Estalviar sense esforç, és possible? - BBVA.es\nEstalviar sense esforç\nEstalviar sense esforç, és possible?\nEines que t'ajudaran a aconseguir-ho\nDes de petits ens inculquen que l'estalvi és necessari. Una idea que va adquirint sentit segons passen els anys. Entenem que hem d'estalviar per si sorgeix algun imprevist, per poder comprar una casa en el futur o com complement per a la jubilació.\nMúltiples opcions per les quals estalviar és un punt a favor. Tanmateix, quan intentes fer-ho t'adones que és una tasca complicada donada l'allau de despeses que tens: els relatius al dia a dia, les factures, les sortides, etc. Això porta a fer-se una pregunta concreta: és realment tan difícil estalviar?\nEs pot estalviar sense esforç?\nNo existeixen fórmules màgiques en aquest camp. Tanmateix, seguint una sèrie de directrius i sent aplicat, la possibilitat de crear una guardiola a poc a poc i sense molt treball no és una mica utòpic.\nEl primer que has de fer és crear un pla d'estalvi. Hi ha moltes persones que, a final de mes, no saben en què s'han gastat el seu diners. Per això, el primer pas que has de donar és crear uns pressupostos que incloguin totes les despeses fixes i els ingressos. Després d'això, has de restar els primers als segons. El resultat ofereix una primera fotografia de la teva economia i et dona una idea de quant pots estalviar al mes.\nTambé és bo automatitzar l'estalvi. I és que estem davant un procés llarg que és molt més senzill si no s'ha de pensar en ell cada dia. Per fer-ho, i després del pas anterior, comptes amb les regles incloses en el Programa el teu Compte, que pots utilitzar en funció de les teves necessitats. Així, per exemple, pots estalviar un percentatge de la teva nòmina (regla de la nòmina) o, al contrari, mantenir tot els diners disponible i controlar la despesa des del total a final de mes.\nAmb el pressupost en ordre, és hora de revisar les despeses. Sobretot els fixos. Moltes vegades estem donats d'alta en serveis que no utilitzem o paguem més del compte per alguns d'ells. Des de BBVA et recomanem que els comparis amb diferents proveïdors per si hi ha tarifes millors. No només la d'internet o el mòbil; també les del gas, la llum o uns altres serveis que tinguis contractats.\nTambé pots estalviar sense esforç amb les despeses diaris. Per exemple: abans de fer la teva compra setmanal, accedeix a Internet i cerca la millor qualitat-preu del producte que necessites. Un gest simple que també pots fer amb la resta d'adquisicions.\nPer finalitzar, et convidem a què intentis evitar el pagament d'interessos o, almenys, intenta abonar els mínims possibles. Això farà que el teu saldo a final de mes sigui més voluminós. Una forma senzilla d'aconseguir-ho és domiciliar tots els teus pagaments en el mateix compte que t'ingressen el salari cada mes. D'aquesta manera, tindràs un major control sobre els diners que tens disponible.\nEines útils per als teus objectius\nA més dels trucs comentats, BBVA disposa d'una sèrie d'eines que t'ajudaran una miqueta més a estalviar sense esforç. La primera és el Compte Metes BBVA, pensada per a aquells amb objectius d'estalvi al no tenir cap tipus de comissió d'administració ni de manteniment i no cobrar per les transferències en línia. Et permet automatitzar el traspàs de diners del teu compte corrent a la de Metes per la qual cosa, com dèiem uns paràgrafs més amunt, l'estalvi arriba al seu destí automàticament sense que facis cap esforç. Per descomptat, el teu diners està sempre disponible perquè el puguis utilitzar en qualsevol moment.\nTambé disposes del Programa el teu Compte, un servei que consta de senzilles regles que ajuden a gestionar de manera automàtica els teus comptes. Permet des d'establir un saldo mínim o màxim en els teus comptes fins a arrodonir els pagaments amb targeta (guardant els cèntims que sobren) o establir unes pautes d'estalvi amb la nòmina (a inicis del mes) o a través de pressupostos (a finals de mes). Tot sense cost i sempre que el necessitis (únicament has de ser titular de, almenys, dos comptes BBVA).


[ESPECIAL] Top 10 jocs de terror de Nintendo | Nintenhype.cat\nPosted by Furank (@FranDS58) | oct. 29, 2018 | 3DS, Jocs, Opinió, Plataforma, Retro, Switch | 0 |\nS’acosten unes dates on l‘esperitisme i la unió de tot allò terrenal amb el món ocult està significativament a flor de pell. Mentre aquí celebrem la Castanyada, una festa on els panellets, les castanyes i les fogueres són els totals protagonistes del moment, el “Halloween” s’ha estandarditzat gairebé a nivell mundial. Consumisme o globalització, com que és un motiu de celebració i de culte, és totalment respectable, però ho hem de dir: com la Castanyada i la seva humiltat, poca cosa poc competir. Però sempre en aquests moments de l’any ens ve de gust passar una mica de por i de superar els nostres temors més ocults. Per això, des de NintenhypeCat, el Rockstar, en Marxally i un servidor, en Furank, us hem preparat un especial del “top 10” de jocs de terror que trobareu a les plataformes de Nintendo. Fem una crida a tots/es els/les amants del món retro, també, perquè hi trobareu aventures d’absolutament totes les plataformes de la “gran N” ordenades cronològicament! Esperem que el gaudiu i que us animeu a plantar cara a alguns dels enemics més carismàtics del món del videojoc.\n1. Sweet Home (Nintendo Enternainment System)\nServidor, Rockstr85, us parlarà del joc que va inspirar Resident Evil (Bio Hazard): Sweet Home, desenvolupat per Capcom per a Famicom. El títol va ser dirigit per Tokuro Fujiwara que posteriorment va ser el productor general de Resident Evil (amb això ja us ho dic tot). El joc pren com a referència una pel·lícula que es va estrenar el mateix any (1989) sota el mateix nom, Sweet Home. La història està basada en aquesta pel·lícula però el guió es troba corregit i augmentat per l’equip desenvolupador i és tant o més bona que les pròpies pel·lícules de terror asiàtic. El guió ens narrava com desapareixien els frescs del famós artista Ichiro Mamiya dintre de la seva mansió, 30 anys més tard, un equip de cinc persones documentalistes s’endinsen dins de la mansió a la recerca dels seus frescs, però, quan arriben allà descobreixen que la mansió té vida pròpia i està regentada per una fantasma que acabarà amb tots els que s’hi endinsin. Així doncs, el grup es decideix dividir en dues parts per tal de descobrir ràpidament la verdadera realitat que els envolta. Si en voleu saber més us animo que el jugueu (si trobeu a la ROM traduïda) o bé que em pregunteu, però us asseguro que us posarà els pèls de punta!\n2. Clock Tower – The First Fear (Super Nintendo Enternaintment System)\nA priori SNES no sembla que hagi de ser una consola que disposi de títols de terror, però si ens endinsem més en ella trobarem alguna cosade la qual rascar, com ara els Shin Megami, Demon‘s Crest, Musya i el que ens ocuparà ara, Clock Tower, el primer títol d’una de les trilogies més esgarrifadores: la trilogia del boig de les tisores. Clock Tower – The First Fear, no és un Survival Horror convencional, és un point & click on haurem de fer les nostres perquisicions sense aturar-nos, ja que en tot moment serem presses vivents de la mansió on ens allotgem. Controlarem a Jennifer Simpson, una noia orfe que conjuntament amb altres noies vol ser adoptada pel propietari de la mansió Clock Tower. Un cop dins, després d’una demora esperant a la institutriu i dona del propietari Mary, la Jennifer sortirà a cercar-la, però a l’escoltar un crit esgarrifós tornarà per descobrir que totes les seves companyes han desaparegut. Així s’iniciarà un conseqüent malson on una centena de possibilitats de morir hauran de ser sortejades per nosaltres fins a desentrellaçar la verdadera veritat que oculta la mansió. Sereu capaços/es de sobreviure al boig de les tisores, o bé us empalarà amb elles?\n3. Resident Evil: Gaiden (Gameboy Color)\nQui hauria d’haver dit que la “petita portàtil” de Nintendo rebria una entrega de la grandiosa saga Resident Evil. En aquest títol, anomenat Gaiden, l’acció ens situa després de la catàstrofe de Racoon City, en un vaixell anomenat Starlight, on la malvada companyia Umbrella transporta la seva nova bio-arma cap al continent Europeu. Per tal de parar els peus a aquesta organització, un agent especial anomenat Barry Burton és enviat al transatlàntic i, de pas, recollir pistes del seu company anteriorment enviat al mateix vaixell i del qual se n’ha perdut el contacte: Leon S. Kennedy. Amb aquesta història de fons, el títol exprimeix al màxim les capacitats de la Gameboy Color, amb un estil visual molt curiós semblant a un “remake” d’un joc destinat a ser llançat a la NES i una banda sonora que serà l’encarregada màxima de tota la tensió que sentirem mentre juguem. Això sí: obriu bé els ulls quan vulgueu girar una cantonada: els zombies fa molt temps que no tasten la carn humana…\n4. Resident Evil 2 (Nintendo 64)\nAquí en Rockstr85 altra vegada, i tornem amb Resident Evil, però aquest cop amb la segona entrega de la saga per Nintendo 64. Sabeu que sóc sincer, i us ho diré així tant panxo, és una p*ta m*rda de versió, i el perquè ara us el desengrano. Com ja sabreu la Nintendo 64 no podia reproduir escenes FMV, era la consola més potent que hi havia al mercat però la seva estructura li impedia. I el resultat? Doncs que teníem unes FMV de pena, i de postres l’in game és fosc i fins i tot es veu una mica esborronat/boirós, però per sort no era tot dolent. Teníem l’opció d’escollir diferents vestimentes, grau de violència, color de la sang i el més interessant, una sèrie de 16 documents anomenats Ex Files, on narraven informació de la saga. Dit això, va ser el primer Resident Evil que arribava a les consoles de Nintendo (tot i que segons sembla, la primera entrega anava a sortir originalment per Game Boy Color). La trama del joc s’inicia dos mesos després dels fets esdevinguts a la mansió Spencer, a Racoon City, on el Virus-T ha sigut estès i ha transformat en morts vivents a gran part de la població. En aquesta entrega controlàvem a Leon S. Kennedy, un nou oficial de la policia de Raccon City, i a Claire Redfield, germana de Chris Redfield i que està cercant al seu germà desaparegut. Per últim, queda comentar-vos que aquesta edició és una raresa, i que si us voleu fer amb ella us costarà suor i llàgrimes pel fet que van treure molt poques unitats al mercat, i estan molt revalorades (PAL-ESP volta cap allà els 200-300€), si encara així ho voleu, no desistiu i potser el trobareu més econòmic! Benvinguts/des a Racoon City!\n5. Eternal Darkness: Sanity’s Requiem (Game Cube)\nBones, sóc en Marxally. No és cap sorpresa el fet que sóc un gran amant de la GameCube i del seu catàleg. Sí que és cert, també, que la consola quadrada de Nintendo no va gaudir de gaires jocs de terror més enllà de la saga Resident Evil. Parlaré, però, d’un joc únic que es titula Eternal Darkness: Sanity‘s Requiem, i va ser desenvolupat per Silicon Knights. El joc ens transporta a la mansió de la família Roivas, on Alexandra Roivas investigarà la misteriosa mort del seu avi, tot descobrint una història terrorífica a través dels diferents capítols d’un llibre: Eternal Darkness. Els diferents capítols ens transportaran a diferents períodes de la història i coneixerem diferents personatges que viuran moments terrorífics. Eternal Darkness: Sanity‘s Requiem és un joc survival horror amb un toc d’acció i aventura i certs elements de puzle. Una de les peculiaritats que té, i que el diferencia d’altres jocs del seu gènere, és la barra de cordura, la qual va baixant si ens trobem monstres o situacions que espantin el nostre personatge. Quan la barra estigui baixa, diferents efectes ens poden sorprendre i, fins i tot, arribar a espantar de diferents maneres, tot trencant la quarta paret repetides vegades. Gràficament el joc és una meravella, especialment tenint en compte que va sortir l’any 2002, i tècnicament parlant, es controla prou bé i la càmera no acostuma a ser cap problema. Dit tot això: aconseguiràs arribar al final d’Eternal Darkness i descobrir el secret que s’hi amaga?\n6. Dementium: The Ward + Dementium II (Nintendo DS)\nLa Nintendo DS va gaudir d’una quantitat de títols de terror interessant, però per desgràcia la majoria o es van quedar a Japó o es van quedar en simples projectes, cancel·lats a causa de la política “family friendly” de Nintendo. Per sort, poc a poc van anar canviant els ideals i el públic objectiu, i ens van arribar joies per als/les amats del gènere com l’escassa saga Dementium. La primera part (Dementium: The Ward) ens posa en la pell d’un personatge desconegut (controlat en primera persona) on la seva única missió serà escapar-se d’un psiquiàtric abandonat envoltat de vísceres, missatges en clau clamant la mort de tot plegat i éssers semi-humans assedegats de sang. Gràcies a les armes que anirem trobant durant el desenvolupament de l’aventura, podrem plantar cara a poderosos enemics finals sorgits d’experiments mèdics fallits. En la segona part (Dementium II), molt més completa i amb una nombrosa quantitat d’opcions a nivell jugable respecte Dementium: The Ward, descobrirem qui som, perquè estem presos en aquest maleït món i qui són els personatges que turmenten els nostres pitjors malsons. El final de la segona entrega, molt obert a interpretacions, donava a entendre que tindríem una tercera part (i final) en un futur, però per desgràcia, mai va arribar. Teniu disponible una remasterització de la primera part a la eShop de Nintendo 3DS. Us asseguro gairebé al 100% que la suor freda no us abandonarà en cap instant.\n7. The House of the Dead: 2 & 3 Return + Overkill (Nintendo Wii)\nLa saga de shooter “mata-zombies” sobre rails per excel·lència també es va deixar veure a la Wii. Amb una història de fons que queda en un segon pla total degut a la rapidesa de l’acció (tot i que és gairebé genèrica: personatge crea un exèrcit de zombies per controlar la humanitat i una organització secreta intenta evitar-ho), The House of the Dead: 2 & 3 Return ens permet gaudir de l’evolució dels títols principals i els seus escenaris replets de morts vivents (misteriosament, sense incorporar-hi la primera part), amb una quantitat de modes que no ens cansaran mai. The House of the Dead 3 continua gaudint de la gran (però difícil de dominar) jugabilitat del segon amb una millora gràfica impressionant, i a més d’incorporar noves armes i funcions, disposa de petites escenes de presa de decisions que ens permetran desembocar en un final concret de l’aventura (a The House of the Dead 2 només hi havia disponibles un parell de finals, i depenien de la puntuació obtinguda). THOTD: Overkill, si bé continua amb la idea del shooter sobre rails, és una aventura grotescament caricaturesca en la que haurem de girar la mirada en més d’una ocasió degut a les gràfiques imatges que se’ns mostraran. Això sí, ho farem plorant del riure.\n8. Spirit Camera (Nintendo 3DS)\nAquest “spin-off” de la saga Project Zero (Fatal Frame) sorgida a Nintendo 3DS l’any 2012 té detractors/es i defensors/es a parts iguals, però el que és innegable és que explota les capacitats de la consola a un nivell que pocs jocs aconsegueixen mínimament fregar. El primer punt que el distingeix de la resta és que no el podrem jugar en format digital, ja que haurem d’utilitzar la càmera de la 3DS per tal de mirar les pàgines d’un llibre maleït (incorporat dins la caixa del joc) i així treure’ns de sobre de la maledicció que ens obliga a veure, viure i sentir (no sempre de forma amigable) els fantasmes que poblen el món. Amb una història de fons molt fosca, Spirit Camera ens obligarà a aixecar-nos del sofà i buscar els fantasmes del joc movent-nos per casa. Ideal per si voleu passar una nit terroríficament divertida. Atenció perquè si bé la pantalla de la consola us avisarà de que teniu un fantasma a prop, n’hi haurà d’altres que apareixeran per sorpresa i l’ensurt us l’endureu així de gratis. La sensació d’immersió dins de l’argument és fantàstica, gràcies a la tècnica del so “surround”.\n9. Project Zero: Maiden of Black Water (Wii U)\nProject Zero és una de les sagues més famoses de survival horror que hi ha a dia d’avui. Desenvolupada per Koei Tecmo, va arribar l’any 2015 al territori europeu una nova entrega de la saga, on utilitzaríem el Gamepad de Wii U a manera de càmera obscura, donant així una màxima profunditat al joc i fent-nos passar un neguit constant. En el joc controlem a tres personatges tots relacionats amb la muntanya Hikami, muntanya reconeguda en el joc per culpa dels suïcidis massius que hi havia, així com al fort lligam que hi ha entre el món mortal i el món espiritual. El primer dels personatges serà Yuri Kozukata, que comptarà amb una habilitat de poder portar del món de les ombres al nostre món a diferents persones; Ren Hojo, amic i company de Yuri, escriptor que cerca noves inspiracions pel seu llibre; I Miu Hanasaki, filla de Miku Hanasaki protagonista del primer Project Zero. Tots els protagonistes estaran entrelligats per salvar les ànimes dels no-morts. O no, vosaltres decidiu quin és el vostre final.\n10. Outlast 1+2 (Nintendo Switch)\nFinalitzem aquest top 10, amb Outlast, saga que actualment l’eShop de Nintendo Switch compta amb la primera i segona entrega, mentre que la companyia Limited Run Games ha apostat per treure una edició física limitada amb ambdues entregues. Però com que ens agrada la xocolata calenta que s’escampa pel revers del nostre pantaló un xerraré una mica d’Outlast 1. Outlast ens narra una aventura on controlarem en primera persona a un periodista que cerca respostes d’un hospital psiquiàtric abandonat, o això pensàvem, perquè al adentrar-nos veiem que el terror és palpable. L’equip mèdic es va dedicar a experimentar amb els seus pacients i aquests encara hi són, trastornats, i nosaltres com a periodistes voldrem esbrinar que està succeint, però… arribarem a treure’n alguna conclusió? O ens ficarem a la gola del llop per no sortir-ne mai més…?\nPrevious[ANÀLISI] ELEVATOR ACTION (GAMEBOY)\nNext[NOTÍCIA] Nintendo Switch supera els 22 milions d’unitats venudes


Capítol 6: De València al món - À Punt\nCapítol 6: De València al món\nEn aquest capítol (“De València al món”) coneixerem el Luis García Berlanga més internacional i ho farem amb els analistes de la Càtedra Berlanga Begoña Siles, Rafael Maluenda i Carolina Hermida.\n27.06.2021 | De València al món\n27 de juny 2021 - 16:00\nLa valenciania, el folklore, les cavalcades i la traca dins del cinema de Berlanga, un director que va aconseguir exportar la València a l’àmbit internacional. Recordarem la seua nominació als Oscar, la seua participació en festivals de cinema internacionals —com el de Venècia— així com les seues coproduccions cinematogràfiques amb França, Itàlia o l’Argentina.\nEl seu fill Fernando García Berlanga i actors, directors i productors que van treballar amb ell en algunes de les seues pel·lícules ens conten com era el valencià més internacional.\nFernando García Berlanga, el quart i últim dels fills de Luis i María Jesús. Des de molt jove, Fernando es va sentir atret pel món de la ràdio i va arribar a muntar una emissora pirata a sa casa i més endavant s’hi va dedicar de manera professional. Va estudiar Ciències de la Comunicació a Saint Louis University i ha desenvolupat la seua tasca de periodista en diversos mitjans, impresos i digitals, en ràdio i en televisió. RTVE Corporación, RTV Madrid, Somosradio, Pepe Radio, As.com, Minuto Digital, La Nación Digital y Superdeporte, on dona curs a les seues dos grans passions: la comunicació i el València Club de Futbol. A més, és un enamorat de les noves tecnologies, en concret de les xarxes socials i l’adaptació dels mitjans al fenomen Internet.


L'atur segueix a la baixa a Mataró però ho fa amb menys força que en altres àmbits territorials. Segons les dades de l'Observatori del Mercat de Treball de Mataró que facilita l'Ajuntament, 71 mataronins van trobar feina el passat mes de març, el que suposa una rebaixa del 0,54 per cent. El nombre total de desocupats és de 13.197 persones i la taxa queda situada en un 20,13 per cent. Tot i que en comparació amb els darrers nou anys el descens de 71 persones suposa la millor dada d'un març a la capital del Maresme, el descens és manifestament més feble que els registrats a Catalunya o Espanya.\nAixí, a nivell català, s'ha registrat un descens de l'1,63 per cent i a nivell espanyol de l'1,33 per cent. Al costat d'aquests índexs la rebaixa del 0,54 de Mataró resulta un punt exigua.\nLes dades d'aquest març confirmen la tendència a la baixa de l'atur a Mataró, tot i que la taxa encara se situa per sobre del 20 per cent. On es nota més la rebaixa en el nombre de desocupats és en la variació interanual, això és la comparació a finals de març del 2015 amb la situació el març del 2014. Hi ha ara a Mataró 1.065 persones menys a l'atur que fa un any, una rebaixa del 7,47 per cent.


Jornada de portes obertes per conèixer la llar d’infants municipal Els Figotets - Ajuntament de Riba-roja d'Ebre\n24/04/2015 /en Notícies /por Ajuntament de Riba-roja dEbre\nEl dimecres 29 d’abril, i el dijous 30, la llar d’infants municipal de Riba-roja obre les seves portes per donar a conèixer el centre a les famílies amb fills menors de 3 anys, de cara a la preinscripció per al pròxim curs escolar 2015-2016. L’horari per visitar les instal·lacions és de 9.30 a 12.30 hores, i de 15.30 a 17.30 hores, els dos dies.\nLes famílies que visitin el centre seran ateses per les mateixes mestres i educadores, que els resoldran tots els dubtes que puguin tenir i la manera de treballar amb els infants: “L’escolarització dels nens i nenes en els seus primers anys de vida propicia el seu desenvolupament integral”, afirma la directora de la llar d’infants, Laia Vilamajó, que afegeix: “A Els Figotets ens adaptem al ritme individual de cada infant i posem l’accent en l’experimentació i la descoberta de l’entorn, en un ambient de llibertat i autonomia”.\nTal com estableix el Departament d’Ensenyament, les preinscripcions per al pròxim curs 2015-2016 seran del 4 al 15 de Maig i les matrícules es podran fer entre els dies 8 i 12 de Juny, tot i que a la Llar d’infants Municipal Els Figotets té matrícula oberta tot l’any. Pots consultar tota la informació del Primer Cicle d’Educació Infantil en aquest enllaç.\nEl centre Els Figotets dóna servei d’escolarització a nens a partir de 4 mesos i fins als 3 anys, previ a l’etapa d’Infantil a l’escola Sant Agustí. Es va posar en marxa el curs 2012-2013 per atendre les necessitats educatives dels més petits, amb un preu social de 105 euros al mes (la Diputació n’aporta 70 per nen cada mes). L’horari és de 9 a 12.30 i 15 a 17.30 hores, que es pot ampliar fent ús dels serveis de menjador i acollida matinal de 8 a 9 hores. La seva gestió forma part de la xarxa de llars d’infants del Grup Sagessa.\nActualment, a la llar d’infants hi ha 12 alumnes, 9 dels quals assisteixen des de principi de curs, el setembre passat, i 3 s’han incorporat durant el curs. Dels alumnes actuals, 4 continuaran el curs següent. Els Figotets, situat al costat de l’escola, disposa d’un total de 20 places. Hi treballen tres mestres. L’ocupació més gran del centre va ser el curs 2012-2013, amb 17 infants.\nRiba-roja celebra Sant Jordi amb llibres, roses i anunciant una nova edició... Plantats un centenar de pins blancs a la Festa de l'Arbre


A punt de marxar uns dies de vacances cap a Andalusia - Els Papers de Santa Maria de Nassiu\nA punt de marxar uns dies de vacances cap a Andalusia\nCom moltes de les coses que fem els valencians -PENSAT I FET-, estic a punt d’abandonar per uns dies la meua terra i fer una estada d’una setmaneta per terres d’Andalusia. No és la primera vegada que hi vaig ni crec que siga l’última. De moment, tinc pensat estar-me per Màlaga, Cádis i Huelva (?). Algú m’ha dit que Huelva no té massa coses a veure. No ho sé perquè no he estat mai. Algú té alguna opinió? Serà ben rebuda.\n24.08.2013 | 9.37\nManeres i maneres de governar\n13.04.2008 | 12.14\n14 d'agost de 2007 a les 1:52 pm\nNo és molt bonica la ciutat en si, però te a prop les ries que malgrat que es una zona industrial no està pas malament. Per l’altre costat també a prop tens les muntanyes de a on neix el Riotinto.\nEn tot cas, anar l’estiu a Andalusia només es factible ara gràcies els aparell d’aire condicionat. Quan jo hi vaig anar fa 25 anys, al juliol, érem a 48°C a l’ombra!. Era del tot impossible fer quelcom al carrer si no era per de les 10 del vespre. Recordo que només teníem aire condicionat en l’hotel , però no en el cotxe, no en els restaurants i en la fabrica només en la sala de ordinadors perquè sinó aquest es fonien. Quina tortura, deu meu!.\nPerò es clar de vacances a la platja amb aire condicionat a tot arreu, no és pas el mateix.\nQuè passis unes bones vacances\n14 d'agost de 2007 a les 6:21 pm\nHuelva capital no era gran cosa quan jo freqüentava aquelles terres (vaig estar estudiant cinc anys a Sevilla a finals dels seixanta), però ja fa més de vint anys que no hi vaig (la darrera vegada que vaig anar a la ciutat de Badajoz on vaig néixer). Ara bé, si tens l’autonomia d’un automòbil, no deixis d’anar a la Sierra d’Aracena (separa Huelva i Badajoz). Allà s’hi troba Jabugo (pots aprofitar-ne!) i Aracena, on hi ha una gruta calcària turística, la "Gruta de las Maravillas" que, aleshores, em va agradar més que la Cova del Drac, de Mallorca. A més de no fer tanta calor com a nivell de mar. També pots donar-te una volta pel Rio Tinto si vols veure com en aigües àcides pot haver-ne vida. Actualment biòlegs nord-americans estan estudiant aquella característica.\nQuant a la costa, pots anar a Ayamonte i passar a Portugal pel pont del Guadiana. Punta Umbria i Matalascañas eren les platges de moda . Matalascañas era la platja de Sevilla. Suposo que, com tota la costa, allò estarà molt canviat. Ah! sobretot les gambes d’Huelva, millor que els boquerons malaguenys.\nDe Càdis, la badia d’ Algeciras (on vaig fer la "mili") era molt diferent a la zona de la capital, Puerto de Santa Maria i Jerez de la Frontera. Sobre tot no et perdis aquesta darrera ciutat. És la simpatia i la amabilitat feta ciutat. Almenys abans era així.\nMàlaga no la hi conec tant, perquè el "meu món" era l’Andalucia "occidental" (Sevilla, Huelva, Càdis i Còrdova) que ja aleshores rivalitzaven amb les "províncies orientals". Suposo que Màlaga, com a mediterrània, és "més del mateix" que ja en coneixem de costa.\nEspero haver ajudat una mica…\n15 d'agost de 2007 a les 1:31 pm\nIntentaré fer cas del que m’he recomanat però no hi ha temps per a tot: una setmana i prou.\nFarem nit a ANTEQUERA, SEVILLA i JEREZ DE LA FRONTERA. Hem deixat per a una altra ocasió HUELVA. La visita a Màlaga i Càdis està assegurada. I clar, com no, RONDA. Anem de monuments més que de platges (i menjar com cal… gràcies per les recomanacions).\nHe volgut mirar-me els itineraris per internet però, a l’hora d’imprimir-los, la impressora ha fallat així que ja vorem (com diuen els cecs).\nBon dia i gràcies per les molèsties preses.\nP.S.: Una coseta més: A Toni de L’Hostal, ho sent, marxe demà, però anit ja hi estava compromés. De tota manera, què feien les Maedeus per Terrateig? vore si ens ho expliques en un post. Gràcies.


Indústria i cultura al Gamelab (Àlex Gutiérrez)\nLa fira del videojoc celebra la desena edició altre cop a Barcelona, entre el 25 i el 27 de juny\nBarcelona es prepara per tornar a ser la capital del videojoc durant tres dies -del 25 al 27 de juny-, amb una nova edició, la desena, de la fira Gamelab. La trobada vol servir l’objectiu de situar la ciutat en el mapa europeu d’aquesta puixant branca de la indústria dels continguts digitals i també convertir-se en referent pel que fa als aspectes culturals lligats a l’oci interactiu. Per això, al costat de les activitats típiques d’una fira comercial amb expositors internacionals, els impulsors de la mostra han preparat un any més una desfilada d’alguns dels noms mítics de la indústria, per reunir els fans dels videojocs amb aquests gurus com a pal de paller.\nEl vessant cultural es fa sentir també amb l’entrega dels premis que se celebrarà la nit del 26 de juny. És una cita organitzada a mitges amb l’Acadèmia de les Arts i les Ciències Interactives i consta de cinc categories: millor joc, millor direcció artística, millor música i so, millor tecnologia i millor disseny de joc, tot i que hi ha alguns premis addicionals. La Filmoteca col·labora en el Gamelab d’aquest any i, durant els dies de l’esdeveniment, projectarà films sobre aquesta temàtica, com ara Tron, Jocs de guerra, eXistenZ i Stay alive.\n“Volem que sigui un esdeveniment inspirador i prescriptor, una mena de far que guiï el públic professional però també una font de creativitat per als que puguin estar una mica allunyats del món del videojoc”, explicava Iván Fernández Lobo, director del certamen, en l’acte de presentació.\nEl videojoc és el sector de la indústria cultural amb més bones perspectives, pel que fa al seu impacte econòmic: mou a l’entorn de 60.000 milions d’euros al món i té una taxa de creixement constant. Aquest 2014, per exemple, es preveu que la facturació de l’oci interactiu torni a millorar i sumi un 7,8% més d’ingressos, gràcies sobretot a l’impuls del mercat asiàtic i de l’expansió dels smartphones. Els telèfons intel·ligents, de fet, tenen una perspectiva de creixement per a aquest any del 27,3% i, de cara al 2016, s’espera que el volum de negoci s’hagi situat a l’entorn dels 17.400 milions (als quals es podria sumar, metodològicament, els 7.300 milions addicionals que es preveuen per a aquell any en jocs de tauletes). La consultora Newzoo va estimar, el 2013, que 1.600 milions de persones eren consumidores de videojoc, en totes les seves variants.\nPel que fa a Espanya, es manté com a quart estat europeu en consum de videojocs, tot i la crisi. L’any passat les compres de videojocs van suposar una entrada de 313 milions d’euros per a les empreses (procedents dels 19,5 milions de jugadors espanyols). I, d’acord amb el Llibre blanc del desenvolupament espanyol de videojocs d’aquest any, el mercat de l’Estat creix més que la mitjana europea.\nTot això per a un sector format per 330 companyies (dedicades al desenvolupament i l’edició de videojocs en totes les plataformes) que, majoritàriament, tenen cinc o menys anys de vida. Quant al seu capital, el 97% és de procedència espanyola. En canvi, el 56% dels ingressos provenen de l’estranger, la qual cosa demostra una notable capacitat d’exportació. Els videojocs donen feina a 4.200 persones (comptant-hi l’ocupació directa i la indirecta), amb un creixement interanual del 29%.\nUna nòmina de ponents de primer ordre internacional\nYoshida rebrà el premi d’honor del Gamelab. Ha estat impulsor d’alguns dels títols clàssics de PS2, PS3 i PSP, com Uncharted, God of war i Resistance. El seu interès actual: els jocs de realitat virtual.\nSuzuki rebrà el premi Llegenda del certamen. A part de Shenmue, és també autor d’alguns jocs rellevants de la història de les màquines de recreatius, com Virtua fighter i Virtua racing.\nUn dels puntals de l’estudi LucasArts i fundador de Double Fine, des d’on ha produït títols ja clàssics del gènere narratiu com Grim Fandango i Brutal legend.\nUn dels màxims experts en jocs musicals i director de la marca que ha impulsat clàssics del gènere com The Axe: Titans of classic rock, Guitar hero i Rock band.\nCocreadora d’ Assassin’s Creed, és un dels perfils més mediàtics i s’ha involucrat a Wif-T, una entitat sobre la presència femenina en la indústria del videojoc.


Fins al 28 de febrer, les organitzacions no lucratives poden lliurar la declaració informativa.\nEl canvi de termini afectarà la declaració del 2018, a presentar el gener del 2019.\nS’obre el termini de presentació a Hisenda del model 347\nLes entitats sense ànim de lucre poden lliurar la declaració informativa de l’1 al 28 de febrer.\nA partir de l’1 de febrer ja es pot presentar el model 347\nL’1 de febrer comença el període de la declaració informativa del model 347. Les operacions a declarar són aquelles que hagin superat els 3.005,06 euros.\nEls recents canvis de normativa iniciats a 2014 han fet que moltes entitats no lucratives que fins llavors no ho feien estiguin obligades a presentar aquesta declaració tributària.\nCom afectaran els canvis del model 347 a l’àmbit associatiu?\nDurant els exercicis 2013 i 2014 s’han produït canvis dins de l’àmbit fiscal, entre d’altres al model 347 d’operacions amb tercers, amb efectes des de l’1 de gener de 2014.\nVíctor García: "Les entitats hauran de presentar l’Impost de societats amb independència de la seva dimensió econòmica"\nLa reforma fiscal i de la llei de mecenatge, la llei de transparència, canvis en el model 347... En els propers mesos, les entitats no lucratives es trobaran amb diverses novetats en l'àmbit normatiu que afectaran directament la seva gestió.\nPeríode de presentació del model 347\nComença el període de presentació del model 347, declaració d’operacions realitzades amb terceres persones per un import total anual superior als 3.005,06 euros.\nAmb l'inici de l'any, entren en vigor algunes novetats en l'àmbit fiscal, com ara la modificació del Reglament de l'IVA i altres normes rellevants per a les entitats.\nSEPA i novetats fiscals 2014: esmorzar de treball a Suport Associatiu\nNovetats fiscals per al 2014\nLa modificació del Reglament de l'IVA i la publicació d'altres normes amb rellevància fiscal han introduït novetats en les obligacions relatives a aquest àmbit que poden tenir les entitats.\nMoltes entitats comencen a emetre factures tot i que estiguin exemptes d’IVA, pel fet de signar un conveni o contracte de prestació de servies amb les administracions públiques, o bé perquè comencen a fer activitat econòmica.\nDurant tot el mes de febrer, l’Agència Tributària posarà a l’abast dels contribuents totes les eines per poder confeccionar el model 347 a la seva plataforma online. Estaran obligades a presentar aquesta declaració totes aquelles entitats que hagin tingut operacions amb terceres persones superiors a 3.005,06 durant l’exercici anterior.\nConeixes les teves obligacions fiscals?\nLes associacions i fundacions, en funció de la seva activitat i del volum dels seus ingressos, poden tenir determinades obligacions fiscals, com l’Impost sobre Societats, l’IRPF o el model 347.\nDeclaració anual d’operacions amb terceres persones: model 347\nEl model 347 és una declaració informativa que s'ha de presentar anualment a l'Agència Tributària, de les operacions realitzades amb terceres persones amb les quals s'hagin fet operacions en el transcurs de l'any per un import anual total superior als 3.005,06 euros, ja siguin clients, proveïdors o subvencions cobrades.\nAprovades les modificacions del model 347\nEl passat 27 de novembre va entrar en vigor les modificacions corresponents al model 347, declaració d’operacions amb terceres persones que superin els 3005,06 euros anuals.\nAprovat el Decret que introdueix canvis en la informació a incloure en el model 347\nEl Consell de Ministres del passat divendres, dia 11, va aprovar un Reial Decret a on s’introdueixen modificacions relatives a determinades obligacions formals, i que afecten en particular a la informació a incloure en el model 347.\nPossibles modificacions en matèria fiscal per a entitats\nL’Agència Tributària publica possibles modificacions respecte les les notificacions telemàtiques obligatòries, el model 347 i el model 340.\nSabies que has de declarar les teves subvencions al model 347?\nTotes aquelles entitats que rebin subvencions l’import de les quals superi els 3005,06 euros per part d'una mateixa administració, les hauran de declarar al model 347.\nSabies que entre l’1 i el 31 de març s’ha de presentar el Model 347?\nAquelles entitats que durant el 2010 hagin realitzat operacions superiors a 3005,06 euros amb terceres persones, hauran de presentar el model 347 durant el mes de març.


Franco Berardi: «Estem entrant en l'època de l'extinció»\nEl filòsof italià alerta que només es pot evitar la caiguda apostant per la igualtat en l'era post-Covid\n21 de de juny del 2020. 14:29\nUn dels astres de la filosofia que no ha demanat temps afegit per reflexionar sobre les conseqüències de la Covid –ha firmat articles i ha fet xerrades en ‘streaming’ com l’organitzada pel Palau Macaya de la Fundació La Caixa– és l’italià Franco (Bifo) Berardi (Bolonya, 1949), un rebel que va germinar el maig del 68 i que feia temps que avisava que vivíem a l’interior del «cadàver del capitalisme» i no ens n’adonàvem.\n-¿Aquesta era la via de sortida del «cadàver»? ¿Una pandèmia?\n-Sí. Ha vingut d’una dimensió biològica, ha circulat per l’òrbita mediàtica i s’ha inserit a l’esfera psíquica, canviant la perspectiva. Però sortir del ‘cadàver’ no és suficient.\n-¿Toca fer neteja?\n-Toca inventar maneres de sobreviure que privilegiïn allò útil per sobre de l’acumulació del (abstracte) valor monetari. Penso que sortim de l’època en què l’expansió era possible i desitjable per a una part de la societat, i estem entrant en l’època de l’extinció.\n«Toca inventar maneres de sobreviure que privilegiïn allò útil»\n-¡Prou males notícies, sisplau!\n-Per perseguir l’expansió, el capitalisme va començar a destrossar massivament els recursos físics del planeta i les energies nervioses dels humans. Va posar les bases de l’extinció. Quan la depressió produeixi efectes polítics d’agressivitat, enemistat i por, l’extinció és probable.\n-¿No hi ha remei?\n-No, si no aconseguim mantenir-nos a l’exterior del ’cadàver’, si acceptem tornar a la normalitat del mercat, del capitalisme, de l’acceleració psicòtica. La condició pandèmica –sumada al canvi climàtic– és el moment de redefinir l’horitzó de l’economia, de la relació social, de la intimitat mateixa.\n-¿Per on passarà la felicitat fora de la idea de creixement?\n-‘Felicitat’ i ‘creixement’ són termes incompatibles. Proposo que oblidem paraules complicades com ‘felicitat’. ¿Em permet reformular la pregunta?\n-La pregunta és: ¿per on passarà la satisfacció de les necessitats bàsiques de la comunitat?\n«‘Igualtat’ no és renúncia, si no\npercepció frugal del goig i de la riquesa»\n-¿I la resposta?\n-En allò que ja existeix: en el nostre saber, tecnologia i potència de producció, però enfocats a l’interès de tothom. En els pròxims mesos –i anys– ens veurem obligats a escollir entre una misèria creixent i la redistribució de la riquesa existent. Si una minoria explotadora pretén mantenir els seus privilegis, vindran anys de guerra civil en tots els llocs de la Terra. ¿La manera d’evitar-ho? ¡La igualtat!\n-¿Què entén per ‘igualtat’?\n-No em refereixo a la renúncia, sinó a una percepció frugal del goig i de la riquesa. ‘Riquesa’ és el plaer de les coses i dels esdeveniments, i sobretot és el temps per disfrutar del que tenim. La reconquesta del temps –que paradoxalment ha possibilitat la Covid– és crucial. Hem de ser capaços de conjugar seguretat i sensualitat.\n-Vostè solia convidar a «reconèixer el plaer al cos de l’altre». I ja ho veu.\n-Quan penso en el futur, el més difícil d’imaginar és com percebrem el cos de l’altre al carrer, al cafè, al llit. És probable que sortim del distanciament social amb una por instintiva del cos de l’altre, als seus llavis.\n«Pot ser que la dimensió ‘online’ ens recordi a una època anguniosa i tornem a la sensualitat»\n-Com va passar als anys 80, amb la sida.\n-Va ser una bomba psíquica, sí. Però ara també pot ser que es manifesti un poderós moviment d’acostament i de sensualitat, perquè la dimensió ‘online’ es tornarà un record d’una època anguniosa, com un símptoma de la malaltia. Aquí veig el germen d’un veritable moviment cultural, estètic i social.\n-Afectes, treball, escola i lleure, de moment, passen per les pantalles.\n-La pantalla és el lloc de la seguretat, però és també el lloc de l’anestèsia, de l’ablació de la sensualitat. ¿Podem imaginar una humanitat que s’alliberi definitivament de la tendresa física, de la seducció dels ulls, dels llavis, de les mans que es toquen delicadament?\n-Jo no ho puc imaginar, i punt. Si ho imagino, és la pitjor distopia: un món eficient, exacte, perfectament compatible amb la matemàtica financera, però mort. M’enfonsaria.\n‘Colomba e corvo’, un collage de Bifo Berardi fet durant el confinament.\n-Quan està enfonsat, pinta. ¿Quin motiu s’ha repetit aquests mesos?\n-Hi ha una imatge que torna al meu cap i als meus ‘collages’: el papa Francesc llança dos coloms blancs per simbolitzar l’amor, la pau, l’aliança amb Déu. Un corb negre s’acosta al colom i el devora. Jo soc ateu, però cada vegada que pinto aquesta imatge em dic que la casualitat dona peu a fantasies estètiques aterridores.\nFilosofia Coronavirus Assumptes propis


Presentació - Teodor Llorente\nTeodor Llorente i Olivares és un autor cabdal de la literatura valenciana i, probablement, el més important de la Renaixença i del nostre segle XIX. Considerat tradicionalment com el patriarca de la Renaixença valenciana, Llorente va ser capaç de suscitar l’admiració i l’adhesió multitudinària de la societat del seu temps, com quedà palés en la seua coronació com a poeta i en els homenatges que rebé amb motiu de la seua mort. Home polifacètic, abandonà ben prompte una trajectòria inicial orientada al dret per a dedicar-se amb passió al periodisme i a la literatura, com a traductor i com a creador, i a la recuperació i dignificació de la llengua pròpia. El gran mèrit de Llorente és la recreació d’una llengua poètica culta, fins llavors menystinguda, que és capaç d’enllaçar amb naturalitat amb la nostra tradició clàssica, amb la llengua literària d’altres regions de l’idioma i, sobretot, que és capaç de connectar amb la llengua viva dels valencians sense caure en els vulgarismes i la castellanització de què havien fet gala altres autors coetanis. La poesia llorentina, imbuïda de romanticisme primer i més tard amb un caràcter simbolista, ens resulta encara llegible i pròxima, ens commou i ens connecta amb un imaginari valencià idealitzat que ha guarnit els fonaments del valencianisme i de la cultura en valencià posterior.\nLa valoració de la figura de Llorente ha experimentat daltabaixos al llarg del temps. Com hem dit adés, el seu prestigi en vida va ser incontestable i la seua influència i l’admiració amb què va ser tractat s’estengué fins ben després de la Guerra Civil del 36. Posteriorment, en el anys 60 del segle XX, una revisió del seu paper com a líder de la Renaixença propicià un canvi prou radical, que insistia en els aspectes negatius de la seua trajectòria fent-lo fins i tot responsable en gran mida d’un suposat fracàs d’este moviment, acusant l’autor d’haver impedit la projecció política reivindicativa per una banda i d’haver fossilitzat l’evolució de la literatura vernacla posterior ancorant-la en unes formes romàntiques desfasades. El seu conservadorisme polític i el seu caràcter religiós el feien sospitós als ulls d’una part significativa del valencianisme de l’època. Els estudis que els últims anys han dut a terme sobre Llorente i sobre la Renaixença valenciana autors com Rafael Roca, i altres investigadors com Ferran Archilés, Manuel Martí, Daniel Sala o Josep Vicent Boira, han permés fer una profunda revisió en positiu de la figura i l'obra de Llorente des del punt de vista acadèmic, així com de les llums i les ombres de la Renaixença com a període i com a moviment. Per altra banda, escriptors com Josep Piera i Enric Sòria han reivindicat la vàlua literària del poeta fent notar la seua vigència i la influència favorable que ha tingut en els autors posteriors.\nUn segle després de la seua mort, podem afirmar que si encara tenim una llengua valenciana culta i un bon grapat d’escriptors valencians de primer nivell és en gran mida gràcies a la trajectòria vital i literària de Teodor Llorente i Olivares, un clàssic de la literatura valenciana que mereix ser recordat i rellegit amb estima per tots nosaltres.\nLa Biblioteca d’Autor que presentem en l’any del centenari del traspàs del poeta el 1911 és la conclusió del programa de l’Escriptor de l’Any 2011, Teodor Llorente, que ha organitzat l’Acadèmia Valenciana de la Llengua (AVL) amb la intenció de reivindicar la figura del literat. La Biblioteca pretén acostar al públic l’obra llorentina, fent accessibles les seues obres en valencià, informació biobibliogràfica, imàtgens de l’autor i diversa documentació audiovisual que inclou recitacions d’alguns poemes de l’autor, així com diverses propostes didàctiques per a facilitar la difusió del coneixement de l’autor en el món educatiu.\nGran part dels materials accessibles a través de la Biblioteca naixen de les diferents activitats i publicacions de l’esmentat programa de l’Escriptor de l’Any 2011, entre les quals podem destacar les següents:\nL’exposició «Teodor Llorente. Patriarca de la Renaixença» ha sigut organitzada per tres comissaris (Rafael Roca, Antoni Ferrando i Artur Ahuir) i es va inaugurar el dia 22 de novembre del 2011, en el Museu Valencià de la Il·lustració i la Modernitat (MuVIM). De l’exposició principal, se n’extragueren dos exposicions itinerants simplificades, que han circulat per més de cinquanta localitats de tota la Comunitat Valenciana, acompanyades generalment d'una conferència divulgativa sobre l'autor. El catàleg de l’exposició es pot consultar en format digital en esta Biblioteca d’Autor.\nL’AVL ha fet possible també l’aparició de la necessària edició crítica filològica de l’obra valenciana completa de Teodor Llorente, a cura de Rafael Roca, que no sols fixa el text canònic de les seues poesies, sinó que també rescata la producció en prosa de Llorente, molt menys coneguda.\nA més, Artur Ahuir ens fornix amb una antologia poètica contextualitzada de l’autor, de caràcter divulgatiu i didàctic, que resultarà de gran utilitat en les aules i per al públic general desitjós d’acostar-se a l’obra poètica llorentina.\nLa contribució de l’AVL als materials didàctics sobre Llorente es complementa amb la publicació de la unitat Teodor Llorente i el seu temps, a càrrec d’Encarna Villafranca, dirigida a estudiants d’ESO i de Batxillerat, i del còmic i l’auca Teodor Llorente, de Jesús Huguet i Manel Gimeno respectivament, orientats a difondre la figura de l’escriptor entre el públic infantil i juvenil.\nL’audiovisual Teodor Llorente, patriarca de la Renaixença és fruit del conveni de col·laboració entre RTVV i l’AVL. Es tracta d’un documental coordinat i dirigit per Ricard Bellveser sobre Llorente i la seua època, en què s’entrevisten familiars del poeta i diversos especialistes en literatura, història i periodisme valencians contemporanis. L’audiovisual ha format part de l’exposició, s’ha emés diverses vegades per televisió i s’ha editat en DVD.\nPer altra banda, l’AVL ha patrocinat la presentació de l’espectacle El jardí romàntic. Paraules i músiques, en el Teatre Micalet de la ciutat de València, en què el poeta Josep Piera, acompanyat per la soprano María José Martos i pels músics Jesús Debón i Remigi Morant, recitava diverses poesies de Llorente. Estes recitacions audiovisuals s’han complementat amb uns altres poemes declamats pels poetes Lluís Roda i Maria Josep Escrivà, que permetran al públic escoltar de viva veu una mostra ben representativa de l’obra llorentina en este mateix portal.


10 d’abril: celebrem el naixement del doctor Samuel Hahnemann, fundador de l’homeopatia – Visca l'Homeopatia!\n10 d’abril: celebrem el naixement del doctor Samuel Hahnemann, fundador de l’homeopatia\n9 d'abril de 2017 28 de març de 2017\nAquest pròxim 10 d’abril s’escau la commemoració del naixement del doctor Christian Friedrich Samuel Hahnemann (10 d’abril de 1755, Meissen [Saxònia] – 2 de juliol de 1843, París [França]).\nAmb motiu d’aquesta celebració l’Associació Catalana per l’Homeopatia Unicista. Visca l’Homeopatia! (ACHUVH), farà un acte d’homenatge a les 12:30 h el mateix dilluns 10 d’abril als Jardins del Doctor Samuel Hahnemann (Avinguda de Sarria, 86), a Barcelona (vegeu-ne el mapa).\nA banda d’una humil ofrena floral davant l’estàtua que hi té dedicada, es procedirà, si escau, a la lectura d’alguns breus textos fonamentals del fundador de l’homeopatia, com el text que podríem considerar com la definició definitiva i permanent del que vol dir «homeopatia» (que s’inclou en el darrer paràgraf del «Pròleg» a la 5a (1833) i 6a (1842) edició de la seva obra magna, l’Òrganon de l’Art i Ciència de guarir.\nTríptic, amb relleus al·lusius a Samuel Hahnemann (Pere López, Wikimedia Commons).\nMedalló rodó amb el rostre de Samuel Hahnemann de perfil, a una cara i a l’altra, el lema de la medicina homeopàtica «similibus curentur similia» (Pere López, Wikimedia Commons).\nAspecte dels Jardins del Doctor Samuel Hahnemann, a l’avinguda de Sarria, a Barcelona (Pere López, Wikimedia Commons).\nCreiem que aquest primer acte públic de l’ACHUVH, s’emmarca en els fonaments que ens han mogut a fundar-la, i, en aquest sentit, volem destacar que:\nSom la primera associació catalana per l’homeopatia unicista existent, nascuda sota l’impuls hahnemannià.\nSom molts conscients que cal esclarir la confusió ideològica i corporativa homeopatia|pseudohomeopatia acientífica de què són víctimes la resta d’associacions de pacients per l’«homeopatia» ambígua, equívoca i indefinida, i que cal desmarcar-nos-en totalment, perquè sinó no podem tenir cap credibilitat científica i sanativa davant de la societat a l’hora de donar testimoniatge exemplar de la nostra experiència personal homeopàtica.\nDefensem i promovem socialment com a opció terapèutica, guaridora i preventiva, els avantatges de l’homeopatia, científica i sanativa, que s’alça sobre la simplicitat inherent al Principi de la similitud: l’homeopatia unicista.\nPromovem el dret de tot malalt a ser tractat de la manera més científica i sanativa possible, és a dir, guaridora, certa, eficient i simple.\nEns avala la cientificitat i la legitimitat suprema de l’obra científica, filosòfica i mèdica, positivament revolucionària, del doctor Samuel Hahnemann, així com l’obra pràctica sanativa de tots els metges hahnemannians, homeòpates unicistes, d’arreu, que coherentment l’han aplicada i l’apliquen en cada cas individual.\nTothom que estimi l’homeopatia autèntica i/o que vulgui conèixer l’homeopatia unicista hahnemanniana és convidat a unir-se a l’Associació i a compartir aquesta commemoració cívica d’homenatge i recordatori.\nCarta oberta a la comunitat científica i a la societat


"Concurs d’idees en format d’avantprojecte per a l’espai ubicat entre els carrers Bisbe Abad i La Sierra, Josep Zornoza Bernabeu, Fra Vicent Nicolau i Passeig Abel Matutes Juan de la Ciutat d’Eivissa -La Casa de la Música-". :: Internet Construdata21 S.A.\n"Concurs d’idees en format d’avantprojecte per a l’espai ubicat entre els carrers Bisbe Abad i La Sierra, Josep Zornoza Bernabeu, Fra Vicent Nicolau i Passeig Abel Matutes Juan de la Ciutat d’Eivissa -La Casa de la Música-".\nSubsecció primera. Contractació Pública AJUNTAMENT D'EIVISSA Núm. 3100 Anunci concurs d'idees en format d'avantprojecte per a l'espai ubicat entre els carrers Bisbe Abad i La Sierra, Josep Zornoza Bernabeu, Fra Vicent Nicolau i Passeig Abel Matutes Juan de la Ciutat d'Eivissa- La Casa de la Música- Contingut, oficial i autèntic, de ...


Croàcia s'acosta a la UE enmig d'un euroescepticisme creixent\nCroàcia negocia contra rellotge que Brussel·les la consideri "apta" per entrar a la UE. El malestar de Zagreb per la sentència del TPI que condemna un dels seus herois nacionals ha enrarit les converses.\nESTHER MOIX Brussel·les. Actualitzada el 21/04/2011 00:00\n260x366 Veterà de guerra croat en vaga de fam des de fa dies com a protesta per la sentència del TPI. / N. SOLIC / REUTERS Veterà de guerra croat en vaga de fam des de fa dies com a protesta per la sentència del TPI. / N. SOLIC / REUTERS\nLa Unió Europea i Croàcia han avançat aquesta setmana en les negociacions d'adhesió del país balcànic. Zagreb ha aconseguit passar l'examen europeu pel que fa a l'adaptació de la seva política agrícola i regional. En total, la negociació consta de 35 capítols per matèries, dels quals ja n'ha aconseguit passar la majoria. Les converses, però, s'han enrarit políticament per la condemna del Tribunal Penal de l'Haia, divendres passat, contra l'exgeneral croat Ante Gotovina per crims de guerra. Una sentència que el govern de Zagreb vol apel·lar.\nEls pròxims mesos són crucials. Un cop resolt el conflicte fronterer amb Eslovènia, els exàmens més difícils que el govern croat encara ha d'afrontar són precisament els relatius a la lluita contra la corrupció i la cooperació judicial amb el Tribunal Penal per a l'Antiga Iugoslàvia. Pel que fa a la reforma del sistema judicial i la lluita contra la corrupció, el comissari europeu per a l'Ampliació, Stefan Fule, va deixar clar aquesta setmana que encara hi ha "carències" que cal millorar.\nEn el capítol de la cooperació amb el TPI, aconseguir convèncer Brussel·les tampoc serà fàcil. Segons una enquesta realitzada després del veredicte de l'Haia, que condemnava l' heroi croat de la guerra dels Balcans a 24 anys de presó per pertànyer a "una empresa criminal conjunta", un 93% dels ciutadans croats consultats van considerar que la sentència era "injusta". El sentiment euroescèptic ha crescut entre la població. De fet, durant les protestes al carrer per la decisió de la justícia internacional, es van cremar algunes banderes europees.\nLa pèrdua d'il·lusió de molts croats per unir-se al club comunitari podria acabar bloquejant l'adhesió del país, que, al final de la negociació, haurà de consultar la seva població en referèndum. Croàcia va ser acceptada com a país candidat de la UE l'any 2004, però les negociacions no es van iniciar realment fins un any després, quan Gotovina va ser detingut a les Illes Canàries i la fiscal en cap del TPI, Carla del Ponte, va emetre un informe positiu en favor de Zagreb.\nHongria, com a presidenta de torn de la Unió Europea, té com a prioritat tancar tots els capítols de negociacions amb Croàcia abans del 30 de juny -coincidint amb el final del semestre hongarès-. Aleshores començaria el procés de ratificacions per part de tots els estats membres i el país balcànic es convertiria l'any que ve en el soci número 28 de la UE. "És un objectiu ambiciós però realitzable", va assegurar aquesta setmana el ministre hongarès d'Exteriors, János Martonyi. L'entrada de Croàcia enviarà "un missatge positiu als Balcans".


Hotel Gasthof Rössle Senden Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 3 allotjaments a Senden.\nUnterdorf 12, Senden, Senden, Alemanya - Veure al mapa\n"Large and superclean family room Nice breakfast"\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Senden, no busqui més enllà de Hotel Gasthof Rössle. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Hotel Gasthof Rössle, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Express check-in/check-out, instal·lacions per a reunions i banquets , habitació familiar, restaurant, premsa són només algunes de les comoditats que fan que Hotel Gasthof Rössle sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, servei de despertador, escriptori, despertador, telèfon per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sauna, camp de golf (a 3 km), solàrium, parc infantil, pistes de tennis que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Hotel Gasthof Rössle és una elecció inteligents per a viatgers a Senden, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nThe restaurant is closed on Fridays. During the Advent period, the restaurant is closed on Sunday evenings and open on Fridays.\nTots els comentaris (304) Parelles (116) Viatgers en solitari (68) Famílies amb infants petits (58) Famílies amb infants grans (41) Grups (22)\nAllotjaments a Senden


David Ribes i Gonzalo Durá van ser els millors deniers en el 'III Triatló de Sagunt'\n14 de juliol de 2015 - 00: 01\nQuatre triatletes deniers van aconseguir acabar el "III Triatló de Sagunt", una prova que va comptar amb una participació de 309 triatletes i que es va disputar sota unes condicions bastants dures.\nEls aventurers van ser, David Ribes, Gonzalo Durá, Francesc Miralles i Ramon Grimalt que van tenir una bona actuació. Van haver de lluitar amb l'alta temperatura però sobretot amb l'estat de la mar, amb moltes onades, que va dificultar molt el primer segment de la prova.\nLa segment de natació, amb 600 metres va ser extremadament complicat, hi va haver onades que va dificultar molt l'acció dels nedadors. Dels deniers, el primer que va sortir de l'aigua va ser Gonzalo Durá que va marcar un registre de 8 minuts i 57 segons. Francesc Miralles va emprar un temps de 9 minuts i 7 segons. Ramon Grimalt va sortir amb un temps de 9 minuts i 44 segons i qui pitjor ho va passar va ser David Ribes que va emprar 10 minuts i 38 segons.\nPrecisament va ser Ribes qui millor va estar en el segment de ciclisme, sobre 20 quilòmetres, va saber trobar el seu ritme i això li va permetre anar remuntant posicions. No ho van tenir fàcil ja que el circuit va ser bastant virat amb moltes rotondas.Su temps en aquest parcial va ser de 35 minuts i 5 segons. Gonzalo Durá ocupació cinquanta-cinc segons més. Miralles va marcar un temps de 37 minuts i 37 segons i Grimalt va marcar un temps de 37 minuts i 51 segons.\nEn el tercer segment de carrera a píe sobre 5.000 metres, el millor dels deniers va tornar a ser, David Ribes que va emprar 19 minuts i 44 segons. Durá va marcar un temps de 21 minuts i 3 segons, Miralles va marcar un temps de 23 minuts i 28 segons i Grimalt va fer una marca de 24 minuts i 50 segons.\nDels quatre el millor en la classificació general va ser, David Ribes amb un temps total de 1 hora, 8 minuts i 41 segons, va entrar en el lloc 58. Un lloc més baix va estar, Gonzalo Durá amb el mateix temps que el seu company. Francesc Miralles va entrar en el lloc, 114 amb una marca de 1 hora, 13 minuts i 33 segons. Ramon Grimalt va entrar en el lloc, 162 amb un registre de 1 hora, 16 minuts i 23 segons.\nEl vencedor absolut de la prova va ser, Diego Robles amb un temps total de 59 minuts i 22 segons. La segona plaça va ser per a Jorge Lagoa a 31 segons del vencedor i el tercer va ser Jordi Pascual que va entrar a 42 segons del guanyador.


La Marxa per la Independència continua!\nJa s’han fet diversos actes de la Marxa per la Independència que marca les activitats de l’Assemblea Nacional d’aquest estiu, i que culminarà amb la diada el proper 11 de setembre, la diada que de ser la més gran de la història d’aquest país!\nAlguns actes destacables han estat l’acte d’inici de la Marxa a Lleida el passat 30/6 i l’acte recent a Miravet, entre molts d’altres.\nTambé és important remarcar que a Barcelona, totes les Assemblees Territorials estem treballant conjuntament per organitzar actes amb la participació conjunta de tots, i entre ells la rebuda de l’Assemblea a cada una de les Seus de Districte de Barcelona ... a Sant Martí anirem el dia 6 de setembre a la tarda a la seu del Districte de Sant Martí ... reserveu-vos aquesta data perquè hi hem de ser tots!!\nUs n’informarem amb més detall en propers correus i al bloc, però per ara us avancem les dates d’algunes accions properes perquè les aneu apuntant al calendari:\n· Demà 4/8 a les Fonts de Montjuïc\n· 20/8 acció conjunta del Barcelonès al Joan Gamper\n· 23/8 acció conjunta del Barcelonès al partit Barça-Real Madrid\n· 26/8 acció conjunta del Barcelonès a la volta ciclista al pas per Barcelona\n· 4/9 encartellada per l’acció de Sant Martí del dia 6/9 al Districte\n· 6/9 Sant Martí per la Independència anem al Districte de Sant Martí\n· 10/9 Marxa de torxes a la vigília de la Diada\n· 11/9 Diada Nacional\n· 15/9 Arrossada Popular de SMxI en el marc de les Festes del Poblenou\nACTE DE DEMÀ A LES FONTS DE MONTJUÏC\nHora: de les 18:30 a les 21:30\nLloc: a la Plaça Carles Buïgas, Fonts Màgiques de Montjuïc\nComençarem a muntar les 6 paradetes repartides per tota la plaça; si tot va bé, a les 8 hi haurà actuació de cultura popular catalana i després es llegirà un parlament en català, castellà, anglès, francès i alemany explicant breument què signifiquen les quatre columnes i el nostre projecte de futur tot convidant als assistents a apropar-se a les taules o a nosaltres per informar-se més si volen.\nA més a més hi haurà una gran estelada que anirem passejant pels voltants de les Fonts Màgiques per cridar més l'atenció.\nEls voluntaris que parlin llengües, portaran uns "braçalets" amb les banderes de les llengües estrangeres que parlin.\nQuants més serem, millor!\nUs animen a tothom a fer acte de presència en aquest acte, i si a més voleu col·laborar en les parades informatives us podeu apuntar al doodle que facilitem a continuació:


Recepta de mandonguilles casolanes\nSi preguntem a qualsevol persona sobre quina classe de menjar prefereix, segur que un alt percentatge respondrà que prefereix el menjar casolà i això és el que anem a ensenyar-vos a fer en aquest article, una recepta de les de tota la vida, unes delicioses mandonguilles casolanes.\nAquesta recepta anem a dividir-la en dues tres fases, una per a les mandonguilles, una altra per a la salsa i una final per unir-ho tot. Per a l'elaboració de les mandonguilles necessitarem aquests ingredients:\n75 grams de molla de pa remullada en llet (també serveix pa de motlle, sense escorça) Dos ous.\nSal i pebre negre recentment molt.\nI per fer la salsa es necessita:\n250 grams de tomàquet triturat.\nUna pastilla de brou de carn concentrat.\nComençarem preparant les mandonguilles. Per a això posarem la molla de pa xopada en llet en un bol i incorporarem la carn al costat dels ous batuts, una miqueta de canyella i el pebre. Barregem tot ben i incorporarem el julivert ben picat i tirarem la sal. Barrejarem bé i anirem fent les mandonguilles de la grandària que vulguem, reservant-les para més endavant.\nEn un plat posarem farina tamisada i en una paella posarem oli com per fregir les mandonguilles. Mentre es va escalfant, anirem arrebossant en farina totes les mandonguilles. Les passarem per la paella fregint-les bé perquè quedin daurades per tots costats i reservarem en un plat amb un paper de cuina perquè retingui l'excés d'oli.\nAra prepararem la salsa. Pelarem la ceba i els alls, rentarem el porro i ho picarem a una grandària mitjana per després passar-ho per la batedora.\nDesprés d'això incorporarem el vi blanc i deixarem que s'evapori l'alcohol. Després tirarem la pastilla de brou, ho remourem tot i ho deixarem durant 20 minuts.


Montcada i Reixac: de setembre 2015\nNo fa masses dies amb l'amic Ricard Ramos vàrem estar parlant de la imatge de la verge de Reixac amb el nen Jesús i portadora de una "Pera" a la mà. És considerada ara per ara un petit misteri encara per descobrir.\nLa Mare de Déu de la "Pera"?\nAquesta percepció de la pera ens resulta curiosa, doncs sembla voler associar-se al nom de la parròquia de Sant Pere de Reixac, no obstant, Pere no és Pera sinó que com tots sabem vol dir Pedra. És per aquest motiu que la imatge misteriosa ens causa neguit i ganes de saber-ne més, tant del seu origen com dels detalls litúrgics que hi havia al darrera.\nVa a dir que en aquesta postal només surt reflectit la procedència (Reixac) i que es tracta d'una "Imatge Antiga".\nMalauradament la imatge ja no es troba al temple, de fet no se sap si existeix enlloc, ja que ara per ara només podem especular sobre la seva desaparició, i és que tot apunta que aquesta va ser esmicolada o algú se la va endur durant la Guerra Civil Espanyola.\nA banda d'aquesta imatge hi ha una altra, també provinent d'una postal de l'època on surt la imatge i els ornaments que sembla l'acompanyaven. És en aquesta imatge on ens diu que es tracta de la "Mare de Déu de la Cistelleta de Reixac"i també podem apreciar dos ornaments laterals que semblen reliquiaris.\nMare de Déu de la Cistelleta de Reixac i els dos reliquiaris.\nEn una revista de caràcter eclesiàstic hem trobat alguna referència de interès, ja que trobem que aquest tipus de verges eren habituals a les Parròquies del Vallès.\nEl nom de Mare de Déu de la Cistella o Cistelleta era comú a totes les parròquies del Vallès. Tenia aquest nom, perquè com que el diumenge no es treballa, i el treball de les gallines és pondre ous, els que ponien el diumenge es consideraven propietat de la Mare de Déu, i per això es dipositaven a la cistella del seu altar durant un dia i després es venien per a comprar un ciri que cremés nit i dia davant de la seva imatge i els diners sobrants s’esmerçaven a pagar dots de donzelles pobres que es volien casar o fer-se monges, o es deixaven sense interès, a famílies necessitades del poble.\nA la zona de Reixac aquesta tradició també es va realitzar. De fet la història familiar personal m'explica que així va ser, amb el petit detall que era una mossa de la Parròquia, qui recollia els ous per les cases en una cistelleta que després es deixava davant la verge, la "Verge de la Cistelleta".\nLa següent imatge del fons familiar ens mostra una mossa amb la cistelleta a Can Badaló (casa d'estiueig d'un barceloní al barri de Reixac). Aquesta nena i els dos nens dels costats són germans i un d'ells és el meu avi.\nEn una altra revista religiosa podem llegir el mateix relat\n(...) també em trobava en un altre santuari on es celebrava la festa patronal el vuit de setembre sota la invocació de la “Mare de Déu dels ous” de Llavaneres. Aquesta singular advocació hi és present en moltes parròquies del Vallès o del Maresme. Es diu també de “La Mare de Déu de la Cistella”.\nL’advocació es basava en una curiosa tradició. Sabent que el diumenge no es treballa, els ous que les gallines ponien en els corrals eren considerats propietat de la Mare de Déu i es dipositaven en la cistella durant un dia, però després es venien. Els diners obtinguts servien per a pagar un bon ciri que il·luminés dia i nit a la imatge de “La Mare de Déu dels Ous”. Es veu que els diumenges les gallines s’esmerçaven en pondre força ous i els diners sobrants servien per a pagar la dot de les donzelles pobres que s’havien de casar o es deixaven, sense cap interès, a les famílies més necessitades dels pobles.\nEl darrer relat fa referència a la Mare de Déu dels Ous de Sant Andreu de Llavaneres, una imatge que sí se sap que va ser destruïda durant la Guerra Civil Espanyola, però com ja hem vist, la tradició dels ous i la cistellata era habitual a les Parròquies del Vallès i, tal i com hem vist, a Reixac hi va haver una imatge, que es va conèixer també d'aquesta manera.\nDesconeixem si aquest element que porta la verge de la cistelleta de Reixac a la mà ès realment una "pera" o potser... és un ou?\nNo ens queda altra cosa que investigar més.\nFons: Postals antigues segle XX, Revista de Ciències HistoricoEclesiàstiques "ANALECTA SACRA TARRACONENSIA", VOLUM 78-79 dels anys 2005-2006. Editorial Balmes. Revista "Taüll", Número 15. Setembre 2005.\nEtiquetes: Can Badaló, Reixac, Sant Pere de Reixac, Verge de la Cistelleta\nBones, avui volem donar-vos a conèixer una nova secció que trobareu al menú de l'esquerra, anomenat "Efemèrides i Topònims".\nEs tracta d'un petit full de càlcul amb algunes dades relatives al nostre poble, orientades inicialment als primers segles d'existència d'una comunitat pagesa a les primitives viles que van formar part del que avui coneixem com Montcada i Reixac.\nBona Diada de Catalunya.\nEnviat per: Xavier el 10:39 | 0 comentaris Enlaces a esta entrada\nAvui com és el meu aniversari, penjo una versió Teletubbie de Santa Engràcia.\nAvui us volem oferir una imatge realitzada als anys 70 del segle XX on surt el darrer tram del Carrer Bogatell, tot just a les escales i a l'estació de ferrocarril.\nA la imatge veiem pantalons acampanats i vehicles avui dia considerats com a clássics: La furgoneta Renault R4 groga, el Seat 850 blau, el Seat 600 blanc o el Mini Cooper blanc amb el sostre vermell.\nFons: Postal d'autor desconegut.\nEtiquetes: Ferrocarril, Segle XX (Anys 70)


Comunicació Palafrugell - Més de 9.000 persones participen als sortejos de “Motius per tornar”\nMés de 9.000 persones participen als sortejos de “Motius per tornar”\nUn total de 9.152 persones han participat aquest estiu en els sortejos de la campanya “Motius per tornar”, promoguda per l’Institut de Promoció Econòmica de Palafrugell (IPEP) per atraure el turisme de proximitat. Així doncs, entre el 18 de juny i el 31 d’agost, s’han fet 30 sortejos d’estances a allotjaments i àpats a restaurants del municipi, a través de Facebook i Instagram.\nL’objectiu de la campanya #motiuspertornar era donar suport a les empreses d’aquest sector del municipi que hi han volgut col·laborar, mitjançant la comunicació del destí i els seus establiments per atraure nous clients, potenciar la marca i fidelitzar als visitants. Cal destacar que en cadascun dels 30 sortejos es publicitava una de les empreses vinculades al turisme del municipi, amb un impacte molt positiu a nivell institucional però també pels privats que participaven activament amb premis dins la campanya, ja que de mitjana cada anunci ha obtingut unes 70.000 impressions (vegades que s’ha mostrat cada anunci).\nGràcies a aquesta iniciativa comunicativa, la campanya, que incloïa també vídeos i anuncis a Youtube, Google i xarxes socials, ha arribat a centenars de milers de persones d’arreu de Catalunya i zones estratègiques del sud de França i d’Espanya.\nA més dels sortejos, l’acció estrella ha estat la difusió d’anuncis sobre la destinació via espots a Televisió de Catalunya i al seu web www.ccma.cat, amb la qual s’ha aconseguit una xifra impactant de gairebé 9 milions d’impactes amb una visualització de més d’1 milió i mig de persones.\nCal destacar que ha estat una campanya molt estructurada, que ha servit per aconseguir una major fidelització dels usuaris, per la seva complementació amb informació del municipi i promoció del destí que ha permès incentivar l’storydoing per part dels usuaris de les xarxes.


Vi-FRANC. Ramon Francàs: Raimat, amb tap de suro de boscos gestionats de forma responsable\nRaimat, amb tap de suro de boscos gestionats de forma responsable\nCellers Raimat, del Grup Codorníu, ha anunciat avui dimarts que ha incorporat al seu primer vi 100% ecològic Raimat Terra (DO Costers del Segre) l'ús de taps de suro amb el segell FSC. Aquest certificat internacional és la màxima garantia que el material prové de boscos gestionats de forma responsable, contribuint així a la conservació d'un ecosistema amenaçat però de gran valor econòmic i social com són les alzines sureres. Raimat Terra és un vi chardonnay 100%, elaborat amb raïm procedent dels vinyes pròpies del celler, les vinyes del qual estan certificades com a ecològiques i sostenibles, de producció integrada. A l'origen i producció ecològica d'aquest vi es suma ara l'ús d'un tap de suro elaborat amb un material natural, biodegradable i sostenible acreditat amb el certificat FSC. Un segell, fàcilment recognoscible, que suposa a més una eina molt potent per transmetre al consumidor el bon fer dels productors a la muntanya i les qualitats ambientals d'un producte com el suro.\nCada ampolla de vi Raimat Terra que es comercialitzi, als mercats nacional i internacional portarà a partir d'ara el tap de suro amb segell FSC. Una certificació internacional que és la màxima garantia que aquest material natural prové de boscos gestionats de forma sostenible. L'elaboració de suro, producte forestal procedent de les alzines sureres, està destinada majoritàriament a la fabricació de taps. Per aquesta raó, el segell defensa l'ocupació d'aquest material natural en el tapat de caves i vins, com a garantia de la conservació de les alzines sureres a través dels estàndards de gestió forestal responsable més exigents del mercat.\nEspanya disposa actualment amb 34.092,86 has. de alzines sureres certificades per FSC, la qual cosa equival a un 22,2% del total de la superfície certificada FSC (153.440,47 ha) i un 0,2% de la superfície forestal del nostre país. Les alzines sureres, a més de ser un dels ecosistemes de major valor en termes de biodiversitat d'Europa, suposen una font d'ingressos molt important per al desenvolupament rural i mediambiental de les zones de alzinars de Catalunya, Extremadura i Andalusia.\nNo obstant això, malgrat la seva importància ambiental, econòmica i social, i que el sector va facturar a Espanya uns 350 milions d'euros i va donar treball a 2.000 persones l'any 2012, l'alzinar es veu amenaçat per l'absència de gestió dels seus recursos. A Catalunya, el sector del suro concentra al 75% de les empreses de l'estat espanyol i fabrica uns 2.700 milions de taps. L'exportació d'aquest material a Espanya aconsegueix una facturació anual de gairebé 100 milions d'euros.\nAmb aquesta decisió, cellers Raimat fa un pas més en la seva política de compromís amb el medi ambient. Les accions d'empreses com Raimat que es comprometen amb el consum de productes FSC contribueixen de forma directa a canviar el model de gestió forestal, incidint de manera directa en l'estat dels boscos, i contribueixen també a establir polítiques de compra responsable al mercat. Ara, al destapar una ampolla de Raimat Terra contribuïm a preservar el medi ambient, a la conservació de les alzines sureres i a mantenir una activitat clau per al desenvolupament rural. Raimat Terra ha rebut diversos esments d'experts entre les quals destaquen la de millor vi blanc en la Guia de Vins 2013 de l'Organització de Consumidors i Usuaris (OCU) i els 91 punts atorgats per la Guia Peñin 2013.\nFSC és una organització independent, no governamental, internacional i sense ànim de lucre creada en 1993, amb l'objectiu de promoure una gestió forestal ambientalment responsable, socialment beneficiosa i econòmicament viable en els boscos de tot el món. A través del segell FSC, el consumidor final pot identificar tots els productes que procedeixen de muntanyes ben gestionades. En l'actualitat s'han superat els 150 milions d'hectàrees certificades a tot el món, de les quals 155.000 corresponen a Espanya. FSC Espanya compta amb 150 socis, i per l'ampli suport que rep de tots els sectors implicats, és el sistema de certificació que té major demanda al mercat. Durant el 2011 va certificar la gestió forestal de 46.522,18 ha, i l'any 2012, 9.992,00 ha que situen la xifra total de terrens certificats per FSC a Espanya en 155.846,98 ha. Respecte a la Certificació de Cadena de Custòdia FSC (CdC), que implica l'avaluació de la línia de producció forestal des de l'arbre fins al producte final, ja l'han obtingut un total de 494 empreses, de les quals el 40% pertanyen al sector de les arts gràfiques i impressió i el 21% a la indústria de la fusta.\nCellers Raimat (Grup Codorníu) creu en un procés de producció basat en els principis de la viticultura sostenible, que es manifesta en la major qualitat dels vins obtinguts, en l'economia de l'explotació i en la millora de l'entorn natural i de la seva biodiversitat. A Raimat es treballa amb la naturalesa, considerant que la pràctica de l'agricultura sostenible no consisteix a aplicar algunes tècniques puntuals, sinó a assumir un model general de producció que respecti el medi ambient. Raimat Terra respon a aquest concepte integral de sostenibilitat des de la vinya fins a l'envàs, ara incorporant també el suro sostenible FSC.


Sanitat examinà les guardes relacionades amb el comerç intervingut a sa Pobla\n22 setembre 2020 20:14\nEl president dels productors d'oví nega conèixer xarxes il·legals\nEls manescals de la Conselleria de Sanitat inspeccionaren ahir el ramat de què procedeix el material interceptat al presumpte escorxador il·legal d'ovins que la UDYCO del Cos Nacional de Policia intervingué a sa Pobla dimarts passat. Fonts de la Conselleria confirmaren ahir aquesta actuació dels serveis inspectors, encara que no donaren informació sobre el resultat d'aquestes activitats.\nDe la seva banda, el president de l'Associació de Productors d'Oví de les Illes, Gil Panadés, negà tenir cap coneixement de cap de les actuacions esmentades "des del tancament de l'excorxador il·legal a les inspeccions sanitàries", però definí com «demencial» aquesta circumstància. Això no obstant, Gil adventurà que, en el cas que sigui detectada una irregularitat, «podran saber ben fàcilment de qui són els animals», els quals «han d'anar identificats amb una marca a les orelles, la qual identifica la ramaderia».\nGil excusà el seu desconeixement del cas de la mateixa manera que ho féu el dia abans el batle de sa Pobla, Jaume Font, qui ahir tornà a declinar qualsevol comentari, amb l'excepció de la seva «preocupació per salvaguardar la salut pública dels ciutadans» i la necessitat de «deixar actuar Sanitat i les autoritats».\nCom ja ha estat publicat, la intervenció d'aquest suposat escorxador il·legal arribà per les sospites d'una xarxa de mercaderies càrniques que, fora del control sanitari, són venudes als immigrants de religió musulmana a baix preu. Això ha duit alguns poblers a pensar que els proveïdors eren musulmans del poble, fet desmentit.


El cultiu de l'espiritualitat\nTenia 30 anys, era un artesà de Galilea, un home sensible al dolor que patien les majories empobrides per les conseqüències de l'opressió econòmica de l'imperi i dels seus col.laboradors, sota els quals vivien. Va acabar mort en una creu... Els seus van sentir un dia que era viu... 2000 anys després jo, i molts d'altres, vivim d'aquesta experiència. La història concreta de Jesús de Natzaret em remet a la fe en un Déu més enllà de tot, però ja viu dins nostre. Cada vida que es viu a l'ombra de Déu és una santificació de la petita història concreta. Jesús va acceptar la responsabilitat enfront de la història i proposà un camí d'amor que transformaria les consciències. La vida interior de cada persona s'escolpeix lentament, pas a pas, requereix molt de temps per anar-se elaborant. Totes les religions i conviccions han d'anar realitzant un camí continu de conversió . Aquesta conversió es produeix gràcies a les vivències però també gràcies a les paraules. El lloc de trobada de la paraula i la vida és el silenci... Si escoltem el silenci, veurem com el misteri pren forma dins nostre, apareix. La set profunda de l'ésser humà es troba amb la brasa ardent del misteri. Com Moisès, podem dir-nos que ens atansarem a veure el foc que consumeix la bardissa, però aquest foc no es pot posseir, ens posseeix, una realitat santa mai no es pot posseir. Cal treure's les sandàlies i començar-hi a caminar. En temps bíblics, quan algú comprava un camp, el primer que feia era donar-hi una volta a peu expressant la nova possessió. La possessió era més forta si es feia amb calçat. Per això, el Misteri ens diu: "Treu-te les sandàlies que el lloc que trepitges és sagrat" Descalços, indefensos, sorpresos... el Misteri continua parlant: "He vist l'opressió del meu poble..." El lloc que trepitges és sagrat, he vist el sofriment del meu poble... Les paraules ressonen llargament, a poc a poc es va bastint dins nostre l'espiritualitat de l'encontre i de la misericòrdia. Acceptem també la responsabilitat enfront de la història. Déu comparteix amb l'home el dolor i la mort, a la vegada que la responsabilitat. Com deia Lévinas, l'altre no és un principi moral, és un rostre i Déu s'ha implicat amb el rostre concret. Quan el Misteri irromp a la vida de les persones, també s'hi fa present el desconcert. Algun dia sentirem que Jesús ens diu: "què busqueu?" I nosaltres contestarem amb una pregunta: "on t'estàs?" ignorant que comencem a agafar amb les mans la brasa ardent. "Veniu i ho veureu" El sentit que Jesús ens ofereix passa per la relació: "Veniu beneïts del meu Pare, rebeu en herència el Regne, ..., perquè tenia fam, i em donàreu menjar; tenia set, i em donàreu beure; era foraster, i em vau acollir; anava despullat, i em vau vestir; estava malalt, i em vau visitar; era a la presó, i vinguéreu a veure'm" Moisès va ser cridat pel seu nom i ell va respondre:" Sóc aquí". Tan simple, tan net. En el moment en què Moisès afirmà la seva presència activa i Déu li manifestà el dolor que sentia pel dolor que veia, Moisès començà a descobrir qui era, la seva veritable identitat.\nSegurament, els anys en què les meves orelles, en el silenci, van escoltar en els monestirs de benedictins i benedictines de Montserrat, i de Sant Daniel, a Girona: "Perquè ens estima, ens visitarà un Sol que ve del cel, per il.luminar els qui viuen a la fosca, a les ombres de la mort, i guiar els nostres passos per camins de pau." ; les vegades que els meus dies s'han clos amb: "Ara, Senyor, deixeu que el vostre servent se'n vagi en pau, com li havíeu promès. Els meus ulls han vist el Salvador que preparàveu per presentar-lo a tots els pobles; llum que es reveli a les nacions..."; segurament el silenci de les Vespres, Completes, Matines i Laudes que he compartit van preparar dins meu, com un camp es prepara per a la pluja, el temps de donar menjar, vestir, beure, acollir, anar a les presons... Les paraules construeixen l'existència, l'interior de la persona construeix els actes que es fan a l'exterior. Mentre el meu cor i la meva ment s'impregnaven de les paraules que transmetien la vivència:\nper vós, Déu meu\nEl Senyor m'il.lumina i em salva,\nBeneïu el Senyor, pluges i rosades,\nbeneïu el Senyor, foc i calor,\nbeneïu-lo freds i gelades\nel nostre Déu sap compadir\ntreu el pobre de la cendra\nJo dic: "Senyor, ningú com vós no em fa feliç"\n¿És que el Senyor ens ha abandonat per sempre,\nja no ens serà propici mai més?\nDéu meu, escolteu el meu clam,\nateneu la meva súplica;\nus invoco lluny del país,\namb el cor desolat\nTot allò que les paraules deien s'anava transformant en concreció de vida per a mi. En el silenci obscur de molts matins a Montserrat, en la calidesa de l'església de Sant Benet, en la sobrietat de la creu grega de Sant Daniel, l'altre es va anar convertint per a mi en un rostre concret. Les pregàries, els cants no m'aïllaven, no em transportaven a una atmosfera d'oblit i de benestar, anaven configurant lentament, com aquell que pasta el pa, les paraules de Déu a Moisès:"He vist l'opressió del meu poble..."\nMentrestant, impassiblement, la realitat anava seguint el seu curs... Aquells amb qui ara intento fer concreta l'opció pel Déu de Jesús de Natzaret vivien les seves vides: vivien en terres llunyanes la misèria i la solitud de ser un nen del carrer des dels 6 anys, en una ciutat on hi viuen i hi moren mils de persones en els carrers, vivien la pobresa com una amenaça forta per la supervivència i decidien posar-se en marxa per salvar les pròpies vides i les de les seves famílies, i creuaven Àfrica, a peu, sense diners, treballant aquí i allà, per poder arribar fins a la porta d'Europa, fins a la patera, o la tanca, que els obriria al futur, vivien les seves discapacitats físiques en terres de Tercer món, on la discapacitat encara és més dura, més punyent, encara t'inhabilita més per la vida, vivien la seva condemna a mort, per les seves idees, o per l'atzar que havia fet estar en el lloc inoportú en un moment que tot ho canvia de la pròpia vida, vivien en les presons d'on no se'n surt amb vida si no és amb una forta quantitat de diners..., vivien la seva infantesa ignorant que els esperava el llarg camí de l'exili, fugint de la por de ser descobertes i represaliades, ignorant que els esperaven els camins del desert on la mort es fa present cada deu passes, morts que els seus mai no sabran si encara són vius i han oblidat o ja no existeixen...\nElls caminaven pel seu dolor, com una brasa ardent, i jo caminava buscant el sentit a la vida. El Misteri que sempre, com diu una meva amiga ermitana, està buscant qui l'escoltarà per atendre els pobres, anava caient com una gota tossuda que acaba formant una estalactita. La melodia dolça dels salms es repetia cada dia als meus monestirs amb una cadència impertorbable:\nEls dies, l'un a l'altre,\nes revelen el missatge,\nl'una a l'altra se'l revelen les nits\nLes paraules es barrejaven amb la meva quotidianitat, tots som un entramat d'història i mite. La set profunda demanava poder donar forma a allò que sentia, que havien tirat dins meu, potser sense sospitar-ho mai, les veus amb qui havia pregat tants de dies de la meva vida. I, de sobte, no sense dolor, la vida dibuixà un angle de 90 graus, i arribaren els Mohameds, les Soads, els Milles, els Moussa, els Isaacs, els Bavons, les Tabites, els Ladjels, els Brandons, els Alfes del dolor que Déu havia vist, els pobres de la història, els ferits..., no tenien res, res de res, nosaltres tampoc. ""Doneu-los menjar vosaltres mateixos" "Només tenim cinc pans i dos peixos..." Feu-los seure en grups de cinquanta" Jesús prengué, alçà els ulls al cel, els beneí... Tothom en va menjar tant com volgué. Després van recollir dotze cistells dels bocins de pa que havien sobrat" Aquesta és la història de l'Associació Àkan, i és la meva història, la història de la meva família, també la dels meus amics.\nAmb les sandàlies tretes, sobre la terra sagrada de Déu que és la terra dels pobres, em dic cada nit les paraules que vaig aprendre en els monestirs:\n"Que el Senyor totpoderós ens concedeixi una nit tranquil.la i una fi benaurada"\nI, quan la mort arribi, en la recerca de la veritat encara o ja en els núvols de la inconsciència, per malaltia, tot es restituirà dins meu, en un equilibri absolut, com la bellesa tranquil.la dels matins en una muntanya de mida humana, després, des d'aquesta pau serena, em prepararé per servir de nou, com deia una meva amiga, immigrant andalusa, dona maltractada, morta aquest mes de setembre: quan arribi al cel li diré a Déu que no vinc de vacances, sinó que, des d'allà penso seguir treballant per vosaltres, pels vostres immigrants, vinguts sense res dels quatre cantons de la terra, alguns encara vivint al carrer, amb el cel per únic sostre.\nLa brasa ardent del Misteri no s'apaga mai dins nostre una vegada ha començat a cremar, no hi ha fronteres entre la vida i la mort, és una opció que transforma l'existència per sempre més... Ni la mort pot abandonar aquells qui estimes... al contrari, esdevé nexe d'unió més fort encara. L'any passat, a Bangladesh, el meu fill petit i jo, davant la mort que vèiem als carrers, els nadons de mesos, nus, sobre el fang, la bogeria dels monsons que porta la duresa de la fam, la mirada perduda de tants que potser no arribaran a demà, ens prometérem que mai més no oblidaríem, el nostre Déu és un Déu de dignitat i de misericòrdia, d'acció i d'implicació. Viu amb el clam dels qui pateixen, a nosaltres ens ha parlat a través dels pobres, però la seva veu va començar a fer-se viva en el silenci... En aquesta terra sagrada cremem el foc que va encendre dins nostre. El cremem amb dolor, és cert, però també amb esperança. La mateixa esperança que em transmetia la meva mare quan moria algun dels avis i em comunicava la mort amb aquestes paraules: l'avi ha mort, resa. En un moment m'arribava la pèrdua, i, simultàniament també, la presència d'una realitat en qui confiàvem, de qui ens refiàvem, més enllà de nosaltres mateixos, però present ja en els nostres cors, concreta ja en un veritable Regne de Déu que, Jesús tenia raó, ja és viu entre nosaltres, en aquesta terra de sofriment i d'injustícia que habitem, però també de nombrosos instants de veritable Vida que acabaran canviant la humanitat.\nGarriguella, 3 de desembre de 2005 (Trobada de diàleg intereligiós i cultural)


Suport a la creació d'empreses | Mas Carandell\nPunt d'informació i assessorament, sense cost econòmic per a les persones interessades, que s’ofereix amb la finalitat d’impulsar la emprenedoria i la posta en marxa de projectes professionals de tot tipus a la ciutat. Hi trobaràs:\nOrientació sobre les formes jurídiques\nInformació sobre la documentació i suport als tràmits administratius\nInformació d'ajuts, subvencions i fonts de finançament d’entitats públiques i privades\nI accés lliure a sessions formatives d’actualització empresarial que s’organitzaran periòdicament\nSi ets una persona emprenedora, tens una idea de negoci i vols engegar un projecte professional, demana'ns cita prèvia omplint el formulari: https://ja.cat/LZiHh. Una tècnica contactarà per concretar una trobada.\nCOOOPERATIVISME I ECONOMIA SOCIAL I SOLIDÀRIA\nSi el que vols és crear una cooperativa, o bé transformar la teva empresa en una d’economia social, Mas Carandell t'ofereix un punt d’assessorament, informació i acompanyament expert, doncs col·labora amb l’Ateneu Cooperatiu del Camp - CoopCamp.\nDemana cita prèvia al següent enllaç i CoopCamp contactarà per donar-te dia i hora: https://coopcamp.cat/contacta-2/\nL'acompanyament a projectes d’economia social i solidària es fa en base al conveni que Mas Carandell té ambCoopCamp, entitat amb la qual també s’organitzen conjuntament actuacions del tipus jornades i seminaris, i amb qui es col.labora en d'altres projectes de desenvolpament local.