Montserrat Candini: Dempeus, i amb el cap ben alt\nSempre he pensat que els dies son com petits fotogrames d’una pel·lícula que, un cop sumats, ens permeten veure la seqüencia d’imatges que formen la nostra vida. Depenent de quin conjunt de fotogrames escollim, ens podrem fer una idea del que ha estat un moment concret del nostre pas per aquest món.\nAixò que és vàlid per a les persones, també ho és per a les empreses, les institucions i els governs. I així, en algun moment, a algú li va semblar que recollir i ajuntar els 100 primers fotogrames d’una legislatura ens serviria per saber si la trajectòria d’un govern és més o menys adequada.\nNo deixa de ser agosarat pensar que en 100 dels 1.460 dies de que consta una legislatura ens puguem fer una idea de la gestió d’un govern, però hem de reconèixer que en els moments que estem vivint, 100 dies poden ser tota una pel·lícula, i no precisament d’humor.\nDimecres passat el president Mas va comparèixer en roda de premsa (d’aquelles de sempre, en que els periodistes poden preguntar) per fer un balanç de com el govern ha afrontat els 100 primers dies de legislatura. Va ser una sessió llarga, de més de dues hores, incloent les preguntes de la premsa. Hi va haver temps per dir i escoltar moltes coses. Però hi ha algunes dades que resulten especialment “cridaneres” i que, si hi parem atenció, ens poden servir per entendre moltes coses a –priori- incomprensibles.\nSi ve la compareixença del President havia de servir per fer balanç dels 100 primers dies de legislatura, es fa necessari retrocedir fins al 2010, per entendre com hem arribat fins aquí. I no per criticar al govern anterior. Simplement per tenir clar quina va ser la situació de partida amb que es va trobar el govern de CiU.\nEl 2010, el dèficit va ser el doble del que s’havia dit. Va ser del 4,57% del PIB, en lloc del 2,5%. Per què ens entenguem, no van ser 4.875M€, sinó 8.911M€, i el compromís de despesa amb càrrec a exercicis futurs van passar dels 25.543M€ de l’any 2006, als 79.502M€ l’any 2010. No cal ser un expert analista en macroeconomia financera per adonar-nos de que el panorama, més que convidar a governar un país, convidava a sortir “cames ajudeu-me”. I van arribar les retallades.\nCatalunya representa el 17,5% de la despesa total de les comunitats autònomes però, alerta, l’ajust que ha fet ha estat del 24,33%. Ha estat la comunitat que ha fet un ajustament més gran en els darrers dos anys, reduint el dèficit del 4,02 a l’1,96%; un ajust de 4.139 milions d’euros.\nEl 71% de l’ajust de totes les administracions públiques l’han fet les comunitats autònomes, i això que representen el 33% de la despesa total, mentre que l’Administració de l’Estat -que representa un 53,3% de la despesa- només ha fet el 18% del total d’ajustos fets pel conjunt de les administracions públiques.\nSortint de la fredor de les xifres i dels percentatges, és evident que no tothom ha fet els deures que li pertocaven. És més, si tothom els hagués fet, podeu estar segurs que en aquests moments, la situació seria considerablement diferent.\nAlgú es podria preguntar; “i per què no assumeix cadascú la part de sacrifici que li pertoca?”, tenint en compte que el tripartit va deixar deutes (en algun cas) fins l'any 2108. La resposta és tant senzilla com lamentable: Retallar, costa vots. Ergo, que retallin els altres.\nDavant d’aquestes actituds injustes i insolidàries, la persona amb la paciència més gran del món es podria veure temptada al cop de puny a la taula i a trencar la baralla, però no podem oblidar que sense pressupostos, no hi ha govern, sense govern, no hi ha nació i sense nació, no hi ha procés cap a la transició nacional.\nHaver fet els deures que ens pertocaven no ens ha de fer sentir malament. Al contrari! Ho hem de saber explicar, aquí i a “fora”, i ens ha de sevir per plantar cara a aquells que ens acusen d’insolidaris i separatistes compulsius, sempre dempeus i amb el cap ben alt. Ara només es tractaria de que PSC i ERC ajudessin en aquests moments tant difícils, això també és política social i nacional.\nPublicat per Montserrat Candini a 08 d’abril


L’Orgull 2020 recorre virtualment Madrid a través d’una marxa en línia - À Punt\nL’Orgull 2020 recorre virtualment Madrid a través d’una marxa en línia\nEnguany s’ha posat l’accent en les dones lesbianes, bisexuals i transexuals.\nCarmen García de Merlo i Uge Sangil durant la roda de premsa a la plaça Pedro Zerolo de Madrid / Twitter: @FELGTB\n05 de juliol 2020 - 10:08\nLa manifestació de l’Orgull 2020 s’ha celebrat aquest dissabte de vesprada a través d’una marxa en línia que ha recorregut virtualment Madrid, i que ha posat el focus en les dones lesbianes, bisexuals i transsexuals (LBT).\nL’únic acte que s’ha dut a terme al carrer ha sigut la roda de premsa de la presidenta de Cogam, Carmen García de Merlo i la presidenta de la Federació Estatal de Lesbianes, Gais, Trans i Bisexuals (FELGTB), Uge Sangil, a la plaça Pedro Zerolo.\nDes de la Federació Estatal de Lesbianes, Gais, Trans i Bisexuals (FELGTB), entitat organitzadora de l’esdeveniment al costat del Cogam i el Col·lectiu LGTB+ de Madrid, han habilitat una pàgina web en la qual s’ha pogut seguir la marxa.\nDurant al voltant de dues hores la reivindicació ha transcorregut en línia a través d’un sistema de geolocalització virtual des de la Puerta de Alcalá fins a la plaça d’Espanya de Madrid. En la web també s’ha habilitat un xat per a facilitar la interacció entre participants.


Gran Premi Monster Energy de Catalunya de MotoGP - Sant Cugat Informa!\nInici » Esports » Motor » Gran Premi Monster Energy de Catalunya de MotoGP\n14 Juny 2018 a 15:00\nPresentat ahir a l’Hotel Miramar\nCircuit Catalunya MotoGP 2018// Foto: Miquel Rovira\nEl Gran Premi Monster Energy de Catalunya de MotoGP™ va ser presentat ahir al matí a Barcelona, dos dies abans que la setena prova del campionat arrenqui al Circuit de Barcelona-Catalunya. Es van donar a conèixer tots els detalls de l’esdeveniment esportiu amb la presència d’alguns dels protagonistes del cap de setmana, com Marc Márquez, el líder del Mundial. També han estat presents els germans Espargaró, Alex Rins, Alex Márquez, Xavi Vierge, Arón Canet, Albert Arenas, Alonso López i Gabriel Rodrigo.\nL’acte va estar presidit per Àngels Chacón, Consellera d’Empresa i Coneixement; Vicenç Aguilera, president del Circuit de Barcelona-Catalunya; Josep Mateu, president del RACC; Pere Rodríguez, primer tinent d’alcalde de Montmeló; i Manel Arroyo, Managing Director de Dorna, entre altres autoritats. Abans de donar inici a l’acte de presentació, s’ha realitzat un sentit minut de silenci en memòria del pilot Andreas Pérez.\nEl president del Circuit, Vicenç Aguilera, va parlar sobre l’espectacularitat i les novetats del Gran Premi, amb una gran quantitat de propostes atractives per a tots els públics. “Avui comença el compte enrere de la vint-i-setena edició del Gran Premi de Catalunya de MotoGP™, en què estrenarem coses importants, com el nou traçat i el nou asfalt. Com sempre, un espectacle extraordinari a la pista amb els millors pilots; i fora d’ella, animació constant amb castellers, tabalers, la Festa Monster, el Pit Walk, l’OpenTrack i molt més”. A més, el KISS Barcelona, en un dels circuits més sostenibles del món”.\nPer la seva part, la Consellera d’Empresa i Coneixement, Àngels Chacón, va posar el focus de l’atenció sobre l’impacte de l’esdeveniment. “Aquest és un Gran Premi que no només ens situa al món, sinó que té un gran impacte econòmic a través de tres vectors: l’esport, amb una gran quantitat de pilots d’elit catalans; la indústria, la qual aquest any ha incrementat un 13% l’exportació de motos; i del turisme, amb un 31% d’espectadors estrangers i un impacte econòmic total d’uns 100 milions d’euros”.\nMarc Márquez també va voler pronunciar-se abans d’afrontar el Gran Premi de casa. “Arribem amb una situació molt diferent de la de l’any passat, amb una bona mentalitat i, sobretot, sent líders amb 23 punts d’avantatge. Tot i que rivals ho són tots, Andrea Dovizioso és molt ràpid i constant. Malgrat això, tots fem errades, com em va passar a mi a Mugello. La victòria sempre està al cap, però intentaré estar calmat i sumar bons punts”. El vigent campió del món ha fet broma sobre la notícia de les últimes setmanes, la del fitxatge de Lorenzo per Honda. “Jo volia un company fort, però no sé si s’han passat”, comentava entre riures el de Cervera. “A Honda sempre han estat molt respectuosos amb mi, i m’han consultat en tot moment. Jo crec que és positiu, un pilot tan fort a l’equip, ajudarà a alçar el llistó”.\nDe la mateixa manera que Márquez, els germans Espargaró estan a dos dies de viure un dels moments més especials de la temporada per a tots dos. Aleix Espargaró va compartir que, després del naixement dels seus fills, “a energia positiva i felicitat no em guanyarà ningú aquest cap de setmana. Vinc amb moltes ganes de córrer a casa. A més, aquí vam fer dues jornades de test i és un plaer tornar amb el nou traçat, que recupera l’últim sector del Circuit, com sempre s’ha fet. La superfície de la pista és molt llisa i hi haurà molta adherència. Jo normalment sóc competitiu al Circuit, així que molt il·lusionat”.\nPol Espargaró, per la seva part, va afirmar que “és un Gran Premi molt especial per a nosaltres, per a la família, per als amics… És la cursa de casa. Esperem entrar al ‘top 10’ regularment, per ser el segon any de KTM no va gens malament la cosa”. El local també ha fet referència al seu futur company d’equip pel 2019: “crec que és positiu que vingui Zarco l’any que ve, és un pilot molt fort que ens està donant canya a tots. Tenir-lo al costat implica millorar i esforçar-se constantment, serà positiu per a tots”.\nAlex Rins es mostrava ambiciós i amb moltes ganes de tornar a competir al Gran Premi de Catalunya: “Vinc molt motivat després d’haver pujat al podi a Argentina. Això em dóna molta confiança i, amb Suzuki, anem aprenent mica en mica dels millors. Tornem a l’essència del Circuit, que sempre ha tingut un bon grip, i ara anirem encara més ràpids per la pista”.\n#Circuit Catalunya #Espargaró #marquez #MotoGP #rins\nEs presenta el Gran Premi de Catalunya de MotoGP


Fórmula #NanoTeatre a Gràcia ~ Temps de música, Temps d'espectacle\ndilluns, de novembre 03, 2014 Temps de música, Temps d'espectacle No hi ha comentaris\nGràcia estrena una nova fórmula teatral: #NanoTeatre\nEls dissabtes 8, 15, 22 i 29 de novembre es podran veure obres de\n15 minuts en espais poc convencionals dels Lluïsos de Gràcia.\nUna comissió artística formada per:\nMarc Rosich, Ivan Labanda i Marc Angelet\nha seleccionat les propostes participants.\n#NanoTeatre, el primer cicle de teatre de petit format de la Vila de Gràcia, s’estrenarà dissabte 8 de novembre. És una iniciativa d’un grup de joves dels Lluïsos de Gràcia que ho organitza voluntàriament.\nLa convocatòria per participar al cicle ha estat un èxit. Han arribat un total de 39 propostes entre les quals hi ha textos de Miki Esparbé, Marta Bayarri i Jordi Centellas, i actors com Javier Beltrán, Betsy Túrnez i Eduard Buch.\nUna comissió artística formada per professionals del sector (Marc Rosich, Ivan Labanda i Marc Angelet) ha seleccionat les 16 obres participants, que es podran veure els dissabtes 8, 15, 22 i 29 de novembre.\nCada dissabte es programaran 4 obres diferents de manera simultània i, cada una de les obres, es representarà 4 vegades entre les 20h i les 23:30h. D’aquesta manera, els espectadors podran triar si prefereixen veure una de les obres, dues, tres o totes quatre.\nEl preu de cada obra serà de 3€ i, en cas de voler veure les 4, serà de 10€. Entre funció i funció, el públic podrà beure una cervesa Moritz acompanyat d’alguns dels actors i actrius.\nLes representacions es faran en espais molt reduïts, on hi caben un màxim de 10 persones de públic: uns lavabos, un magatzem, una sala de reunions, unes golfes i una llibreria. Les entrades poden reservar-se online.\nTotes les novetats del projecte poden seguir-se a través de www.nanoteatre.cat, facebook.com/nanoteatre i twitter.com/nanoteatre\nObras que es representaran el primer cicle: dissabte 8 de novembre, a partir de les 20h.\nMe hubiera gustado deciros.....


Max Besora: "Necessitem més ovelles negres que pensin per elles mateixes i menys ramats manipulats sota un discurs esperat"\nAtemporal, Entrevista, Literatura desembre 21, 2016 <setembre 16, 2018\nL'escriptor Max Besora, fotografiat per Marc González Camps\nMax Besora (Barcelona, 1980) és sens dubte un dels escriptors més originals del panorama cultural català actual. Ha publicat el poemari L’espectre electromagnètic (Pagès Editors, 2009), les novel·les Vulcano (LaBreu Edicions, 2011), La tècnica meravellosa (Males herbes, 2014) i, el 2017, ens trobarem amb Aventures i desventures de l’insòlit i admirable Joan Orpí, conquistador i fundador de la Nova Catalunya. La literatura de Besora atrau, sorprèn i, sobretot, descol·loca; pot agradar més o menys, el que si és segur, és que no deixa pas indiferent. Ens trobem amb ell al Cafè de La Central, és una tarda plujosa.\nLa teva última novel·la, La tècnica meravellosa, es troba dins les “novel·les de campus”. Què va fer que et decidissis a parodiar aquest gènere?\nAcabant la carrera, un neguit em perseguia. Després d’haver llegit força literatura acadèmica vaig adonar-me que la universitat servia com a crítica legitimada de la cultura però… qui criticava la universitat? Qui criticava els crítics? Mentre rumiava sobre aquest tema en particular, vaig llegir una novel·la de Kingsley Amis, Lucky Jim, i d’allà vaig anar estirant el fil fins a adonar-me que existia tot un gènere literari, conegut internacionalment com a “novel·les de campus”, que exercien precisament aquesta funció. Havent llegit unes quantes d’aquestes novel·les vaig començar a fer recerca acadèmica sobre aquestes, però les publicacions envers aquesta mena de ficcions també resultà ser considerablement baixa. Llavors em vaig preguntar per què aquestes ficcions acadèmiques no resultaven interessants per als mateixos acadèmics ni per als escriptors aquí essent, com és, un gènere literari amb més d’un segle d’història i que, a més, parla d’ells mateixos? Moltes d’aquestes novel·les han estat escrites per escriptors/professors anglosaxons que viuen dins els mateixos campus universitaris. Aquí, en canvi, el món acadèmic i el literari sempre s’han mirat de reüll sense gosar tocar-se gaire. Del desconeixement que es té d’aquest gènere literari i del que realment representa —la crítica de l’educació institucional—, va sorgir la idea d’escriure una novel·la de campus. Però no content amb això també vaig pensar que seria bo que, ja que havia començat a fer recerca sobre el tema de cara a la meva novel·la, per què no fer-ho també des de l’àmbit acadèmic en una investigació rigorosa? D’aquesta manera, la part literària (La Tècnica Meravellosa) i la part acadèmica (la tesi doctoral entorn aquest gènere literari) esdevenen una sola cosa, dues posicions polars que es retroalimenten en un gran joc intertextual.\nLes teves obres gaudeixen sempre d’un humor amb un punt surrealista i peculiar, fins i tot les aparentment sèries. Quines van ser les teves influències?\nEl circuit d’influències varia segons el projecte que decideixo dur a terme. Per a fer Vulcano (LaBreu edicions, 2011) vaig rellegir-me Sota el Volcà de Malcom Lowry, una obra que sempre m’ha fascinat per la connexió amb els cercles de l’Infern de Dante i l’aniquilament d’un mateix com a forma de salvació. La intenció era, per una part seguir aquesta tradició “infernal” tot proposant-ne una relectura i, per l’altra, començar a crear el meu propi univers literari. Per a La Tècnica Meravellosa (Malesherbes, 2014), vaig interrogar i subvertir tot un gènere literari, el de les novel·les de campus, que em servia per a la crítica de la institució universitària, tan poc acostumada a l’autocrítica i, al mateix temps, inserir el món de Sant Jeremies dins el mateix espai geoliterari que Vulcano. Amb la tercera novel·la, que publiquem al febrer amb l’editorial Malesherbes, Aventures i desventures de l’insòlit i admirable Joan Orpí, conquistador i fundador de la Nova Catalunya (el títol és llarg a propòsit), explico la història d’un català que va existir realment al segle XVII i que va fundar un territori verge a la Veneçuela conquerida pels espanyols. Els objectius d’escriure-la eren variats: primer volia fer una novel·la d’aventures tot qüestionant irònicament el discurs historiogràfic i la mateixa “novel·la històrica”, entesa com a gènere literari. Però al mateix temps també volia oferir un passat alternatiu i anterior al 1714, per reescriure la nostra pròpia història catalana. Les referències per a la construcció de la novel·la són diverses però destaquen Les Etiòpiques d’Heliodor, el Don Quijote de Cervantes, el Tom Jones de Fielding, el Lazarillo de Tormes, o Les aventures del bon soldat Svejk de Hasek, seguint la tradició d’epopeies que travessa la història de la literatura. Evidentment, aquesta tercera novel·la segueix la continuïtat conceptual de les dues primeres però és el doble de llarga i el doble de tot.\nEn relació amb l’augment de les escoles i tallers d’escriptura creativa, creus que un escriptor ha d’estar fet d’una pasta especial, o que tothom pot escriure? Existeix el talent?\nSobre les escoles d’escriptura acabo d’escriure un article per a una altra revista, de pròxima publicació, en què parlo de l’Escola Bloom que han muntat els amics i escriptors Laura Bastasic i Borja Bagunyà, i en què penso que no hi poden haver “mètodes” que valguin a l’hora d’escriure. Que tothom pot escriure és un fet i tothom ho fa: als seus telèfons, a l’ordinador, receptes de cuina, on sigui. L’escriptura, en qualsevol de les seves formes (símbols, jeroglífics, etc.) és en nosaltres des que tenim ús de memòria i que ens serveix, precisament, per no oblidar. Ara bé, no crec que sigui possible ensenyar a escriure literatura. En tot cas es pot ensenyar a pensar-la i a dialogar al voltant del fet literari, però no existeix una tècnica meravellosa que et converteixi en escriptor. De fet, què vol dir ser “escriptor”? Aquest concepte és només una construcció social, un arquetip. El fet que jo sigui publicat o que em facin una entrevista com aquesta no em fa ni més ni menys escriptor, ni més ni menys important que, per exemple, algú que escrigui haikús al seu dietari abans d’anar a dormir pel simple fet de voler-ho fer. De talent tothom en té i tothom posseeix capacitats il·limitades per fer el que vulgui, mentre no es demostri el contrari.\nCreus que l’humor és una bona eina per encarar el paper de la literatura en l’actualitat? Poden l’humor i la fantasia resultar més veritables que el més estricte realisme?\nL’humor és l’arma definitiva contra l’estupidesa i l’arrogància humanes, i és, per definició, antiautoritari i perillós per a qualsevol ordre establert, ja que uneix allò que la moral voldria mantenir separat, deixant enrere els dogmes i les normes de la realitat tangible. Però com que penso que no hi ha una sola veritat o una sola realitat, de la mateixa manera que no existeix un sol significat comú i compartit, tampoc penso que la literatura pugui expressar mons acabats, racionals i coherents. Al final, el que farà que una obra sigui considerada literària o no, tal com és definida pels crítics o pels llibres de text, dependrà molt de la institució que ho determina (abans era l’acadèmia, avui en dia en diem “el mercat”) i les convencions socials del moment. I es tracta precisament de subvertir aquestes convencions. M’agrada la literatura que porta la contrària per esport.\nTrobes que la figura de l’escriptor segueix gaudint de certa mitificació, o s’ha normalitzat en els últims temps?\nExisteix una concepció de l’artista associada al geni i a la bogeria (Plató, al Fedre, ja pensa que el poeta, inspirat per la mania, és una mena de posseït) des de fa segles, i d’aquí la mitificació del creador. Però jo no em considero diferent de, per exemple, un sabater o un jardiner que cuida les seves flors. Tots creem a la nostra manera. L’important és crear, en un sentit fort del terme, no esperar que ens ho donin tot fet. Tenim la possibilitat de reinventar i qüestionar la nostra realitat cada dia, el que passa és que el confort del nostre progrés ens ha tornat avorrits i passius i esperem que ens ho donin tot mastegat. En aquest sentit, un creador seria un no-res productiu que conté una multitud de creacions que l’han precedit i que, a partir d’aquestes, crea quelcom més. Però la vida real és una altra cosa molt més difícil de definir o d’entendre amb paraules.\nTrobes que la tasca d’un escriptor va més enllà “d’explicar una faula”?\nQualsevol que escrigui sap perfectament que la literatura passa necessàriament per la creació d’un llenguatge propi. Igual que els místics eren inventors de nous llenguatges, el mateix passa amb el llenguatge literari, que inventa un llenguatge concret per a un món concret, intentant al mateix torn cohabitar amb el llenguatge social. Però escriure una novel·la és molt més que la creació d’un llenguatge o un argument i, com és sabut, tot el que no es diu a dins un text a vegades és molt més important que el que es diu. M’agrada entendre la literatura com una arma de denúncia de la hipocresia humana i les nostres febleses com a homínids imperfectes que som. I també m’interessa la idea de veure la literatura com una forma no institucionalitzada d’educació, una educació lliure que no participa de la lògica dogmàtica entre saber i no-saber o de la jerarquia mestre/alumne, sinó de la lògica inherent a la mateixa literatura, que no imposa sinó que insinua, precisament perquè la literatura mateixa és ingovernable i, per tant, no pretén governar a ningú.\nLa teva obra no és precisament comercial. Què en penses d’aquest tipus de literatura? Trobes que és necessària, o només un negoci?\nJo entenc la literatura com un camí d’experimentació per intentar dir les coses d’una altra manera. Si és comercial o no, això ho determina la indústria del llibre (editorials, aparells de propaganda cultural, premis literaris) i el mercat, que té prou poder de colonització mental per arribar a decidir què agrada i què no a l’opinió pública (el lector), mitjançant agressives campanyes de propaganda i mencions variades. Necessitem més ovelles negres que pensin per elles mateixes i menys ramats manipulats sota un discurs esperat. Hem de poder esdevenir individus crítics i lliures, i l’única manera de ser-ho és pensant per a nosaltres mateixos, en lloc de ser pensats pels altres.\nEs pot ser original a la nostra època post postmoderna? Creus que és pràcticament impossible ser rupturista o un sempre pot trobar com trencar amb la norma?\nEl concepte d’originalitat és una fal·làcia. El sistema de referències entre escriptures sempre ha format part inherent del joc de la literatura, però la pretensió d’originalitat que pren força durant el Romanticisme comportarà la privatització de l’art i el plagi es presentarà com una activitat delictiva. La cultura dominant, avui, està basada en el principi de propietat privada i el control jurídic de les formes de producció artística. No crec en el concepte d’autor com a geni inspirat i de l’obra com quelcom únic i original, sinó que tot ve tot. Cervantes ho sabia. Sterne ho sabia. Rabelaise ho sabia. Joyce ho sabia. Borges ho sabia, etc. Els deutes amb la tradició (la que cadascú segueix o es construeix, amb el seu propi Canon) són constants i necessaris. Plagi, còpia o imitació resulten indispensables en la història de la literatura per tal que es produeixin ruptures. No és possible crear ex-nihilo, el que si és possible, és crear quelcom preexistent sense saber-ho ni sense deutes conscients, i reproduir mecànicament una literatura que no qüestioni res, que no atempti contra res, una literatura estèril, llisa, avorrida i pretensiosa. A mi m’interessen aquelles narratives que s’oposen frontalment a aquest tipus d’artefactes teledirigits. Ara, que cadascú faci el que li doni la gana.\nL’oportunitat de xerrar amb un escriptor vocacional com Besora ens permet debatre sobre el futur incert de la literatura, qüestionar les seves pròpies bases i reflexionar sobre el gest rupturista dins una tradició, com totes, canònica. Tot i la seva humilitat, no resulta difícil adonar-se’n que en Max gaudeix d’uns coneixements literaris més que sòlids, que són, units al talent, els que li permeten escriure com ho fa; es tracta, a més, d’un autor que estima la literatura, dona nova vida a una actualitat que sovint sembla morta, renovant idees que ens fan difícil trobar-li un referent. Dir que la literatura de Besora és única seria atemptar contra tot el que vam parlar aquella tarda; negar que fins i tot la literatura més original té deutes contrets, conscients o no, amb escriptors precedents, doncs tot autor “inusual” deu part de la seva singularitat a una tradició, potser oblidada, potser donada la volta. El que si direm, sense cap mena de por, és que Max Besora ens proporciona una literatura intel·ligent, reflexiva, que posa en risc la nostra comoditat; a vegades, però, cal arriscar-se. Quan vam sortir quasi ens oblidem els paraigües. Però ja no plovia.\nQuan un viu fora de Barcelona troba a faltar moltes coses: la...\nOne reply on “Max Besora: “Necessitem més ovelles negres que pensin per elles mateixes i menys ramats manipulats””\nRetroenllaç: 'Aventures i desventures de l'insòlit i admirable Joan Orpí' - Atzucac


Baldoví, sobre el finançament autonòmic: "a Ximo Puig li demane que, per damunt de socialista, siga valencià" | Valencia Extra\nDes de Compromís reclamen a la ministra Montero que faça una proposta per a començar a debatre la reforma\n24/03/2021 - Juan Antonio Cloquell\nLa reforma del finançament autonòmic segueix estancada. A les portes de complir-se 15 mesos des que Pedro Sánchez fora investit president el gener de 2020, res ha canviat respecte a aquest tema que manté al conjunt de la societat valenciana com a la pitjor finançada de l’Estat espanyol.\nSobre aquest tema, Joan Baldoví, diputat en el Congrés per Compromís, ha reiterat el seu malestar amb la ministra d’Hisenda, María Jesús Montero, per no abordar una problemàtica que el polític valencià considera “molt greu”. “La ministra, per enèsima vegada, tira una patada avant i parla en futur de la reforma de finançament autonòmic i hem vist que quan es parla de futur pròxim sempre és d’un futur remot. Així li ho ha comunicat al president Puig, la reunió amb la ministra Montero no ha suposat cap avanç”, denúncia Baldoví.\nLa setmana passada va tindre lloc una trobada entre Montero i Puig on es va marcar el termini d’un mes per a signar el conveni que permetrà convocar les ajudes a les empreses per la crisi derivada de la pandèmia. El president va abordar durant la trobada, celebrada en la seu del Ministeri d’Hisenda, la “necessària” reforma del sistema de finançament autonòmic, un canvi de model que la ministra es va comprometre a agilitar “en els pròxims mesos”.\nUNA POSTURA “MOLT MÉS DURA”\nPer a Joan Baldoví “la postura de Ximo Puig hauria de ser molt més dura, molt més reivindicativa i molt menys comprensiva”, ja que considera que “hem sigut massa comprensius amb aquest govern, que en els primers huit mesos hauria d’haver-nos posat una proposta damunt de la taula i han passat quasi huit mesos més…”.\n“Si al País Basc es pot estar parlant de transferències, ací podem parlar d’un tema que és fonamental, un tema del qual en el Ministeri ja es disposa del dictamen dels experts. Demanem al govern que faça una proposta i a Ximo Puig que, per damunt de socialista, siga valencià“, demanda el representant de Compromís.\nUn dels passos que la formació valencianista reclama “com a mínim” és la realització d’una proposta inicial “i, a partir d’ací, ens posem a discutir”. “La ministra ja ho pot fer. Que aquesta proposta després l’hem de consensuar, d’acord, però el treball del Ministeri és presentar una proposta. Hem de pegar un primer pas per a després donar el segon. Si mai fem un primer pas, mai avançarem“, afirma Baldoví, qui insisteix que “han d’haver-hi mecanismes de compensació a les comunitats autònomes que, en paraules de la mateixa ministra, tenen el pitjor finançament del conjunt d’autonomies”.\nLA COVID-19 “NO POT SER UNA EXCUSA”\nPer al diputat en el Congrés “la Covid-19 no pot ser l’excusa” per a no avançar en el tema del finançament autonòmic, “de fet, hauria de ser el pretext per a impulsar la seua reforma d’una vegada per totes”. “Durant aquest període l’Estat ha facilitat més recursos a la nostra Comunitat, però no sols a la nostra, els ha facilitats a totes, per la qual cosa aquesta situació de desavantatge s’ha mantingut igual“, recorda Joan Baldoví.\nRespecte al futur i si pensa que aquest tema s’abordarà durant 2021, l’integrant de Compromís afirma ser “sempre optimista, però la realitat és que han passat ja 15 mesos” i considera que, en aquest tema, “el Partit Socialista està fent de Partit Popular, una cosa que no m’agrada gens“.\nAquest distanciament amb els socialistes no provocarà “en cap cas” una ruptura de l’acord de govern, però avisa que sí que pot implicar conseqüències futures: “Des de Compromís no permetrem mai que hi haja un govern de dretes, ara bé, si el PSOE es creu desvinculat dels acords que signa amb altres partits per a la seua investidura, probablement nosaltres, en algun moment, legítimament ens podrem sentir desvinculats d’un acord d’investidura al qual hem sigut molt lleials“.\nLA POSTURA DEL PP, “UNA AUTÈNTICA FARSA”\nEl portaveu d’Economia del PP en Les Corts, Rubén Ibáñez, va assegurar ahir que el cap del Consell, Ximo Puig, és “un president anunci que no executa” perquè va afirmar en 2015 que el “pilar” del seu govern anava a ser el canvi del model de finançament, però “ara veiem com el Govern del PSOE, de Pedro Sánchez, li dóna una galtada” en aquesta matèria. Ibáñez va recordar que des de fa més de dos anys i mig, des de 2018 amb l’eixida de Mariano Rajoy del Govern d’Espanya, la comissió d’experts no s’ha tornat a reunir.\nPer a Baldoví aquesta declaració demostra que “el PP no té vergonya”. “Que el Partit Popular reivindique ara això després de tindre el govern de l’Estat i de pràcticament totes les comunitats autònomes i que no fera res malgrat que la llei ho exigia és una desvergonya“. A més, el dirigent de Compromís recorda que el PP valencià va estar “més callat que un mut” mentre governava el PP a Espanya “i ara que estiga tan reivindicatiu no té perdó; és una autèntica farsa”.


CAMPANES DE CASTALLA: Novena, horaris i tocs\nHorari i tocs de la Novena 2020\nCom tots els anys ens preparem per a celebrar el novenari de La nostra Patrona la Mare de Déu de la Soledat Gloriosa, que com és tradició se celebrarà en els pròxims dies del 22 al 30 d'agost.\nCom en totes les facetes de la vida, l'actualitat ve emmarcada per la pandèmia del covid-19 i no podia ser d'una altra manera que aquest novenari es veja influenciat per aquesta; per això la primera deliberació que es va haver de realitzar era on celebrar-la, ja que els temples estan limitats al 75% del seu aforament i l'ermita de la patrona és de reduïda grandària, per la qual cosa es va pensar que seria convenient realitzar-ho en la parròquia per les seues majors dimensions. La segona i no menys important era com baixar la patrona amb discreció i sense assistència de fidels per a evitar aglomeracions, ja que la imatge de la Mare de Déu sempre que ix al carrer congrega multituds.\nLa imatge de la Patrona va ser baixada la nit del 21 d'agost amb discreció i observança de les normes que la pandèmia exigeix; per això el trasllat es va realitzar amb unes andes de molt reduïda grandària i lleuger pes, perquè fora portada pel menor nombre de portadors possible, sent aquests els únics assistents a l'esdeveniment a més del clergat; pel que no es pot considerar que aquest acte haja sigut ni processó ni acte de culte o litúrgic, sinó un simple trasllat. (Per descomptat, per primera vegada en la història i molt a pesar meu, sense campanes, tan sols va voltejar la campana de la Sang instal·lada en el presbiteri després de cantar-li la Salve a l'entrada a la parròquia)\nL'acte, malgrat la senzillesa, va resultar molt digne, decorós i elegant, per a passar als anals de la història com a únic i sense precedents.\nCom he esmentat, les andes utilitzades en el trasllat eren de molt reduïda grandària, sense núvol, sense fanals ni àngels, tan sols quatre ciris en els quatre extrems, per això no s'han considerat de la suficient elegància per a mantindre la imatge de la Patrona durant aquests dies de novena i festes, (recordar que el dia 2 de setembre és el seu dia gran) per això, s'ha pensat realitzar-li un dosser com el que tenia en l'antiguitat, però amb molta més senzillesa perquè el marc del baldaquí de l'altar major no ho permet; pel que s'ha col·locat la imatge de la Mare de Déu sobre un núvol antic (restaurat per a l'ocasió), suspesa en l'aire i amb dos àngels a l'altura de mig cos, emmarcant-la.\nEls horaris d'aquesta novena seran de dilluns a dissabte en el temple parroquial a les 19.30 h i els diumenges una hora abans, això és a les 18.30 h.\nEls tocs de campanes seran com tots els anys, això és:\nPublicado por Juan Carlos en 8/22/2020


Fisabio, AVEP i ATEVAL obrin les portes de la innovació a empreses valencianes dels sectors del tèxtil i el plàstic | TV Digital Ontinyent\n17 abril 2021 - 6:51 h\nInici Salut Fisabio, AVEP i ATEVAL obrin les portes de la innovació a empreses...\nFisabio, AVEP i ATEVAL obrin les portes de la innovació a empreses valencianes dels sectors del tèxtil i el plàstic\nFisabio ha signat sengles convenis amb cadascuna de les entitats, la qual cosa demostra la implicació de les mateixes en la connexió entre els agents del Sistema Valencià d’Innovació. L’objectiu principal és que aquestes col·laboracions faciliten la transferència del coneixement i contribuïsquen a la millora de la qualitat de vida de la ciutadania.\nPer part seua, el director gerent de Fisabio, José Antonio Manrique, ha recalcat “el compromís de la fundació amb el foment de la investigació i el desenvolupament de la innovació en la Comunitat Valenciana. Aquests convenis demostren la implicació de Fisabio en el reforç dels canals de comunicació entre el personal sanitari i investigador i les empreses. No es tracta només d’estimular el sorgiment de noves idees, també de noves vies de col·laboració amb el sector productiu per a millorar la qualitat vida de les persones”.\nDes de fa quasi tres anys, el Departament Xàtiva- Ontinyent realitza aquest tipus de col·laboració per a la transferència de la innovació entre professionals de la salut i el teixit empresarial, i gestiona amb FISABIO, la plataforma ESSALUD (Empreses i sanitaris innovant per la salut). La gerent del Departament, Margarita Llaudes, manifesta la seua satisfacció “ja que aquest tipus d’iniciatives, en les quals el personal sanitari i el sector empresarial col·laboren per a millorar la seguretat i salut dels nostres pacients, són les que han de prevaldre i aconseguir un sistema sanitari amb inquietuds en una millora contínua”.\nArticle anteriorFinalitzen les millores al sostre del trinquet municipal d’Ontinyent\nArticle següentObert el termini d’inscripcions per participar al programa “Jove Oportunitat”


Sis podis per al Natació al Trofeu Ciutat de Mollet de patinatge | La torre del Palau\nSis podis per al Natació al Trofeu Ciutat de Mollet de patinatge\nDestaquen les dues victòries de la mà d'Ariadna Feria en categoria juvenil i de Sara Burdeos en iniciació C\nper La Torre, 16 de juliol de 2014 a les 06:30 |\nEl Club Natació Terrassa va aconseguir sis podis en el XIII Trofeu Ciutat de Mollet de patinatge artístic que va celebrar-se el cap de setmana passat a la localitat vallesana. El club hi va participar amb un total de 24 patinadors.\nEl Natació va obtenir dues victòries de la mà d’Ariadna Feria en categoria juvenil i de Sara Burdeos en iniciació C. Al seu torn, Aleix Bou va ser segon en categoria aleví, mateix resultat que van assolir Lara Heras en iniciació C i Ainara Tomàs en certificat. Completa el recompte de podis el tercer lloc de Dafne Fonseca en categoria preliminar.\nAl marge d’aquestes posicions de privilegi, cal destacar que Cristina Cid va ser novena en categoria juvenil; Judit Lázaro i Luisa Jiménez van ocupar la cinquena plaça en cadet i aleví, respectivament; i Marina Riba i Elisabeth Ruiz van ser quarta i sisena en certificat. En iniciació A, Judith López va finalitzar vuitena, dos llocs per davant de la seva companya Nerea Nevado. En iniciació B, Claudia Zalaya va ser sisena, mentre que Marina Zalaya va ocupar la novena plaça en mini B.\nFinalment, Miríam Martínez, Ainara Moreno i Ainhoa Viturtia van ser quarta, setena i vuitena en iniciació C, mateixos llocs que van ocupar Àlex Viturtia, Dayana Vladimirova i Laia Campos en preliminar.\nEsports, Ariadna Feria, patinatge artístic, Sara Burdeos, Club Natació Terrassa


Preparat per Girona Catalunya Descens Barrancs Torrent Corba\nSi t agrada rapelar (baixar amb corda) aquest es el teu barranc. Situat a Girona Catalunya Descens Barrancs Torrent Corba poc aquatic pero amb 11 rapels que et faran viure una bona experiencia depurant la teva tecnica de rapel\nRàpel de 20 metres després del famós pont roca, i l’Alex amb l’aigua de les últimes pluges. És difícil de realitzar aquest ràpel amb aigua, ha d’haver plogut bastant les setmanes anteriors\nEntre abril i octubre\n20 minuts Girona / 75 minuts Barcelona\nMitja nivell 3\nSaber nadar, + 12 anys\nGirona Catalunya Descens Barrancs Torrent Corba\nAventura Girona et proposa fer barranquisme a la zona del Ripollès. Aquest barranc li dóna vida la conca del riu Freser, proper a la població de Bruguera (a una hora i mitja de Girona i Barcelona, Catalunya).\nAquest és un descens de barranc en roca calcària que et regalarà una experiència extraordinària.\nÉs un barranc que no té ni salts ni tobogans però sí nombrosos ràpels (un total d'11 ràpels i un dels quals té 20 metres). És l’únic de Catalunya que passa per un pont de roca o arc de roca. Tècnicament no és molt difícil però és necessari un bon domini de la tècnica del ràpel perquè ens trobarem en infinitats de situacions en les que haurem de demostrar la nostra destresa amb aquesta tècnica. Té trams d'enorme bellesa i molt ben treballats per l’aigua.\nÈpoca: aquesta activitat es realitza entre els mesos d’abril a octubre\nNivell de dificultat: mig -nivell 3 (els nivells són de 0 a 4)\nDestinataris: a partir de 12 anys que sàpiguen nedar. Menors acompanyats d’un adult\nPunt de trobada: oficina de turisme de Ribes de Freser a les 9:30 hores - Veure mapa\nPàrquing de l’activitat: a 20 minuts del punt de trobada. Els participants seguiran amb el seu cotxe al guia\nDuració de l’activitat: 5/6 hores des de que ens trobem fins que ens acomiadem (Presentació activitat i entrega de material 30 minuts, accés 2 minuts, activitat dins l’aigua 3/5 hores, retorn 30 minuts)\nQuè porta el participant: banyador, calçat d’esport tancat, tovallola, roba i calçat de recanvi i un entrepà per dinar\nGirona Catalunya Descens Barrancs Torrent Corba Preus\nGrup de 2-3 persones: 85 euros por persona\nGrup de 4-10 persones: 70 euros por persona\nGrup superior de 10 persones: 60 euros por persona\nQuè inclou el preu: tot el material homologat per la UIAA i la CEE necessari per a realitzar l’activitat (neoprè, arnés i casc), guia titulat, reportatge fotogràfic i assegurança de responsabilitat civil i d’accidents. A més a més Aventura Girona et convidarà en el transcurs del barranc a una barreta energètica i a una beguda en finalitzar l'activitat\nL’activitat de barranquisme o descens de barrancs amb Aventura Girona es realitza anant equipats amb neoprens d’última generació de dues peces específiques per a descens de barrancs de la marca Seland, robustos i amb teixit Titanium a l’interior per aportar més escalfor i confort. Els neoprens de nens són d’una peça, amb camiseta tèrmica o “neoprè shorty”. D’aquesta manera es garanteix una bona protecció tèrmica i facilitat a l‘hora de posar-se i treure’s el neoprè. Casc y arnés amb davallador i cap de doble ancoratge. Els escarpins (mitjons de neoprè) es proporcionen quan la temperatura de l’aigua és freda


L'orquestra de la societat musical L’Artesana de Catarroja posa el fermall final al segon ‘Cicle de concerts Bankia d'Orquestres’ | Bankia Escolta València\nOrganitzat per Bankia amb la col·laboració de la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana (FSMCV) i l’Institut Valencià de Cultura (IVC).\nEl segon ‘Cicle de concerts Bankia d’Orquestres de la Comunitat Valenciana’, organitzat per Bankia, amb la col·laboració de la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana (FSMCV) i l’Institut Valencià de Cultura (IVC), es tancarà aquest dissabte 28 de desembre a l’auditori de la Societat Musical L’Artesana de Catarroja. El concert suposa el fermall final a aquest cicle anual que ha comptat amb un total de dotze recitals d’orquestra al llarg de tota la Comunitat Valenciana.\nA més, aquest cicle constitueix un fort suport financer per a totes les orquestres participants. Cadascuna ha rebut una ajuda econòmica de 1.500 euros per a l’organització dels seus concerts. En total, el cicle ha suposat una inversió de 21.000 euros per part de Bankia, emmarcats en el programa ‘Bankia Escolta València’, que l’entitat financera impulsa a la Comunitat Valenciana per a donar suport al moviment associatiu musical en les tres províncies.\n“El moviment orquestral a la Comunitat Valenciana té cada vegada més força, en gran part gràcies a aquest cicle de concerts i totes les iniciatives impulsades des del programa ‘Bankia Escolta València’ per a fomentar el teixit orquestral en aquesta terra. Els resultats quant a qualitat artística i quantitat de formacions orquestrals són palpables, i això ens impulsa a continuar treballant en aquesta línia en futures edicions”, ha explicat Daniela González, presidenta de la FSMCV.\nEl mes de juliol va ser el torn de l’Orquestra de la Societat Musical ‘La Primitiva Xativina’ i l’Orquestra de la Societat Musical ‘La Primitiva’ de Rafelbunyol. A l’octubre, el de l’Orquestra de l’Ateneu Musical Schola Cantorum (La Vall d’Uixó); al novembre, l’Orquestra de la Societat Musical d’Alboraia, i al desembre el cicle ha finalitzat amb els concerts de l’Orquestra de la Va unir Musical d’Alaquàs i el d’aquest dissabte amb l’Orquestra de la Societat Musical L’Artesana (Catarroja).\nBankia destina 300.000 euros a les beques de 685 alumnes de les escoles de música de la Comunitat Valenciana\nEl ‘Concurs Bankia d'Orquestres de la Comunitat Valenciana’ celebra la seua quarta edició


Meteorologia per a ruteros- Descobrir.cat\n« Les aigües tranquil·les de la riera de Navel\nLes rutes mixtes, patrimoni i natura. De Súria a Coaner »\nMeteorologia per a ruteros\nPer tal de planificar les nostres rutes és molt necessari i prudent preveure el temps que farà. Per exemple, aquest cap de setmana, sobre tot dissabte, és perillós sortir a muntanya especialment al Pirineu pel canvi brusc de temps no imaginable si tinguéssim en compte només el bon divendres que tindrem. Aquí en teniu la previsió de vent:\nLes condicions de temps afecten al material que portem, en l’aixopluc previst en cas necessari, si menjar a cobert o a l’aire lliure, per on passar amb el cotxe o per canviar l’horari, el lloc o la data. Cal reajustar però …. una sortida programada no es suspèn mai!! Hem de trobar les eines necessàries, més ajustades a les nostres necessitats que les que s’ofereixen de forma general als mitjans, però alhora que siguin prou fiables. Mirarem d’ajudar-vos.\nEl primer que ens podem preguntar és el grau de fiabilitat de les previsions meteorològiques que ens ofereixen. Coneixem a bastants dels professionals que les elaboren i tenen un gran nivell de coneixements i experiència però: són fiables els models predictius que fan servir? Ens ho respon l’ Ivan Herrera http://www.ihm-meteo.com/ : “La fiabilitat dels models meteorològics és força alta (superior al 60%) durant les primeres 54 a 72 hores. Encara, a partir del segon dia, hi poden haver canvis substancials. A partir de les 72 hores i fins a les 100-120 hores, parlem de tendències potencials encara per confirmar (que poden ser més o menys sòlides, depenent del model i de la seva “insistència”). A partir de les 120 hores, parlem de tendències relatives, subjectes a canvis que poden ser importants, i pel que fa la fiabilitat baixa per sota del 40%”.\nPartint d’aquesta base us afegim una llista d’eines que us poden ajudar i on podreu fer un entrenament concret per aquest dissabte.\nMapes de superfície amb els fronts i línees d’inestabilitat: http://www.metoffice.gov.uk/weather/europe/surface_pressure.html\nUn model concret: GFS (americà) ofert en la versió Modele GFS 0.5° HR que en fa Meteociel (França) i que ens permet moltes variables de consulta. El trobareu al menú de http://www.meteociel.fr/modeles/index.php\nPer veure una predicció basada en models, en format dinàmic i a 48h podeu usar: http://www.vigilance-meteo.fr/fr/meteo/meteo-pro/animation-des-nuages-et-precipitations/france.html\nFinalment i especialment important aquest cap de setmana per Pirineus i totes les zones elevades, una plana que us permet consultar totes les variables significatives http://www.snow-forecast.com/maps/dynamic/pyrenees\nPer la nostra part tenim una humil plana a facebook on, amb les limitacions del format i del temps disponible, us podem atendre: https://www.facebook.com/home.php#!/pages/Meteo-per-Ruteros/315917101806938\nHi han moltes més eines però per començar ens sembla suficient. Que en gaudiu!\nEntrada publicada a General, Meteorologia\tel dimecres, 30/01/2013 a les 11:09.


Hotel Schindleruv Haj Svitavy República Txeca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPrazska 2137/77, Svitavy, Svitavy, República Txeca - Veure al mapa\nMés informació sobre Hotel Schindleruv Haj\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Svitavy, Hotel Schindleruv Haj és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hotel Schindleruv Haj asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, instal·lacions per a reunions i banquets , instal.lacions de barbacoa, restaurant.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, mini bar, telèfon, TV satèl•lit/cable, articles de tocador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sauna, massatge, solàrium, parc infantil, pistes de tennis que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Svitavy, faci de Hotel Schindleruv Haj la vostra llar.


Arxius de Sense text - Pàgina 7 de 7 - ttp\nEls jocs es converteixen en art que ens fa somiar. Reivindiquem el joc en l’espai públic per crear experiències col·lectives que ens converteixen a tothom en infants.\nL’estrany refugi d’un nàufrag llunàtic, capficat amb el joc i la seva solitud.\nL’atelier és una fusteria peculiar on les màquines semblen treballar soles, un curiós taller on el joc és necessari per accionar a distancia serres i martells.\nLa visita a l’atelier dóna al públic la possibilitat de descobrir, jugar i fer funcionar tots els enginys que en formen part, a més de tafanejar pels calaixos i racons.\nDescobriu l’espai on van crear-se ‘Els amics d’en Crusó i entreu en la imaginació d’aquest nàufrag solitari que, avorrit de no poder compartir tot el temps del món, va decidir fer-se els seus amics amb les restes d’un vaixell.\nTres germanes, un camí i un objectiu: tenir el futur a les seves mans. L’extraordinària història de tres germanes que s’enfronten diàriament a obstacles i adversitats per arribar a l’escola. Tres nenes que viuen en un país qualsevol, en un lloc llunyà i proper alhora, que no parlen cap idioma concret i els parlen tots a la vegada.\nUn espectacle suggerent, visual i sense text que s’inspira en la història real d’infants d’arreu del món. Infants autònoms i capaços, que comparteixen les ganes d’aprendre i canviar el seu món.\nPiccolo Circ de fil és la història d’una marioneta que somia amb ser funámbula per a caminar fins a la lluna. És una història que comença des del final, quan el circ tanca i aquesta marioneta passa el temps a posar en ordre i netejar, buscant l’antiga esplendor de la pista.\nAmb una mica de fantasia transformarà les ocupacions més avorrides en meravellosos jocs i danses que recorreran les aventures del PiccoloCirc pel món, fins a arribar al seu somni de ser funámbula… És un món que té una rutina fora de les regles comunes dins d’una arquitectura poètica, grotesca, irònica. Objectes quotidians s’animaran i es convertiran en personatges, en un joc que recorda la capacitat, que només es té en la infància, de transformar el món que ens envolta en un joc de la fantasia.\nPiccolo Circ de fil és una obra de dansa i teatre visual amb titelles i mapping per a públic familiar.\nPrimer < 1 … 5 6 7


Des de la desaparició de la cotilla a principis del segle XX fins a la supressió dels sostenidors als anys 60, l’estiu ha format part de l’alliberament de la dona\n7 min. Barcelona 29/07/2020 12:53\n651x366 Un grup de banyistes l'any 1922 a Anglaterra / GETTY Un grup de banyistes l'any 1922 a Anglaterra / GETTY\nNo fa tantes generacions que el cos de la dona ha pogut mostrar-se amb certa naturalitat. Al món occidental el cos femení va estar cobert durant segles per vestidures de tot tipus que tenien l’objectiu d’amagar les veritables formes de les dones sota capes de roba. Per sort, a partir de la primera dècada del segle XX les coses van començar a canviar i va arribar una alliberació d’aquestes capes de roba que va ser lenta però que estiu rere estiu va anar marcant amb força els canvis en la moda femenina. En fem un repàs.\nHi ha tres dissenyadors als quals s’ha d’agrair la supressió de la cotilla: Mariano Fortuny, Paul Poiret i Coco Chanel. “Van posar de moda que el cos es presentés de manera natural, sense estar estructurat, i que es veiessin les corbes naturals”, explica Sílvia Ventosa, conservadora de moda i tèxtil del Museu del Disseny i una de les comissàries de l’exposició permanent. “La supressió de la cotilla va ser tota una revolució, ja que no deixava moure’s ni respirar bé a les dones”, segueix Ventosa, que explica com la seva funció havia sigut crear l’efecte de tenir un cos en forma de rellotge de sorra, “estrenyent la zona del pit i la dels malucs”. Amb els canvis fets per aquests dissenyadors, el cos va passar a tenir una estructura més rectilínia. Es va fer especialment famós el vestit Delphos de Mariano Fortuny, que tenia una clara inspiració grega i que es va convertir en tot un emblema de l’alliberació femenina. Per la seva banda, Paul Poiret va dissenyar un vestit estil imperi que s’entallava directament sota el pit i després queia amb naturalitat fins als peus.\nUna altra dissenyadora que ho va revolucionar tot va ser la francesa Coco Chanel. Ella no només va contribuir a suprimir la cotilla, sinó que també va animar les dones a vestir amb roba d’home, a més de posar de moda el fet de bronzejar-se la pell. “Aposta per dur pantalons i samarretes de ratlles a l’estil mariner, tant entre homes com entre dones”, explica Ventosa. A més, també va donar importància als barrets petits estil cloché i els cabells curts tipus garçonne. “Per fi les dones podien anar amb els cabells curts, que era més fresc per als mesos d’estiu”, diu l’experta. Amb els anys Coco Chanel va arribar a afirmar que amb aquesta nova moda va alliberar les dones: “Els hi vaig donar braços i cames de veritat, moviments que eren autèntics i la possibilitat de riure i menjar sense haver de desmaiar-se necessàriament”.\n651x366 Marilyn Monroe amb texans, una peça que va popularitzar entre les dones / GETTY Marilyn Monroe amb texans, una peça que va popularitzar entre les dones / GETTY\nFins a aquell moment les dones anaven pràcticament tapades a l’estiu. No va ser fins als anys vint que van començar a mostrar les cames -sempre per sota el genoll-. De la mateixa manera, tal com explica Sílvia Ventosa, també van aparèixer les sandàlies que ensenyaven els peus i fins i tot vestits escotats. “Eren vestits molt rectes en què sovint també s’ensenyava molt l’esquena”, afegeix la conservadora de moda. D’altra banda, als anys vint i trenta es va popularitzar molt el teixit del lli, una fibra vegetal que proporcionava més frescor a l’estiu. Es diu que aquest teixit també va contribuir a fer que les dones comencessin a practicar més esport. Per a Ventosa, l’aparició del lli a la moda femenina es lligaria més al costum d’anar a fer banys de sol i de mar. Tot i això, aleshores els banyadors encara eren tota una peça coberta i de llana, tant per a home com per a dona.\nDurant aquestes generacions els banyadors van anar evolucionant i van deixar d’estar produïts amb teixits com la llana. En canvi, es van començar a diferenciar per primera vegada les teles fresques que són per a l’estiu, com el cotó i el lli, de les que són per a l’hivern, com la llana o la seda. Per això, els banyadors van deixar de ser rígids i cada vegada van tenir més elasticitat. Fins i tot alguns anaven amb la part de sota en forma de faldilleta. Encara que l’autèntic boom va arribar amb l’aparició del biquini, sobretot als anys cinquanta. El 1951 la guanyadora de Miss Món va ser coronada amb un biquini posat, fet que va suposar tot un escàndol a l’època. Un rebombori que va seguir anys més tard amb les imatges de l’actriu Brigitte Bardot a les platges de Canes lluint un biquini. Ja no hi havia marxa enrere.\nD’altra banda, les dones també van començar a dur pantalons per anar per casa i a la platja. Als Estats Units també es van fer molt populars els pantalons texans, sobretot gràcies a Marilyn Monroe. Tot i això, a casa nostra els texans no van arribar fins als anys setanta. De fet, segons Ventosa, “no són una roba d’estiu en especial, perquè és bastant gruixuda, però sí que es considera com una peça ideal per dur en període de vacances”.\n651x366 La dissenyadora Coco Chanel amb un vestit d'estiu / GETTY La dissenyadora Coco Chanel amb un vestit d'estiu / GETTY\nI per fi arriba un dels moments més decisius pel que fa a l’alliberació de la moda femenina: el moviment hippie, al qual també se sumava amb força el feminisme i el nudisme. Per començar, les dones es van alliberar de la roba interior rígida que hi havia hagut fins aleshores. “O directament anaven sense sostenidors”, afegeix Ventosa.\n651x366 Una parella de 'hippies' al festival de l'illa de Wight, al 1970 / GETTY Una parella de 'hippies' al festival de l'illa de Wight, al 1970 / GETTY\nVestir amb pantalons ja es vivia amb total naturalitat entre les dones i també va aparèixer un element que ho canviaria tot: la minifaldilla. Una peça que es va convertir en tot un símbol d’una nova actitud de les dones, que demanaven més autonomia i igualtat. Amb la minifaldilla també van aparèixer els panties, mitges de colors que arribaven fins a la cintura i que també es podien combinar amb pantalons. D’aquesta manera, les dones podien trencar amb les normes establertes fins aleshores. Es podria dir que des dels seixanta ja no hi ha hagut grans canvis en els estius pel que fa a la moda, més enllà que, amb els anys, s’han anat popularitzant teixits cada vegada més transparents o materials que marquen relaxadament el cos de la dona. Segons Ventosa, durant les últimes èpoques a l’estiu s’han vist shorts, banyadors, samarretes de tirants i vestits curts sense gaires canvis, més enllà de les tendències anuals. Tot i això, sí que ha detectat un fenomen nou: “Ara les generacions més joves ja no fan el canvi d’armari”, diu la comissària. En aquest sentit, les noies fan servir la mateixa roba durant tot l’any, encara que a l’hivern es posin diferents capes per abrigar-se, com per exemple dur shorts amb malles o tirants amb samarreta tèrmica per sota.\nEls barrets, aquells oblidats\nEncara que cada any es treguin noves col·leccions de barrets d’estiu i s’intentin noves tendències, Sílvia Ventosa, conservadora de moda i tèxtil del Museu del Disseny, creu que des dels anys seixanta els barrets han quedat molt oblidats. “Aleshores es duien des de pameles fins a turbants. Pràcticament tothom duia barret”, explica. Amb el temps, els barrets han anat passant a un segon pla i, segons Ventosa, s’aposta més per unes ulleres de sol que siguin d’última tendència i l’ús de la crema solar. Fins i tot creu que les ulleres de sol, que per cert es van començar a popularitzar a l’època hippie, sovint són un element més important que el mateix vestit.


Bogeries meues: Raó...\nI en este procés de ser i no ser, fer, desfer, parlar i callar, pense que no hauríem de renunciar a ser qui som. Perquè arribarà un dia en què ens farem vells. I només ens quedarà el que som, no el que tenim o un dia vam tindre.\nCom que som el que som i no el que tenim, paga la pena fer i parlar, amb el risc d'haver de rebre lliçons de qui no hauria de donar-les. Perquè els fets i les paraules són, al cap i a la fi, el que ens defineix.\nI per aquest motiu, camine pel corredor, preparant un discurs més important pel fet d'elaborar-lo que per les paraules que formen part del seu contingut.\nAixí, pare, respire, em sente i descanse. I tú reposes la teua mà al meu genoll, per fer-me caure, com sempre fas, en allò més important de tot:\nNo necessites que et donen la raó.\nLluís Ronda i Berenguer dijo...\nNo s'ha de preparar el discurs, és més important preparar-se un mateix, amb dret a equivocar-se... Ser autèntic, la gent se n'adona i ho agraeix, ser un mateix. Està bé, això de preparar-te pel corredor, ben espontàni, a cor obert. Això ja no es veu a cap lloc.\n4 de diciembre de 2014, 16:00\n23 d'abril de 2018 Enguany tinc la sort de treballar amb alumnes de diverses edats i això sempre aporta un ventall de situacions cur...\nÉs això l'instint maternal..?\n27 d'abril de 2019 Si vos dic la veritat, no sent cap enveja de les dones que ixen a les revistes i llibres de maternitat mostrant un...


Per un feminisme combatiu, desobedient i ferm enfront de la repressió - directa.cat\nPer un feminisme combatiu, desobedient i ferm enfront de la repressió\nL'autora, membre del col·lectiu Dones Juristes, indaga en els motius dels casos de repressió que han patit les lluites feministes, arran de la puixança que ha viscut els darrers anys, reivindica la necessitat d'un "feminisme revolucionari" basat en els principis de la desobediència civil i l'autodefensa que beu de les arrels en el moviment sufragista, enfront del que anomena "feminisme d'estat" que basa el seu argumentari en reformes legals amb un mer horitzó igualitarista\nAvui les dones farem vaga, tornarem a prendre els carrers amb l’alegria de trobar-nos juntes i fortes, i traurem la ràbia continguda contra el patriarcat, el racisme, el colonialisme, el capitalisme, i totes les formes d’opressió. L’agenda feminista connecta amb les lluites socials i estem en un moment d’emergència social, econòmica i ecològica. La llista de vindicacions és llarga, tenim vuit mil motius.\nI avui i cada dia exigirem la derogació de la llei mordassa i l’arxivament de totes les diligències penals obertes contra les companyes que han participat en les manifestacions feministes de tres anys ençà.\nEl 2018 va ser l’any catalitzador del me too, l’any que milions de dones d’arreu el món van sortir al carrer, l’any que les dones van perdre la por i van trencar la cultura del silenci: dones abusades i homes abusadors amb noms i cognoms. Per què va augmentar la repressió? Per què els espanta tant la força i la potència del moviment feminista? Potser perquè les lluites de les dones, a més de ser un desafiament polític, representen un desafiament a les normes culturals i socials que mantenen l’estatus de les relacions de poder.\nLes lluites de les dones, a més de ser un desafiament polític, representen un desafiament a les normes culturals i socials que mantenen l’estatus de les relacions de poder\nFeministes encausades per manifestar-se, per fer vaga, quan les vagues són mobilitzacions, són talls de trànsit, són piquets informatius, són accions directes; en això consisteix una vaga. Hi ha una deriva repressiva contra la reivindicació dels drets de les dones, contra la manifestació pública de les nostres exigències; un sol exemple, a la manifestació feminista de 2019 a Manresa, els Mossos van carregar contra el bloc no mixt mentre les dones es manifestaven de forma pacífica.\nLa policia identifica les dones aleatòriament, a voltes no tan aleatòriament perquè es prioritza la identificació de les dones més visibles del moviment feminista i dels moviments sociopolítics: multes, judicis per desordres públics, per desobediència, per resistència a l’autoritat o per ofensa als sentiments religiosos. Identificades i/o detingues companyes de Sant Cugat del Vallés, Horta, Sants, Tarragona, València; unes condemnades, altres absoltes i algunes pendents de judici. Esperant judici les set dones santcugatenques acusades de tallar les vies dels FGC durant la vaga de març de 2018 i per les quals la Fiscalia demana set anys de presó i una multa de 26.000 euros.\nAltres casos es remunten als anys 2013 i 2014, quan la contrareforma de la llei de l’avortament: sis dones de Palma condemnades a un any de presó per ofensa als sentiments religiosos, una dona de Màlaga condemnada pel mateix delicte per la processó del Chumino Rebelde, totes acusades d’atacar les veritats immutables de la fe catòlica, en ambdós supòsits el fanatisme religiós exercint l’acusació popular, incapaços d’acceptar la llibertat individual i col·lectiva i d’entendre la simbologia no violenta de les accions performatives.\nLa filòsofa francesa Elsa Dorlin parla de la ‘fòrmula L’Òreal’, que diu a les dones : “tu ho pots fer tot perquè tu ho vals, però has de continuar sent objecte sexual”\nEn la mesura que el feminisme d’Estat ha integrat una part de les reivindicacions feministes ha reduït el feminisme a propostes d’igualtat: ajustar la bretxa de gènere i incorporar les dones al Consell d’Administració de les empreses. Com diu la filòsofa francesa Elsa Dorlin, es tracta de la fòrmula L’Òreal, que diu a les dones: “tu ho pots fer tot perquè tu ho vals, però has de continuar sent seductora, pots estudiar, però has de gastar molts diners per seguir sent objecte sexual”. Durant els dies al voltant del 8 de març es comprometen a equiparar salaris i a disminuir els índexs de desigualtat, i ens mostren llistats de les millors dones emprenedores, les millors cuineres, les dones ho podem fer tot.\nTanmateix, hi ha un altre feminisme, el feminisme revolucionari, antipatriarcal, que vol canviar les estructures d’estat i que a cada vivència individual d’una dona reconeix les manifestacions d’una condició històrica i social comuna.\nEl feminisme d’Estat no reconeix la lluita feminista, pretén que els drets i la justícia es demanin de forma amable, però els drets ens pertanyen, són nostres, no són una concessió i cal lluitar contra el sistema que ens nega la justícia i els drets; no és una revolució de butxaca, és una revolució històrica i permanent contra un sistema que te molta experiència en fer que el sofriment que provoca no sigui visible, un sistema que expropia el cos, els sabers i la reproducció de les dones (Silvia Federici).\nLa cadena genètica del feminisme ens vincula a la desobediència civil: les sufragistes van ser les primeres en practicar-la utilitzant el seu cos\nL’autoconsciència feminista ha passat i passa per desobeir les lleis injustes; la proposta feminista és una proposta ètica de desobediència civil, que és consubstancial al feminisme perquè implica rebutjar el mandat patriarcal.\nLa cadena genètica del feminisme ens vincula a la desobediència civil: les sufragistes van ser les primeres en practicar-la utilitzant el seu cos. Cal significar també la pràctica de l’autoimputació dels anys 70 –“jo també he avortat”, “jo també soc adúltera”– fins a arribar a la força i la seguretat de la desobediència civil feminista del segle XXI: els milions de dones que surten als carrers perquè no consenten que es vulnerin els seus cossos ni que les seves veus siguin qüestionades o silenciades.\nLes dones ens sentim més còmodes amb la legitimitat que no pas amb la legalitat, perquè estem acostumades a no ser ciutadanes de ple dret, a necessitar permisos per a gestionar les nostres vides\nLa desobediència civil és hereva del pensament democràtic, no renuncia a la democràcia sinó que posa de manifest les seves insuficiències i exigeix més democràcia. El problema és que construir més democràcia topa amb legalitats restrictives, per la qual cosa cal preguntar-se si la legalitat vigent amplia o limita la democràcia, preguntar-se què i a qui defensa la legalitat i a quins interessos serveix. Les dones ens sentim més còmodes amb la legitimitat que no pas amb la legalitat, perquè estem acostumades a no ser ciutadanes de ple dret, a necessitar permisos per a gestionar les nostres vides; la resistència i la desobediència civil són la legitimitat feminista.\nI, finalment, la violència defensiva és una eina del feminisme, l’autodefensa és una eina política i necessària perquè el nostre cos és el nostre únic recurs L’autodefensa és un treball intern per identificar agressions i defensar els nostres cossos i no implica necessàriament l’ús de la força. Es tracta de transformar la ràbia en accions, canalitzar la resistència i la ràbia apel·lant a la revolta i a la solidaritat.\nEnfront de les prohibicions i la deriva repressiva, cal seguir lluitant, més que mai, contra el patriarcat.\n8-M Desobediència civil Dones Juristes feminismes Vaga 8-M vaga feminista\n« La vaga feminista del 8-M, en directe\nSis veus feministes per entendre els reptes del moviment »


Condemnat a un any de presó l'exregidor de Cambrils Ramon Llobet\nLa fiscalia demanava una pena de 2 anys i 10 mesos de presó\ndimecres, 29 de maig 2019 - 12:51h\nLa Fiscalia de Tarragona i la defensa de l'exregidor de l'Ajuntament de Cambrils Ramon Llobet han arribat a un acord aquest dimarts per evitar que s'acabés celebrant un judici amb un jurat popular. L'acord entre ambdues parts ha acabat en una condemna d'un any de presó per un delicte de malversació de fons públics durant la seva estada al consistori cambrilenc. La Fiscalia demanava una pena de 2 anys i 10 mesos de presó.\nVa confessar haver-se apropiat 96.000 euros\nSegons la fiscalia, durant mig any l'exregidor d'Hisenda va emetre més de 40 transferències des d'una empresa municipal a dos comptes corrents de la seva propietat. La suma d'aquest desviament de fons públics sumava la quantitat de 96.000 euros del consistori de Cambrils, fet que Ramon Llobet va confessar i va retornar els diners a finals del 2014.\nDurant aquests fets, Llobet era regidor d'Hisenda de CiU a l'Ajuntament de Cambrils i vicepresident de l'entitat pública empresarial municipal INGESOL EPEL, de la qual va assumir les funcions de gerència entre el novembre de 2013 fins a l'abril de 2014.\nLes transferències van començar el 10 de desembre de 2013 i es van repetir fins al 9 de juny de 2014. Llobet va fer transferències des del compte bancari de l'entitat pública per import de 96.000,18 euros a dos comptes de la seva titularitat. En total, 42 transaccions, la majoria d'entre 300 i 2.000 euros, tot i que en consta una per valor de 19.960 euros i una altra de 17.515 euros.\nEl ministeri públic, però, afirma que la quantitat apropiada s'eleva als 100.624,97 euros, ja que hi afegeix 3.724,79 euros en concepte d'interessos de demora. L'acusat va tornar íntegrament aquests imports el dia 23 d'octubre del 2014 i el 4 de desembre del mateix any.


Canvi de soles de botes de muntanya? Tips per triar les millors! – Atlas Natura\n2 Abril, 2020 8 Abril, 2020\nEns els últims anys els hàbits de consum estan canviant en el món de l’esport: empreses que treballen per oferir roba allunyada de pràctiques nocives en el seu procés de fabricació, reutilització de materials que abans consideràvem d’un sol ús, o fins i tot, fabricació de sabates esportives, a partir de plàstics del mar.\nL’esport no es pot quedar endarrera ens temes de consum responsable! Segur que a casa teniu botes de muntanya que us agraden, són còmodes i encara tenen vida, però… si la sola està gastada, en comprem de noves. Doncs a continuació, i gràcies a centpeus sabaters, tindreu tota la informació necessària per fer canvi de soles i donar una nova vida al vostre calçat.\nLa sola és una de les parts més importants per triar bé una bota de muntanya. En els seus orígens, les soles estaven fetes de cuir i claus de metall. Materials resistents al fort desgast que pateix el nostre calçat, però no ofereien una bona adherència. És per això que desde la primera sola de cautxú amb tacs a càrrec de Leopoldo Pirelli (neumàtics Pirelli) i Vitali Bramani (creador de Vibram) als anys 30, la progressió ha estat increïble.\nEn els cursos de gestió del perill en les activitats al medi natural, els professionals donem molta importància a l’estat del material que fem servir (perill subjectiu, és a dir depèn del participant). Les soles són el primer contacte del nostre cos amb el terreny i pot ser una de les causes de l’èxit d’una sortida, o el fracàs. Aquest últim pot ser la renúncia de l’assoliment d’un objectiu a la muntanya, o en el pitjor dels casos un accident.\nPerò quines són les millors soles per cada activitat? Quan hem de realitzar el canvi de soles i perquè?\nLes soles es fan malbé per desgast o per deteriorament. Quan la sola es fa malbé per desgast, perdem el tac de la bota (el GRIP) i per tant adherència. Quan, en canvi es fa malbé per deteriorament, la sola manté el tac però les zones “toves”entre pell i sola, es descomposen. (Per aquesta raó els guies portem cinta americana i brides).\nImatge d’una sola deteriorada.\nEn l’actualitat, les botes que comprem estan dissenyades en dues parts: la sola i la contrasola, i de cautxú natural i/o sintètic. El cautxú natural és un polímer elàstic que prové de la savia d’algunes plantes i té una durabilitat molt alta. En canvi el cautxú sintètic prové d’un elastòmer, amb la propietat que és molt més deformable elàsticament sota estrés, però torna al punt d’inici sense deformació permanent.\nLes contrasoles, tenen una durabilitat entre 5-6 anys depenent de l’estat de conservació. Influirà en aquesta la humitat, els canvis de temperatura bruscs i la sequedat del lloc on les guardem. Les contrasoles fetes de poliuretano (PU), tenen un rellotge dibuixat a la sola amb un número al centre, que indica l’any de fabricació i l’agulla, el mes.\nPer triar la sola hem de tenir en compte tres conceptes:\nCautxú, SBR , NBR, Aquagrip, PU, EVA. Els més habituals són SBR , i mixtes de EVA+SBR , PU+SBR i AquaGrip.\nBAIXA: la duresa dels components de la sola és molt tova.\nMITJANA: la duresa dels components de la sola és mitjana.\nALTA: la duresa dels components de la sola és molt alta.\nBAIXA: el desgast de la sola és menor, per tant dura més.\nMITJANA: el desgast de la sola és mitjà.\nALTA: el desgast de la sola és alt, per tant dura menys.\nDiferenciarem tres tipus de calçat per triar la sola:\nCalçat que utilitzarem per realitzar esport (trail) en terrenys muntanyosos, i que necessitem el màxim de flexibilitat i adherència. Les soles més utilitzades són:\nPegaso evolution de la firma Andes®\nFabricada amb la tecnologia Aquagrip, dissenyada amb una base de 2mm per garantir un equilibri entre durabilitat i adherència. Una de les soles més fiables del mercat. Imatge 1: Sola Pegaso Evolution, material: cautxú Aquagrip, densitat: mitjana, abrasió: baixa.\nZegama de la marca Vibram® Fabricada per garantir un bon grip, la converteix en el calçat ideal per treballar en diferents superfícies.\nImatge 2: sola Zegama. Material cautxú megagrip, densitat mitjana, abrasió baixa.\nCalçat que utilitzarem en activitats on necessitem molta adherència, per exemple les aproximacions d’escaladors a les vies. Podrem canviar la nostra sola per la marca:\nPREDATOR II de la firma Vibram®: dissenyada amb un tac suau, per garantitzar un GRIP extraordinàri en zones tècniques. Una de les millors soles d’aproximació! (Imatge 3)\nCALÇAT DE MUNTANYA:\nÉs el calçat amb més modalitats de sola que poden tenir. Si volem una sola per una bota de muntanya cramponable, buscarem una sola més rígida, mentre que si busquem comoditat triarem una sola més tova i suau. Per les botes de muntanya podrem posar:\nSola plana: les solen col·locar en botes de base d’EVA. Trobem els dos següents models a posar: Tsavo de la firma Vibram® (imatge 6) i la Mulaz Climbin (imatge 7). Fabricades amb cautxú d’alta qualitat, i pensades per resistir temperatures baixes i condicions adverses. Els tacs multidireccionals garanteixen una adherència 360º.\nSola de caçoleta: són un tipus de sola que recobreixen la bota, ja que la sola puja cap als laterals.\nSola de caçoleta mixta: aquestes porten una base de contrasola de PU, i una sola de cautxú. D’aquesta manera s’aconsegueix una trepitjada més suau, ja que el PU absorbeix la trepitjada. (recomanada per rutes llargues, en terreny herbós, rocós, etc.) No es poden posar crampons automàtics. Per tant doncs, sola recomanda per llargs trekkings. Per aquestes característiques recomanem: BRISTOL de la firma Vibram® (Imatge 8).\nSola de caçoleta d’un únic material: dissenyada amb cautxú SBR. Aquí destaquem la sola BIFIDA de la firma Vibram® (imatge 9) i la VERTIGE de també de Vibram® (imatge 10). La sola BIFIDA, té una gran adherència i resistència a temperatures baixes. Amb una puntera de gran superfície, ens aporta grans prestacions en terreny rocós. Els tacs estan dissenyats per millorar l’estabilitat, la frenada i tenir diferents vies de drenatge. La sola VERTIGE, està desenvolupada especialment per dures condicions d’alta muntanya. Els tacs donen grans adherència en gel i neu. A més és de les poques preparada per ús de crampons.\nSi necessiteu un canvi de soles amb una bona recomanació d’un professional, podeu anar a:\nc/ Roger de Flor 34, El Masnou\nTags: botes muntanya sola\nPrevious post8 propostes pel 2020 programades!\nNext postExercicis funcionals per l’entrenament del senderisme


Personal del Joan XXIII i el Pius Hospital reclama més informació i mascaretes per fer front al coronavirus\nLamenten que no disposen del material necessari per protegir-se dels pacients infectats\nImatge d'arxiu d'una ambulància estacionada a l'àrea d'Urgències de l'Hospital Joan XXIII de Tarragona ROGER SEGURA / ACN\nDimarts, 17 Març 2020 13:28\nPersonal sanitari de l'hospital Joan XXIII de Tarragona i del Pius Hospital de Valls reclama més informació i mascaretes per atendre millor els pacients que han donat positiu per coronavirus o que podrien estar infectats, així com per protegir-se de possibles contagis. L'ACN ha pogut parlar amb treballadors dels dos centres, que expliquen com estan vivint i actuant davant l'emergència sanitària. Des del Joan XXIII alerten d'una manca d'informació a l'hora de saber quin equipament específic han de fer servir per tractar els pacients. Al Pius, asseguren que han privat de mascaretes el personal administratiu. Tots assumeixen que probablement els faran eixamplar l'horari laboral per intentar evitar el col·lapse del sistema.\n"Més enllà de la falta de material, que existeix, el principal problema per mi és la manca d'informació a l'hora de col·locar-nos els equips de protecció individual", explica un membre del servei de medicina interna del Joan XXIII, l'àrea encarregada de tractar els pacients de coronavirus. Aquest professional comenta que, en funció del supervisor o del metge, les ordres són contradictòries i que "des de prevenció de l'hospital no estan donant ordres clares".\nLa principal queixa és sobre el tipus de mascaretes que han de portar. N'hi ha de tres tipus. D'una banda les quirúrgiques, que protegeixen els pacients de possibles contagis que els pugui transmetre el professional, però no impedeix que un infectat pugui contaminar el sanitari. En el segon nivell de protecció hi hauria les mascaretes denominades FFP2, amb un filtre "més bàsic" que protegeix de manera bidireccional al pacient i al professional. I finalment, les FFP3, que ofereixen un nivell de protecció superior. "A medicina interna ens posem la FFP2 o la FFP3, en funció de la malaltia. Amb el coronavirus en sec ens diuen que hem de portar la 2 i al cap d'una estona ve algú altre que et diu que t'has de posar la 3", assenyala un professional. I afegeix: "De 2 i 3 en tenim molt poques. Ja he hagut de treballar tota una nit sense poder-me protegir, atenent als pacients, només amb la quirúrgica".\nPel que comenten diferents testimonis, l'escassetat de mascaretes és tan evident que en departaments com el de quiròfan únicament en poden rebre una per torn. "Si durant una operació se't taca la mascareta de sang, has d'aguantar-la fins a l'hora de plegar", apunta un altre empleat. Expliquen que aquests equipaments estan guardats "per la supervisora en un armari tancat amb clau".\nSegons relaten, la falta de material no és excepcional, però des que ha començat la crisi pel covid-19 la situació s'ha agreujat molt. Una de les treballadores defensa que calia fer una provisió de mascaretes les setmanes prèvies a l'esclat del virus i recorda que en habitacions de pacients aïllats per diverses patologies hi havia capses de mascaretes a disposició dels familiars que els visitaven. "S'haurien d'haver tret de l'abast de les visites perquè s'emportaven les caixes senceres", denuncia. Amb la psicosi col·lectiva, la situació es va agreujar fins al punt actual de racionament de material als sanitaris.\nVisites i neteja\nPer a algunes infermeres, el règim de visites dels pacients amb coronavirus és un altre dels problemes. Tan sols es permet un acompanyant per pacient, però aquest pot anar canviant cada estona. És a dir, primer pot entrar un familiar, i quan surt, n'hi pot entrar un altre. "No pot ser que tot el dia hi hagi gent entrant i sortint. No sabem què tenen i què agafen, perquè no se'ls fan proves perquè no tenen cap símptoma. Crec que les visites haurien d'estar totalment restringides", defensa una sanitària.\nTot aquest anar i venir de gent, i la falta d'equips, genera inseguretat als sanitaris, que temen contagiar-se entre ells. "A nosaltres no ens han fet proves, excepte a companyes que tenen símptomes. Però crec que caurem com a mosques", pronostica una infermera, que adverteix que són "el principal vehicle de transmissió" pel fet d'estar en contacte amb pacients i familiars. "Quan entrem a l'hospital hauríem de posar-nos mascareta, però no ens ho ha dit ningú que ho fem. Ens l'hem posada per iniciativa pròpia", revela. Una altra es pregunta: "Alguns tenim familiars a casa que són col·lectiu de risc. Com els protegim a ells si nosaltres hi estem exposats?". De tota manera, asseguren que de moment tenen la situació "sota control". "Hi ha més caos per la desinformació que tenim que no pas perquè no puguem assumir la feina", indica.\nUna altra de les peticions que ja han fet a nivell intern un grup de treballadors és demanar un reforç del servei de neteja. Asseguren que amb la plantilla actual no donen l'abast perquè la feina s'ha incrementat, ja que les tasques de neteja i desinfecció dels llocs on hi ha pacients i possibles casos de coronavirus ha de ser molt estricta. "Són una part fonamental de l'hospital", remarquen.\nZona de l'administració del Pius Hospital de Valls, amb la línia pintada a terra perquè els usuaris no s'acostin al personal per evitar contagis de coronavirus:\nPreparats per canviar horaris i funcions\nL'augment de pacients a l'hospital, que s'ha donat i que es preveu que vagi a més, ha obligat a reestructurar els recursos humans. Així, s'han reforçat serveis com el de medicina interna i, en canvi, s'ha alliberat el personal de quiròfan, a partir de reprogramar cirurgies que no fossin urgents. En alguns casos també s'han començat a canviar els torns. Per exemple, si un treballador tenia una jornada de dilluns a divendres, ara treballa en dies alterns. I el dia que té festa, en realitat està de guàrdia per si cal fer algun reforç. També es preveu que puguin ampliar la jornada laboral i ja els han suspès les vacances i els dies festius.\nPer ara, estan a l'expectativa. "Per sort, encara tenim pocs casos", assenyalen des del Pius Hospital de Valls, que han previst fer torns rotatius de dotze hores. "El decret del govern central diu que el personal sanitari es deu al servei a la comunitat per damunt dels seus drets i la seva seguretat. D'acord que puguem perdre drets, però almenys que ens protegeixin", reclama un empleat.\nAl Pius Hospital, igual que al Joan XXIII, també escassegen les mascaretes. Tant que les han eliminades al personal administratiu, que atén el públic. "El personal està espantat i angoixat", detalla un professional. Per tal de protegir-los mínimament de possibles contagis per contacte, s'ha marcat una línia a terra a més d'un metre de distància entre el taulell on hi ha l'administratiu i l'usuari. Tot i això, sembla que no acaba de ser efectiva. "La gent no la veu, se la salta i acaba recolzat al mostrador parlant a molt poca distància del treballador", comenten. Per solucionar-ho i fer més visible la línia, han acabat col·locant dues cadires que marquen la distància i dificulten l'accés fins al taulell.\nLa comunitat xinesa dona 3.000 mascaretes al Sant Joan\nMentrestant, hi ha un degoteig de donacions de material als centres sanitaris d'arreu del territori. Un dels darrers ha estat la de la comunitat xinesa de Reus, que ha lliurat 3.000 mascaretes de protecció a l'hospital Sant Joan de la ciutat. La direcció del centre ha agraït "aquest gest solidari" que "ajudarà a continuar lluitant amb fermesa contra la propagació del coronavirus", segons ha apuntat el centre en un comunicat. A banda, l'Escola Pare Manyanet ha fet arribar quinze litres de gel hidroalcohòlic per a les mans.


La biografia sobre la pedagoga Rosa Gratacós recull l’esforç per normalitzar la “(dis)capacitat” visual | Fundació Lluís Coromina\nLa trajectòria pedagògica de la banyolina Rosa Gratacós centra un nou llibre de la col·lecció “Biografies Mestres 68”. La publicació, amb el subtítol “Una vida dedicada a la l’educació artística i a les persones amb discapacitat visual” i a cura d’Anna Cebrià, es va presentar ahir a l’Espai Eat Art de Banyoles. El volum també inclou un pròleg de Roser Juanola, professora de la Facultat d’Educació i Psicologia de la Universitat de Girona.\nRosa Gratacós va néixer a Banyoles el 1933. Va estudiar en aquesta ciutat fins al Batxillerat, després va cursar Magisteri a Girona i seguidament va iniciar els estudis de Belles Arts a Barcelona.\nLa seva tasca acadèmica i investigadora s’ha centrat entorn a dues línies: la formació de professors d’Educació Primària en el camp de les arts plàstiques i la investigació sobre la percepció de l’art i la integració social per part de les persones cegues. També ha dissenyat i implantat diverses accions culturals adreçades a la difusió de l’art i el patrimoni cultural per a persones invidents, participant en projectes nacionals i estrangers. Sobre aquesta qüestió ha publicat el llibre “Otras miradas”.\nEn reconeixement a aquesta trajectòria, la banyolina va rebre l’any passat una de les Creus de Sant Jordi que atorga la Generalitat i, el 2011, el premi personal de la 17a edició del Premi Mestres 68. Ara, en motiu d’aquest guardó, s’ha editat el llibre “Rosa Gratacós i Massanella. Una vida dedicada a l’educació i a les persones amb discapacitat visual”, escrit per Anna Cebrià. El president de Mestres 68, Josep Callís, va comentar que el llibre és un reconeixement a la trajectòria d’aquesta catalana, reconeguda a nivell mundial però no tan a la seva ciutat natal.\nL’acte va ser presentat per la pedagoga i ex secretària del Consell Superior d’Avaluació del Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya, Carme Amorós. També va intervenir l’alcalde de Banyoles, Miquel Noguer, l’autora del llibre, Anna Cebrià, el president de Mestres 68, Josep Callís i la pròpia Rosa Gratacós. Així mateix, hi va ser present el president de la fundació, Lluís Coromina, Roser Masgrau, candidata a l’alcaldia de Banyoles per Junts per Banyoles i el director de bonart cultural Ricard Planas.\nFotografies Joan Comalat.


Videos – Pàgina 5 – TV Digital Ontinyent\nEl musical “Abba” fa vibrar el teatre Echegaray\n25/03/2016\tMúsica i dansa, Videos\nEl passat dissabte, el teatre ontinyentí s’omplia de gom a gom per veure el musical “Abba” que va fer vibrar a tot el públic assistent amb una gran posada en escena, on els cantants repassaren cada moment i cada cançó del mític grup musical dels anys 80.\nEsgotades les entrades per al concert de Raimon a Ontinyent\n25/03/2016\tCultura, Destacat, Videos\nA falta d’un mes per al concert de Raimon el 23 d’abril al Teatre Echegaray d’Ontinyent, l’expectació davant l’actuació del cantautor xativí ha fet esgotar les entrades disponibles per a l’actuació, quedant a la venda només el mínim legal que s’ha de disposar a la taquilla. El concert de Raimon, organitzat per la Generalitat Valenciana, la Diputació de València i l’Ajuntament d’Ontinyent, inclourà cançons de collita pròpia i altres basades en poetes com Ausiàs March o Salvador Espriu, en el que el regidor de cultura, Àlex Borrell, definia “una cita única amb un artista únic, i un concert històric per a la música en Valencià a Ontinyent”.\nEntrevista a les protagonistes del teatre “Femenino Singular”\n16/03/2016\tCultura, Videos\nNaturals, fortes i segures, van sortir a l’escenari del teatre Echegaray quatre dones, mares, amigues i actrius que posaren veu i cara a ‘Femenino Singular’, una comèdia amb un transfons que no va deixar indiferent a l’espectador. Parlem de Carolina Solas, María Vázquez, Marta Belenguer i Rosa Manteiga, quatre fèmines que d’una manera o altra, van aconseguir empaquetar als fills, van deixar el menjar a punt, una nota on especificaven tot el que havien de fer en la seva absència: deures, dutxa, crema, pijama, sopar, dents, conte, apagar la llum, televisió baixeta… i se’n van al teatre. Durant la funció cadascuna renuncia al seu rol i representen una altre, el de les seves companyes “perquè ets més lliure per dir allò que penses sent una altre persona, i això és el que el teatre ens regala” exposava Belenguer, una de les protagonistes de Camera Café, per tal d’evidenciar que l’espectacle …\n“Remember” recapta mil euros per Adiem\n10/03/2016\tCultura, Videos\nDissabte passat, el musical benèfic “Remember” realitzat pel centre de dansa Òpera d’Ontinyent amb motiu de la capitania de la comparsa Abencerrajes va aconseguir recaptar la quantitat de mil euros en benefici d’ADIEM. Amb totes les entrades venudes, el teatre Echegaray va gaudir d’un musical ple de sorpreses i diversió amb cançons ben conegudes per tothom, on a més també participaren integrants de la comparsa.\nTeresa Forcades plena el Centre Cultural Caixa Ontinyent\n09/03/2016\tSocietat, Videos\nAmb motiu del “dia de la Dona” la regidoria d’igualtat va planificar diferents accions, entre la qual, ahir dimarts, la metgesa i teologa Teresa Forcades, va realitzar una conferència amb el títol “Dones públiques”. Durant la seua intervenció, Forcades va reflexionar sobre la relació que existeix entre els éssers humans, la forma de viure, i la discriminació de sexes coneguda com a ‘micro maxismes’ des de la infància fins a la situació sanitària actual.\nPregó del Mercat Medieval a càrrec de Sergio Pomar\n27/02/2016\tFestes i tradicions, Moros i Cristians, Videos\nEspectacle: L’odeur de la sciure al Festival de Circ i Teatre d’Ontinyent\nNadala de Bocairent, per Pep Gimeno “Botifarra”\n24/12/2015\tMúsica i dansa, Videos\nMapping a Ontinyent: axí va ser la inauguració del festival de Circ i Teatre del 2015\nAcí vos deixem l’espectacle íntegre de mapping realitzat amb el motiu del Festival de Circ i Teatre a Ontinyent.\nEterna Lola, el musical\n18/11/2015\tMúsica i dansa, Videos\nL’espectacle “Clownic” arribarà a Ontinyent amb el suport de Tricicle\n18/11/2015\tCultura, Videos\nEl proper divendres 27 de novembre tindrá lloc la representació de l’espectacle teatral “Jobs” (Clownic) amb la col·laboració d’El Tricicle. Trajectòria Clownic és la segona companyia de Tricicle, amb més de 16 anys de trajectòria. Durant tots aquests anys hem interpretat fidelment, arreu del món, els diferents espectacles de Tricicle: Manicomic, Slastic, Èxit, Tricicle 20, Sit, Garrick i actualment 100% Tricicle. Ara fa tres anys, Clownic va decidir fer el seu primer espectacle de creació i producció pròpia, Ticket, comptant amb la col.laboració de Tricicle. Després de l’èxit i el reconeixement aconseguit a l’estat espanyol i també en algunes actuacions internacionals, Clownic ha decidit crear el seu segon espectacle: JOBS JOBS L’espectacle gira al voltant del treball. Tractat com un fals documental, JOBS fa un repàs a les vicissituds del món laboral. Des dels treballs més comuns als més singulars, passant per la recerca d’una feina o com perdre-la, fins …\nBall de l’àguila dels Gegants i Cabets d’Ontinyent


Per una qüestió d’extensió em limitaré aquí a la pel·lícula d’Albert Serra, Història de la meva mort, i no a la seva gairebé sempre controvertida figura pública. Les advertències que el mateix Serra ha llançat sobre el seu film es confirmen totes. La seva singularitat queda fora de tot dubte. En un col·loqui recent a Sant Sebastià, posterior al visionat, va utilitzar en una ocasió el terme “formalista”, encara que no de manera molt intencional. Albert Serra és un formalista d’alta volada. Explicaré què s’entén per això.\nEl problema del formalisme en art i literatura (o en cinema) travessa tota l’estètica del segle XX . El seu sentit, segons s’utilitzi, passa de ser el simple adjectiu descriptiu d’una tendència estètica històrica (diguem-ne formalitzant, i que surt d’una anàlisi del llenguatge com a matèria primera), a ser directament una acusació pejorativa (la recerca buida de la forma a costa del contingut i consegüent retòrica). La complexitat del formalisme, especialment el seu significat a partir de la polarització d’estètiques i posicions ideològiques durant la Guerra Freda, va portar els termes “formalista” i “formalisme” a no pocs malentesos i carrerons sense sortida. Simplificant molt, podríem dir que hi ha un formalisme “bo” i un altre “dolent”. El cinema de Serra pertany al primer.\nRoland Barthes va comentar una vegada (a Mitologies) que “si la crítica històrica no s’hagués sentit tan terroritzada pel fantasma del ‘formalisme’, potser hauria estat menys estèril; hauria comprès que l’estudi específic de les formes no contradiu en absolut els principis necessaris de la totalitat i de la història”. Afegia Barthes que quan un sistema és més específicament definit en les seves formes, més dòcil es mostra a la crítica històrica. I acabava la seva reflexió amb un dels seus subtils doblecs: “Parodiant una dita coneguda, diré que una mica de formalisme s’allunya de la història; molt, s’hi apropa”. Aquesta última frase semblaria apropiada per a aquesta manera de fer cinema, on l’èmfasi dipositat en els aspectes formals genera un naturalisme que lluny de semblar forçat sembla transmetre una imatge del passat sensible i creïble o, si volem utilitzar una paraula maleïda, “veritable”.\nPerò passa que allò interessant d’Història de la meva mort (i la resta del seu cinema) està en que aquesta imatge del passat és completament mítica, irreal, ficcional. La trobada entre Casanova i Dràcula és tan absurda com surrealista. Però el que les imatges, les paraules i el so transmeten no pot en cap cas ser passat per alt. El compromís de Serra està amb i en la ficció. Aquest és el seu territori. Aquest, i també el treball amb els no actors, el rodatge, el cinema com a invenció de realitat. Tot formalista com cal comença imposant unes regles molt estrictes que no abandona mai. Ser fidel a si mateix, però de vegades flexible també. Un altre tret: operar dialècticament entre la totalitat i les parts. Prestar atenció al detall i partir del detall rebutjant les consideracions morals que el contingut sempre imposa: la trama, la idea original, el guió i noséquantes altres regles de la indústria de fer pel·lícules.\nPossiblement no hi haurà ara mateix al món altre cineasta que parli més de com el seu cinema està fet, que parli de la tècnica, dels aspectes formals que Serra. Sembla més un artista que un cineasta. Però igual que tots els Forerunners de l’art, la tècnica per se sol importa com a mitjà per aconseguir uns efectes o objectius. En tot artista veritable la transgressió per la transgressió no existeix. Les regles es trenquen per a alguna cosa. El mètode de treball i sobretot la complicada tècnica de muntatge de Serra el situen com un formalista que passa per frívol, encara que ell sap molt bé el que es fa.\nEn el curs d’una entrevista a la revista Cinema Scope, Serra parlava en el seu to habitual que la seva última pel·lícula és “unfuckable” per la crítica. Volia dir que o l’agafes per complet o la deixes de la mateixa manera. Argumentava el mètode emprat on la realitat de la pel·lícula existeix únicament en i per a la pantalla, com una realitat autònoma que no pot confrontar sinó en la fantasia de l’espectador, i no en aquestes clàssiques disquisicions de la crítica de cinema convencional entre el concepte i els resultats, ja se sap, concepte, guió, interpretació, argument, trama, etc. Albert Serra al·ludeix a una noció de totalitat que és, aquest sí, un altre tret formalista. En aquesta totalitat caben infinits moments de delit, ironia, harmonia i també enorme bellesa. O el abraces, o el rebutges. Jo ja he decidit.


El Bages trasllada les reivindicacions viàries i ferroviàries al Parlament - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Bages trasllada les reivindicacions viàries i ferroviàries al Parlament\nEls partits es comprometen a treballar per incloure als pressupostos les demandes del Consell Comarcal\nUna de les trobades d'ahir, amb el grup parlamentari d'ERC ccb\nUna de les trobades d'ahir, amb el grup parlamentari d'ERC\nEl Consell Comarcal del Bages va traslladar ahir al Parlament les reivindicacions del territori sobre les millores en la mobilitat viària i ferroviària i de connexió amb l'àrea metropolitana de Barcelona. Són les demandes que es van consensuar a final d'any entre tots els alcaldes i alcaldesses de la comarca i que van donar lloc a una declaració institucional.\nLa presidenta del Consell Comarcal del Bages, Estefania Torrente, i el president del Consell d'Alcaldes i Alcaldesses del Bages, Eloi Hernàndez, van liderar les diverses trobades amb els grups parlamentaris de Junts per Catalunya, ERC, Ciutadans, PSC i Units per Avançar, En Comú Podem i la CUP Crida Constituent. També hi van participar representants dels partits a la comarca.\nAmb aquestes trobades es pretén traslladar la unanimitat que hi ha al territori en aquesta qüestió, i ahir tots els grups parlamentaris es van mostrar sensibles a les reivindicacions, i van reconèixer el dèficit que hi ha en matèria d'infraestructures. Els grups parlamentaris també es van comprometre a treballar perquè algunes de les inversions demanades es puguin incloure als pressupostos d'aquest any i el vinent.\nD'altra banda, per a avui hi ha prevista una reunió a Barcelona en el marc de la comissió de seguiment del tram ferroviari Manresa-Terrassa per part de representants del territori amb els responsables de Renfe i Adif a Catalunya.