones inscrites en la nostra borsa de treball que tenen el perfil sol·licitat pel demandant, i es realitza el filtre necessari per a conéixer la seua disponibilitat i interés pel lloc ofertat.\nOpcions gestió procés de selecció de personal\nL'AEDL remet a l'empresa via correu electrònic o fax una llista amb els candidats idonis perquè l'empresa contacte amb ells.\nL'AEDL contacta amb els candidats i els proporciona les dades de contacte de l'empresa perquè puguen concertar una entrevista.\nÚnicament es faciliten les dades de contacte de l'empresa i dels candidats idonis per al lloc, prèvia autorització de totes dues parts. En tot cas, a les empreses se'ls envia puntualment una relació de treballadors remesos des de l'AEDL per a cobrir l'oferta.\nSeguiment i finalització del procés de selecció\nSol·licitem la vostra col·laboració per a un correcte seguiment d'aquesta, mitjançant la comunicació de la finalització del procés de selecció i la contractació del candidat.\nSetmanalment, fem un seguiment de les ofertes per a mantenir-les actualitzades i evitar-vos molèsties.\nAgència de Treball i Desenvolupament Local de l'Eliana\nPlaça Jutge Miguel Comes s/n - 46183 - L´Eliana\nEmplena el formulari per a poder remetre't els candidats


Red Rock Hotels - BEST HOTEL RATES Near Hong Kong Esdeveniments musicals Area - Hong Kong\nCerca hotels a prop de Red Rock\nMostra els 4 més populars Popular ara mateix a Hong Kong Més venut Hyatt Regency Tsim Sha Tsui Hotel 18 Hanoi Road reservada fa 6 minuts, 18 segons\nGarden Hotel Flat A, 8/F, Tung Lok Building, 34-36 Nullah Road Habitació amb Llit Doble reservada fa 11 minuts, 10 segons\nKG Garden Guest House Flat A9, 3/F, Mirador Mansion, 62 Nathan Road, Kowloon Doble reservada fa 12 minuts, 20 segons\nModern Hotel Flat D1, 14/F, Mirador Mansion, 58 Nathan Road Habitació Triple amb 3 Llits Individuals reservada fa 13 minuts, 1 segon\n8 Days Boutique Hotel Flat D, 16/F, Kingland Apartments, 737 Nathan Road Habitació de 2 llits reservada fa 14 minuts\nRed Rock és un dels fantàstics llocs a Hong Kong. Habitacions d'hotel oferides a les tarifes més baixes a Agoda.com moltes d'elles a prop de Esdeveniments musicals. Les opcions d'allotjaments a prop de Red Rock varia enormement desde luxosos hotels a assequibles cases d'hostes. El formulari segur de reserver online d'Agoda.com ofereiex una manera simple de reserves d'allotjament a prop de Red Rock. Les útils eines de recerca i l'ampla informació d'hotels a la pàgina de ciutat de Hong Kong fan fàcil trobar hotels disponibles. Més viatgers estan triant Agoda.com per reservar allotjament a prop de Red Rock, amb uns 150,000 hotels per tot el món.\nHotels a prop de Red Rock el més proper\nEls millors hotels prop de Red Rock


Notícies - La Floresta es conjura contra les violències masclistes\nEl consell de barri de la Floresta ha recuperat la presencialitat després que la pandèmia obligués a fer-lo virtual\nEl consell de barri de la Floresta ha tornat al Centre Social i Sanitari / Foto: Cugat Mèdia\nel 25/octubre Sergio Morales Política PDF\nEl Col·lectiu de Dones de la Floresta vol que les entitats del districte tinguin eines per abordar situacions de violència masclista. L'agressió que va tenir lloc aquest setembre en un bar del barri ha motivat aquest grup a plantejar que les entitats i l'Ajuntament treballin plegats per fer front a situacions d'aquest tipus. La petició s'ha posat sobre la taula aquest dilluns al consell de barri de la Floresta, que ha recuperat la presencialitat al Centre Social i Sanitari, després de més d'un any i mig celebrant-se de manera virtual arran de la pandèmia.\nLa membre del Col·lectiu de Dones de la Floresta Sílvia Llombart considera que l'Ajuntament ha d'oferir suport, també econòmic. Des del consistori, el president del consell de barri i regidor de Participació i Barris, Marco Simarro, ha avançat que traslladarà la proposta a l'àrea d'Igualtat i confia que ho rebin positivament. Des del mateix espai participatiu, la comissió feminista recull la petició i treballarà per fer possible la trobada.\nDes de la Comissió Feminista han lamentat que "la resposta comunitària" a l'agressió no va ser l'esperada. Tot i això, des de llavors han treballat perquè els espais d'oci i restauració disposin d'un protocol per fer front a situacions com aquella.\nAlguns veïns assistents a la trobada han mostrat neguit per com s'hauria d'actuar en cas d'incendi forestal a l'entorn del districte. Des del govern, Simarro s'ha compromès a millorar la visibilització del pla contra els focs.\nNovetats a taula del consell de barri\nEl d'aquest dilluns ha estat l'últim de Xavier Tercero, d''El Senglar Cultural, com a secretari de consell de barri de la Floresta. Deixa el càrrec per motius personals i, almenys de moment, ningú li ha pres el relleu.


Primeres recepcions esportives de la temporada 20/21 a l’Ajuntament de les Franqueses - Ajuntament de les Franqueses del Vallès\nPortada > Actualitat > Notícies > Primeres recepcions esportives de la temporada 20/21 a l’Ajuntament de les Franqueses\nPrimeres recepcions esportives de la temporada 20/21 a l’Ajuntament de les Franqueses\nEsportistes de la Secció d’Handbol del PME i l’AE Handbol LF, del Club Patinatge Artístic les Franqueses, del Club Twirling, del Club Futbol Les Franqueses i Club Okamishin reben la distinció pels mèrits esportius durant aquesta temporada.\nLa Sala de Plens de l’Ajuntament ha acollit un any més durant la primera de les recepcions que l’Ajuntament fa als equips i als esportistes que han destacat durant la temporada 20/21.\nDurant la primera recepció s’ha homenatjat com a reconeixent als seus mèrits a:\nEquip prebenjamí mixta i benjamí femení de la Secció d’Handbol del PME i de l’AE Handbol LF, per haver assolit el campionat de lliga comarcal organitzat pel Consell Esportiu del Vallès Oriental la temporada 2020/21 en ambdues categories.\nEquip infantil femení d'handbol PME i AE Handbol LF, per haver-se proclamat subcampiones de Catalunya i per assolir la classificació a les fases sector del Campionat d’Espanya, disputades a Mislata el passat mes de juny.\nEsportistes del Club Patinatge Artístic les Franqueses, Marta Domingo i Miquel Pagès, per haver-se proclamat campions de Catalunya en la seva categoria en la modalitat de Solo Dance i per la bona posició obtinguda en el Campionat d’Espanya.\nTwirlers del Club Twirling les Franqueses, Ada Martínez, Iris Márquez, Martina Lupiáñez, Sara Cano i Judith Pujolà, pels bons resultats obtinguts en els Campionats de Catalunya i per la classificació de totes elles a l’Europeu; i al seu equip cadet per haver-se proclamat campiones de Catalunya.\nEquip juvenil A del Club Futbol Les Franqueses, per haver assolit el campionat de lliga i per l’ascens de categoria a preferent; i al benjamí C del Club Futbol les Franqueses, per haver assolit el campionat de lliga organitzat pel Consell Esportiu del Vallès Oriental.\nEquip sènior del Club Okamishin, format per Susana García i Kamil Fazil per haver assolit la segona posició en el Torneig Internacional de dúo kata organitzat per la Federació Internacional de Jiu-Jitsu.\nTots els equips i els/les esportistes han rebut una placa commemorativa de mans de l’alcalde, Francesc Colomé, i de la regidora d’Esports, Montse Vila. A l'acte també hi va assistir el regidor José Antonio Aguilera.


Concepte Restaurant Can Fisher | La millor arrosseria de Barcelona\nCONCEPTE CAN FISHER\nCan Fisher es podria definir com una arrosseria amb sabors d’ahir però amb tècniques d’avui. Can és una paraula tradicional. Significa lloc de trobada, de gaudir, familiar i acollidor. Fisher és una paraula moderna. Significa pescador, mariner, amant de la mar.\nUn ambient proper i fresc, amb un servei informal, però de qualitat, on tu marques els temps per poder gaudir d’un menjar exquisit en una terrassa amb unes vistes increïbles al mar mediterrani, envoltat de plantes i flors, per sentir-te en la comoditat d’un jardí, mentre gaudeixes de l’olor del menjar casolà.\nA la nostra carta hi trobaràs també peixos i carns fets a la brasa, i no qualsevol brasa: la nostra és de llenya autèntica. Una cosa realment especial i única, com els nostres xefs, cuiners, i tot el nostre personal de servei, que farà del teu moment Can Fisher una experiència única a Barcelona.


03/04/2017: Gibraltar, la Gran Bretanya, Escòcia i Catalunya o els embolics d'Espanya\nUn cop el Regne Unit deixi la Unió Europea, cap acord entre els vint-i-set i el Regne Unit es podrà aplicar al territori de Gibraltar sense l'acord entre Espanya i el Regne Unit. Això diu el text que inclou les directrius per la negociació de la Gran Bretanya al qual dóna suport al 100% la Comissió Europea. Aquest dret de veto ha fet fregar les mans al govern de Madrid que ja s'imagina que Gibraltar pot tornar a ser espanyol en contra de l'opinió de la població gibraltarenya, del seu cap de govern, Fabián Picardo, i sobretot de Londres.\nLa Gran Bretanya respon amb més ardor. El ministre de defensa britànic, Michaell Fallon, diu que protegiran la població fins a les últimes conseqüències i l'antic líder del Partit Conservador, Michael Howard, afegeix que la primera ministra Theresa May podria anar a la guerra per defensar Gibraltar.\nMay no vol parlar de guerra i sí de negociar amb els 27 estats d'Europa. És clar que un cop la diplomàcia s'escalfa, l'exministre britànic Norman Tebbit amenaça al govern espanyol proposant donar suport a la independència de Catalunya, convidant els liders catalans a Londres, i estant a favor de l'independentisme fins i tot davant de l'ONU, perquè segons Tebbit, els catalans són diferents dels espanyols i ja negociaven amb Cornualla i Gal·les fa mil anys.\nEnrenou doncs entre la Gran Bretanya, Gibraltar, Espanya i Catalunya que s'afegeix al generat pel ministre espanyol d'afers exteriors, Ricardo Dastis parlant d'Escòcia. Després que digués en una entrevista aquest cap de setmana que Espanya reconeixeria una Escòcia que esdevingués estat després d'un segon referèndum sobre la independència, avui mateix el portaveu del PP, Pablo Casado, diu que no, que s'ha malinterpretat, que si Escocia s'independitza, Espanya no afavorirà el seu reingrés a la Unió Europea.\nVes per on, ara fa 300 anys en el Tractat d'Utrecht els espanyols van cedir Gibraltar als anglesos, i els anglesos van abandonar Catalunya a mans de les tropes borbòniques. En què quedarà la pinça que vol fer el govern d'Espanya? Avui per avui, és un embolic.\n31/03/2017: El Constitucional té el do de fer desaparèixer els conflictes polítics\n¿Per què porta el govern espanyol els pressupostos del govern català al Constitucional? Perquè tot el que faci olor de referèndum es porta als tribunals. I ja està. I què diu el govern català? Que convocarà el referèndum. I ja està. La novetat d'aquests últims dies és que un 75% de la població de Catalunya aniria a votar en un referèndum que no hagués pogut ser pactat amb el govern espanyol, segons dades del Centre d'Estudis d'Opinió. I que, de fet, la majoria de la població empeny al govern català a convocar-lo, segurs també que el govern espanyol no s'avindrà a negociar.\nI diu avui el text del govern espanyol per presentar el recurs d'inconstitucionalitat dels pressupostos catalans.....El desarrollo del llamado proceso separatista en Cataluña ha provocado el surgimiento de reiterada conflictividad entre el Estado y los poderes públicos de la Comunidad Autónoma, que ha resultado ya en buena medida resuelta por el Tribunal Constitucional.\nÉs a dir, el text per posar el recurs d'inconstitucionalitat sobre els pressupostos del govern català diu que, quan hi ha conflictes entre el govern espanyol i el català, o entre el govern espanyol i el Parlament català, els conflictes es porten al Tribunal Constitucional. El Tribunal sentencia i la conflictivitat ja queda resolta, ergo, el conflicte desapareix com per art de màgica sentència. ÉS un do. Veus que bé! No serveix de res que els mateixos presidents dels tribunals, Francisco Pérez de los Cobos quan va plegar del Constitucional, Jesús Barrientos, actual president del Superior de Justícia de Catalunya i Carlos Lesmes, president del Suprem, diguin ben dit que les sentències jurídiques no solucionen problemes polítics. No hi ha ningú més cec que el que no vol veure-hi.\n30/03/2017: Els catalans volen votar en referèndum sigui com sigui\nFer el referèndum és essencialment una qüestió de democràcia, no d'independència. De Baròmetre del Centre d'Estudis d'Opinió en destaquem diverses dades: Sabíem que la gran majoria de la població està a favor que es convoqui un referèndum tant si són independentistes com si no ho són. Però és nou que la majoria creu que el referèndum s'ha de convocar encara que el govern espanyol no ho vulgui i, concretament, més de 3 de cada 4 catalans, un 75,7% aniria a votar encara que el referèndum fos unilateral, potser perquè majoritàriament també diuen que no creuen que el govern espanyol ofereixi cap acord al català. Si fos així, si el referèndum el convoqués la Generalitat sense acord del govern espanyol, el vot a favor de la independència doblaria el vot en contra: un 43,3% contra un 22,2% amb un 20,7% d'abstencions. Tot i que, si no entrem a parlar d'acords i convocatòries i la pregunta es fa directa "Vol que Catalunya esdevingui un estat independent?", el no obté un 48,5% i el sí un 44,3%. És a dir el no a la independència superaria el sí en quatre punts.\nEl problema més gran que la ciutadania creu que ara mateix té Catalunya és la insatisfacció amb la política, fins i tot per sobre de l'atur i la precarietat laboral. I a un 80% de la població de Catalunya no el satisfà gaire o gens el funcionament de la nostra democràcia. Es valoren molt pitjor els polítics espanyols que els catalans i no és que Rajoy no aprovi, és que obté una nota d'1,82 en una escala de l'1 al 10. Aproven Junqueras, Puigdemont, Xavier Domènech i Benet Salellas, tot i que el coneix poca gent.\nÉs per això que avui arrenquem amb aquesta afirmació: és molt profund el desig de votar, ho és tant, que l'expressió referèndum o referèndum del president Puigdemont ja se l'han feta seva els catalans. Els catalans volen votar en referèndum sigui com sigui. El resultat final l'han de donar les urnes, les úniques que milloren a les enquestes.\n29/03/2017: Les sortides del comissari, de la UE, del Congrés i de la paperera\nAvui, dia de moltes sortides... No hi ha raons per fingir que avui és un bon dia, deia el president del Consell Europeu, Donald Tusk, arran que hagi començat el compte enrere de la sortida de la Gran Bretanya de la Unió Europea. Els britànics ho van decidir en referèndum.\nNo hi ha raons per simular que avui és un gran dia per la política espanyola, arran que el Tribunal Suprem ha fet fora del Congrés de Diputats Francesc Homs. Per què? Per la seva participació en l'organització del 9N, que no va ser ni un referèndum.\nArtur Mas ha comparegut avui a la comissió d'afers institucionals del Parlament pel presumpte finançament irregular de Convergència. Res de nou. S'han ratificat totes les posicions polítiques. Si de cas, la sortida reincident ha estat novament del diputat de la CUP que no s'avé que Mas tregui el nas i surti de la paperera de la història on ell va assegurar que el seu grup l'havia enviat.\nPodem per ara no pot o no vol o no en sap prou. Albano Dante Fachín retira la seva candidatura de l'executiva del nou partit dels Comuns. Jèssica Albiach, per contra, té a punt la llista alternativa "Juntes Podem". Nova política en diuen.\nI si no fos que és trist i greu riuríem recordant el comissari, cap de l'anomenada policia patriòtica del PP, Eugenio Pino. El jutge de l'Audiència Nacional que porta el cas Pujol, José de la Mata, demana que investiguin el Sr. Pino per fals testimoni, prevaricació i frau processal. És el senyor que va trobar remenant calaixos un pendrive amb suposada informació molt valuosa, que va admetre que feia informes policials basant-se en rumors perquè ell de tota la vida que té una imaginació poderosa. ¿No em direu que no té bones sortides el comissari? .\n28/03/2017: Promeses obscenes i una altra música\nObscè, que ofèn greument el pudor. Avui, milers de persones poden haver-se sentit ofeses escoltant promeses. Milers i milers de persones pateixen cada dia el deteriorament de la xarxa de trens de Rodalies. Retards, avaries, cancel·lacions... De promeses en inversions, no n'han parat de sentir. Promeses de vegades és sinònim de mentides.\n4.200 milions d'euros Mariano Rajoy ha dit que invertirà en infraestructures a Catalunya fins l'any 2020. Sis mil fins a l'any 2025. És clar que el pla d'infraestructures ferroviàries del ministeri de Foment del 2008 al 2015 preveia també una inversió justament de 4.000 milions d'euros. Només se n'han executat un 13,5%. Algú ha vist la nova línia Cornellà-Castelldefels? La duplicació del corredor Montcada-Vic? I si parlem del Corredor Mediterrani que ha arribat a ser qüestionat pel govern espanyol? És clar que ahir el ministre Iñigo de la Serna va estar inspirat i va dir que sí que s'havia de fer el corredor mediterrani perquè així s'arribaria a Madrid des de Castelló en dues hores i mitja..... Madrid... que tothom sap que està molt banyat pel Mediterrani.\nPot semblar que això de les infraestructures només són grans obres, ports, aeroports, ....però no. Tots tenim present les reclamacions de la població perquè el preu del transport públic no augmenti. Parlem de la T-10 per exemple. Doncs les aportacions del govern espanyol al sistema de transport públic de Catalunya, englobat en l'ATM, s'han reduït a la meitat entre l'any 2010 i el 2016... i, conseqüentment hi han hagut de posar més diners la Generalitat, l'Ajuntament i l'Àrea Metropolitana de Barcelona.... perquè altrament el preu dels bitllets s'hauria disparat.\nAvui Rajoy ha vingut a Barcelona a prometre milers de milions d'euros a qui en veu de tots colors. Diu la consellera Neus Munté que s'hauria de firmar una clàusula d'incompliment. O sigui, que si el govern espanyol no fa les inversions que promet, hi hauria d'haver penalització. I llavors et quedes pensant que també podrien incomplir la penalització. Per això també avui des dels Estats Units el president Carles Puigdemont ha recordat a Mariano Rajoy que l'única promesa que espera sentir la població de Catalunya és el referèndum. En definitiva, decidir si el volen seguir escoltant o prefereixen una altra música.\n27/03/2017: "Escraches" no, referèdum sí\nAvui fem atenció a l'"escrache" que la branca juvenil de la CUP, anomenada ARRAN, ha fet a la seu del PP de Barcelona mirant d'okupar el local. Els mossos ho han impedit, i finalment els joves han enganxat cartells a la façana i hi han fet pintades. El nou president del Partit Popular Català, Xavier García Albiol, ha dit que denunciarà Anna Gabriel i David Fernández, que han donat suport a l'okupació aplaudint-la, i ha titllat els joves cupaires arranadors de feixistes. És evident que el feixisme no és això. Des del Pdecat i Esquerra ha condemnat l'acte. I és que fer escraches no és cap joc ni ajuda a tirar endavant cap procés. Més equivocat encara és que Arran, la branca juvenil de la CUP, hagi decidit que okupar la seu del PP era la millor manera de donar el tret de sortida a la seva campanya a favor del referendum. En saben un munt els cupaires de fer posar els focus damunt seu; més val doncs que il·luminin accions de més alçada política, que si volen, la tenen. Escraches, no; referèndum sí.\n23/03/2017: Comissionista Macià Alavedra\nLa família: el pare, la mare -Montserrat Moner- la germana gran Maria i el mateix Macià Alavedra es van haver d'exiliar a França, travessant els Pirineus en una nit freda d'hivern arrossegant les maletes. Acabarien la nit en un camp de refugiats fins que van anar a parar primer a París, on es trobarien Ventura Gassol. Coneixeran Josep Tarradellas i finalment aniran a raure a Prada de Conflent, on compartiran exili amb Pau Casals.\nMacià Alavedra va viure-hi deu anys fins que van tornar a Barcelona. Va estudiar dret, i, en política, primer va militar en el Front Nacional de Catalunya fins que amb Trias Fargas va fundar Esquerra Democràtica de Catalunya. Elegit diputat pel Pacte Democràtic, ben aviat va formar part de Convergència Democràtica, partit amb el qual va desenvolupar els anys més importants de la seva carrera. Va ser diputat i conseller de Governació, d'Indústria i Energia i d'Economia i Finances.\nEl 1997 va deixar la política i va tornar a l'empresa privada per presidir Autopistes de Catalunya, Abertis i Ken Pharma.\nVa ser el 2009 que el van detenir arran d'un possible cas de corrupció urbanística. Garzón el va posar en presó provisional i en va sortir amb una fiança d'un milió d'euros. Gairebé 8 anys després ha arribat el judici. Avui ha declarat ser un comissionista. Cobrava un 4% de l'import de l'operació, que es repartia, segons ell ha confessat, amb l'exdiputat socialista Luigi i amb Lluís Prenafeta. Ha fet aquesta confessió a canvi de no anar a la presó.\nMacià Alavedra era un home sòlid. S'havia assegut, aquí, al nostre costat, en aquest estudi de Catalunya Ràdio, explicant per exemple com aconseguiria que el 30% de l'IRPF anés a les comunitats negociant-ho amb José M. Aznar\nSentir-li avui la confessió provoca molta decepció i tristesa. Ser un comissionista ens pot semblar que estrictament no és ser un lladre, però és evident que fer de mitjancer en l'obra pública fa pujar el preu de l'obra que paga el públic. I haver de pagar 13 milions d'euros pels diners que ha amagat a Hisenda dóna idea del frau que ha dut a terme.\nCal poder passar pàgina d'aquells temps opacs, un cop se n'hagin escrit amb lletra clara totes les planes.\n21/03/2017: La unitat d'Espanya i els falangistes\n¿On són els intel·lectuals espanyols? ¿Com és que en sentim tan pocs defensant el dret dels catalans a decidir en referèndum com volen organitzar-se políticament? ¿Com és que la progressia d'esquerres deixa ocupar el seu lloc a ultres de dretes que sí que es manifesten en contra d'Artur Mas a Madrid? Avui l'expresident català ha participat en un debat a l'Ateneu de Madrid amb l'exministre d'Exteriors José Manuel García Margallo. A l'entrada s'ha trobat amb manifestants que l'han escridassat brandant pancartes de la Falange amb lemes com "La unidad de España ni se vota ni se negocia" o "Viva la unidad de España".\nEntre els radicals de dretes que avui cridaven a Madrid alguns ja són coneguts nostres i de la policia: són els que van atacar el Centre Blanquerna, que és la Delegació de la Generalitat de Madrid, durant la tarda de la Diada del 2013.\nAquells que es diuen demòcrates i són espanyols haurien de pensar que alguna cosa falla si el seu posicionament sobre la unitat d’Espanya coincideix amb la dels falangistes.\n20/03/2017: Un jutge d'Alacant acusa la Generalitat catalana de desobeir per adreçar-se-li en català\nTothom ho sap i és profecia. La Generalitat de Catalunya darrerement té una tendència gran a desobeir. I, lògicament, als jutjats se'ls acumula la feina. Ara mateix és el jutge José Maria Magán, del jutjat contenciós administratiu número 3 d'Alacant, qui ha hagut de tornar a requerir al govern català que tradueixi al castellà un escrit remès en català. Perquè és clar, el català no és una llengua cooficial al País Valencià, dit oficialment Comunitat Valenciana. Ho és el valencià, llengua no coincident amb el català. I ja és la segona vegada que el magistrat li ha hagut de requerir a la Generalitat que deixi d'escriure en una llengua no oficial a Alacant. Si la Generalitat no tradueix al castellà el text, el jutge ho posarà en coneixement de la fiscalia, de tan evident que és la voluntat de desobeir del govern català, ha dit Magán. I ha afegit el senyor jutge que la Generalitat catalana està plantejant un problema jurídic "insalvable", perquè parteix de l'extraterritorialitat de la llengua catalana, que mai ha estat reconeguda per la Comunitat Valenciana en cap dels estatuts d'autonomia fins ara promulgats.\nL'escrit entre les parts té a veure amb una qüestió de competències territorials, però aquesta dada no és rellevant.\nVivim en una època de negació del sentit comú, de poder acudir a la fiscalia perquè afini fets inversemblants i sobretot, en què s'escampa la temptació de voler fer abaixar els fums o sigui la identitat al govern català, a veure si aprèn d'una vegada qui mana realment. I s'ha acabat. A veure si el jutge ho duu a la fiscalia i què diu el fiscal.\n17/03/2017: L'anunci i la gran oportunitat del desarmament d'ETA\nETA havia desaparegut de les informacions i gairebé de la nostra memòria. Fa cinc anys que va decidir abandonar la violència. Avui ha anunciat el desarmament per la tarda del dissabte 8 d'abril. Hi haurà un pla d'entrega de fusells, pistoles i explosius que té sobretot al País Basc francès en zona de muntanya i en cases particulars.\nAvui hem sentit Arnaldo Otegi, Iñigo Urkullo i Mariano Rajoy fent valoracions molt diferents de l'anunci de desarmament, que ha arribat al diari "Le Monde" a través de l'activista basc francès Jean Noel Etxeverry. Centenars de persones de la societat civil lliuraran les armes amb presència d'observadors internacionals. I hauria de ser el govern francès qui les hauria de recollir. El desarmament es fa al servei de la pau, diuen els col·lectius que representen la vida social, política, sindical i associativa del País Basc francès. I, esclar, que tot això s'ha de fer de manera prudent. Seria un contrasentit i s'avortaria la magnífica notícia que vivim avui que el moment de lliurament de les armes fos aprofitat per la policia per fer detencions.\nETA es pot acabar definitivament. El saldo que arrossega és de més de 800 morts durant 53 anys. No és que faltin serrells per tancar. És que l'operació definitiva és prou important per asseure's i abordar tots els que calguin, començant per l'acostament dels 350 presos a Euskadi. Seria un error imperdonable estar pendent dels focus mediàtics o actuar a curt termini per aconseguir rèdits polítics de molt baixa volada, en comptes de saber interpretar que Euskadi viu una gran oportunitat. L'esquerra abertzale vol actuar exclusivament en el front polític a favor de la independència d'Euskadi i ETA es vol desarmar. S'ho val actuar amb intel·ligència política, o sigui amb el cap clar.


Hi ha poques coses més frustrants que el joc endarrerit. Per sort la majoria dels problemes que tenen els jugadors de l’Himne es poden solucionar simplement mitjançant una de les nostres VPN recomanades.\nDes d’evitar els tallafocs fins a protegir-vos dels atacs de DDoS, les VPN són cada cop més populars amb els jugadors que busquen una experiència de joc ràpida i fiable.\n1 Guia ràpida: millors VPNs per a l’Himne\n2 El que necessita en una VPN per a l’Himne\n3 Millors VPNs per a l’Himne\nGuia ràpida: millors VPNs per a l’Himne\nNordVPN: NordVPN us ofereix totes les funcions que necessiteu per tenir un preu excel·lent..\nExpressVPN: té una velocitat inigualable, pot ser que ExpressVPN no sigui el més barat, però és el més ràpid.\nCyberGhost: CyberGhost és una solució global, ofereix velocitats dignes i una bona gamma de funcions a un preu competitiu..\nSurfshark: perfecte per a aficionats a gadget, Surfshark us oferirà funcions de desbloqueig de primera qualitat en dispositius il·limitats.\nPrivateVPN: PrivateVPN és un dels VPNs més senzills i fàcils d’utilitzar que podeu comprar. Fàcil d’utilitzar i bo per a seguretat.\nComença a jugar a l’himne amb NordVPN\nEl que necessita en una VPN per a l’Himne\nSi la vostra major preocupació és la latència quan toqueu Anthem, primer haureu de trobar una VPN que us permeti connectar-vos a un servidor a la mateixa ubicació que el servidor del vostre joc..\nEl ping elevat sovint és la causa de la demora en retard.\nSi us connecteu a un servidor VPN més proper al servidor de jocs, el vostre es reduirà el ping. Això serà llavors augmentar la velocitat i reduir el retard. Com més gran sigui la xarxa de VPN, més probabilitats tingui servidors a les ubicacions adequades.\nAixò també pot ser útil a l’hora accedir al contingut geo-restringit, desbloquejar servidors de jocs a la feina o a l’escola, o si voleu jugar amb amics en servidors de diferents països.\nSi l’acceleració de l’ample de banda és més preocupant, és una bona idea optar per una VPN amb una excel·lent privadesa. Els ISP de vegades poden amplada de banda d’accés si detecten una gran quantitat d’ús, per exemple, de jocs o torrents.\nUna VPN amb el nivell adequat de xifrat ho farà amaga l’activitat del vostre ISP, evitant que s’acceleri l’ample de banda. Per la mateixa raó, és bona idea triar-ne una VPN que permet amplada de banda il·limitada ella mateixa.\nPer descomptat, com més gran sigui la seguretat que ofereix la vostra VPN escollida, més protecció estarà protegida pirates informàtics i ciberatacs.\nTot i que rar, a alguns jugadors de l’Himne els agrada enganyar en colpejar-vos amb un atac DDoS per posar-vos en desavantatge. Una VPN segura ho farà mantenir la vostra adreça IP segura de la detecció i la defensa de qualsevol atac d’aquest tipus.\nMillors VPNs per a l’Himne\nHi ha una raó per la qual els nostres usuaris valoren NordVPN com el servei preferit. Aquesta VPN basada a Panamà és lliure d’interferències dels ulls del 5/9/14 i protegirà la teva privadesa amb encriptació de grau militar, un interruptor de matança, protecció contra filtracions DNS, una política sense registres i el programari únic CyberSec.\nUna immensa xarxa de 5.200 servidors més de 60 països diferents t’ofereix una àmplia elecció i fins i tot NordVPN ofereix servidors optimitzats per a jocs. Servidors ofuscats especialitzats també són inigualables al desbloquejar contingut georerestricte i evitar la detecció mitjançant tallafocs i programari anti-VPN.\nProtegir fins a 6 dispositius alhora ara amb una Garantia de devolució de 30 dies.\nExpressVPN acabarà aviat amb un joc de ping alt i lent amb la velocitat més ràpida que hem vist en qualsevol VPN. Tot i que pot situar-se al final més car de l’escala VPN, ExpressVPN us aportarà molts diners. 3.000 servidors més de 160 ubicacions et permetrà jugar a l’himne amb amics de gairebé tots els països.\nLa seguretat es cuida Xifratge AES de 256 bits i les vostres dades i adreça IP es mantindran fora de perill dels pirates informàtics a interruptor mat, protecció contra filtracions DNS, una política sense registre i Tecnologia TrustedServer.\nSi no esteu segur de fer el compromís financer amb ExpressVPN, podeu provar-lo durant un mes sencer amb un Garantia de devolució de 30 dies. O bé, llegiu per què els nostres usuaris valoren tan altament aquesta VPN.\nSi estàs buscant un bé barreja de funcionalitats amb facilitat d’ús, escolliu CyberGhost. Els perfils del servidor es configuren prèviament selecciona automàticament el millor servidor Per a les vostres necessitats i tots els servidors estan incorporats bloquejadors d’anuncis i programari maliciós. També ho tindreu 3.600 servidors més triar en 59 països.\nCyberGhost us permet preservar fins 7 dispositius alhora i té aplicacions fàcils d’utilitzar a totes les plataformes principals La VPN detrena els pirates informàtics amb encriptació de grau militar, un interruptor automàtic de mort, protecció DNS i filtracions IP i una política estricta sense registres.\nConsulteu comentaris reals d’aquest favorit de l’usuari o proveu-lo amb molt de temps Garantia de devolució de 45 dies.\nSi moure’s un tallafoc a la feina o a l’escola t’ha estat causant problemes, Surfshark és una opció fantàstica. Aquest nouvingut a la indústria VPN encara ha de tenir una llista negra per molts programes anti-VPN, per la qual cosa és particularment bo per desbloquejar contingut restringit.\nLa funció que potser és la més popular entre els nostres usuaris és connexió il·limitada al dispositiu. No només això et permet jugar amb rapidesa i seguretat a tots els teus propis dispositius, també pots protegir-lo privacitat i seguretat de tots els de la vostra llar al mateix temps.\nAquesta seguretat és cortesia DNS privat a tots els servidors de Sufshark a més d’una política sense registre, un interruptor de matança i la protecció contra filtracions DNS. També es farà el mode de camuflatge amaga qualsevol activitat VPN del vostre ISP, protegint-vos de la molèstia molesta.\nProveu aquesta estrella ascendent amb una Garantia de devolució de 30 dies.\nEnganyablement senzill i molt fàcil d’utilitzar, PrivateVPN encara porta un cop de puny quan es tracta de seguretat. Xifratge de grau militar s’amaga darrere de cada una de les VPN aplicacions fàcils d’instal·lar.\nPodreu connecteu fins a 6 dispositius alhora i trieu dels servidors basats en 60 països diferents. Tot i que la xarxa de servidors no és tan extensa com altres VPN, la velocitat no deixa de ser bona.\nEls nostres usuaris valoren PrivateVPN per la seva senzillesa i per la seva configuració complicada, però ho podeu provar amb un Prova gratuïta de 7 dies i a Garantia de devolució de 30 dies.\nJugar a l’Himne hauria de ser divertit i lliure d’estrès per amenaces ciber o retardades. Trieu la VPN que més s’adapti a les vostres necessitats i gaudiu-ne menys amb la nostra llista de les millors ofertes i cupons de VPN.\nCom el so de NordVPN, però voleu comprovar-ho gratuïtament primer? Aquí teniu una guia per reclamar la vostra prova gratuïta NordVPN.\nEncara no decidiu quina és la VPN que us convé més? Doneu un cop d’ull als resultats que hem trobat en provar les VPNs més ràpides disponibles.\nLa seqüentada expectació de la divisió 2 de Tom Clancy ha estat un èxit\nAmb atacs virtuals i recollida de dades augmenten cada dia, Les VPN són crucials


Santa Pau i Sant Joan les Fonts són ara els municipis amb l'índex de risc de rebrot més alt de la Garrotxa - Garrotxa Digital\nGarrotxa - Publicat a les 13:30h\nComentaris tancats a Santa Pau i Sant Joan les Fonts són ara els municipis amb l’índex de risc de rebrot més alt de la Garrotxa\nEl risc de rebrot a la Garrotxa encara és molt elevat. Només 9 dels 21 municipis tenen un índex de risc de rebrot baix, molt baix o mitjà. La resta, tenen tots un risc alt o molt alt. Tortellà i Montagut i Oix tenen un risc alt, entre 100 i 200, mentre que a partir de Besalú, que té un índex de 230, tots els altres pobles multipliquen, des de dues fins a deu vegades la taxa molt alta,a partir dels 200 punts.\nCinc pobles superen els 1000 punts. Com veuen en el mapa, el municipi amb un índex més alarmant és Santa Pau, amb més de 3000 punts. El segueixen Sant Joan les Fonts, Olot, la Vall d’en Bas i Riudaura. Tampoc és bona la situació de Les Preses, amb 751, Bianya, amb 516 o Castellfollit i Mieres, que passen dels 400 punts.\nPel què fa a la taxa de reproducció del virus, que hauria de mantenir-se sempre per sota d’u segons els experts, també sobrepassa aquesta línia vermella a Santa Pau, on una persona en contagiaria a més de dues i a Sant Joan les Fonts, per sobre de l’1,2. A la capital de la Garrotxa ja no arriba a l’1 però els números no permeten relaxaments, amb una taxa de 0,92.\nUn Olot carregat de baixes rep aquest diumenge l’Andorra (16.30h)\nJoan Casas ha decidit abandonar la militància d'Unió Democràtica de Catalunya. Ho fa per dedicar-se més a la política municipal, malgrat que també admet discrepàncies en les decisions preses pel partit en l'àmbit nacional els darrers mesos. Unió perd…\nLa Vall de Bianya ja té una altra veïna centenària: la Pepeta de Can Dorca\n100 anys no es compleixen cada dia i aquest dijous la vall de Bianya va felicitar a la segona persona centenària que viu al poble, després de Conxita Vilalta, de 106 anys. Ahir, la Pepeta de Can Dorca estava d’aniversari i mai s’hagués imaginat la rebuda…\nEl Club Bàsquet Garrotxa Santjoanenc va baixar de categoria el passat cap de setmana, després de sis temporades a Primera catalana. Des de l'entitat lamenten el descens, però consideren que l'experiència viscuda a la màxima categoria amateur ha fet créixer…


Energia | Page 7 | GOB Menorca\nLa caverna de la central\nDm, 25/04/2017 - 15:03\nDeia Eduard Furró en la presentació del seu llibre Custodiar la Terra, que la humanitat està acabant l'era del foc i està entrant en l'era del sol. Però la transició que caldrà fer s'aventura llarga i poc planera. Estem acomodats a veure el món energètic d'una determinada manera i costa introduir canvis.\nLlegeix més sobre La caverna de la central\nLlegeix més sobre Horitzons fugissers\nLlegeix més sobre Recurs contra el gas a Menorca. Deixem pas a les renovables.\nDj, 24/11/2016 - 13:45\nEl Govern obrirà expedient sancionador a la central tèrmica de Maó, per dos infraccions greus degut a abocaments d'aigua calenta i clor molt superiors als autoritzats. El recurs presentant pel GOB contra una autorització donada al 2014 perquè la central pogués abocar un 74 % més d'aigua al mar, ha destapat una situació irregular que sembla que es venia produint des de fa anys.\nLlegeix més sobre Expedient a la central tèrmica de Maó\nDv, 18/11/2016 - 13:54\nEl projecte d'implantar gas natural a Menorca no acaba d'arrelar en la societat. La seva contribució potencial a l'estalvi d'emissions és molt poc significativa i no sembla compensar les obres que caldria fer.\nLlegeix més sobre El gas, primer a les centrals tèrmiques\nDimecres 26, Diàleg sobre el parc solar de Son Salomó\nDll, 24/10/2016 - 13:03\nEl GOB organitza un acte informatiu, on es podran veure plànols, fotografies i informes sobre el projecte d'ampliació del parc solar de Son Salomó i s'explicarà el posicionament que el GOB ha mantingut al respecte. Posteriorment s'obrirà un debat entre les persones assistents.\nSerà aquest pròxim dimecres, dia 26, a les 20 hores, al Molí del Rei (C/ Camí des Castell, 53).\nLlegeix més sobre Dimecres 26, Diàleg sobre el parc solar de Son Salomó\nEl parc solar i les desqualificacions\nDc, 19/10/2016 - 11:33\nSabent que la polèmica de l'ampliació del parc solar de Son Salomó genera dubtes en persones sensibles a la conservació del paisatge, hem procurat no contestar crítiques poc fonamentades, perquè polaritzen les posicions en un tema que necessita un debat més argumentat.\nPerò els recents escrits a la premsa insular dels senyors Petchen i Pons, entren en la desqualificació personal, i això ja no ho podem deixar passar.\nLlegeix més sobre El parc solar i les desqualificacions


Com puc anar preparant l'organització? | Serveis de Transformació Digital\nInici Com puc anar preparant l'organització?\nSi heu sol·licitat els serveis SeTDIBA us recomanem que aneu preparant la vostra organització per a que el projecte sigui un èxit.\nLa gestió del canvi va molt més enllà de l'aprenentatge d'unes eines de gestió digital. És important que tot el personal de l'organització sigui conscient que s'iniciarà aquest projecte i del que implica.\nLa implantació de SeTDIBA es realitza en base a dos eixos:\nLa metodologia e-SET, una mètode de treball que marca la forma d'organitzar la documentació i la feina diària, basada en la transparència interna i en compartir el coneixement dins de l'organització.\nEl coneixement de les eines digitals: el registre d'entrades i sortides, la gestió de tercers i el gestor d'expedients són les eines que es treballen en aquest projecte.\nAbans però d'iniciar el projecte, és necessari garantir que l'ajuntament compleix amb uns requisits mínims tècnics i organitzatius que assegurin l'èxit.\nÉs per això que, si voleu anar preparant la vostra organització per implantar SeTDIBA us recomanem que seguiu els següents 5 passos:\n1. Identifiqueu i adopteu les mesures necessàries per acomplir amb els requisits previs.\n2. Expliqueu a la vostra organització en què consisteix el projecte. Us oferim el material que utilitzem en les sessions per ajudar-vos!\n3. Expliqueu a la vostra organització en què consisteix la metodologia e-SET. Estem preparant una adaptació del manual e-SET per a SeTDIBA que us pot ser d'utilitat. De moment, podeu fer servir els manuals que ofereix el Consorci AOC.\n4. Inicieu alguns petits canvis que us permetran avançar en alguns aspectes de la metodologia e-SET i facilitaran la implantació del projecte. En aquest sentit, us proposem que comenceu a treballar el workbook i la nomenclatura dels documents.\nEl workbook és un recurs d'organització personal que permet identificar les tasques i tràmits que cada persona té, sistematitzar-les, prioritzar-les i assolir la gran fita de buidar la taula de papers innecessaris que ens angoixen i no ens permeten portar una gestió eficient del dia a dia.\nAbans d'iniciar la creació del vostre Workbook cal que enteneu la diferència entre tasca i tràmit.\nLa tasca és un encàrrec de feina no vinculada a un expedient administratiu: agendar una reunió, fer una trucada, passar un avís a la brigada per una incidència al carrer...\nEl tràmit està vinculat a un expedient administratiu i es correspon amb un dels tràmits del procediment administratiu general: notificar, requerir documentació, elaborar documentació tècnica...\nCom crear el Workbook?\nAconseguiu una carpeta d'anelles. Serà el vostre Workbook que us acompanyarà fins a la implantació en les properes setmanes.\nDe cadascun dels papers que teniu a la taula feu el següent procés:\nSi es tracta d'un original, feu una còpia de la primera pàgina (que quedarà en el workbook) i guardeu el document en el seu expedient. L'expedient ha de quedar en l'arxiu d'oficina, mai a sobre de la taula (a menys que estiguem en aquell moment treballant amb ell)\nSi es tracta d'una fotocòpia o si heu fet una fotocòpia arran del punt 1, feu-li dos forats i guardeu-la en la carpeta. Cal que poseu a la part superior dreta de la fulla la data límit del treball que cal fer (subratllada en groc) i la data que us poseu a vosaltres mateixos per a realitzar-la. No s'han de posar post-its. En funció de la data que us heu posat per a vosaltres, ordeneu les fulles que aneu col·locant en la carpeta. Primer han d'aparèixer les que tenen la data límit personal més propera.\nDe cadascun dels missatges de correu que us generen feina i que no heu pogut contestar en el moment, feu el següent procés\nImprimiu la primera pàgina del correu, feu-li dos forats i guardeu-la en la carpeta. Cal que poseu, com en el cas anterior, a la part superior dreta de la fulla la data límit (subratllada en groc) i la data que us poseu vosaltres. No s'han de posar post-its. En funció de la data que us heu posat per a vosaltres, ordeneu les fulles que aneu col·locant en la carpeta. Primer han d'aparèixer les que tenen la data límit personal més propera.\nGuardeu els correus per poder-los contestar i/o utilitzar els documents que tinguin adjunts.\nDe cadascun dels postits o notes que teniu a la vostra llibreta o agenda d'organització de la feina, feu el següent:\nPoseu cada feina de forma independent en un full (reutilitzeu paper, si podeu), feu-li dos forats i guardeu-la en la carpeta. Cal que poseu a la part superior dreta de la fulla la data límit (subratllada en groc) i la data que us poseu vosaltres. No s'han de posar post-its. En funció de la data que us heu posat per a vosaltres, ordeneu les fulles que aneu col·locant en la carpeta. Primer han d'aparèixer les que tenen la data límit personal més propera.\nElimineu els postits\nRecordeu que no tot es trasllada al workbook. Aquelles tasques o tràmits que s'encarreguen i finalitzen en la mateixa jornada no es traslladen al workbook. En canvi sí que és important que quedin aquelles tasques i tràmits que veiem que no podrem completar.\nEl workbook ens permet organitzar-nos la feina de la mateixa forma en què ho farem al gestor d'expedients i ens inicia en la dinàmica de posar termini a la feina que hem de fer i de fer-ho tenint sempre present el límit màxim en que caldrà haver-la fet.\nb) Nom dels documents:\nLa metodologia e-SET utilitza una codificació de documents estàndard. Aquesta codificació facilita que, en accedir al contingut d'un expedient, fàcilment es pugui identificar què és cada fitxer que s'hi troba a dins.\nEl nom dels documents en e-SET es forma amb la següent estructura:\nCODI DE DOCUMENT + NOM IDENTIFICATIU + DATA EN FORMAT DDMMAAA\nEl codi del document el podeu extreure de la següent llista de codis de documents e-SET--> Llista de tipologies documentals e-SET\nAquesta codificació documental internament està vinculada amb les tipologies documentals aprovades per la Generalitat i amb l'Esquema Nacional d'Interoperabilitat.\nLa data no és la data en la que es crea el document. Segons el cas, serà la data de la celebració d'un acte, d'una reunió, d'una mesa de contractació... i de vegades coincidirà amb la data de creació del document.\nUs convidem a que quan anomeneu els fitxers que genereu en el vostre dia a dia amb aquest mètode. Aquesta pràctica facilitarà la implantació de la metodologia i permetrà que ja en les primeres sessions es puguin resoldre dubtes.\n5. Compartiu que esteu iniciant aquest canvi i feu-nos partícips a twitter amb el hastag #SeTDIBA #esetXperience.\nFer que tohom se senti part del projecte és una de les claus de l'èxit de la implantació de SeTDIBA. Assolir la transformació de l'organització i personal que requereix el projecte és més fàcil si es fa des de la il·lusió i la motivació.\nLa implantació de SeTDIBA i la metodologia e-SET implica la capacitació en les eines digitals necessàries, però és sobretot, un procés de transformació personal i de l'organització cap a un model d'administració sense papers, transparent i transversal.


'Camí reial', una proposta visual i sonora per redescobrir la història del monestir de Santes Creus | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\n'Camí reial', una proposta visual i sonora per redescobrir la història del monestir de Santes Creus\nL'espectacle, que compta amb la participació d'un grup d'actors, reflexiona sobre la línia subtil que separa passat i present\nEl Reial Monestir de Santes Creus acull activitats diverses al llarg de la temporada estiuenca.\nL'espectacle 'Camí Reial' és la principal novetat del programa cultural 'Viu el Patrimoni', de l'Agència Catalana del Patrimoni Cultural, per al Reial Monestir de Santes Creus, que aquest estiu torna a convertir-se en un escenari cultural de primer nivell. Es tracta d'una proposta en la qual present i passat dialoguen a partir d'una experiència visual i sonora, que compta amb la participació destacable d'un elenc d’actors, guiats sota la direcció artística de Fèlix Pons.\nUn repàs a la història del monestir de Santes Creus i la vida del rei Pere II\nA partir de la idea medieval del camí, i a partir del relat d'una audioguia i de la presència de llenguatges artístics diferents,"Camí Reial" convida l'espectador a submergir-se en la història del Reial Monestir de Santes Creus, i a conèixer els principals episodis de la biografia del rei Pere II, el Gran. De fet, és en aquest monestir on hi ha el panteó reial de la dinastia catalana, en el qual reposen les restes de personatges històrics com el mateix Pere el Gran, el seu fill, Jaume II, Blanca d'Anjou o la muller de Martí l'Humà, Margarida de Prades.\nL'espectador, convertit en peregrí\nAl llarg del recorregut pel camí reial, que consta de vuit escenes ubicades en diversos espais del monestir, l'espectador es converteix en un peregrí que transita per un món de sensacions, al mateix temps que és convidat a reflexionar sobre la línia subtil que separa el passat del present.\nEls interessats han de fer reserva prèvia\n"Camí Reial" és una activitat adreçada a majors de 18 anys. Es podrà veure els divendres 20 i 27 de juliol i 3, 10 i 17 d'agost a partir de dos quarts de 10 de la nit. Les places són limitades i es necessita fer reserva prèvia per mitjà del telèfon (977 63 83 29) o bé de l'adreça electrònica (santescreus.cultura@gencat.cat).\nMonestir Reial de Santes Creus


Els partidaris de Sànchez acusen els crítics d'haver bloquejat l'ANC | NacióDigital\nEls partidaris de Sànchez acusen els crítics d'haver bloquejat l'ANC\nEls partidaris de l’actual president es queixen que aquest paga el “delicte” d’haver esperonat la llista de Junts pel Sí\nper Pep Martí , 11 de maig de 2016 a les 14:14 |\nJordi Sánchez i el comitè permanent de l'ANC creuant el Pati dels Tarongers del Palau de la Generalitat | Isaac Meler\n“Una autèntica cacera de l’home”. Així defineixen els partidaris de Jordi Sànchez la campanya que s’està desenvolupant a l’ANC i que culminarà en l’elecció dels nous 77 membres del secretariat, el 14 de maig, i del president i els càrrecs principals set dies després.\nEl procés electoral que s’està vivint a l’ANC ha elevat la tensió interna a l’entitat d’una manera com no havia passat mai anteriorment. Una de les critiques que s’han llançat darrerament contra l’actual president, Jordi Sànchez, és que aquest ha mantingut l’Assemblea aturada en un moment en què es requeria de més mobilització de la societat civil. Des de l’entorn de Jordi Sànchez s’assegura que el que ha passat és precisament a l’inrevés. Fonts de l’ANC han explicat a NacióDigital que en els mesos de novembre i desembre es van manifestar diferències acusades dins del secretariat sobre el paper a jugar per l’ANC enmig de les negociacions per l’elecció del president de la Generalitat. Sànchez hauria defensat un paper més actiu de l’entitat per esperonar l’acord entre les forces sobiranistes.\nVeus coneixedores del funcionament de l’Assemblea assenyalen que el poder real de l’organització no es troba tant en el president com en les comissions clau, com són les de Comunicació, Extensió Territorial i, sobretot, de Mobilització, que ha coordinat Josep Sabaté, ara mateix un dels crítics amb Sànchez. En l’entorn de Sànchez es nega que hagi arribat al secretariat cap proposta de mobilització a la qual s’hagi oposat el president, i que aquest paga el "delicte" d'haver fet els possibles per assolir l'acord per forjar Junts pel Sí.\nL’amistat "perillosa" de David Madí\nUna de les “acusacions” que s’han llançat contra Sànchez és el seu vincle amb l’exsecretari de Comunicació del Govern David Madí. Sànchez i Madí es coneixen des dels temps de la Crida, però els qui coneixen tots dos personatges afirmen que Sànchez es troba molt lluny dels posicionaments ideològics de Madí, cosa que fa que l’actual president de l’ANC vegi amb molta injustícia aquesta vinculació que se li fa.\nFonts de l’ANC destaquen que, més enllà de la tensió existent entre els principals actors polítics de l’entitat, la major part de membres del secretariat resten al marge de la polarització creada. De cara a les eleccions, ara per ara ningú sap quina pot ser la correlació de forces. Cal recordar que per ser elegit president calen dues terceres parts dels vots del secretariat.\nLa junta electoral de l'ANC admet que actua «obviant nombroses irregularitats»\nEl procés electoral a l'ANC augmenta la tensió interna\nQuim Torra i Jordi Calvís, exclosos de les eleccions al secretariat de l'ANC\nL'ANC admet finalment les candidatures de Quim Torra i Jordi Calvís\nPolítica, ANC, Jordi Sànchez, Assemblea Nacional\nAnem per feina2\nPer Viqui el 18 de maig de 2016 a les 09:35\nEs vèritat qur està tot parat, tot vol dir no només l'ANC. Bé, el govern de l'estat no para. Crec que ara la feina f ÀNC és preparar el ciutadà d la república catalana debatint tema a tema, com volem que funcioni. Si tenim feina a fer per donar i per venndre! I deixem d fer carallotades que només serveixen per alimentar tertulies i l'ego dels botiflers que diuenalló de l'aznar.\nPer cg el 12 de maig de 2016 a les 18:32\nTot es culpa de CDC, n'esteu segurs?,jo com a votant de CDC, he anat totes les Diades junt amb la meva famlia, uns son Erc, altres de Cup, i tambe tenim el no indepe, pero tots junts hem anat. Jo ja me cansat de sentir la mateixa canço , LA CULPA ES DE CDC, doncs en mi no hi conteu. Jo sempre votare independencia pero a la diada, no hi anire, que vagin els purs de ERC I CUP\nLa ANC la nova menjadora.\nPer Cartanya el 12 de maig de 2016 a les 16:36\nDel no res va supera inclòs a Òmnium Cultural si mes no en tascas per la independencia, que la malaurada Muriel va saver reconduí i posarse al nivell de la ANC. Ara ja es una prometedora plataforma de futur i tots volen ser el cap de colla. Dins i fora de la Assemblea i han treballat persones mol valides, però es clar anònimes a les quals els de les capelletes no deixant que treguin el cap. De aquella Assemblea amb poc recursos i molta feina. pocs de la política venien ha donar un cop de ma, però en el moment en que ens quedem sense la catalitzadora de aquell exit, san format cues per no perdràs ni que sigui una engruna. Per mi la assemblea a fet la feina que algú tenia que fer i ja esta, per tan mentre vulgueu seguir violentan-la, jo no mes poc dir: adéu Assemblea.\nPer Anònim el 12 de maig de 2016 a les 00:30\nSoc comercial i hem moc per bona part de l'interior de Catalunya i he anat coneguent de primera ma o per terces moltes persones que formen part de la ANC, a nivell local i comarcal. Un percentatje força alt, es de gent que no ha tingut exit a la politica, majoritariament son gent que es pensen que estan per damunt dels altres i que acostumen a portar la contraria amb tot, es a dir, uns egos inconsistens que necesiten adornarse. No dic tots, pero molts estan tallats per aquest patro. I creieume, als pobles, que la gent es coneixent mes, molts sels miren de reull. Ho sento pero algu ho habia de dir!!\nCuestion de ambicion\nPer S.Maturin el 11 de maig de 2016 a les 22:16\nMe supongo que como la ex- presidenta después de una gran labor a terminado como presidenta del Parlament, ahora todos aspiran a lo mismo y a Catalunya que le den. No hay peor enemigo de Catalunya que los Catalanes, 600 años de luchas internas, nyarros contra cabdells y así nos pinta.\nPer Anònim el 11 de maig de 2016 a les 22:15\nCom va acabar amb la Crida?\nJa fa dies... que\nPer Anònim el 11 de maig de 2016 a les 22:01\nAquest del ANC, estan amb una muntanya russa però de veritat, i el més bo de tot van sense comando...\ns'ha de fer neteja de l'ANC convergent! que son uns independentistes d'aquests que esperen que Espanya els hi regali la independència\nPer Anònim el 11 de maig de 2016 a les 21:44\nsi l'ANC està controlada per CiU és com si no hi hagués ANC mireu-vos-ho com vulgueu. És bon senyal que el bloc immobilista convergent de l'ANC plori de ràbia per els nous candidats que volen posar-li oli als engranatges de l'ANC, i carbó a la seva caldera i que la locomotora torni a marxar.\nPer Vell pesuquero el 11 de maig de 2016 a les 19:24\nMENTRE US ESBATUSSEU a ANC, esteu perdent la gran ocasio per liderar la reivindicacio de tot lo social que s'està carregant el TC.El vostre paper es liderar i no anar a remolc del Parlament i els partits.Ens esteu DESMOBILITZANT !!!!!!!!!!! FEU el mateix que els partits\nO no ho veuen o hi ha un altre interès\nPer Anònim el 11 de maig de 2016 a les 18:35\nNo, no. No hi ha cap delicte en haver impulsat Junts pel Sí i si és un encert o un error el temps ho dirà però el que és clar és que es va fer pensant en el millor per la independència. El que és "delicte" és que no hi ha punt de comparació amb l'ANC durant Forcadell i la catatònica del Jordi Sànchez i això, sembla que no ho volen entendre. No sé qui és el millor candidat per presidir l'ANC però sí que se que és important sortir d'aquest parèntesi i tornar a ser l'entitat ciutadana que empeny societat civil i partits cap a la independència i ja em perdonarà però em sembla obvi que Jordi Sànchez és el cap visible d'aquest parèntesi! Així que no pretenguem marejar la perdiu i tornem a pensar exclusivament en com recuperar l'ANC com a ctor central per assolir la independència.\nPer Anònim el 11 de maig de 2016 a les 15:47\nI si resulta que és el contrari, que el voler quedar bé amb tot-hom d'en Sànchez l'ha fet quedar malament amb tot-hom i alhora paralitzat l'ANC?\nPer Pepitu el 11 de maig de 2016 a les 15:17\nEns coneixen massa bé. 300 anys de dominació i saben quin és el nostre punt feble. I nosaltres donant-lis la raó 26/11/2012 El ex presidente José María Aznar ha presentado este lunes el primer volúmen de sus memorias, en las que hace repaso no sólo a su labor al frente del Ejecutivo entre 1996 y 2004, sino también a muchas vivencias personales y profesionales. Aznar apostó por el fracaso de las aspiraciones secesionistas y afirmó que “antes se romperá la unidad de Cataluña que la de España, el futuro del país lo decidimos entro todos los españoles”.\nNo a Baños.\nPer Anònim el 11 de maig de 2016 a les 15:11\nBaños va poder fer una tasca importantíissima al Parlament i es va cagar a les calces. Ara que vol? Fer a l'ANC el que no va saber fer a la CUP?