Meritxell Ruiz: "El curs vinent obrirem 15 nous centres i crearem 6 instituts escola" - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nMeritxell Ruiz: "El curs vinent obrirem...\nMeritxell Ruiz: "El curs vinent obrirem 15 nous centres i crearem 6 instituts escola"\nA P3 s'oferiran 77.220 places i a 1r d'ESO, 83.502 places\nHo ha anunciat la consellera d’Ensenyament durant la presentació de la preinscripció, en què també ha destacat que hi haurà “més oportunitats per a les famílies, més transparència i lluita contra el frau escolar”\nRuiz: “Hem vetllat per la continuïtat dels projectes educatius, l’alumnat amb NEE i la creació d’instituts escola per reduir l’abandonament escolar i millorar la continuïtat educativa”\nEnguany també s’aplicaran els criteris acordats amb les administracions locals. Com a novetat, els centres d’alta complexitat a 1r d’ESO podran acotar la ràtio a 27 alumnes\nLa preinscripció escolar començarà el proper 23 de març i acabarà el 4 d’abril\nLa consellera d’Ensenyament, Meritxell Ruiz, ha presentat aquest matí en roda de premsa l’oferta de places de segon cicle d’educació infantil i ensenyaments obligatoris per al proper curs escolar, en què ha anunciat que “el curs vinent obrirem 15 nous centres i crearem 6 instituts escola”. La consellera ha destacat com a novetats que hi haurà “més oportunitats per a les famílies, més transparència i lluita contra el frau escolar”, i també l’aplicació de “l’acord amb els municipis, en què s'amplia reducció ràtios en funció complexitat amb una ràtio de 27 a primer d'ESO”.\nMeritxell Ruiz ha explicat que per a la programació de places “es tenen en compte les següents variables: el mapa escolar de cada municipi, el padró d'habitants i l'acord amb els municipis”. A P3 el Departament d’Ensenyament ofereix per al curs 2017-2018 un total de 77.220 places i, a 1r d’ESO, 83.502 places. Aquests càlculs s’han realitzat en base a una ràtio de 25 alumnes a P3 i 30 a 1r d’ESO.\nPel que fa al nombre de grups, a P3 l’oferta inicial és de 3.154 grups, que són un total de 99 grups més que els que es van oferir en la preinscripció del curs passat, que van ser 3.055. D’aquesta oferta, 2.164 corresponen a l’escola pública i 990 a la concertada. A 1r d’ESO també hi ha un increment de 94 unitats respecte a l’oferta inicial del curs passat: de 2.724 a 2.818. Un total de 1.851 grups corresponen a centres públics i 967 a concertats. Tots els grups, independentment de la titularitat, es revisaran i s’adequaran a la realitat derivada de la preinscripció, del procés de matrícula.\n+ 100 grups\n- 1 grup\n+ 99 grups\n+ 85 grups\n+ 9 grups\n+ 94 grups\nNous criteris acordats amb els municipis\nLa titular d’Ensenyament ha recordat, en relació als criteris i els procediments seguits per determinar l’oferta inicial, que enguany s’han acordat amb les administracions locals amb l’objectiu de donar resposta a les necessitats d’escolarització per garantir el dret a l’educació de tothom. Tal com ha assenyalat Ruiz, en destaquen “la ràtio 27 a 1r d’ESO en centres d’alta complexitat i el manteniment de ràtio 22 a P3 i manteniment a P4 en els centres que van aplicar la mesura el passat curs”. “Hem vetllat per la continuïtat dels projectes educatius, l’alumnat amb NEE i la creació d’instituts escola per reduir l’abandonament escolar i millorar la continuïtat educativa”, ha afegit Ruiz.\nEn línies generals els criteris acordats són:\n- Vetllar per a la continuïtat dels projectes educatius actuals.\n- Vetllar per a la distribució equilibrada de l’escolarització de l’alumnat amb NEE.\n- Reducció de les ràtios dels centres en entorns d'alta complexitat a 22 a P3 ( i a P4 com a continuïtat de la mesura iniciada el curs passat) i de 27 a 1d’ESO, sempre i quan hi hagi l’acord del centres.\n- Programar els increments dels grups d’ESO tenint en compte la seva consolidació en funció de les necessitats d’escolarització a mig i llarg termini.\n- Valorar el model d’institut escola en entorns complexes i en situacions geogràfiques específiques.\nUna altra de les novetats és la modificació del mapa escolar, en què la consellera Ruiz ha afirmat que ”hi ha un increment important en inversions si s'aproven els pressupostos de 2017”. Pel que fa als ensenyaments d’infantil i primària, Ruiz ha anunciat que es creen set noves escoles: a Barcelona Eixample 1, Eixample 2, Cartagena, Anglesola, Gràcia i Flor de Maig, i, a Montgat, l’Escola de Montgat (1P3). Pel que fa a secundària es creen l’Institut Viladecans, l’Institut Ca l’Arnús a Badalona, l’Institut Marti Pous a Barcelona, l’Institut Manresa Sis, l’Institut d’Alpicat, l’Institut de les Cinc Sènies a Mataró, l’Institut de Miami Platja a Mont-roig del Camp i l’Institut Can Periquet a Palau Solità i Plegamans.\nTambé hi hauran sis nous instituts escola: l’Institut Escola de Gavà Mar per transformació de l’Escola Gavà Mar, l’Institut Escola Trinitat Nova a Barcelona per fusió i integració de les escoles Sant Jordi i Sant Josep Oriol i de l’Institut Roger de Flor, l’Institut Escola Antaviana per transformació de l’Escola Antaviana a Barcelona, l’Institut Escola El Til·ler per transformació de l’Escola Bernat de Boïl a Barcelona, l’Institut Escola Torre Queralt per transformació de l’Escola Torre Queralt a Lleida, i l’Institut Escola Mediterrània per transformació de l’Escola Mediterrània a Tarragona. La creació dels instituts escola consolida un model d’escolarització per donar resposta a l’abandonament escolar o a la situació geogràfica.\nDistribució equilibrada de l’alumnat amb NEE\nTal com ha destacat Meritxell Ruiz, un dels objectius del Departament “és afavorir la integració de l’alumnat amb necessitats educatives específiques (NEE) mitjançant distribució equilibrada en els centres” que integren el Servei Educatiu de Catalunya. Ha recordat el treball amb el Síndic i els compromisos del Departament. Per aquest motiu, s’adoptaran un seguit de mesures en el procés de preinscripció i matrícula, com per exemple:\n- Abans: planificar la reserva de places, fer una detecció prèvia de les necessitats específiques de l’alumnat o orientació a les famílies.\n- Durant el procés: actuacions d’acompanyament i acollida dels alumnes NEE als centres i utilització dels possibles instruments per afavorir l’escolarització equilibrada d’aquests alumnes.\n- Després: limitar matrícules fora de termini en centres amb elevada concentració de problemàtiques socials.\nNovetats en el procés de preinscripció\nLa preinscripció escolar començarà el proper 23 de març i acabarà el 4 d’abril. La majoria de sol·licituds de preinscripció seran pel primer curs de l’educació infantil de segon cicle (P3), que és quan els nens i nenes comencen a assistir a les escoles, i el primer curs d’ESO, que és quan inicien els estudis als instituts. La matriculació s'haurà de realitzar del 12 al 16 de juny per als alumnes d’infantil, primària i primer d’ESO i, entre el 26 i el 30 de juny, per als de segon, tercer i quart d’ESO.\nEn relació als criteris d’admissió dels alumnes, s’incorporen enguany tres novetats. La primera, en relació a les llistes d’espera de cada centre, en què constaran no només les sol·licituds que s’hagin demanat com a primera opció, sinó també les que s’hagin demanat en qualsevol altra que sigui preferent a l’opció assignada. “Això vol dir que t'avisaran quan hi hagi vacants també en la 2a o 3a opció”, ha concretat la consellera Meritxell Ruiz. La segona, és que a l’inici del curs, els centres donaran informació del resultat del procés: publicaran una llista dels nous alumnes que s’han matriculat al centre i també informaran del nombre de vacants que hagin quedat.\nCom a darrera novetat, la consellera d’Ensenyament ha remarcat que “s’intensificaran les mesures de control per a detectar el frau”. Així per exemple, els centres hauran de trametre a les respectives comissions de garanties d’admissió si es demana la documentació justificativa d’acreditació dels criteris al·legats. Les comissions analitzaran la documentació i, si ho consideren oportú, citaran les famílies per a comprovar l’acreditació. El frau comportarà la pèrdua de tots els drets de prioritat i, si és el cas, la pèrdua de la plaça obtinguda, la qual cosa pot haver de comportar participar en el proper procés de preinscripció.\nRegistre d’alumnes de Catalunya\nDurant la seva intervenció, la consellera ha explicat també que enguany tots els alumnes que participin en el procés de preinscripció i matrícula hauran d’informar del seu identificador en la sol·licitud, excepte aquells infants que s’incorporin per primer cop al sistema educatiu. Aquest identificador de l’alumne consta en el Registre d’alumnes de Catalunya (RALC), que té com a objectiu tenir una visió integrada per disposar del coneixement i la identificació de cada alumne, i que alhora permeti desenvolupar el seu dossier personal d’aprenentatge. També permetrà el desenvolupament de tràmits electrònics.\nInfografia preinscripció 2017-18\nPPTX - 0,508 MB\nDeclaració consellera d'Ensenyament\nEnsenyament Delegació a Barcelona Delegació a Girona Comunicació del Govern


el Garraf | enciclopèdia.cat\nDe la prehistòria a l'antiguitat\nComarca de Catalunya, a la costa, una de les tres que constitueix el territori del el Penedès.\nCap de comarca, Vilanova i la Geltrú (54.230 h ). L’accident principal és el massís de Garraf, tallat per nombroses falles, la més important de les quals separa la comarca de la depressió de l’Alt Penedès; d’altres, paral·leles, són a l’interior del massís, entre les quals sobresurten les d’Olesa de Bonesvalls i Canyelles. A la costa hi ha les depressions de Sitges i de Ribes-Vilanova, el fons de les quals és constituït per un miocènic residual, cobert per dipòsits al·luvials quaternaris que proporcionen bones terres de conreu, on s’han establert els nuclis de poblament històric. Les calcàries cretàcies del massís són utilitzades per a la fabricació de ciment a Garraf, a Vallcarca i a Vilanova, i de grava per a la construcció a Garraf, a Sitges, a Ribes i a Vilanova. El sauló miocènic de Ribes serveix com a fundent en la fabricació de vidre i de ciment i per a terra de foneria. La hidrografia resta reduïda a la riera de Canyelles, de tipus torrencial, i el riu de Foix, molt irregular, que forma el pantà de Foix prop de Castellet (Alt Penedès), el qual serveix per al regadiu dels termes de Cubelles, de Vilanova i de Sant Pere de Ribes i per al forniment de Vilanova. El clima és suau; la temperatura mitjana anual és de 16,6°C a Vilanova i la Geltrú (la mitjana màxima és pel juliol, amb 30,2°C, i la mínima pel gener, amb 3,2°C). La pluviositat mitjana anual és de 533 mm (amb una variació de 782 a 319 mm) i els mesos més plujosos són l’abril i el setembre, mentre que els més eixuts són el desembre i el gener.\nVista aèria del nucli antic de la vila de Sitges, a la comarca del Garraf\nLes costes de Garraf, orientades cap al sud i constituïdes per roques permeables, que fan que l’aigua de pluja no pugui ésser gaire aprofitada per la vegetació, són, juntament amb llur prolongació, inclosa dins la comarca del Baix Llobregat, la posició més avançada cap al nord dels paisatges mediterranis meridionals dominats, en estat natural, per la màquia de garric i margalló. El càrritx (Ampelodesma mauritanicum), gramínia molt robusta estesa pel nord d’Àfrica i per les Illes Balears, hi té el seu centre principal de difusió en el territori català continental. També hi és notable la vegetació especial de roques i cingleres. A les parts altes del massís, per damunt dels 300 m d’altitud, hi predomina un paisatge d’alzinar amb marfull. Actualment, l’alzinar és normalment substituït per bosc de pi blanc, per brolles de bruc d’hivern, per pastures seques, etc. En els racons més frescals apareixen vestigis de roure de fulla petita i de boix.\nLa comarca del Garraf és actualment la de més població absoluta i relativa de totes tres comarques del Penedès. El 1998 se censaren 96.032 h i el 2001 la població era de 108.194 h, amb una densitat de 588 h/km2.\nEl port de la ciutat de Vilanova i la Geltrú, cap de comarca del Garraf\nEl cens s’incrementà en 12.162 h en el període 1998-2001 (en el període 1991-98 el creixement absolut havia estat de 19.117 h). El saldo vegetatiu fou del 2‰, el saldo migratori, del 30,5‰ i el creixement total de la població, del 32,5‰. Tots els municipis de la comarca augmentaren el seu cens en aquest període. Canyelles passà de 1.534 h el 1998 a 2.158 h el 2001; Cubelles, de 5.390 h a 7.326 h; Olivella, de 1.051 h a 1.453 h; Sant Pere de Ribes, de 20.213 h a 23.134 h; Sitges, de 17.600 h a 19.893 h, i Vilanova i la Geltrú, de 50.244 h a 54.230 h. El cap comarcal, Vilanova i la Geltrú, aplegava el 50,1% de la població de la comarca. Els altres dos nuclis més poblats, Sant Pere de Ribes i Sitges, en concentraven el 39,8% del total. En general, la comarca presentava una estructura de població força madura, el 15% del cens tenia menys de 15 anys, el 70,1% era població adulta i el 14,9% sobrepassava els 65 anys. Pel que fa a la població activa, es calculava en 53 836 persones, amb una taxa d’atur del 10,9%. Els treballadors ocupats es distribuïen de la manera següent per sectors d’activitat: l’1,2% treballava en el sector primari, el 20,4% en la indústria, el 12,8% en la construcció i el 65,6% en els serveis. El 13,7% de la població total de la comarca (14 850 persones) eren jubilats o pensionistes.\nPel que fa a l’agricultura, la superfície agrícola censada el 1996 era de 2.791 ha, xifra que el 2003 havia dismunuït a 2.081 ha (1.918 ha de secà i 163 ha de regadiu). Segons aquest darrer cens, els cultius més importants de la comarca són la vinya (1.039 ha) i els cereals (256 ha). També es conreen hortalisses (159 ha) i fruiters (105 ha). El conreu de la vinya és tradicional de la comarca: és documentat ja el 973, i el 1717 els jornals de vinya de Garraf superaven de bon tros els de l’Alt Penedès; Sitges, amb la malvasia, i Vilanova, Cubelles i Ribes, amb els vins negres, tenien un excedent de producció que en permetia una exportació regular. Hom autoritzà la càrrega i la descàrrega a les platges, el 1340 a Vilanova, el 1348 a Sitges i el 1388 a la Geltrú. El 1599 Vilanova obtingué llicència reial per a exportar anualment cent botes de vi de collita pròpia. Les exportacions augmentaren considerablement al segle XVIII a Vilanova i a Sitges, cosa que hi motivà un gran increment de la població i una afluència de capitals que hi afavorí la industrialització. L’expansió de la vinya restà totalment frenada pel gran desastre de la fil·loxera a la fi del segle XIX, i els cereals, sobretot, i els garrofers ocuparen en gran part els llocs buits. Actualment la vinya continua essent el conreu que ocupa major extensió. A més, també s’hi fan cereals, oliveres, garrofers i ametllers. Al regadiu hom conrea patates, tomàquets, albergínies i verdura.Pel que fa a la ramaderia, no és gaire important a la comarca; l’any 2003 es comptabilitzaren 821 caps de bestiar porcí, 481 de boví, 10.097 d’oví i 424 de cabrú. Les primeres fàbriques (aiguardent, sabó, indianes) s’hi instal·laren al segle XVIII. El 1839 hom posà en funcionament a Vilanova la fàbrica de la Rambla, tèxtil, única aleshores moguda pel vapor en tot el país. La industrialització arrelà sobretot a Vilanova, on continua mantenint-se potent. La branca industrial amb una major implantació a la comarca és la del metall, on destaca l’empresa Cables Pirelli, a Vilanova i la Geltrú, com a capdavantera (absorbeix més del 80% del total de treballadors de la comarca). També hi tenen una forta implantació el sector químic, del cautxú i plàstic sobretot, i la construcció, amb les fàbriques de ciment de Vallcarca, a Sitges, i Vilanova i la Geltrú. Cal esmentar la central tèrmica de Cubelles.El port de Vilanova i la Geltrú concentra les captures pesqueres del Garraf (511,3 t el 1990; 3.304 t el 2003, per un valor d’11,3 milions d’euros). La pesca també es manté a Sitges, encara que en menor escala. La funció d’estiueig iniciada a Sitges a la fi del s XIX ha estat incrementada pel gran turisme internacional, i la població ha esdevingut un important centre turístic; també són nuclis destacats Sant Pere de Ribes, Vilanova i Cubelles. El 2002 hi havia un total de 4.552 places hoteleres i 7.683 places de càmping.\nLes vies de comunicació principals segueixen el litoral: la carretera, acabada de construir el 1879 damunt l’antic i perillós camí de les Costes, i la via del ferrocarril, obra impulsada per Francesc Gumà i Ferran i inaugurada el 1881. El 1992 s’obrí al trànsit el tram central, d’uns 16 km, de l’autopista A-16, que un cop finalitzada unirà el Vendrell amb Barcelona i que en part apareix com una via substitutiva de la C-246. Hi ha, a més, una xarxa de carreteres comarcals, la més transitada de les quals és la de Vilanova a Vilafranca i a Igualada. Tots els pobles de la comarca, llevat d’Olesa de Bonesvalls, van al mercat de Vilanova (creat per Pere III el 1358), que estén la seva influència per la costa, de Gavà a Calafell; a la comarca del Garraf té importància també el mercat de Sitges. Vilanova i Sitges comparteixen la primacia cultural, amb centres d’ensenyament, biblioteques públiques, museus, sales d’exposicions i diverses associacions culturals i esportives.\nEl poblament prehistòric del Garraf és conegut des del Neolític antic, de les coves amb ceràmica impresa, com la cova de Sant Llorenç de Sitges. Hi ha també coves sepulcrals megalítiques (cova del pantà de Foix). Les troballes d’època ibèrica es concentren sobretot als termes de Sitges i Vilanova, bé que fins ara no hi ha notícia de cap poblat important. La mateixa àrea mostra, a l’època romana, un poblament dispers amb vil·les destacades, sobretot prop de la costa, sense cap ciutat segura, puix que la identificació de Subur amb Sitges és només una hipòtesi, no confirmada ara com ara.\nEl territori del Garraf fou inclòs, des del segle XIII o XIV, en la vegueria de Vilafranca del Penedès, i a partir del decret de Nova Planta (1716), al corregiment del mateix nom. Poc temps abans d’aquesta data, tanmateix, una part de la zona costanera (termes de Vilanova i la Geltrú i de Cubelles) fou incorporada a la vegueria de Tarragona. En la divisió provincial del 1833 el Garraf restà dins la província de Barcelona, dins la qual formà el partit judicial de Vilanova i la Geltrú. El límit del partit judicial fou pres com a línia de demarcació de la comarca establerta per la Generalitat de Catalunya el 1936. Així, el Garraf romangué compost pels municipis de Canyelles de Garraf, Castellet i la Gornal, Cubelles, Olesa de Bonesvalls, Olivella, Sant Pere de Ribes, Sitges i Vilanova i la Geltrú. La nova divisió territorial del 1990 n'alterà la distribució i Castellet i la Gornal i Olesa de Bonesvalls s’incorporaren a la comarca de l’Alt Penedès.


TOMÀQUETS CONFITATS AMB ANXOVES - Artencuina\nTOMÀQUETS CONFITATS AMB ANXOVES\n6 tomàquets de pera\n12 anxoves en oli\nPrimer de tot, escaldem els tomàquets, els partim per la meitat i en traiem la pell i les llavors. Els col·loquem en una safata, els salpebrem i hi escampem una mica de sucre i un raiget d'oli d'oliva. Ho posem al forn i ho deixem coure una hora i mitja a 80 graus. Un cop cuits, els reservem i els deixem refredar. Ho servim amb una anxova a sobre de cada tomàquet, i un bon raig d'oli d'oliva.\nL'únic secret d'aquesta recepta és la qualitat dels tomàquets i les anxoves. Si els tomàquets són dolços i carnosos i les anxoves de qualitat, aquesta "tapeta" pot ser una meravella. Nosaltres en vam gaudir a Cal Vado de Vilanova i la Geltrú i en donem testimoni. Si voleu, podeu afegir una mica d'all als tomàquets en el moment de posar-los al forn.


El pallasso Albert Vinyes torna a Valls amb la seva 'troupe' | A mi m´agrada el circ\nEl pallasso Albert Vinyes torna a Valls amb la seva 'troupe'\nLa programació estable de circ a Valls, única a la província, acabarà el proper dia 9 de juny\nL'espectacle previst per aquest diumenge, 'Convictus' de Cia. Passabarret, es postposa fins al 2 de juny. És per aixó que hi ha hagut canvis de darrera hora en la programació prevista i finalment serà el pallasso Albert Vinyes qui actuarà a la carpa de circ ubicada als jardins de Casa Fèlix de Valls aquest proper dia 26 de maig. Vinyes és un vell conegut de la ciutat. Ja ha participat a la passada programació estable del 2012 i també ha exercit de presentador i pallasso als 'Vespres de Circ' de Valls, de la Festa Major de Sant Joan. Arriba amb el seu nou espectacle 'Circ Troupe', en el que encarna a un tècnic d'escenari que ha d'afrontar tot solet una hora d'espectale perquè la companyia prevista no pot arribar a temps.\nAlbert Vinyes és un dels pallassos catalans que han format companyia pròpia. Després de passar per companyies com Gog i Magog, Clownfish, La Fools Militia de Jango Edwards o Kamchatka, es presenta tot sol amb espectacles de clown com el que presentarà aquest proper diumenge e Valls, 'Circ Troupe'. Elements de màgia, pantomima i humor absurd configuren una proposta ideal per a tots els públics, amb jocs i accions participatives. Albert Vinyes esperarà a peu d'escenari la arribada d'un col·lectiu artístic que no arriba mai, i ell tot sol haurà de fer tots els números, exercint tant d'artista com de presentador. Un espectacle molt divertit.


Vela lamenta que el Govern no preveu fer inversions en cultura .\nVela lamenta que el Govern no preveu fer inversions en cultura\nEn l’Horitzó 2023 que es va presentar per afrontar la resta de legislatura\nLa consellera general del PS, Susanna Vela, al Consell General.\nActualitzada 31/08/2020 a les 06:48\nLa consellera general del Partit Socialdemòcrata, Susanna Vela, denuncia que l’Horitzó 2023, el pla anunciat pel Govern que ha de servir de full de ruta per afrontar els dos anys i mig que queden de legislatura, no conté partides reals d’inversions destinades als diferents sectors culturals del país. En aquest sentit, Vela havia demanat al ministeri de Cultura conèixer les diferents actuacions que s’havien portat a terme i el que es preveia en una pregunta escrita presentada al Consell General, però la resposta obtinguda no va satisfer la presidenta del PS, que va manifestar que “en la resposta escrita que ens van donar, expliquen què van fer durant el confinament però hi he trobat a faltar quins diners hi destinen d’ara endavant”.\nEn relació a algunes de les mesures legislatives que es van anunciar i que podrien tenir incidència en els sectors culturals, com la llei de mecenatge o la de l’estatut de l’artista, Vela va comentar que “no han presentat cap tipus de novetat amb aquestes lleis. Tot això ja estava previst i fins i tot alguna d’aquestes propostes ja anava en els programes electorals d’algun dels partits que integren la majoria”.\nNo obstant això, la consellera del PS va valorar els esforços que s’han fet durant la quarantena, i que sí que formaven part de la resposta escrita que li va remetre la ministra de Cultura i Esports, Sílvia Riva. Malgrat tot, la presidenta del PS va remarcar que “de cara al futur, no hem vist cap tipus de projecte ni de planificació al respecte de com es vol fer per tal de donar suport a la cultura” i va afegir que “tampoc sabem quines són les infraestructures que volen fer”.\nParaula de la exministra que es volia carregar els petits cantors entre altres\n#5 Tirar els diners\nFan riure els del PS , els diners de la cultura estan tots invertits en els mega despatxos de súper luxe de les caps de cultura al hotel Rosaleda visiteu i veureu.., no en queden pels artistes Andorrans.\nAprofitats va dir..Altres que volen cobrar de la padrina!!! primer cobrim les necessitats de sanitat i educació. Despres seguretat... un cop estiguem coberts ja farem algo si queda algo despres de pagar la festa dels ERTOS. LA cultura no dona de menjar.. si volen viure de la cultura que trobin algun mecenes ricachon\nEm podria citar les seves fonts de distracció durant el confinament? Ha llegit, mirat pelis, sèries, escoltat música? Podriem dir que la cultura ens ha salvat els dies i que ara els hi girem l'esquena com malagraïts? Per crear, malhauradament per ells i elles, necessiten encara ajuts. No deixem penjada la cultura, redéu.\nAltres que volen cobrar de la padrina!!! primer cobrim les necessitats de sanitat i educació. Despres seguretat... un cop estiguem coberts ja farem algo si queda algo despres de pagar la festa dels ERTOS. LA cultura no dona de menjar.. si volen viure de la cultura que trobin algun mecenes ricachon\nMentre els artistes no poden viure dignament, no hi haurà cultura ! Els músics, per exemple, guanyen una misèria ! I això no dona ganes de fer concerts !\nEl pitjor no és això, és que la "cultura" està importada d'Espanya.


Wikiloc - ruta Vilafranca - Castellet i la Gornal (Pantà de Foix) - Vilafranca - Vilafranca del Penedès, Catalunya (España)- GPS track\nVilafranca - Castellet i la Gornal (Pantà de Foix) - Vilafranca\nVilafranca del Penedès - St. Miquel d'Olèrdola - Moja (senderisme)\nOriohol Tots els drets reservats\nVista 1963 vegades, descarregada 28 vegades\nIncloc com a anada i tornada dues rutes alternatives (amb més o menys carreteres grans, etc.). Com que es creuen es poden combinar com es vulgui.\nRecordes quan vas tardar en fer-la?\nHmm diria que més o menys entre 2 hores i mitja i 3 hores, sense comptar descansos. Val a dir que es triga bastant més per la ruta que està posada com a anada, perquè hi ha més desnivells i alguns trossos de camins; mentre que l'opció que està posada com a tornada va sobretot per carreteres més principals on es van fent quilòmetres en poc temps.\nMés o menys, serien 1:30-2 h per l'opció de camins etc. (anada), i no més d'una hora per les carreteres grans (tornada).\nFa bastant de temps que no la faig però diria que era aproximadament això (solia sortir a les 5 i poc de la tarda i arribar a casa entre les 8 i les 9, havent mandrejat una bona estona a Castellet).\nHay algun tramo un poco complicado que se requiere de técnica pero por lo demas todo muy bien\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta Vilafranca - Castellet i la Gornal (Pantà de Foix) - Vilafranca https://ca.wikiloc.com/rutes-btt/vilafranca-castellet-i-la-gornal-panta-de-foix-vilafranca-1450846 Salutacions, Wikiloc - Rutes i punts d'interès GPS del Món\nLa vaig fer juntament amb Oriohol\nDemana a Oriohol que t'afegeixi com a company a aquesta ruta\nSegueix a Oriohol i descobreix noves rutes!


Els casals catalans i l’exili\nCasals a l’actualitat\nCINQUANTA ESTRELLES CATALANES\nQUI SOM?Benvinguts i benvingudes! Som dues alumnes de 4t d'ESO de l'Escola Cor de Maria d'Olot. Hem realitzat un treball de recerca sobre "Els casals catalans a l'exterior" i concretament sobre els Estats Units d'Amèrica. En aquesta pàgina web us mostrarem alguns aspectes del treball. Esperem que us agradi!\nPER QUÈ CINQUANTA ESTRELLES CATALANES?\tCinquantaestrellescatalanes.cat va sorgir a partir de la idea de fusionar Estats Units amb Catalunya. El nom està format a partir del nombre d'estrelles que té la bandera dels Estats Units i "catalanes" per fer honor al nostre país, Catalunya.\nEl que volem transmetre amb aquest nom és animar als lectors a omplir-se de riquesa cultural catalana i estatunidenca visitant la pàgina web. També que gaudeixin dels continguts multimèdia, entrevistes... CONTACTEM?\tLeave blank to submit\nOlot-Garrotxacinquantaestrellescatalanes@gmail.comContactar directament per correu electrònic


La llengua, oblidada al nou Acord del Botànic - El Temps\nLa normalització lingüística al País Valencià sempre ha estat una reivindicació de les forces del Botànic. I malgrat els passos donats en aquest sentit, a l'ampliació del pacte valencià d'esquerres no se'n diu ni pruna sobre aquesta qüestió. Escola Valenciana, El Tempir i Acció Cultural del País Valencià troben a faltar «un compromís explícit» al pacte, però reconeixen la nova sensibilitat del Consell envers el català.\nAmb l'arribada de l'esquerra a la Generalitat Valenciana, la llengua ha sortit de l'armari en el qual havia estat amagada durant l'etapa del PP. Les campanyes de promoció, l'acceptació de la capacitació lingüística, la sensibilitat en els discursos públics, el nou reglament intern dels càrrecs públics i la creació d'una oficina per combatre les discriminacions dels catalanoparlants han capgirat les polítiques d'asfíxia anterior. És a dir, ha deixat d'estar muda a les institucions valencianes.\nLa llengua, però, continua fora de la guia espiritual del Govern valencià. Si a la primera versió de l'Acord del Botànic no hi havia cap referència a la normalització lingüística en el País Valencià per les diferents sensibilitats envers el català de les formacions que integren el pacte, al document d'ampliació, on es detalla el full de ruta del Consell i s'afegeixen nous punts, el resultat és el mateix. No se'n diu ni pruna de la normalització lingüística. Una absència que ha provocat cert malestar a les entitats en favor de la llengua.\nEscola Valenciana, col·lectiu del qual hi ha diversos membres al Govern valencià, ha estat la primera a criticar aquesta absència. «Escola Valenciana ha trobat a faltar una declaració concreta que definisca les intencions en matèria de llengua», han expressat a través d'un comunicat. «És urgent i clau superar les polítiques lingüicides del PP», ha defensat Vicent Moreno, president d'Escola Valenciana, que ha rematat: «2017 és l'any per la igualtat lingüística. Hi ha un clima social propici per promulgar una llei que faça respectar els drets lingüístics dels valencianoparlants».\n«Ens va sorprendre que al primer Acord del Botànic no es plasmara cap referència respecte de la normalització lingüística necessària del País Valencià. Ara que s'ha dut a terme aquesta ampliació, crec que aquest objectiu hauria d'estar reflectit perquè el pacte és el full de ruta del model de país que es vol», afirma a EL TEMPS, Josep Escribano, president de l'associació cívica El Tempir d'Elx. «La política lingüística no pot deixar-se en mans de l'empenta de la societat civil. El Govern valencià, tot i la seua major sensibilitat i alguns passos que ha donat, ha d'establir el seu compromís en documents com l'Acord del Botànic», censura, per exigir: «S'ha d'avançar cap al reconeixement efectiu dels drets lingüístics. És fonamental. I per això, hauria estat molt important incloure les reivindicacions lingüístiques al document del Botànic».\nToni Gisbert, portaveu d'Acció Cultural del País Valencià, s'expressa en la mateixa línia. Tot i que assenyala a aquest setmanari que s'han dut a terme «accions importants com ara la capacitació lingüística o el reglament intern d'usos dels càrrecs públics», indica que «tal vegada no hauria estat mal incloure aquests tipus de reivindicacions lingüístiques a l'ampliació de l'Acord del Botànic». Tanmateix, afirma que els esforços s'han de centrar més que en declaracions que en fets «com ara garantir els drets lingüístics dels valencianoparlants».\nCol·lectius com ara Plataforma per la Llengua no opinen sobre aquesta qüestió, però remarquen «la sensibilitat del Consell respecte del català». L'absència ha generat neguit. Això sí, el full de ruta del Consell, empentat per la societat civil i els corrents més nacionalistes de l'executiu, cap a un reconeixement i normalització de la llengua ha evitat més aldarull.


tori fa clausos en els odis que l’acusaven d’utilitzar els seus fills amb ànim de lucre: & apos; aquests són els seus confitures! & apos; -->\nTori Ortografia no s’asseu i deixarà que els trolls a Instagram arruïnin el seu Nadal! La mare de cinc es va plantar per si mateixa després que diversos “fans” l’acusessin de fer uns quants dòlars als fills. L'ortografia va compartir una sèrie de fotos que presenten la seva família posant al costat del seu arbre de Nadal en el corresponent pijama.\n'Tenint una bola de neu' posant els darrers colors al nostre sorprenent arbre @kingofchristmas al nostre chic i acollidor pjs de vacances de la família de @santandabel xoxo (desplaçar-se per les fotos per veure des del retrat de la família fins a la lluita contra les boles de neu). la seva publicació.\nAixò no és l’esperit de vacances\nTori no està per sobre de guanyar diners en efectiu empenyent productes al seu feed d’Instagram, però va negar haver rebut diners per a aquesta publicació concreta. De fet, va posar tots els odis al seu lloc quan van intentar fer un tret a l'estelada.\n'Em pregunto si els vostres fills es cansen de ser dirigits i produïts per aquestes promocions de pagament', va preguntar un desagradable fan.\n'La resposta és que no hem pagat per res en aquesta imatge. Aquest és el nostre arbre i aquests són els seus melmelats. Està bé amb tu '? Tori va tornar a respirar pel maleducat comentari.\n'Hi ha alguna cosa que aquesta família no faci ni usarà per diners @ !! va escriure un altre troll. 'Uf, aquests pobres nens'.\n'Només FYI, no ens van pagar per res en aquesta imatge!' Cap intercanvi de $ en absolut. Nosaltres som fanàtics complets d’aquests productes ”, ortografia retardada.\nUn altre seguidor va subratllar com era 'trist' que Tori utilitzés els nens i que hagi de deixar que els nens prenguessin les seves pròpies decisions.\n'No he obtingut cap dòlar a partir d'aquesta imatge i no ha promogut res a part de compartir la nostra vida real', va declarar Tori per tercera vegada. 'Som nosaltres. Feu judicis informats (sic ').\nMolts dels seus fanàtics devots es van resistir a la mare de celebració, tot i que va fer un bon treball pel seu compte. Van deixar comentaris encoratjadors per fer-li saber que les seves fotos eren fantàstiques.\n“Tu i la teva família som impressionants. Algunes persones seran negatives i geloses, no importa el que facis ', va escriure un fan de suport mentre que un altre va declarar:' tens una família bonica ... No entenc tot l'odi que rebeu ... Bones Festes i gràcies per compartir '.\nEl degà sempre l’ha tornat\nEl marit de Tori, Dean McDermott sovint s’aposta per ella i venia a la seva defensa després que rebés un munt d’odi en línia en una publicació que va compartir el març.\n'Estic malalt i cansat, malalt i cansat de tots els qui em donen un tomb a la meva dona, Tori Spelling. Només perquè és una celebritat, pensen que poden dir i fer el que vulguin ”, va exclamar McDermott.\nSovint parla sobre la quantitat de “bullying social” que rep l’ortografia. Si no teniu res de bo ...\nLa Llei Floyd Mayweather arriba a la primera part de la demanda de contractes de calçat sense haver de trepitjar mai els tribunals\nEstrelles La gent s'acosta a les fotos del banyador de cadena de Jordyn Woods\nNotícies Kylie Jenner es manté tancat com a nou anunci de Calvin Klein


Expiació. Ian Mc Ewan - Fòrum Ploma - Què Llegeixes?\n58 vots, 6 comentaris\nExpiació. Ian Mc Ewan\nAutor Tema: Expiació. Ian Mc Ewan (Llegit 8664 cops)\n« el: 06 de Maig de 2008, 21:06:21 »\nUna altra bona novel·la de Ian McEwan. Recomanable. També és dels escriptors que no cansa de llegir, tot i que gasta un estil que es reconeix, les temàtiques i històries són sempre diferents\nUna nena que té pressa per entrar el món dels adults, hi entra de cop sense entendre res, sense saber-ne res i amb un pensament lineal de nen i amb l'arrogancia de qui ha d'arrgelar el món segons els seus parametres d'infant.Acusa i això t conseqüències en el món adult. Només els anys li fan veure l'error comés, però la vida no és un joc d'infants i reparar l'error no és fàcil. Una história d'amor, de guerra, de sufriments, de lleieltats i traicions. Una prosa continua que descriu amb detall, tant aspectes externs com refotudamnet interiors d'una colla de personatges. la mateixa acció es es presenta des de diveroso punts de vista de manera que els personatges es van construint a peces petites que es vn sumant a mida que avança la lectura\n« Darrera modificació: 03 de Juny de 2009, 14:01:45 per Atzavara »\nRe: Expiación. Ian Mc Ewan\n« Respondre #1 el: 07 de Maig de 2008, 16:43:52 »\nLa he llegit recentment i la veritat és que em va agradar molt! Al final de la novel·la quasi se'm cauen les llàgrimes al saber el final dels protagonistes\nNo sé si també t'ha passat el personatge de Brioni és totalment odiable, tot i que després intenti solventar l'error que va cometre... Jo no la perdonava al final de llibre\n« Respondre #2 el: 07 de Maig de 2008, 19:11:31 »\nbé, costa de perdonar a la criatura en qüestió, però em sembla que la seva és una típica reacció d'adolescent. Jo el que hauria fet és donar-li una bona sacsejada per que veiés que no estava jugant. I una bona sacsejada als adults de la família que se la creuen i ni dubten ni comproven res.\nI de l'actitud de la Lola, que me'n dius? i la del magnat de la xocolata? de bufetada tots dos!!!\nEl vaig llegir en un cap de setmana i el vaig trobar molt bó de dalt a baix ( i ja es veu, desperta passions i sentimenst a favor i en contra dels pesonatges, senyal de que ens els creiem de debó!!)A mi també em va caure la llagrimeta a l'ultim capítol.\n« Respondre #3 el: 08 de Maig de 2008, 16:34:18 »\nÉs una novel·la magnífica, però és que Ian McEwan escriu molt bé, m'agrada molt com treballa els personatges. També he llegit Dissabte i Amsterdam, i les dues són magnífiques.\nAra tinc pendent A la platja de Chesil, serà el següent.\n« Respondre #4 el: 08 de Maig de 2008, 16:40:43 »\nEstic d'acord amb tu Roig Ian McEwan és un bon escriptor. Cada llibre que fa és mesurat i bo, no baixa el llistó!\nJa dirà què t'ha semblat el nou, jo encara no el tinc!\n« Respondre #5 el: 08 de Maig de 2008, 17:23:53 »\nSi us agrada Ian McEwan també us recomanao " En las nubes", una serie d'episodis d'un nen de 10 anys amb una imaginació prodigiosa, evidentment els adults que conviuen amb ell li diuen que sempre viu " en las nubes". Escrit amb la prosa simple i fluida que podria tenir un nen, et fa entrar en l'univers dels nens on absolutament tot és posible, des de fer desaparèixer la família amb un líquid que els fa transparents, fins a posar-se a la pell d'un gat ....\n« Respondre #6 el: 09 de Maig de 2008, 21:56:23 »\nHola! Com he dit ja en diferents posts tinc pendent de llegir "A la platja de Chesyl", i la veritat és que ja tinc ganes de començar-lo, però degut als examens finals de carrera m'és totalment impossible posar-m'hi...\nEls personatges de la Lola i el magnat de la xocolata si que són odiables, pel que tenen en relació al cas... I sobretot la Lola quan es deixa portar per tot i per tothom, ja que crec que ella si que sabia que el Robbie no era el culpable... però no sé... em dóna aquesta sensació.\nEl que si sé és que he fet un gran descobriment amb aquest autor\n« Respondre #7 el: 11 de Maig de 2008, 01:38:12 »\nEl vaig llegir ara farà més de dos anys, però durant molt de temps ha estat el meu llibre preferit i el que més he recomenat. Després he llegit més coses del mateix autor i tot i que m'han agradat força no m'han fet oblidar Expiación.\n« Respondre #8 el: 11 de Maig de 2008, 09:52:02 »\nno he llegit mai res d'aquest autor... i me n'heu fet venir ganes: ja l'he reservat a la biblioteca!\n« Respondre #9 el: 22 de Juliol de 2008, 09:28:10 »\nVeient les vostres recomanacions he llegit Expiació.\nAmb un estil narratiu molt elegant i clàssic (?) la història comença molt descriptivament... paisatges, entorn, família. I quan t'està convencent quasi que estàs vivint una història de l'època de l'Austen, la trama dóna un tomb inesperat convertint el llibre en una novela totalment moderna fins i tot molt visual... me l'imagino com una gran pel·lícula. Potser és per aquest contrast entre el domini de la llengua i l'estil d'estructura del llibre, Mc Ewan et deixa parat amb la seva història on analitza com un mateix fet el podem veure sempre des d'angles molt diferents, fer-hi mil interpretacions, totes molt lògiques quan et situes en el contexte adequat; com també podem deduir equivocadament el que creiem que un altre pot pensar i actuar... en fí, la facilitat dels mil equívocs a què porta la incomunicació, la facilitat amb què pot fer variar la ruta de la nostra vida un sol fet, la fragilitat de la vida en general...\nI en segon terme, el paisatge teòricament idílic d'una família anglesa adinerada de pincipis de segle, la realitat-brutalitat de la 2a guerra mundial... tot molt ben lligat.\n« Darrera modificació: 22 de Juliol de 2008, 12:12:40 per Morera »\n« Respondre #10 el: 11 de Agost de 2008, 09:18:43 »\nSóc a la meitat del llibre, ara tot just comenco la terrible segona part i el llibre m'apassiona, per això no puc deixar de dir-hi la meva, encara que no sigui la definitiva. És la primera novel·la que llegeixo d'aquest autor i ho he fet atreta per la pel·lícula, que em va agradar molt. En la primera part, dins el paisatge idil·lic de la mansió anglesa de començaments del XX, veus com es va congriant la tragèdia, que arriba a poc a poc en aquell cap de setmana xafogós, amagada, inexorable. Com tot els camins del parc de la mansiuó menen els personatges al nus de la novel·la, a la qüestió principal. Per què tots creuen la Briony sense qüestionar la seva acusació? Perquè el xicot, per més que sigui apreciar per tota la família és el fill de la minyona. L'altre sospitós és l'ajudant del jardiner. No poden imaginar que el culpable sigui "un d'ells".\nBé ja continuaré quan hauré acabat la novel·la.\nRe: Expiació. Ian Mc Ewan\n« Respondre #11 el: 04 de Juny de 2009, 16:57:12 »\nQuin llibre! me'l van regalar pel meu aniversari ja fa més de cinc anys i francament em va agradar molt, plorant molt al final. L'he recomenat a tant gent... us animo\n« Respondre #12 el: 20 de Setembre de 2009, 17:02:27 »\nFa temps que el vaig comprar i encara no l'he llegit. No sé el perquè però em feia mandra d'agafar-lo. Amb els vostres comentaris m'heu animat i el posaré a la llista d'espera.\n« Respondre #13 el: 21 de Setembre de 2009, 10:47:32 »\nPer als que no l'heu llegit us animo a fer-ho, perquè val molt la pena.\nJo el vaig llegir l'hivern passat i despres vaig veure la pel·licula per acabar-ho d'arrodonir. Fet en aquest ordre, vaig disfrutar moltíssim.\n« Respondre #14 el: 22 de Setembre de 2009, 19:27:53 »\nCita de: Angelsillibres en 21 de Setembre de 2009, 10:47:32\nA mi sempre m'ha costat de veure una pel.lícula després de llegir el llibre. Sempre hi he trobat a faltar coses; en canvi, al revés (encara que ja saps com acaba) m'ha estat més fàcil. Pot ser per l'argument, aquest val més agafar-lo tal com dius.


L'ocell de foc. Proposta de lectura. Català. ESO. edu365.cat\nEmili Teixidor i Viladecàs neix a Roda de Ter (Osona). El paisatge de la plana de Vic i els personatges que envolten la seva infantesa són elements importants per configurar els escenaris i temes de les seves novel·les.\nVa coincidir amb Miquel Martí i Pol a l'escola unitària del poble, on s'inicia una amistat que perdurarà al llarg dels anys.\nEstudia magisteri, dret, filosofia i lletres i periodisme. Ha col·laborat amb revistes com Cavall Fort i Oriflama. Ha exercit de director i presentador de televisió al programa de llibres “Mil paraules”, així com de mestre, traductor, guionista i col·laborador radiofònic.\nÉs un dels escriptors més reconeguts en llengua catalana i un dels clàssics més moderns de la literatura infantil i juvenil, tot i que també escriu per a adults. Per la seva obra ha obtingut diversos premis.\nEn el pròleg del seu llibre Les contraportades d'El Matí de Catalunya Ràdio s'hi reprodueix una conversa de l'autor amb Antoni Bassas:\nANTONI BASSAS.- Els pròlegs no els llegeix ningú...\nEMILI TEIXIDOR.- Si només fossin els pròlegs... els llibres no els llegeix ningú!\nANTONI BASSAS.- No siguis tòpic, Emili... mai no s'havia llegit tant com ara, sobretot, no cal dir-ho, des que et dediques a la crítica literària a través de la ràdio i la televisió.\nEMILI TEIXIDOR.- Si comences ensabonant, Antoni, acabarem de seguida el pròleg.\nANTONI BASSAS.- Millor per als lectors.\nEMILI TEIXIDOR.- A més a més, jo no critico, jo només informo. Intento obrir gana als possibles lectors.\nTEIXIDOR, E. Les contraportades d'El Matí de Catalunya Ràdio.\nBarcelona: La Magrana, 1996\nEn una entrevista publicada al diari Avui el 15 de desembre de 1989, l'autor ofereix la seva opinió sobre la literatura infantil i juvenil:\nÉs inventar-se una mica el gènere. Perquè abans no existien els nois i noies, com a lectors, perquè començaven a treballar als 8 o 9 anys. El gènere és relativament jove, sobretot al nostre país. No tot el que té personatges infantils és per a nens. [...] Escriure per a nens és connectar amb ells. Si has fet classe ho saps. [...]. Quan s'escriu per a nens no vol dir parlar d'ells, de la mateixa forma que la novel·la negra no es fa per als presos de la Model.\n[...] vam començar a escriure'n en veure que a l'escola no hi havia llibres per als alumnes. Calia fer-los llibres agradables, el que cal aconseguir és que el nen sàpiga aguantar un llibre i disfruti amb la lectura. Jo abans de publicar un llibre el faig llegir a uns lectors, amics meus. El problema és que se'm fan grans i n'he de trobar de nous.\nLa seva novel·la L'Ocell de Foc ha estat seleccionada per la Fundació Germán Sánchez Ruipérez com una de les cent millors obres del segle XX a Espanya.


27/05/2018 Arribada a Nova York | Willy Viajes\n27/05/2018 Arribada a Nova York\nby guillem | Mai 28, 2018 | Volta Atlàntica 2018 | 0 comments\nCap a les 4 del matí ja estava despert. En els 3 dies que havia estat a Boston havia dormit una mitja de 9 hores diàries i tenia la sensació que encara necessitava dormir mes, almenys descansar, doncs ja em vaig aixecar que encara em feia mal el genoll dret, un dolor que portava arrossegant des del dia anterior simplement de tant caminar.\nEl vol cap a Nova York sortia a les 11h per lo que tenia previst sortir de l’apartament cap a les 7h. Mirant a Moovit no hauria de tardar mes d’una hora i mitja en arribar-hi. Com ja era habitual, em vaig preparar un cafè, vaig escriure el diari, vaig mirar correus i vaig guardar be la ruta fins a l’aeroport de Boston i també la ruta des del aeroport JFK a l’apartament que havia llogat a Newark.\nDesprés de dutxar-me vaig acabar de preparar la maleta i com ja m’esperava, apart que és algo que em fa molta mandra, sempre tardo mes del previst. Per lo que vaig acabar sortint de l’apartament cap a les 7:30h. Em vaig acomiadar del gat, que en aquell moment era l’únic que estava despert i vaig anar cap a la parada de bus que em quedava a menys de 5 minuts caminant de l’apartament. A diferència dels dies anteriors, aquell no feia tant de sol i fins i tot, almenys a aquella hora, feia una mica de fred i tot.\nEl bus va passar just a l’hora que indicava Moovit. És simplement una passada. I un cop a dalt del bus és una passada com va seguint el recorregut exacte i arriba quasi a l’hora exacte que indica. Que fàcil és així i com ho feia abans sense aquestes aplicacions? Sembla mentida el que hem arribat a fer i ara pensem que seriem incapaços de fer sense el mòbil.\nAquest cop ja tenia l’import exacte de $2 per pagar per lo que per primera vegada vaig pagar un bus de Boston tot i que aquell ja era el tercer en el que pujava. Les altres dues ocasions, el xofer i la xofer em van deixar pujar gratis per no portar l’import exacte. A qualsevol altre ciutat m’haurien fet baixar de mala manera.\nVaig haver de baixar a la parada de Ashmont on hi havia la parada de metro que havia d’agafar per seguir el camí. De seguida vaig trobar la línia que indicava Moovit, vaig comprar el bitllet per $2,75 i amb el que ja podria arribar fins l’aeroport, doncs el tram final es feia amb el bus de l’aeroport el preu del qual ja quedava inclòs en el bitllet de metro.\nTot el trajecte va anar molt be, res es va endarrerir, no em vaig perdre ni liar enlloc, el bus de l’aeroport, SL1, va passar a l’hora, i va arribar prou ràpid a l’aeroport. A mes el camí ja mes o menys me’l coneixia, doncs estava fent quasi el mateix que havia fet a l’anada.\nCap a les 9:15h vaig arribar a l’aeroport. No havia de facturar i el check-in ja l’havia fet el dia anterior, per lo que tenia temps per fumar tranquil·lament i anar cap al control de seguretat, doncs fins les 11h no sortia el meu vol. Encara estava plovisquejant i el dia era gris, ben el contrari dels 3 dies passats que havia fet mes sol i mes calor del que m’esperava.\nAl control de seguretat hi havia mes gent del que m’esperava. Era el primer vol que agafava a EEUU en aquell viatge, per lo que havia de canviar el xip. Allà creuen que tots els passatgers son potencials terroristes, iq ue qualsevol cosa que portis a les butxaques, encara que sigui el passaport, pot ser un artefacte explosiu. Tot plegat fa que els controls de seguretat s’allarguin mes que a Europa.\nPrimer de tot vul dir ue estic fartdels controls de segureta a EEUU. Portant exactament el mateix i fent exactament el mateix, a Europa puc passar un control a un aeroprt amb relativa facilitat pero a EEUU és un suplici, estan tarats. Vaig treure el portàtil de la maleta, em vaig treue el cinturó, les sabates, el liquids en potets i en bossa herètica, tot. Només em vaig deixar elpassaport a la butxaca. Doncs per aquest error, em van haver de fer un registre quasi complet fins a tal punt que fins i tot em van proposar d’anar a una habitació, increíble. Els vaig dir que no,q ue me registressin allà i que acabessim ràpid.Doncs be, em van fins i tot mirar si tenia restes de drogues, nomes per portar el passaport a la butxaca mentre passava per l’escàner, estan com una puta cabra.\nJo vaig treure tots els cables, portàtil, mòbil, etc de la maleta. Em vaig treure el cinturó i les sabates. No portava res metàl·lic a sobre. Doncs no va servir de res. Em vaig deixar el passaport a la butxaca per si me’l demanaven i allò va fer que a l’escànner s’hi veiés alguna cosa rara i ja m’haguessin de fer un registre complet. És increíble lo flipats que son els americans i de lo poc que serveix moltes de les coses que fan. Suposo que és perquè aquells controladors no tenen prou capacitat com per saber què és el que funciona i que el que no a al seva feina, simplement fan el que els hi diuen sense ni adonar-se quan un procediment ha quedat obsolet. En fi, per això estan allà fent allò…\nEn qualsevol cas, amb mes o menys rapidesa vaig passar el control després que haguessin comprovat que el passaport era un passaport normal i no pas un detonador.\nEl vol va sortir a l’hora prevista sense cap problema. El que em va sorprendre va ser l’avió. Era un avió molt petit, de fet només tenia 2 seients per fila en un dels costat i un de sol per fila a l’altre. A mi em va tocar al costat on estaven els seients sols, per lo que tenia finestra i passadís!\nDe fet l’avió era així perquè el trajecte era molt curt i que la majoria de gent no feia en avió, sino en autobús. Jo no ho havia mirat i directament vaig reservar un vol, tot i que mes tard em vaig enterar que el bus és mes barat i pràctic, doncs tot i que tarda una mica mes en arribar, va de centre a centre de la ciutat. En qualsevol cas vaig poder volar en un tipus d’avió en el que no havia pujat mai.\nEl vol va anar be i vam arribar puntualment a Nova York. Encara no eren ni les 13h per lo que tenia bona part del dia per visitar Nova York ja el primer dia. La veritat és que tenia moltes ganes de visitar aquesta ciutat i era un dels punts mes importants d’aquest viatge. Quan vam aterrar a Nova York només podia pensar en què per fi era en aquella ciutat i que la recorreria de dalt a baix durant els propers 7 dies. Estava realment emocionat.\nVaig sortir de l’aeroport molt ràpid, amb el pas accelerat i sense parar-me, de fet com faig sempre, fins la sortida. Lo bo en aquella ocasió era que venia d’una altra ciutat americana per lo que no vaig haver de passar pels pesats controls migratoris d’EEUU. En menys de 5 minuts ja era fora de l’aeroport.\nEn aquell moment just trepitjava sol neoyorqués per primera vegada i va ser una primera imatge una mica rara i diferent a qualsevol imatge quan surts d’un aeroport. La sortida era petita i donava a un carrer molt petit quasi sense trànsit i amb molt poca gent. A mes, a uns 10 metres ja hi havia les escales d’un pont per creuar un pàrquing cosa que feia que quasi no es veiés ni el cel. Era una sortida ben estranya, petita i solitària i mes tenint en compte que era a l’aeroport JFK. Potser justament per això era així, perquè l’aeroport és tant gran que deu tenir desenes de sortides.\nPer fi havia arribat aquell moment tant esperat, trepitjar Nova York. Era una gran satisfacció i mes encara pel fet de que tot plegat ho estava fent tot sol, tant la preparació del viatge com l’execució, i de moment tot anava tal com estava previst.\nEl pont que creuava aquell pàrquing era per anar a l’Airtrain, un tren elevat que recorra les 8 terminals de l’aeroport en forma de cercle. A diferència de Boston on vaig poder anar de l’aeroport a l’apartament en transport públic sense pagar res, aquí a Nova York ja s’havia de pagar per tot. Només l’Airtrain ja eren $6. El pots agafar tantes vegades com vulguis per anar entre terminals, pero a la que el deixes per passar al metro, allà el claven els $6 mes el bitllet del metro.\nA l’Airtrain ja vaig treure la càmera, doncs es tenien unes bones vistes de les immenses pistes de l’aeroport. Aquest tipus de tren ja els vaig veure a ciutats com Miami, pero sempre és divertit pujar-hi, tant perquè van elevats com perquè van sense conductor podent-te posar davant de tot i tenir una perspectiva única.\nQuan vaig arribar al metro ja vaig comprar la Metrocard per una setmana. Aquesta targeta és com un abonament pel metro que permet fer tants viatges com vulguis durant 7 dies, just els dies que jo hi estaria. El cost era de $33 pero sortia a conta només que es facin mes de 13 viatges, algo que estava força segur que passaria. Així que vaig provar la targeta per pagar directament a les màquines i cap problema. Mentre altres turistes no sabien com pagar o no els acceptaven les targetes, jo amb la meva Revolut vaig pagar en un moment i a un millor canvi que els altres, segur.\nHavia d’anar fins a Newark, una ciutat a uns 20 km de Nova York i on havia llogat l’apartament. Tot iq ue sembli lluny, no ho era, sobretot perquè la connexió era boníssim. Un tren anava des del World Trade Center a Newark en uns 25 minuts, menys temps que des de certes zones de la mateixa ciutatd e Nova York. Però degut a què tot just eren les 13h i anar fins l’apartament per després tornar era massa viatge, ja vaig decidir anar a veure la primera gran imatge de Nova York de camí a l’apartament. Tenia pensat anar a prop del pont de Brooklyn, a Brooklyn Heights i el Waterfront on hi ha un mirador espectacular de Manhattan on es pot veure un skyline de la ciutat únic. Vaig triar aquest lloc perquè quedava força enmig de tot el camí que havia de fer fisn l’apartament i era un dels llocs que volia veure pero que a la vegada quedaven lluny de la majoria de llocs que volia veure, que eren a Manhattan és clar. El probelma era que havia d’anar arrossegant la maleta i plovisquejava, però tot plewgat era lo de menys, sincerament, em moria de ganes d’arribar al mirador.\nEl funcionament del metro de Nova York és força diferent al que estem acostumats a Barcelona. Allà per una mateixa via hi poden passar trens de vàries línies i una mateixa línia te trens semidirectes i altres que paren a totes les parades. Per tot plegat, quan arriba un metro, t’has d’assegurar be que sigui de la línia que vols i que pararà allà on vols baixar. Jo ja havia mirat abans de sortir de Boston les indicacions per arribar a Brooklyn Heights, pero em vaig equivocar en el primer tren que vaig agafr. Per sort, quan nomñes portàvem una parada, un senyor li va estrenyar que agafés aquell metro, no se ven be perque, pero suposo que anava a un lloc podc habitual per un turista recent arribat, aixíq ue em va preguntar on volia anar i al contestar-li em va dir que baixés i que em fixés be en la lletra del tren abans de pujar-hi, és a dir, crec que havia agafat un tren semidirecte qe no pararia on volia anar. En qualsevol cas vaig baixar a la sehüent parada i vaig agafar el tren corrrecte.\nUn altre dels motius pel qual vaig decidir primer anar al pont dfe >Brooklyn va ser perquè la mateixa línia de metro que surt de JFK em deixava molt a prop del mirador, de fet estava a tan sols uns 5 minuts caminant, per loq ue el trajecte va ser llarg, uns 40 minuts, pero molt fàcil.\nQuan vaig sortir de l’estació de metro mes pròxima a Brooklyn Heights per fi vaig caminar pels carrers de Nova York. Aquest era relament el meu primer contacte real amb la ciutat i la veritat és que la impressió va ser bona. Nova York no destaca per la seva neteja i conservació, pero aquella zona la veritat és que estava ben conservada, neta i tranquila, tot lo contrari del que t’esperes de Nova York.\nVaig mirar a Google Maps on stava exactament i com arribar al mirador. Em va costar una mica trobar el camí exacte perquè estava ple de camins peatonals que travessaven un petit parc i s’anava enfilant per arribar al mirador, per loq ue cosdtava una mica saber si anaves be o no, pero ràpidament vaig trobar el camí i mentre anava pujant i caminant cap al mirador, entre els arbres ja es podia distingir una mica el One World Trade Center. Pero va ser en 10 segons quan vaig alucinar, doncs de cop vaig superar tots el obstacles visuals i just davant meu tenia una de les imatges mes típiques de Nova York. Va ser increíble. Veure allò per primera vegada és realment impactant. És molt gratificant quan et trobes davant d’algo que has vist en imatges desenes de vegades.\nVaig quedar-me 2 o 3 minuts allà pal plantat amb tot Manhattan davant meu admirant tots aquells prodigis d’enginyeria, cadascún mes espectacular que l’anterior. És impossible fer-se una idea real de la gran illa de Nova York fins que la tens davant. El OWTC és tant alt que en aquell moment que plovisquejava, la part superior quedava tapada pels núvols. Quan vaig reaccionar vaig caminar una estona pel mirador i arribant fins abaix on ja hi havia la vora del riu (molt a prop d’on acaba el pont de Brooklyn).\nAbaix hi havia molta gent fent footing, passejant, comprant, etc. És una zona amb un passeig molt ample, just al costat del riu, sense cap carrer (no se sent ni un cotxe) i amb tota la vista de Manhattan a l’altra banda del riu. És realment un lloc perfecte per passejar-hi un dissabte al matí.\nVaig estar una bona estona a Brooklyn Heights ja que no podia deixar d’admirar les vistes i perquè no tenia prevista cap mes visita aquell dia, només arribar a l’apartament i comprar menjar,així que, tot i que anava amb la maleta, hi vaig estar passejant com un neoyorquí mes, connectant-me a alguna xarxa wifi gratuita i enviant ja fotos del que veia a la familia. Tot iq ue no aniria enlloc mes, siq ue veuria el WTC i la famosa estació de Calatraba, docns era just allà on havia d’agafr el tren a Newark, per loq ue cada dia passaria almenys dues vegades just per sota del OWTC. Que mes es pot demanar…\nAl cap de quasi dues hores passejant per Brooklyn Heights i als voltants, vaig tornar cap a la parada de metro on havia baixat per seguir el camí cap a l’apartament. Havia d’agafar el metro i fer transbord a l’estació del WTC per agafr el tren fins a Newark. El metro que agafaria aniria des de Brooklyn fins a Manhattan, i la pregunta que em feia és com hi aniria, doncs al mig hi ha un riu, i la resposta és, pel pont de Brooklyn, per on hi poden anar tambñe els cotxes i vianants. Acabava d’arribar a Nova York i estava aprofitant un trajecte com mai.\nPer la falta d’Internet, cada vegada podia mirar menys Moovit i vaig haver de mirar els mapes del metro. Tot plegat és mes complicat pero per sort els mapes estan ben explicats. El problema amb el metro de Nova York, és que a diferència del metro de Barcelona, no totes les entrades a una estació et permetn agafar ambdues direccions de la línia, sino només una, per loq ue si t’equivoques d’entrada has de sortir i entrar per l’altra, pagant de nou un viatge. Això ñes el que em va passar pero per sort ja tenia la Metrocard que pots fer tants viatges com vulñguis.\nSeguint el mapa i els cartells vaig baixar a la parada que em deixava mes a prop del OWTC on havia d’agafar el tren. Quan vaig sortir de l’estació trepitjava per primera vegada Manhattan. El OWTC que abans havia vist des del mirador, ara el veia sobresortint entre els edificis que tenia davant meu. Havia d’arribar fins l’estació que està just al costat del OWTC, per lo que simplement havia d’aixecar el cap i anar cap allà. La punta del OWTC es veu des de tot arreu i serveix com a punt de referència.\nFinalment vaig arribar a un carrer on ja veia quasi tota la torra sencera. Vaig accelerar fins arribar als peus de la torra, on hi ha l’estació de Calatraba i tota la plaça del WTC. Per fi tenia espai per admirar completament el OWTC quasi des dels seus peus. Evidentment ja en aquell moment em vaig fer el típic selfie amb la torra darrere. Estava just davant del WTC, lloc privilegiat de Manhattan i que seria un lloc per on hi passaria almenys dos cops al dia, doncs era just allà on havia d’agafar el tren cap a l’apartament.\nQuan ja vaig haver admirat el OWTC una bona estona, vaig entrar a l’estació per agafar el PATH, una empresa de ferrocxarrils que fa trajectes entre els estats de Nova York i New Jersey. Quasi l’última parada d’una de les línies, la vermella, era la ciutat de Newark, ciutat on havia llogat un apartament. Aquell tren em deixaria a Newark en uns 20-25 minuts.\nQuan vaig entrar a l’estació em vaig quedar parat. Des de fora ja es veia espectacular, pero és que des de dins sembla una altra, és al·lucinant. De fet em feia creus que allò ho hagués dissenyat en Calatraba. Nomñes entrar queda sota teu tot el vestíbul qu és inmens. Vaig baixar i vaig començar a mirar cartells que assenyalessin el PATH. Vaig anar seguint fins creuar tot el vestíbul i veure una zona tancada on per accedir-hi s’havia de passar el bitllet. Eren les comportes del PATH.\nVaig anar a les màquines a comprar el bitllet i em vaig decidir per comprar bitllets individuals, doncs els abonaments no em sortien a conta, o be perque eren massa viatges o be massa cars. Així que vaig comprar el bitllet senzill per $2,75. A diferència dels trens de Renfe, en les comportes del PATH, els bitllets senzills se’ls queda la màquina quan passes. I em va semblar que molta gent espera a que surti, perquè jo vaig fer-ho fins que un noi de l’estació em va dir que no sortiria, pero ho va dir com si fos algo que digués molt sovint. Li vaig preguntar a aquell noi mateix per quina de les 6 vies que hi havia pel PATH passaria el que va a Newark a lo que em va assenyalar la via 6. Vaig baixar-hi i en 5 minuts va arribar el tren.\nL’estació era molt nova pero els trens no. De fet crec que son els mateixos que en el metro, son iguals. Durant els primers 5 minuts se circula per sota terra fins sortir de Nova York que ja va per fora, per lo que el trajecte no es fa gens pesat. Les afores de Nova York, com totes les afores, son lletgíssimes, ple d’indústries, rius contaminats i vies de tren. Pero un cop passat ja s’arriba a New Jersey.\nQuan estava a punt d’arribar a Newark eren les 16h aprox. Ja havia aprofitat mes de dues hores per fer un parell de visites i no volia arribar massa tard a Newark, doncs havia de trobar l’apartament i buscar algun lloc on comprar algo de menjar abans de que es fes de nit.\nA Newark hi baixa molta gent. És l’última parada d’aquella línia i és una ciutat on hi viu molta gent que treballa a Nova York, doncs la connexió ñes molt bona pero els preus dels habitatges son molt mes baixos. Així que poc a poc vam anar sortint tots de l’estació mentre jo anava seguint els cartells que indicaven la Bus Station, doncs el propietari de l’apartament em va recomanar agafar un bus des de l’estació del PATH fins l’apartament.\nEn aquell moment pero, ja em vaig adonar d’algo que mes tard m’acabaria sorprenent encara mes. Fins aleshores, tant a Boston com a Nova York, pràcticament s’hi veien el mateix número de blancs que de negres, pero a Newark tot eren negres. De fet, quan finalment vaig arribar a la parada d’autobús, va ser quan em vaig adonar que era, literalment, l’únic blanc.\nLa parada d’autobús està tocant a l’estació de tren i els horaris estan molt ben senyalitzats i els autobusos perfectament identificats, per lo que no vaig tenir cap problema en saber quin agafar. Prèviament ja havia mirat a Moovit quina línia de bus agafar junt amb les indicacions del propietari de l’apartament. Al cap d’uns 10 minuts va arribar el meu bus i en menys de 10 minuts mes ja vam arribar a la parada que havia de baixar. El bitllet em va costar $3 pero crec que va ser perquè no li vaig dir be on anava, ja que en dies posteriors em costava $1,75. En qualsevol cas, el bus em deixava a pocs metres de l’apartament, en una zona de Newark força allunyada del centre. Era el típic barri de cases unifamiliars amb escales davant i sense jardí. Dit així podria semblar un barri benestant, pero la veritat és que era un barri força marginal, el típic barri de negres perifèric amb brossa per tot arreu, els carrers plens de forats i les cases molt deteriorades.\nEm vaig dirigir cap on em marcava Google Maps fins que vaig veure el que semblava l’apartament. Era una casa de 3 plantes que es veia molt gran cosa eu em va estranyar perquè el que jo havia llogat no era tant gran, a mes a la porta hi havia dos negres fumant marihuana, de fet l’olor ja em va arribar uns 20 metres abans. Al veure els dos negres a la porta vaig suposar que m’havia equivocat i vaig seguir caminant, pero segons Google Maps m’estava allunyant, per lo que semblava que era la casa on estaven fumant porros. Hi vaig tornar i vaig preguntar als dos fumetes si algú era en Mario, que era el contacte que apareixia a Airbnb. Aleshores un d’ells va contestar: Airbnb? A lo que vaig respondre afirmativament mentre pujava les escales a l’hora que pensava, on m’estic fotent?\nSemblava que la casa era aquella pero encara no entenia que hi fea allà tanta gent si l’apartament que havia llogat era individual, i quan vaig entrar a la casa ho vaig entendre. estava totalment dividida en apartaments, almenys n’hi havia 9 dividits en 3 plantes. Els dos fumadors em van obrir la porta molt amablement i van seguir amb lo seu, jo vaig entrar intentar cercar la porta que posés 1C, doncs això deia a Airbnb. Pero a les portes no hi havia res, així que vaig intentar deduir quin seria l’apartament 1C. Vaig pensar que seria un d’aquella primera planta i vaig contar 3 portes des de l’entrada (n’hi havia 4) i vaig picar-hi. Al no contestar ningú vaig pensar que potser estaria oberta, així que vaig fer un moviment instintiu de girar el pany i la porta, sorprenentment, es va obrir. Vaig pensar que potser deixaven la porta oberta quan havia d’arribar algú, així que vaig entrar-hi. Era tot fosc i feia molt mala olor. Vaig resseguir les parets del costat amb les mans per a cercar un interruptor sense aconseguir-ho. Em vaig girar per sortir de nou, doncs no hi veia gens, i al girar-me vaig veure els ulls brillants d’un gat que m’estava mirant fixament. Per poc m’agafa algo. Vaig sortir ràpidament tancat la porta i resant perquè els habitants no s’haguessin assabentat de res.\nEn aquell punt ja vaig haver de treure el telèfon i llegir be tots els missatges d’en Mario. Hi deia que al arribar m’havia de posar en contacte amb ell perquè em donés el codi de la porta (totes les portes tenien un pany amb codi), pero clar, jo en aquell moment no tenia connexió a Internet. En aquell moment es va obrir la porta de l’apartament on m’havia colat i va sortir una noia, negra clar, d’entre 35-40 anys preguntant-me si passava algo. Li vaig dir que era d’Airbnb i que estava intentant contactar amb en Mario. Ella va assenyalar la porta del costat, la quarta d’aquella planta, així que vaig intentar obrir-la pero era tancada. En aquell moment vaig tenir la gran idea d’intentar connectar-me al wifi de l’apartament, doncs en un dels missatges ja havia deixat la contrasenya del wifi. La vaig trobar i m’hi vaig connectar, almenys ja tindria internet per contactar amb en Mario.\nLi vaig enviar un whatsapp dient-li que ja estava a la porta i que em donés la contrasenya mentre anava passant gent que em miraven estranyats. Jo allà de peu recolzat a la paret amb el mòbil a la mà esperant una resposta que no tenia ni idea si arribaria ni com seria, ni on dormiria aquella nit. Només veia negres fumant porros passant amunt i avall d’aquella casa amb 8 o 10 apartaments apilats. Per sort a mi no em deien res, em deurien veure com un semblant, sino que hi feia algú allà? De fet, aquesta gent poden ser perillosos si te’ls trobes de nit a un carrer solitari, pero els mes agradables si la teva situació personal és igual a la seva, i en aquell moment, ho era.\nAl cap d’uns 10 minuts va contestar una noia dient que en Mario no hi era pero a la vegada donant-me tota l’informació que necessitava. De fet em va donar dos codis, cosa que en aquell moment no entenia. Amb tot plegat ja havia passat quasi una hora des de que havia arribat a la casa, l’arribada a un apartament mes caòtica que havia tingut fins aleshores. En el whatsapp m’indicaven que la porta on havia de posar el primer codi era la quarta de la planta on era, just la del costat a la que havia entrat i on la noia que n’havia sortit havia assenyalat. Semblava que els residents d’aquella casa ja sabien on s’allotjaven els de Airbnb, doncs es veia clarament que allà hi havia gent vivint i gent llogada per Airbnb. Així que vaig posar el codi i la porta es va obrir. Hi havia unes escales molt cutres que baixaven al que semblava el sótano de la casa. Un cop abaix hi havia un petit replà amb 3 portes, cada una d’elles era un apartament. I allà si vaig veure que una d’elles posava 1C. Per fi havia trobat el meu apartament. vaig introduir el segon codi i la porta es va obrir. Perfecte, havia costat pero ja era dins l’apartament, i de fet, era tal com es veia a les fotos.\nVaig deixar les coses, vaig mirar per sobre l’apartament que estava molt net i be i em vaig cercar a Google Maps algun supermercat a prop per anar a comprar alguna cosa per menjar i així sopar ja a l’apartament. Entre unes coses i altres ja eren quasi les 19h i volia anar a comprar abans de que es fes fosc, doncs no em coneixia la zona i no sabia si podia anar tranquil·lament per aquell barri un cop fos de nit.\nAixí qye ràpidament em vaig buscar un súper, semblava que n’hi havia un parell a uns 10 minuts caminant i em vaig decidir pel que semblava el que estava mes a prop i obert, doncs era dissabte i no tot estava obert. Vaig agafar lo just, de fet no vaig ni agafar el mòbil, doncs vaig memoritzar el camí fins el súper ja que era fàcil de recordar degut a què aquell barri era força quadriculat i els noms dels carrers anaven per números, per loq ue orientar-se semblava fàcil.\nAl sortir de l’apartament molts ja em saludaven, doncs havia estat tanta estona allà enmig de tothom que ja em tenien vist, de fet alguns em preguntaven si ja havia pogut entrar, alo que contestava que si i que gràcies a tots, doncs una m’havia ajudat i els altres m’havien mostrat cert suport al veure’m allà desemparat davant una porta tancada.\nEncara era de dia pero ja s’estava fent fosc, així que sense perdre ni un minut vaig anar pels carrers que poc abans havia memoritzat. El súper era a uns 10 minuts pero va ser fàcil trobar-lo. La bona sorpresa va ser que a part del súper també hi havia una espècie de burguer independent al costat, lo dolent és que aquella zona semblava el lloc de reunió de bandes de negres, cada un amb mes mala pinta que l’anterior.\nSempre he dit que rarament algú t’intentarà fer res allà on viu i mes si considera que tu també vius allà. Si han de delinquir ho fan fora del seu barri i no a algú a qui considerin veí seu. Per lo que sense mostrar cap por i amb el cap ben alt, vaig creuar tota la banda mirant sempre endavant fons entrar al súper. Si que notava que mentre passava es feia cert silenci, pero només perquè molta gent no vol que escoltis el que diuen. En qualsevol cas era la típica imatge de barri marginal amb bandes afroamericanes que feien cert respecte.\nEl súper era molt petit i no hi vaig trobar res que m’anés be per sopar. Només vaig comprar-hi llet, patates i aigua. Pero al costat hi havia el burguer i allà si que vaig comprar-hi el sopar, un menú de 6 nuggets amb patates. A Boston no ho havia vist enlloc, pero allà, als dos únics comerços als que havia entrat tenien un vidre de seguretat. De fet no es podia tocar el venedor ja que quedava darrere d’un conjunt de vidres que permetien passar els productes comprats fent certa maniobra pero en canvi era molt difícil poder, p.e., apuntar al venedor amb una pistola. Tan el súper com el burguer ho tenien.\nQuan vaig sortir, i ja em menjar a la mà, ja semblava un resident 100%. Ja ningú em mirava raro, era un mes.\nEren les passades les 19h i ja s’estava fent fosc, de fet en 10 minuts ja seria fosc del tot, així que vaig accelerar per arribar a l’apartament, doncs havia deixat el mòbil a l’apartament i hi havia perill real de que em perdés. De totes maneres el camí era fàcil. En un moment em vaig equivocar de carrer pero per sort estan numerats i de seguida em vaig ubicar arribant a l’apartament amb prou facilitat per ser la primera vegada que em movia per aquella ciutat.\nQuan vaig arribar a l’apartament seguien els negres fumant a la porta pero jo ja vaig passar com un mes, saludant a tothom i anant directament cap al meu apartament. Només arribar vaig sopar, doncs portava tot el dia sense menjar res, de fet en aquell moment, portava unes 30 hores sense menjar, doncs el dia anterior només vaig menjar un cop pel matí, tot plegat degut a les intenses jornades que estava duent a terme, de fet aquell dia ni m’havia parat un sol moment, des de la sortida de Boston a l’apartament passant per Brooklyn Heights i el WTC. Així que vaig menjar tot el menú mes la bossa de patates.\nJa tenia el dia fet i tot havia sortit perfecte, tot i que durant el transcurs del dia hi havia hagut alguna situació sense mes transcendència pero que farien que aquest dia el recordés durant molt de temps. Només vaig acabar de preparar l’itinerari de l’endemà que, igual que tota la setmana, seria molt complet. Tocava anar a dormir aviat i despertar-se aviat, per lo que a les 21h ja estava dormint.


L´accident ha provocat sis quilòmetres de cues en els dos sentits en durant dues hores\nabel gallardo manresa 10.08.2017 | 20:40\nCues de vehicles prop de la Puda aturats a causa de l´accident Joan Riudalbàs\nUna persona ha resultat ferida greu i cinc més n´han patit de caràcter menys greu en un xoc frontal a la C-55, a l´alçada del la Puda, al terme d´Esparreguera, avui, dijous, al migdia. L´accident de trànsit ha provocat cues de fins a sis quilòmetres a durant dues hores. Fins al punt de l´accident s´han desplaçat un helicòpter del Sistema d´Emergències Mèdiques (SEM), que ha traslladar el ferit greu a l´Hospital de Bellvitge, i quatre ambulàncies que han evacuat la resta d´afectats al centre sanitari de Martorell.\nEl xoc s´ha produït poc a 3/4 de 3 del migdia i en un primer moment hi hagut dos quilòmetres de retencions, que s´ha anat ampliant a sis, segons informa el Servei Català de Trànsit. El xoc ha tingut lloc en el carri que va en sentit Manresa i s´ha donat pas alternatiu als vehicles fins a les 5 de la tarda. No s´està desviant la circulació a la C-16.


Enviar skateboard de forma fàcil i còmoda | Sinmaletas\nCOM ENVIAR UN SKATEBOARD\nSi ets skater, segur que no t’imagines un món sense el teu monopatí, veritat? Deixa'ns ajudar-te a portar el teu monopatí allà on necessitis. Sabem que viatjar amb un skateboard pot ser complicat: no cap dins d'una maleta normal i és molt probable que hagis de pagar sobrecàrrecs per les seves mides si viatges amb avió. Llavors, com l'enviem?\nCom sempre expliquem en aquests casos no és obligatori contractar una assegurança, però si és recomanable. Sobretot, si el teu monopatí té un valor molt elevat.\nNo és necessari un embalatge especial, tot i que nosaltres recomanem enviar el monopatí dins la seva funda (si la té) i ben embalat amb paper bombolla. En cas de no tenir funda, la millor opció és enviar el monopatí dintre d’una caixa: ben embolicat amb paper bombolla i amb peces de poliestirè per omplir els espais buits.\nSi necessites comprar embalatge per un enviament, recorda que pots fer-ho mentre crees la teva comanda amb nosaltres.\nCom enviar skateboard amb Sinmaletas?\nPer protegir millor el teu skate embala-ho amb paper de bombolla


El coronavirus ja ha convertit en lloguers residencials 4.000 pisos turístics a Barcelona | NacióDigital\nEl coronavirus ja ha convertit en lloguers residencials 4.000 pisos turístics a Barcelona\nEl negoci està sota mínims a la capital catalana i els propietaris se les empesquen per col·locar els pisos i buscar ajuts a l'espera que torni la "normalitat" dels turistes\nper Marc Cases , 21 de juliol de 2020 a les 17:54 |\nOficialment hi ha un total de 9.500 pisos turístics a Barcelona. | Bernat Cedó\nUna habitació al Gòtic: abans del coronavirus, 103 euros per nit; ara només 33. O un apartament proper a la Sagrada Família: abans de la pandèmia, 96 euros; ara 24. D'altres, com un pis proper al Passeig de Gràcia, ara ofereixen un lloguer que es pot arrendar des de 30 dies fins a un any sencer. Flexibilitat i canvis dràstics en preu i temporalitat: aquesta és la situació de l'habitatge turístic en la Barcelona que encara flirteja amb la pandèmia. Aquests immobles es troben en una situació inèdita en les darreres dècades: sense turistes, el negoci s'ha esfumat.\nHi ha una descompensació al mercat. Oficialment, hi ha 9.500 pisos turístics a Barcelona -i només 374 propietaris acaparen la meitat de l'oferta. Alguns estudis afirmen que, comptant els habitatges il·legals, el nombre de pisos turístics a la ciutat s’enfilaria fins als 15.500. La patronal afirma, però, que d'il·legals no n'hi ha, que si de cas són "al·legals". Sigui com sigui, existeix una oferta gegant que no s’adiu amb la demanda actual, pràcticament inexistent arran del coronavirus.\nLa resposta dels propietaris és el canvi de model. Els pisos turístics no poden exercir com a tal sense turistes i, així, recorren a transformar-los en habitatges residencials, és a dir, per a persones i famílies amb una estada prolongada. "Uns 4.000 apartaments turístics s’han passat al lloguer residencial", assegura a NacióDigital Enrique Alcántara, president d’Apartur (Associació d’Apartaments Turístics de Barcelona). Aquesta xifra és gairebé la meitat del total d’apartaments turístics oficials. Molts d'aquests ofereixen un lloguer de temporada, és a dir, que s'allarga durant alguns mesos però que no és convencional. Tot això, sense haver de canviar de permís: la mateixa llicència de pis turístic els ho permet.\nEl lloguer convencional apareix com una opció per no perdre diners. Però quan tornin els turistes, es recuperarà la "normalitat"\nAquest canvi de lògica també ve determinat per la ubicació de cada habitatge. "En els pisos menys cèntrics, el lloguer residencial ara pot arribar a ser més rendible que el turístic", assegura el president de la patronal Apartur. Creu que el camí cap a un model tradicional en el cas dels pisos apartats del centre està sent automàtic. Tot i això, assegura que quan el turisme torni a la normalitat a la ciutat, tornaran també els lloguers turístics.\nL’altra meitat dels habitatges no han canviat d’estratègia i segueixen apostant pel turisme, que arriba en comptagotes des que les fronteres estan obertes. "En cas de nou confinament, els apartaments turístics són l’opció més segura pels visitants", diu Alcántara. Així es blinda, afirmen, un sector que perd 30 milions d'euros cada mes i del qual en depenen 5.000 llocs de treball.\nProva d'aquesta davallada és que les ofertes plouen en les pàgines de lloguer d’habitatge turístic. En entrar-hi, la disponibilitat és màxima. "Ara ho tenim més barat, i si em dius les dates exactes, encara t'ho puc rebaixar més". Aquesta era la resposta d'una propietària d’un pis de la Dreta de l’Eixample quan se li ha preguntat pels seus preus, sorprenentment baixos.\n"Ara ho tenim més barat, i si em dius les dates exactes, encara t'ho puc rebaixar més", diu la propietària d'un pis de la Dreta de l’Eixample\n"Reserves el pis avui, no?", insisteix en el xat un propietari d’un apartament al costat d'Urquinaona. Les presses i la voluntat de tancar vendes ràpidament són la tònica en aquests portals web. Però aquest any no podran fer l’agost. "Els preus varien segons el mes i l’evolució de la pandèmia, però el més probable és que vagin baixant", explica l’amfitrió d’un pis que, tot i que diu figurar a la ciutat de Barcelona, és a l'Hospitalet.\nAjudes a un sector polèmic\nDavant d’aquesta problemàtica, Ada Colau va contactar amb la patronal dels pisos turístics, Apartur, per a convertir aquests habitatges en lloguer social. L’alcaldessa ofereix entre 700 i 1.200 euros mensuals als propietaris dels apartaments que, a canvi, han de llogar els immobles a persones i famílies vulnerables.\nLa mesura ja es va intentar aplicar durant el confinament -amb un preu menor al d'ara- però no va funcionar: només van accedir-hi dos pisos turístics. Grups de l'oposició com ara ERC han criticat la proposta perquè "subvenciona qui ha contribuït a l'emergència habitacional". Tot i això, la patronal Apartur veu amb bons ulls aquesta iniciativa i creu que té “una bona finalitat”.\nColau ofereix als propietaris dels pisos turístics fins a 1.200 euros mensuals perquè els lloguin a persones vulnerables, una mesura criticada per l'oposició\nD’altres però, tenen menys bones intencions. L’Ajuntament retirarà 300 llicències de pisos turístics -registrats el 2014- que no complien amb la llei. A més, durant la pandèmia, en barris com el Poble Sec, màfies de l’habitatge han aprofitat la situació per ocupar pisos buits i fer negoci venent-ne les claus a inquilins necessitats.\nLa previsió general pel sector és crua a curt termini. Asseguren que patiran tot i el degoteig de turistes que hi pugui haver en els pròxims mesos. Per contra, en un horitzó més llunyà confien en el fet que el turisme es refaci a la ciutat i la seva activitat econòmica torni als nivells d’abans de la pandèmia.\nBarcelona, Els reportatges de NacióDigital, Societat, Ada Colau, habitatge, Barcelona, nova normalitat, pandèmia, lloguer, pisos turístics, coronavirus, salut, Covid-19


El Club – Club Volei Barberà\nL’any 2004 el Club Volei Barberà inicia el seu camí amb la il·lusió d’una jove junta que té com a objectiu apropar el voleibol a tothom. La nostra preferència pel voleibol es basa, entre altres conceptes, en que és un dels pocs esports col·lectius sense contacte i col·laboratiu, fet que sustenta la transmissió de valors morals, socials i comunitaris que afavoreixen el companyerisme, la interacció i la integració tant d’infants com adults.\nÉs l’any 2006, quan el primer equip del Club Volei Barberà, un sènior femení, s’inicia en la competició federada. Un primer conjunt, el qual posteriorment donaria pas als 17 equips amb els que l’entitat compta en l’actualitat, un moment en el que el club es troba totalment consolidat.\nMés de 10 anys després de la seva creació, el nostre primer equip masculí es troba militant a la Primera Divisió Nacional, seguit del sènior femení A, que disputa la 1era divisió sènior de Catalunya, i el sènior masculí B que competeix a la 2ona divisió sènior catalana.\nDurant aquest període, les nostres bases, tant masculina com femenina, han anat creixent, aprenent i augmentant la seva qualitat de joc.\nActualment el nostre club compta amb una comissió esportiva, composta per membres de la junta i tècnics, que vetlla per al bon funcionament de l’entitat i per a que aquesta poc a poc segueixi creixent i assolint tots els objectius. Alhora disposa d’un equip tècnic format, titulat i amb experiència per a poder dirigir i formar als i les esportistes en els diferents nivells de competició.\nPerò sobretot, al llarg d’aquests més de 10 anys, s’ha creat una identitat única per sobre de tot, un grup humà que caracteritza el Club Volei Barberà i que és la seva veritable ànima.


Cicle “Transparència i Bon Govern | transparents.org\nLa programació d’aquest cicle neix amb l’objectiu de donar resposta a la crida ciutadana a favor de la consolidació d’una governança oberta, horitzontal i participativa. Cal concebre la integritat i la transparència com dos pilars fonamentals d’aquest nou marc que s’albira en les relacions entre la ciutadania i els governants. Feta la definició de bon govern hem de seguir aquesta petja fins a assolir l’objectiu establert.\nAvui, quan som testimonis de la introducció d’instruments i practiques que fomenten la transparència, la prevalença de la cultura de l’ètica i de procediments per l’avaluació continua de les activitats públiques, hem de posar especial èmfasi en la promoció d’una governança que eviti les pràctiques de corrupció, de clientelismes i d’obscurantisme tant freqüents al si de la nostra administració. La ciutadania demana empoderament, reclama allò que és seu.\nDemana allò que és la base i la condició del correcte funcionament de la pròpia democràcia. Reconèixer el dret a saber, el dret de sol·licitar i a rebre informació veraç per part de l’administració com a dret universal, equiparant-lo al mateix nivell que el dret a la vida o el dret del medi ambient, sens dubte, és condició sine quan non per al bon funcionament de l’estat democràtic i de dret. La persona, en condició de ciutadana, ha de tenir el dret a ésser informada i consultada en els afers públics i, l’administració pública, ha de tenir el deure d’informar i consultar a l’hora de prendre aquestes decisions.\nNo és fàcil emprendre aquest camí, el camí de la transparència, després de tants anys de seguir pel camí de l’opacitat. Sens dubte és un gran repte que han d’afrontar les persones que estan al capdavant de la direcció d’un país. Ara, l’administració té la necessitat d’explicar, de difondre, de fer públic el paper que ella representa i el d’aquells que estan al seu davant. La web social, o web 2.0, planteja nous reptes i nous sistemes de comunicació entre els governants i els governats.\nEl govern obert, és, sens dubte, un canvi de mentalitat, de costum, de política. Un canvi en la manera de gestionar, de fer. Un canvi de paradigma que va des del govern tancat, jeràrquic i vertical a un altre d’obert, col·laboratiu i horitzontal. Un canvi que a molts pot sobtar però que tots hem d’apreciar, deixant de banda les pors i les angoixes que la publicació de les dades pugui suposar.\nDoncs les dades que l’administració genera han de posar-se a disposició de la ciutadania, car ella és la propietària d’aquelles. Ella ha de saber com extreure i com analitzar aquestes dades, com comprendre-les i com fer-les entenedores. El foment de la transparència no només és un repte per als governs, també ho és per a la ciutadania, que ha d’aprendre a entendre’s en aquest nou espai. Ens trobem davant d’un escenari de reeducació ciutadana, col·lectiva i cívica. Aquell núvol ple de dades ho ha de ser també de coneixement, doncs una cosa és la informació, les dades, i l’altra el coneixement, el saber. Cal trobar, doncs, la relació existent entre la informació i la participació ciutadana en els afers públics.\nI no cal enganyar-nos o deixar-nos enganyar. Fer públic les dades no és sinònim d’un govern obert. Posar a disposició de la ciutadania les dades que l’administració genera és només fer públiques les dades de que disposa l’administració. Darrera d’això hi han les persones, les actituds, l’ètica de el/la professional que pot no canviar per molt que canviï el seu escenari de treball.\nÉs un repte de governabilitat, de repensar els criteris de legitimitat democràtica que han de tenir-se present en els entorns de densa interdependència, com ara la Unió Europea o les Nacions Unides. Cal saber què fer allà on no és possible eliminar tota intransparència, quan la distància que separa els uns dels altres és massa gran i quan els afers a tractar són de massa complexitat tècnica.\nI és aquí on la diplomàcia té un paper cabdal en aquest nou món que s’albira. Ella és qui duu a terme les relacions entre governs, ella és qui es mou dins la interdependència. La nova diplomàcia és pública i alhora és privada, tan de masses com d’elits. Té una importància cabdal en la generació d’una percepció atractiva de la seva política exterior, de la seva cultura davant, no tan sols dels governs, sinó també davant de la societat mundial.\nLa marca transparència en l’àmbit internacional, és tant o més important que la marca transparència en l’àmbit nacional. L’extra murs s’ha convertit en una imatge del intra murs. Un fidel reflex de la societat que representa. Les pràctiques de corrupció a petita o mitjana escala pertorben la imatge d’un bon govern que s’esforça per millorar la societat que representa. Aquests casos degraden la imatge i de retruc l’economia d’un país, doncs l’ètica de la societat internacional limita les relacions que poden esdevenir fructíferes.\nPodeu consultar el programa del cicle fent clic aquí.\nPer a consultar el llistat de ponents, pitgeu aquí.


El Suprem insisteix en la malversació i la rebel·lió en l'informe entregat a Alemanya - Diari de Girona\nEl tribunal de Schleswig-Holstein havia sol·licitat aquest document per decidir sobre l'euroordre cursada contra Puigdemont.El text afirma que la implicació de l'expresident «va ser màxima» en ser la persona amb més responsabilitat\nagències/ddg 02.05.2018 | 01:03\nEl Suprem insisteix en la malversació i la rebel·lió en l'informe entregat a Alemanya madrid\nEl Tribunal Suprem (TS) ja ha enviat al Tribunal Superior de Schleswig-Holstein l'informe definitiu sobre l'1-O on s'insisteix que hi va haver rebel·lió i malversació de cabals públics. El tribunal germànic havia sol·licitat aquesta petició d'informació complementària per decidir sobre l'euroordre cursada contra el 130è president de la Generalitat, Carles Puigdemont. El document del TS, desvelat aquest dimarts per La Vanguardia, justifica el delicte de rebel·lió contra Puigdemont i afirma que la implicació del president destituït pel 155 en els fets considerats delictius «va ser màxima, perquè era la persona que, pel que càrrec que ocupava, tenia plena responsabilitat sobre el curs i la direcció dels esdeveniments». Igualment, el text del TS demana als jutges de Schleswig-Holstein que no entrin a valorar el fons de l'afer ni busquin coincidències entre el Codi Penal espanyol i el germànic, «i només estimin si els fets serien delictius al seu país».\nA banda, el Suprem insisteix que l'acusació de rebel·lió no se circumscriu al que va passar el dia del referèndum i als enfrontaments als col·legis electorals, sinó al que va passar des de l'inici del procés sobiranista, «amb reiterades desobediències a les resolucions del Tribunal Constitucional». Paral·lelament, un segon informe del TS –més breu– es dedica íntegrament a justificar la suposada existència d'un delicte de malversació. El document considera que tant les despeses que s'estimen efectivament realitzades com els pagaments compromesos integren aquesta figura delictiva.\nLa tesi del Suprem és que per imputar el delicte de malversació «no és condició inexcusable que s'hagi produït el desemborsament, sinó que n'hi ha prou que s'hagi adquirit el compromís amb l'empresa o l'entitat prestatària del servei». Per tant, es considera que si hi ha subministraments que no s'han pagat, però van ser contractats, el fet continua sent perseguible. El primer secretari del PSC, Miquel Iceta, espera que la majoria independentista al Parlament presenti un candidat «viable» a la presidència a la Generalitat que permeti «posar en marxa la legislatura». Iceta, que ahir va participar en la manifestació del Primer de Maig a Barcelona, va recordar que el 22 de maig és la data límit perquè es convoquin automàticament noves eleccions a Catalunya, però es va mostrar confiat en el fet que els partits sobiranistes proposaran un candidat a la presidència que pugui ser investit. En declaracions als periodistes, el líder dels socialistes catalans va assenyalar que la investidura d'un nou president «seria bo» per donar estabilitat a la recuperació econòmica i per impulsar la indústria i les polítiques socials que necessita Catalunya.


L’Ajuntament col•labora amb el Torneig de Tardor del Club de Petanca d’Ontinyent | TV Digital Ontinyent\n24 novembre 2020 - 1:35 h\nInici Esports L’Ajuntament col•labora amb el Torneig de Tardor del Club de Petanca d’Ontinyent\nL’Ajuntament col•labora amb el Torneig de Tardor del Club de Petanca d’Ontinyent\nEl regidor de Parcs i Jardins, Manuel Cuesta, acudia aquest cap de setmana a la celebració del Torneig de Tardor del Club de Petanca d’Ontinyent, que va tenir lloc al Parc de Sant Rafel. Al voltant de 50 persones participaren en una matinal lúdic- esportiva que va incloure un esmorzar de germanor en el mateix parc.\nL’Ajuntament d’Ontinyent col·laborava amb el torneig acondicionant el parc per a la competició mitjançant regidoria de Parcs i Jardins, i disposant els trofeus que se’n van endur els guanyadors, mitjançant la regidoria d’esports. Manuel Cuesta posava de relleu que al Club de Petanca “ja saben que poden comptar amb l’Ajuntament per a qualsevol esdeveniment d’aquest tipus, perquè a més de les nostres regidories, tot el Govern Municipal té present i no s’oblida dels nostres majors, i estarà sempre al seu costat”.\nEl Club de Petanca d’Ontinyent amb més de seixanta socis, majoritariament pensionistes i jubilats, finalitza en aquest torneig el seu programa d’activitats previst per a l’any 2013, als quals destacaven “el gran ambient d’amistat i companyerisme”. A la Junta Directiva actual sols li queda fer balanç de comptes i activitats realitzades i preparar l’assemblea anual, que en aquesta ocasió serà també per al canvi de Junta Directiva.\nArticle anteriorL’organització de la Fira Gastronòmica al Mercat Municipal ha permès estalviar costos\nArticle següentDues noves vies d’accés al Parc de Pere IV i el Col•legi Rafael Juan Vidal d’Ontinyent\nTV Digital Ontinyent - Data modificada: 10/12/2011 0\nLas nadadoras que forman parte del Club de Natació Ontinyent Carla Vidal Enguix y Mariló Martí Ballester, junto con el entrenador Lluís Tormo Barahona...\nL’Ontinyent C.F. reforça l’atac amb Fernando Basilio Doménech\nL'Ontinyent tornarà a disfrutar de qualitat en les bandes amb l'arribada de Doménech, provinent del SD Formentera, on a més de jugar la promoció...


La vila Cultura Auditori Pau Casals Jazz a l'Auditori\nMúsics nord-americans i intèrprets del país; formacions estrangeres i bandes autòctones. El dixie, el jazz més actual,etc, tots tenen una cita al Vendrell, que des de l’any 1992 programa el Cicle de Jazz a l’Auditori. El Cicle té una personalitat única: es fa en un auditori i les actuacions sempre són acústiques, exceptuant el cas dels cantants. Però a hores d’ara també es pot trobar jazz pels carrers del Vendrell o bé en altres centres culturals. Tot plegat passa els mesos de març i abril.\nPrograma Cicle de Jazz 2013


Ludificació ('gamification') per al Dia Internacional de les Dones | Xarxa Òmnia\nInici > Notícies > Ludificació ('gamification') per al Dia Internacional de les Dones\nLudificació ('gamification') per al Dia Internacional de les Dones\n16/05/2017 | 09:05\nEl Punt Òmnia de Santa Coloma de Cervelló va celebrar la setmana passada el Dia Internacional de les Dones amb els usuaris i usuàries més joves del Punt provinents de La Klau, un projecte de reforç escolar i de lleure adreçat a infants i adolescents de 6 a 16 anys, en el qual el Punt Òmnia participa.\nA fi d'arribar a aquest col·lectiu, el dinamitzador del Punt Òmnia va triar la ludificació (gamification) com a eina per ensenyar als joves el motiu pel qual se celebra el Dia Internacional de les Dones i quina feina hi ha per fer, encara, en qüestió de gènere i equitat.\nAprofitant activitats prèvies al Punt Òmnia en les quals els usuaris i usuàries van crear un qüestionari TIC amb l'App Kahoot, els joves de La Klau van fer una activitat que relaciona tecnologia i igualtat de gènere. Amb el joc de preguntes ja elaborat, els joves de La Klau les van respondre des dels seus dispositius mòbils. El resultat va ser passar una tarda prou divertida i educativa i, alhora, profitosa: els joves van sortir amb la idea clara que la igualtat està bastant lluny i que encara n’hi ha molt per fer.\nAquesta acció forma part de la línia Òmnia de treball sobre assetjament entre iguals que porta a terme el Punt Òmnia de Santa Coloma de Cervelló. Podeu consultar el qüestionari Kahoot en aquest enllaç.\nTècniques de gamificació per fer entendre als joves que la igualtat està lluny encara.\nQüestionari Kahoot del Dia Internacional de les Dones


Els 57 càmpings de l'Ebre i Tarragona, oberts i esperançats en l’estiu - EbreDigital.cat\nL’Associació de Càmpings de la Costa Daurada i Terres de l’Ebre, Càmping Tarragona ha presentat la seva campanya de promoció. És la més ambiciosa dels darrers anys, per tal de reactivar la demanda turística. Amb l’eslògan “Més que mai, vida” es vol transmetre a tota la població l’esperança per recuperar el temps perdut i passar pàgina de les vacances frustrades del 2020. A causa de la incertesa provocada per la pandèmia, la campanya es focalitzarà en captar públic català i de l’eix de l’Ebre, francès i dels Països Baixos. Tots els càmpings ja estan oberts i tenen bones previsions d’ocupació per a l’estiu. Joan Antón, president de l’Associació de Càmpings de la Costa Daurada i Terres de l’Ebre, s’ha mostrat esperançat amb l’estiu 2021.\nJoan Antón, president de l’Associació de Càmpings de la Costa Daurada i Terres de l’Ebre -entitat que representa 57 càmpings presents a tota la demarcació de Tarragona-, assegura que “tot ens indica que el 2021 serà millor que el 2020, tenim bones sensacions i les reserves comencen a arribar, tot i això, cada cop els clients reserven amb menys d’antelació“.\nActualment, tots els càmpings ja estan oberts. Ara mateix “les ocupacions són baixes entre setmana, però els caps de setmana remunten, bàsicament gràcies al turisme de proximitat“, diu Antón. “És lògic, ja que ara mateix no tenim pràcticament turisme internacional que és el que ens ompliria de dilluns a divendres“, conclou.


BIBLIOTECA MONTFOLLET: TROBADA PEDAGÒGICA: LECTURA I ÈXTIT EDUCATIU\nTROBADA PEDAGÒGICA: LECTURA I ÈXTIT EDUCATIU\nTrobada pedagògica per aprofundir sobre la influència de la lectura en l'èxit educatiu.\nDissabte, 15 de desembre de 2012 a l'Auditori Caixaforum de Barcelona\n(Av. Francesc Ferrer i Guàrdia, 6-8).\nInscripció fins al 12 de desembre de 2012\nLa trobada es desenvoluparà de 9.30 a 14.30 h\nÉs oberta a tothom!\nPer participar-hi només cal inscriure's a través de la Fundació Jaume Bofill (inscripció per a no docents) o del Programa de Formació del Professorat del Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya (inscripció per a docents).\nPodreu seguir la jornada per Twitter a través de @lecxit amb el hashtag #lecturalecxit