Escrita per Òscar - de març 26, 2011\nEl PRV-158 és una ruta circular que recorre el Carrascar de Parcent, una ombrívola i frondosa serra amb forma d'arc, a l'abric de la qual es troba el poble de Parcent, un paradís entre muntanyes en paraules de l’oriünd Gabriel Miró. Poc coneguda al mon del senderisme en general, el gran atractiu de la ruta són els grans contrastos: denses pinedes, impressionants parets verticals, bonics senders empedrats, paratges lunars quasi fora de lloc, fortíssimes costeres i miradors privilegiats ens esperen en una ruta de 15 quilòmetres.\nAmb una altitud màxima de 994 m, el Carrascar és una serra amb forma arquejada, pròpia de l'estructura prebètica, amb encavalcaments al nord i falles verticals al sud. Forma part, junt a les serres de Bèrnia, Ferrer (de la qual es troba separada pel coll de Rates) o la Xortà-Serrella, de la cadena muntanyosa que divideix d'est a oest la Marina Alta de la Marina Baixa.\nAl tractar-se d'una ruta circular, tenim plena llibertat de realitzar-la en qualsevol sentit, i encara que el traçat oficial segueix el sentit de les agulles del rellotge, nosaltres hem preferit realitzar-la al contrari, ascendint primer al cor de la serra, el tram més bonic per al nostre gust i per tant el que cal contemplar de cara, sense les preses de la tornada. Però triem el sentit que triem, estem parlant d'una distància de 15 quilòmetres amb un fort desnivell de fins a 800 metres. Tindreu que estimar entre 4 hores i mitja i 5 hores de marxa, i encara que no ens trobarem amb cap dificultat tècnica, es tracta d’una ruta llarga i molt costeruda, pel que tindreu que comptar amb una bona forma física.\nL'accés a Parcent, des de València, el realitzarem per la N-332 desviant-nos per Pedreguer i seguint per la dreta la carretera d’Alcanalí i Parcent. Des d'Alacant també seguirem la N-332, però a l'altura de Benissa girarem a l'esquerra per la carretera de Xaló, que després de travessar Alcanalí ens deixarà en Parcent. Només arribar a l'antiga baronia de Parcent veurem un senyal indicador de la ruta, que retindrem en la memòria ja que serà por on tornem. Uns 50 m endavant veurem unes marques de PR a l'esquerra que es dirigeixen al barranc de les Cabres, on iniciarem el nostre recorregut, pel que buscarem un lloc on deixar els vehicles. El camí es troba a l'altra banda del carrer Embut, entre vivendes; seguirem el camí del Barranquet uns metres i continuarem per la nostra dreta, pel camí del barranc de les Cabres.\nVistes de la Vall de Pop\nEnvoltats d'horts i casetes caminarem per un camí forestal paral·lels al barranc de l'Alberca, fins un punt on creuarem la carretera del coll de Rates. Ens endinsarem uns metres per un bosquet i, després de passar junt una bassa i una granja de cavalls i estruços, iniciarem l'ascens, costerut i directe per una ampla senda, que travessant una densíssima pineda ens portarà en poc més de 50 minuts al bell mig de la serra del Carrascar, al paratge de la Foia.\nEl paratge de la Foia\nEns trobarem a una zona amb abundants i acurats bancals d'ametlers, bellíssims a finals de l'hivern. Front nostre hi ha un camí asfaltat, que per l'esquerra es dirigeix a la carretera Parcent-Tàrbena, just al punt on es troba la última corba abans del mateix coll de Rates. Ometrem eixa direcció i seguirem per la dreta arribant, sense cap pendent i després de passar per una caseta, a la font de la Foia (520 m).\nLa font, envoltada d'una densa i ombrívola pineda, brolla d'una canonada metàl·lica damunt d'un rústic abreujador de pedra. Les seues aigües, molt apreciades pels veïns de la contornada, brollen abundantment tot l'any, inclòs en èpoques de forta sequera. El camí finalitza davant nostre, però per la dreta hi ha un sender que es dirigeix cap al sud-oest, marcat amb les marques de PR, que caldrà resseguir.\nAmb una costera poc acusada caminarem paral·lels al barranc per un estret sender delimitat per una bonica vereda de pins. Als peus de les verticals parets del Carrascar i amb una caseta de vigilància forestal 400 m per damunt de nosaltres, si girem la vista contemplareu ja des d'aquesta alçada una magnífica vista de la vall de Pop i del Cavall Verd, una muntanya que distingirem al nord-oest per la seua característica forma de cadira, testimoni fa 400 anys de la cruenta i última rebel·lió dels moriscs abans de la seua expulsió.\nCami del runar\nConforme ens acostem al naixement del barranc anirem arribant a un visible runar, al fons del qual hi ha una enorme carrasca. Possiblement vos preguntareu per què el nom de Carrascar si no hi ha pràcticament carrasques. Lo cert és que la serra ha patit una quantitat desmesurada d'incendis que pràcticament no han deixat cap cantó sense calcinar; la última, una negligència, va cremar el únic tros verge que quedava entre Benigembla i Parcent. No obstant això, gràcies a les tasques de regeneració i a la elevada pluviometria de la zona (850 mm), ens trobem amb densíssims boscos de pins (llàstima que antigament no es regenerara amb vegetació autòctona) i taques, aïllades però ben conservades, de carrasca a les zones de la Rompuda, la Foia, la font de les Cabres i al tossal de Solanes.\nSituats al runar, ens trobem a un bon punt per a detenir-nos i gaudir del paisatge, al bell mig de l’arc que forma la serra, un punt que visualment podem considerar un semi-circ envoltat de parets verticals. Orienteu la mirada cap al sud-oest, dalt de la carena, on de segur criden la nostra atenció les parets de la Mallada Plana i el tossal de Polupi; continuem girant el cap a l’esquerra, veurem dalt de laboriosos bancals la clariana que forma la Casa de la Neu, i més enllà les agrests parets del cim del Carrascar, on clarament distingim les antenes i la caseta de vigilància.\nBarranc de la Casa de Neu\nGaudiu be de la vista, ja que la serra és propietat de Coll de Rates S.A., una constructora on es va clavar Julio Iglesias quan fa ver amistat (i milions) amb Zaplana i que té en projecte la construcció de centenars de xalets a la zona, detingut per la situació econòmica però latent i a l’espera.\nArribats a uns bancals margenats la senda gira a la dreta creuant la base del barranc, per damunt d’un runar bellament entapissat d’heura. Arribant a les parets la senda torna a fer una nova corba, però si ens fixem, a l'esquerra veurem un sender no senyalitzat i que hui obviarem. Eixe sender es dirigeix vora parets cap al barranc que tenim al sud, cridaner pels bancals que ascendeixen fins a mitjana altura; remuntant el barranc amb una fortíssima costera, penosa en ocasions pels esbarzers, arriba fins la Caseta de la Neu, una nevera del segle XVIII d'uns 12 m de diàmetre, que es troba completament envaïda per la vegetació.\nCaseta de la Neu\nSituats a l'encreuament del runar seguirem la senda de la dreta que es dirigeix al barranc de la Foia. Si ens girem veurem, cap al sud-est, el Coll de Rates i el restaurant que hi ha en ell, punt cap al qual ens hem de dirigir.\nVessant est del barranc de la Foia\nA la dreta veurem un sender descendent que podem seguir temporalment durant uns 30 metres fins la cova de la Coloma (670 m), una menuda cavitat visitable i cridanera per la figuera que tapa la seua boca d'accés.\nCova de la Coloma\nContinuem l'ascensió pel barranc de la Foia fins assolir el pouet de la mina de Ferro, un pou com indica el topònim envoltat de pedres i amb aigua al seu interior.\nPouet de la Mina del Ferro\nTornats a la senda continuarem l'ascens pels Alts de Polupi, passarem pel naixement del barranc de la Rompuda, per dalt de la cova del mateix nom, i el sender començarà a girar cap al sud. Amb l'espectacular Penya de l'Altar a la vista, de la qual un altre dia parlarem, ens dirigirem cap al sud-est per la Mallada Plana, un autèntic paratge lunar, rocós i erosionat, un lapiaz aspre i incòmode de trepitjar, que una vegada superat ens dirigirà fins al primer cim del dia, el tossal de Polupi (974 m).\nDescendirem suaument del tossal seguint una senda que en ocasions pot arribar a difuminar-se, encara que seguint els senyals no hi haurà cap complicació. Amb unes increïbles vistes de les dues Marines, passarem per una zona de lapiaz fins arribar al cim del Carrascar (994 m), on es troba el vèrtex geodèsic. Des d'ací dalt tenim unes vistes dignes de fer una bona aturada, i és que el Montgó, el penyal d'Ifac, el Puigcampana o l’Aitana es troben a un estirar de ma. Fins ací hem necessitat uns 2 hores i quart des de la font de la Foia. Descendirem per la cresta i caminarem penosament per lapiaz seguint unes marques amb els colors roig, blanc i groc que, després de passar per la caseta de vigilància forestal (980 m) que veiem a la vall, connecta amb un camí asfaltat que ascendeix al tossal dels Diners, on hi ha una caseta de telecomunicacions (930 m).\nEn aquest punt, envoltats per una vereda de pins, el camí, primer asfaltat i més davant de terra, ens acompanyarà durant el descens per la cresta on descobrirem unes vistes privilegiades de les serres del Ferrer i Bèrnia, el Montgó, el Puigcampana, l'Aitana i fins i tot els gratacels de Benidorm. Aprofitant totes les dreceres que hi ha, i després de passar per una bassa artificial, arribarem a una plana vora una carretera, el coll de Rates, punt més alt de la sinuosa i solitària carretera de Parcent-Tàrbena i escenari del conegut ralli ‘Premi de la Muntanya del Coll de Rates’.\nEns trobem a un replanell on hi ha un restaurant amb vistes privilegiades, a l'esquerra del qual resseguirem un camí que es dirigeix, creuant la carretera amb precaució, a un mirador on hi ha una maqueta ceràmica amb relleu que ens il·lustrarà la panoràmica que tenim al nostre abast.\nEl del coll de Rates (600 m) és un mirador de primer ordre, on disposem d'una ampla vista de tota la vall de Pop, des del Cavall Verd a l'oest amb Murla i Benigembla, passant per Alcanalí i totes la zona muntanyenca que arriba fins la mar. Al nord, els perfils de la Segària i el Montgó es dibuixen clarament al fons del mediterrani.\nAl coll de Rates, justet al punt on la carretera fa una corba de 180º, hi ha un camí que obviarem però que es dirigeix en direcció est. Es tracta del camí de Xaló a Tàrbena, que arriba tant a Xaló, a l'inici del poble, com a Alcanalí.\nSeguirem el sender que descendeix cap a Parcent; després de passar per la penya Llisa i un coll on naix el barranc de les Barranquetes, ens dirigirem cap l’assegador; al poc començarem a descendir en ziga-zaga per una senda que compta amb bonics trams empedrats. Anirem paral·lels a un camí rural amb el qual acabarem connectant i seguint fins assolir la carretera, per la qual tornarem a Parcent.\nVariant més curta\nSi volem retallar la ruta, necessitarem dos vehicles. Ens dirigirem a la carretera CV-715 Parcent - Tàrbena. Estarem atents, ja que al mig de la única corba a la dreta de 180º (punt quilomètric 21 aproximadament), veurem una pista forestal a la dreta que retindrem en la memòria. Continuarem fins el coll de rates, on deixarem un dels vehicles. Tornarem a la corba (no té pèrdua, és la primera que ens trobarem al descendir) i deixarem l'altre vehicle (tampoc caben més). En uns 10 minuts seguint una pista arribarem a la font de la Foia, on connectarem amb el sender.\nParcent - Font de la Foia: 55‘\nFont de la Foia - Runar: 15‘\nRunar - Cova de la Coloma: 10’\nCova de la Coloma - Mallada Plana: 1h 15’\nMallada Plana - cim del Carrascar : 35’\nCim del Carrascar - Coll de Rates: 45’\nColl de Rates - Parcent: 50’\nEl Carrascar de Parcent País Valencià\nUbicació: 03792 Parcent, Espanya\nAnònim 27 de març de 2011, a les 17:41\nVinc de ferla i esteu forts, quasi em dona algo pujant a la nevera! Una bona ruta, llarga pero com comenteu plena de contrastos.\nAnònim 28 de març de 2011, a les 9:33\nes muy chula, pero no me gustó la parte que va por la cresta desde el coll de rates (yo la hice al revés).\nHabeis estado en la peña del altar?? Me han hablado maravillas pero no tengo ni idea de como subir, a ver cuando colgais la ruta!\nAnònim 1 d’abril de 2011, a les 9:30\nJulio Iglesias i Zaplana, quina parella més entranyable!!! Quan torne la construcció al país valencià, per que no ho dubteu, és l'única indústria que coneixen els inútils que ens governen, els PP_SOE (també és l'única amb la qual podem omplir-se les butxaques), tornarem a perdre estos paratges naturals.\ngarrotipadur 2 d’abril de 2011, a les 20:29\nque gran explicació i he fet dos vegades eixa ruta,molt bonica i la tinc al costat de casa.\nAixò sí,no coneixia tant de nom de la ruta i sempre informeu moltíssim,i això s'agraeix.\nSí,una llàstima lo de que la serra estiga a l'espera de la maldat,espere que no es recupere mai la construcció perquè si ara està tot aturat de segur que tornaria la massacre urbanística.\nParcent 3 d’abril de 2011, a les 23:28


Sorpresa per l'última decisió de Jorge Javier amb un del seus béns més preciats\nEl presentador de Telecinco ha pres una dràstica decisió que afecta les seves propietats.\nper Daniela De Amorín diumenge, 19 d’abril 2020 - 14:30h\nJorge Javier ha decidit retirar els anuncis immobiliaris de les dues propietats que tenia a la venda | Telecinco\nJorge Javier Vázquez ha pres una decisió dràstica i sorprenent sobre dos béns als quals el presentador de Telecincoté un enorme afecte. Es tracta de les seves dues propietats més estimades: un espectacular xalet situat a la urbanització madrilenya La Florida i un cèntric apartament situat a escassos metres de la Porta de Sol.\nLes dues propietats havien estat posades a la venda en 2018, però després de dos anys infructuosos en què el presentador no ha aconseguit vendre ni amb rebaixes en el preu, tots dos anuncis han estat retirats.\nEl presentador estrella de Telecinco sembla que s'ha donat per vençut i ha optat per retirar les propietats de les webs immobiliàries en què apareixien fins a principis d'aquest 2020. Segons ha informat 'Jaleos', la retirada de les cases del portal immobiliari es deu precisament a la impossibilitat de vendre-les.\nEn constatar que les propietats seguien sense despertar l'interès de possibles compradors, el presentador hauria decidit retirar-les del mercat i estalviar els diners que suposa la visibilitat d'un immoble a internet durant tant de temps.\nComplicat mercat immobiliari\nEl passat estiu, Jorge Javier ja expressava sense embuts les dificultats que estava tenint per aconseguir compradors, ja que confessava que ningú visitava les seves cases. Ja aleshores el presentador va fer una predicció que s'acabaria fent realitat. «Me les vaig a haver de menjar amb patates», va predir l'estiu passat.\nSi la venda de les propietats es veia complicada durant l'any passat, no volem pensar el difícil que serà desfer-se'n durant l'actual crisi sanitària. El sector immobiliari és un dels més afectats per la crisi del coronavirus. Lògicament, durant l'estat d'alarma no es poden visitar habitatges per a la seva compra, però el problema amb tota seguretat anirà més enllà d'aquest període.\nLa incertesa econòmica i laboral sense cap dubte provocarà reticències a la gent, que no s'atrevirà a realitzar inversions immobiliàries tan costoses.\nEl cop baix en directe de Sofia Suescun a un col·laborador de 'Sálvame'\nEconomia Jorge Javier Vázquez


El jutjat contenciós administratiu número 10 de Barcelona ha condemnat el batlle osonenc a pagar 1.500 euros de la seva butxaca per no aplicar la sentència que l’obligava a penjar la bandera espanyola a la casa del consell del seu municipi. El contrast amb l’ofensiva simultània de persecució de l’exhibició de l’estelada a l’espai públic no pot ser més bèstia. A les darreres eleccions al Parlament de Catalunya, les quatre forces més votades a Calldetenes foren, per aquest ordre, CiU, ERC, la CUP i SI, sumant entre totes un 87,04% dels sufragis. Ara, la Junta Electoral Central ha recordat que "l'estelada simbolitza l'aspiració d'una part de la societat". A Calldetenes, en concret, l’opció de gairebé nou de cada deu vilatans. Però, vés per on, resulta que l’estanquera, el símbol que representa poc més del 10% dels habitants del poble no és de part. Pura matemàtica recreativa.\nJordi Sánchez Marc Verdaguer Santiago Pedraz\nRamon Llull 28 de maig de 2015 a les 12:01\nAra que toques tema jurídic amb en Pedraz, m'has portat al cap una de tantes qüestions que alimenten la fugida d'Espanya, almenys per a mi:\nPer què cal mantenir l'Audiéncia Nacional? No va ser un artilugi creat pel Franco per poder "legalitzar" les actuacions en contra d'aquell terrorisme, principalment de l'ETA? No és ja macarrònic aquesta Audiéncia Nacional? No pretén mantenir un ambient de terror institucionalitzat com uns herois d'una victòria de misèries?\nM'agradaria que algun dia toquessis aquest tema. Segur que ho faràs degudament estudiat i, com sempre, com ben expressat. Gràcies, si pots...\nAnònim 29 de maig de 2015 a les 13:04\nDins dels anàlisis dels resultats electorals n'hi ha un que ha passat desapercebut. El gran derrotat d'aquestes eleccions és el senyor Junqueres. No ha aconseguit atreure pràcticament ningú dels antics socialistes, no ha aconseguit ser ni primera ni segona força, i ara ja no es pot pensar en ell com a substitut de Mas al front del procés o com a primer president, la seva preuada divisió entre sobiranistes es trasllada a la divisió entre l'esquerra, i el porta a la segona o tercera posició. Dins els seus resultats al menys un terç de regidors són exsocialistes mentre que en vots els seus resultats són similars als del 2003 i 2007 quan aquests no hi eren. Venia de guanyar les eleccions europees però amb la poca força de les municipals el vot tendirà a escapar-se cap a CDC, cap a la CUP i cap al Podemos disfressat de partidari del dret a decidir (dels espanyols). Sorprèn que un lider polític que volia fer la independència del país tingui tant poca visió política i tanta persistència en l'error i en no escoltar a la gent excepte als "palmeros". Junqueres haurà estat el principal obstacle a superar per fer la independència i si no s'aconsegueix en serà el culpable directe amb nom i cognoms.


20M EP23.06.2020 - 22:09h\nLa xifra global de morts a l'autonomia ascendeix a 1.469, segons dades de la Conselleria de Sanitat.\nEl 3,4% de tots els casos actius estan ingressats en els hospitals i 8 estan en UCI.\nImatge d'arxiu d'un treballador en un laboratori durant la pandèmia de coronavirus.\nLa Comunitat Valenciana ha registrat en les últimes 24 hores un nou mort per Covid-19, en una residència de majors, i ha comptabilitzat 8 nous positius per PCR, mentre s'han registrat 59 altes.\nSegons les dades oferides per la Conselleria de Sanitat, en l'última jornada s'ha notificat una defunció per coronavirus, la qual cosa eleva la xifra global de morts a 1.469. Per províncies, s'han registrat 227 decessos en la província de Castelló, 508 en la d'Alacant i 734 en la província de València des de l'inici de la pandèmia.\nRespecte als nous casos positius, des de l'última actualització s'han detectat 8 a través de PCR que eleven a 11.494 el total de positius des que va començar l'alerta sanitària. Per províncies, s'han registrat 3 a Castelló (1.603 en total), 5 en la província de València (5.931 en total) i cap en la d'Alacant en la província d'Alacant (3.955 en total). A aquesta xifra cal sumar també cinc no assignats de dies anteriors.\nEn aquests moments només el 3,4% de tots els casos actius de coronavirus (2.052) estan ingressats en els hospitals valencians i només 8 estan en Unitats de Vigilància intensiva (UCI), la qual cosa representa menys d'un 0,4%.\nPer províncies, hi ha set ingressats en la província de Castelló, que no té pacients en UCI; 27 en la província d'Alacant, d'ells 5 en la UCI; i 37 en la província de València, d'ells 3 en la UCI.\nLes altes continuen en ascens i s'han registrat 59 des de l'actualització d'aquest dilluns. En total són ja 14.449 les persones que s'han curat des que va començar la pandèmia: 1.693 en la província de Castelló, 4.965 en la d'Alacant, 7.786 en la de València i 5 desplaçats.\nEl nombre d'altes de professionals sanitaris és de 2.280 i el nombre total de positius en professionals en aquests moments és de 496.\nA dia de hui hi ha algun cas positiu en 18 centres (1 en la província de Castelló, 4 en la d'Alacant i 13 en la província de València). En les últimes 24 hores no s'han detectat nous positius ni entre residents ni entre treballadors, encara que sí un resident mort.\nEs troben sota vigilància activa de control sanitari 10 residències a la Comunitat Valenciana: 1 en la província de Castelló, 2 en la província d'Alacant i 7 en la província de València.


Valoració de l'avantprojecte de llei educativa del PSOE - Indymedia Barcelona\nValoració de l'avantprojecte de llei educativa del PSOE\nCorreu-e: cepc ARROBA coordinadora.net (no verificat!)\t 30 mar 2005\nComunicat de premsa de la CEPC en resposta a l’avantprojecte de llei educativa del PSOE, presentat avui per la ministra espanyola d'educació, Maria José San Segundo i que suposa l'obertura del debat, redacció i aprovació final que pot fer-se abans d'acabar aquest any 2005.\nRecordem que ja fa més d'un any, en plena campanya electoral, el PSOE es va comprometre a derogar la LOCE -així com la LOU- si esdevenia partit de govern.\nPodeu consultar aquí el text de l'avantprojecte (en format PDF)>>http://www.mec.es/files/Anteproyecto_Ley_Organica_Educacion.pdf\nValoraciÃ³ de l'avantprojecte de llei educativa del PSOE\nComunicat de premsa de la Coordinadora dâ��Estudiants dels PaÃ¯sos Catalans (CEPC) en resposta a lâ��Avantprojecte de Llei educativa del PSOE:\nAvui s'ha donat a conÃ¨ixer l'esborrany de l'avantprojecte de reforma educativa preparat pel PSOE i que suposa l'inici del debat i redacciÃ³ de la futura nova llei espanyol d'educaciÃ³. Tot i proposar tombar alguns dels apartats mÃ©s polÃ¨mics de la LOCE, segueixen havent-hi aspectes claus: finanÃ§ament, manteniment de la religiÃ³ a les aules, autoritarisme, manca de participaciÃ³ i informaciÃ³ als i les estudiants... En tot cas, la problemÃ tica de l'educaciÃ³ no es resol a cop de llei cada canvi de govern, sinÃ³ fent front a qÃ¼estions estructurals del sistema educatiu que requereix canvis radicals, i evidentment, en la necessitat de disposar d'un marc educatiu propi als PaÃ¯sos Catalans.\nAquests sÃ³n els aspectes mÃ©s rellevants que des de la Coordinadora dâ��Estudiants dels PaÃ¯sos Catalans (CEPC) hem cregut convenient de mencionar i tractar:\nLa figura del director i la seua elecciÃ³\nLa composiciÃ³ de la comissiÃ³ encarregada de lâ��elecciÃ³ del o la directora del centre educatiu en qÃ¼estiÃ³ Ã©s un avanÃ§ respecte a la LOCE. Una tercera part pertany a membres del Claustre, una altra a membres del Consell Escolar i una tercera a membres de lâ��AdministraciÃ³. Com podem observar, lâ��AdministraciÃ³ continua estant present en aquest procÃ©s democrÃ tic. No sabem quines sÃ³n les argumentacions perquÃ¨ aquesta presÃ¨ncia es justifique (no sÃ³n persones que participen o pertanyen al centre), perÃ² positiu Ã©s que no tinga la majoria absoluta dins la comissiÃ³ (com passava en la LOCE). Hem dâ��aprofundir al mÃ xim en lâ��aplicaciÃ³ dels valors democrÃ tics als nostres centres, sinÃ³ de res valdrÃ introduir una assignatura sobre â��EducaciÃ³ en la ciutadaniaâ�?.\nA banda, continua eixe reforÃ§ament de la figura autoritÃ ria del director, ja que la potestat dâ��imposar les mesures disciplinÃ ries pertinents a lâ��alumnat recau tant sols en el seu cÃ rrec.\nEmpresaris als consells escolars de centres amb FP\nLâ��avantprojecte deixa la possibilitat que es repetisca el mateix postulat que en la LOCE, Ã©s a dir, que un empresari triat per la patronal participe de la gestiÃ³ del centre a travÃ©s de la seua presÃ¨ncia en el Consell Escolar. Des de la CEPC no pensem tolerar una intromissiÃ³ dâ��aquesta envergadura per part de la patronal en els nostres centres, i de cap de les maneres deixarem que un empresari arribe a poder decidir el nostre futur amb el seu vot.\nLa religiÃ³ continua en les aules\nEl PSOE sâ��ha netejat les mans amb aquesta decisiÃ³ de consolidar els postulats de la LOGSE pel que respecta a la matÃ¨ria de religiÃ³. Positiu Ã©s que aquesta assignatura no siga avaluable, perÃ² no Ã©s ni de bon tros lâ��expectativa que, com a membres de la â��Mesa Per una Societat Laica al PaÃs ValenciÃ â�?, tenÃem al cap.\nEl PSOE diu basar la seua polÃtica en els tractats que tÃ© firmats amb el VaticÃ , perÃ² des de la CEPC li recordem que aquest tractat finalitza en desembre dâ��aquest any. Ara Ã©s lâ��oportunitat de trencar amb un estatuts de privilegi que suportem des de 1979. La religiÃ³, qualsevol, ha de ser una opciÃ³ personal i en cap cas ha dâ��estar sufragada per tothom.\nA mÃ©s a mÃ©s, podrÃem parlar de les declaracions dels diferents grups eclesiÃ stics, que sÃ³n el peix que es mossega la cua. Per quÃ¨ aquells que no volem gaudir del â��dretâ�? a rebre classes de religiÃ³, hem dâ��estar obligats a fer classes dâ��una altra matÃ¨ria (de la qual la llei no en parla)? SinÃ³, estem parlant dâ��un â��dretâ�? que tan sols Ã©s aplicable a determinades persones?\nLa relaciÃ³ dels concerts i lâ��accÃ©s a la Universitat\nEl sistema de concerts ha de desaparÃ¨ixer i tots els centres amb aquest model de finanÃ§ament passar a la xarxa pÃºblica. La llei perpetua un model que desvirtua el concepte dâ��educaciÃ³ PÃ�BLICA i IGUALITÃ�RIA per a tothom. La existÃ¨ncia de diferents xarxes educatives, i cal tambÃ© incloure la iniciativa privada, exigeix la presÃ¨ncia dâ��una prova que ens iguale a tots. Ã�s trist per a tots els estudiants de lâ��ensenyament pÃºblic, perÃ² ja hem dit al principi que els problemes de lâ��educaciÃ³ responen a qÃ¼estions estructurals del sistema educatiu que requereix canvis radicals.\nNo cal que ho diguem des de la CEPC, perquÃ¨ de ben segur que els propis estudiants, pel primer que eixiran al carrer, serÃ pel canvi de percentatge que ha sofert la comptabilitat de les notes per accedir a la Universitat (60% la Selectivitat i 40% lâ��expedient del Batxillerat). Cap estudiant acceptarÃ jugar-se dos anys de la seua vida en tres dies. I el que de ben segur no permetrem, Ã©s la possibilitat que deixa oberta la llei per afegir una prova oral en llengua estrangera (com ja introduÃ¯a la LOCE), ja que no podem fer enfrontar-se a una prova dâ��aquestes caracterÃstiques a un o una alumna de 18 anys, afegint-li a mÃ©s de ser en una llengua que no Ã©s la seua, la pressiÃ³ que suposa la cÃ rrega dâ��exÃ mens dâ��eixos tres dies fatÃdics per a qualsevol estudiant.\nLa repeticiÃ³ de cursos: llei de finanÃ§ament\nCom bÃ© mostren els estudis, repetir no Ã©s la soluciÃ³ en la majoria dels casos. Aquest avantprojecte contempla en major o menor mesura aquests postulats, ja que tant sols permet suspendre un vegada en primÃ ria i dues en lâ��ESO. Ara bÃ©, li falta incidir moltÃssim en una qÃ¼estiÃ³ bÃ sica per recolzar aquest fonament ideolÃ²gic, i Ã©s que falta concretar la inversiÃ³ en els recursos materials i, en especial Ã¨mfasi, en els recursos humans per a poder respondre a totes les necessitats educatives de lâ��alumnat, que al cap i a la fi ha de ser el que realment acabe amb el fracÃ s escolar, i no els exÃ mens, les repeticions i les segregacions.\nDes de la CEPC sÃ que volem fer una crida al PSOE, demanant-li que mire cap endarrere, i se nâ��adone que sense una bona llei de finanÃ§ament no anem enlloc. Hem de posar-nos tots al cap que el PIB destinat a lâ��EducaciÃ³ ha dâ��augmentar considerablement fins a un 6% com a mÃnim, encara que des de la nostra organitzaciÃ³, apostarÃem per el 7%.\nEl bilingÃ¼isme Ã©s un sistema on totes les llengÃ¼es que sâ��estudien tenen una mateixa cÃ rrega lectiva. AcÃ hem de donar lâ��enhorabona al PSOE per haver-lo comprÃ©s, perÃ² tenim les nostres reticÃ¨ncies, fins que no seâ��ns confirme que aÃ§Ã² ocorrerÃ durant tots els cursos educatius. En tot cas, perÃ², hem de tenir present que no estem parlant de dues llengÃ¼es d'igual a igual i que el que estem patint Ã©s un procÃ©s de substituciÃ³ lingÃ¼Ãstica.\nPer acabar, voldrÃem fer un comentari sobre lâ��actitud de lâ��oposiciÃ³. Ã�s rellevant la hipocresia polÃtica que envolta el document que el Partit Popular va presentar ahir, tot just abans de saber que deia la llei. Un document que denuncia lâ��actitud del PSOE per elaborar una reminiscÃ¨ncia de la LOGSE, quan la seua Ãºnica aportaciÃ³ Ã©s la defensa dels postulats de la LOCE.\nNI REFORMES NI REGRESSIONS\nCONSTRUÃ?M Lâ��ENSENYAMENT PÃ�BLIC, CATALÃ�, LAIC I DE QUALITAT\nRe: Valoració de l'avantprojecte de llei educativa del PSOE\nper assemblearisme??\t 30 mar 2005\namb quina legitimitat heu escrit aquest comunicat (respectable en continguts)??m'extranya que les diferents assemblees es llegeixin l'avantprojecte, i es consensui un document en tansols un dia, però en fi, és el que tenen les presses...\ntonteria esquerranosa NO\nper xut\t 31 mar 2005\nXato, n'hi ha que en diuen presses i n'hi ha que en diuen posicionaments d'actualitat. La militància de la CEPC ho és per alguna cosa, vull dir que no ho és per casualitat, i la defensa de l'escola pública, el bandejament de la religió de les aules, un finançament adequat, la presència del català a les aules o el rebuig a la presència del capital als instituts són aspectes que, per sort, es tenen molt clars (ja abans de militar, fins i tot). Perquè un no s'apunta a l'esquerra independentista com qui va a un club d'escacs, sinó que té uns valors ideològics sòlids. (no com certes tribus urbanes...)\nI senyor/a assembleari, la legitimitat...no la donaràs tu. Quina barra.\nper riu riu\t 31 mar 2005\nT'han explicat mai què és un comunicat?\nQuan hi ha detencions i immediatament es treu un comunicat, s'ha consultat amb tothom "per consensuar el document"? Quan hi ha un desallotjament i es fa un comunicat, es consulta tot quisqui abans de treure'l?\nAixí, si l'Estat presenta un esborrany de llei, el comunicat s'ha de fer al cap de mig any? Fes-ho, fes-ho, que veuràs el resultat...\nApa, més formació i menys demagògia, que hi guanyarem tots/es.\nper Sants vila roja\t 31 mar 2005\nQui escriu els manifestos es una comissió nacional integrada per 5 militants, que és renova com a mínim un cop a l'any. Si aquest comunicat no agradés a la militància, i fos molt greu, es substituiria els integrants a la següent mesa nacional (que per això les fem cada 6-7 setmanes tot i que el País sigui llarguíssim i tinguem gent des d'Elx a Perpinyà incloses les illes). Si això no et sembla prou assembleari el millor serà viure en una cova i fer vida ascètica. I realment, et penses que no era previsible a grans trets de que aniria la reforma? les comes no, però els punts bàsics són els estem esperant, preparant entre tots i totes la resposta des del març passat.


Les aturades de Ter Stegen són clau a Ipurua - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesLes aturades de Ter Stegen són clau a Ipurua\nLes aturades de Ter Stegen són clau a Ipurua\nPATRICIA PÉREZ - 23/01/2017 | 13:50\nL’alemany, que va fer contra l’Eibar un dels seus millors partits de la temporada amb diverses accions de mèrit, va mantenir la porteria a zero quan el Barça més ho necessitava\nMarc-André Ter Stegen va ser protagonista del triomf a Ipurua | MIGUEL RUIZ - FCB\nEl FC Barcelona va tancar la primera volta de la Lliga amb un contundent triomf contra l’Eibar (0-4). Els gols de Denis Suárez, Leo Messi, Luis Suárez i Neymar Jr van permetre als de Luis Enrique superar una altra prova de foc, en un estadi complicat i amb un rival que no va posar les coses fàcils. Perquè, malgrat el resultat, el triomf es va haver de suar.\nEspecialment clau va ser mantenir la porteria a zero durant la primera mitja hora de joc, en què el Barça, després de la lesió de Sergio Busquets, va perdre una mica el control del partit. I aquí, per salvar els blaugranes i contribuir a la victòria, va aparèixer Marc-André Ter Stegen, amb un dels seus millors partits de la temporada.\nAtent i segur sota pals, l’alemany va donar seguretat a la defensa. Amb uns reflexos espectaculars, i amb el 0-0 al marcador, va treure una mà miraculosa en un xut enverinat d’Adrián (min 25), mentre que va blocar amb contundència una rematada de Pedro León (min 26). Amb el partit sentenciat, a més, va tornar a volar per desviar una jugada de Pedro León (min 80) per deixar la porteria del Barça a zero per tercer partit consecutiu. A més a més, va saber fer jugar els seus des del darrere. De fet, va fer més passades bones (43) que qualsevol jugador del Eibar, ja que el millor va ser Dani García, amb 41.\nLes passades bones de Ter Stegen contra l'Eibar | FOTO: OPTA\nSegon porter menys golejat\nDesprés d’aquest duel contra l’Eibar, que tanca la primera volta de la Lliga, Marc-André Ter Stegen ocupa la segona posició de la classificació Zamora de la competició domèstica. L’alemany, amb 13 gols encaixats en 17 partits jugats, té un coeficient de 0,76 gols per partit de mitjana. Per davant del porter del Barça només se situa Sergio Asenjo, del Vila-real, que ha rebut 14 gols en 19 partits (0,74 de coeficient).\nEl resum de l'Eibar - Barça\nContundència per no perdre pistonada (0-4)\nEibar - FC Barcelona (0-4)


BiblioMendeley: una biblioteca al teu ordinador - Bibliomendeley - Biblioteca de l'Estudiant - Serveis oferts - Què t'oferim? - Servei de Biblioteca i Documentació - Serveis i oficines de la UIB - Estructura - La UIB - Universitat de les Illes Balears\n» Inici » La UIB » Estructura » Serveis i oficines de la UIB » Servei de Biblioteca i Documentació » Què t'oferim? » Serveis oferts » Biblioteca de l'Estudiant » Bibliomendeley\nSeccions: BiblioMendeley: una biblioteca al teu ordinador\nBiblioMendeley: una biblioteca al teu ordinador\nBiblioMendeley et dona a conèixer el funcionament del gestor bibliogràfic Mendeley i com utilitzar aquesta eina a l'hora d'inserir les citacions i generar la bibliografia quan facis treballs acadèmics o d'investigació. Trobaràs material divers (textos, vídeos, enllaços web) i una activitat que has de realitzar per assolir els coneixements de tot el que s'explica.\nCrear una biblioteca personal de referències i documents.\nUtilitzar aquesta eina a l'hora d'inserir les citacions i generar la bibliografia quan facis treballs acadèmics o d'investigació.\nCrear-te un compte a Mendeley i instal·lar-te els plugins necessaris.\nConèixer les dues versions: Desktop i Web.\nAprendre a incorporar referències i documents a Mendeley.\nCrear carpetes i organitzar les referències i documents dins Mendeley.\nCitar i fer la bibliografia de forma automàtica.\nConèixer Mendeley com a xarxa social acadèmica.\nEls participants trobaran, dins el curs, els continguts i els recursos necessaris per aprendre l'ús i funcionament del gestor bibliogràfic Mendeley, tot de manera autònoma i amb la temporització prevista a l'apartat Calendari. Per a qualsevol consulta, hi haurà disponible un fòrum de dubtes.\nDisposes del curs acadèmic en què t’has inscrit a BiblioMendeley per completar l'activitat d’avaluació.\nBiblioMendeley forma part del curs Com cercar informació acadèmica, gestionar la bibliografia i fer un ús ètic de la informació. En cas que només t'interessi algun dels BiblioClips el pots cursar de forma independent i si els completes tots, encara que no sigui seqüencialment, obtens un crèdit ECTS.\nHores estimades de dedicació: 6 hores de treball individual


Dijous, 20 d'octubre de 2011 20:00 h\nEl periodista Iñaki Ellakuría va posar etiqueta a una colla de joves socialistes de perfil catalanista i liberal: generació Blackberry. Com la majoria de lectors sabran, la multinacional canadenca RIM va patir la setmana passada uns dies horribilis per la caiguda del servei d'internet en els Blackberry a Europa, Àfrica, Àsia i Sud-amèrica, arribant puntualment a Mèxic, el Canadà i els Estats Units. Aquests telèfons sinònim de robustesa i seguretat van fer figa per un error en un commutador, i durant hores i alguns dies els terminals van servir només per parlar i enviar SMS. Cap de les aplicacions i serveis en línia van funcionar, i ha quedat ja l'etiqueta de Crackberry.\n4283 lectures Cap comentari


La pluja no ha impedit que el Pas de la Casa reparteixi 600 racions de la típica i contundent sopa\n1 min. Pas de la Casa 21/01/2018 16:56\n651x366 La pluja no ha impedit que la població del Pas de la Casa hagi anat a buscar la seva ració d'escudella, aquest diumenge. / E. J. M. (ANA) La pluja no ha impedit que la població del Pas de la Casa hagi anat a buscar la seva ració d'escudella, aquest diumenge. / E. J. M. (ANA)\n651x366 A l'esquerra, el cònsol d'Encamp, Jordi Torres, ha supervisat sota la pluja que tot sortís bé al repartiment de l'escudella del Pas de la Casa. / E. J. M. (ANA) A l'esquerra, el cònsol d'Encamp, Jordi Torres, ha supervisat sota la pluja que tot sortís bé al repartiment de l'escudella del Pas de la Casa. / E. J. M. (ANA)\nLa intensa pluja que ha castigat el Pas de la Casa no ha impedit que aquest diumenge s'hagi repartit l'escudella a la plaça de l'Església. La localitat encampadana fa quinze anys que reparteix el pla típic, per completar la festa que se celebra a Encamp, i tot i les condicions meteorològiques adverses, el grup d'escudellaires ha cuinat la sopa completa i n'ha repartit 600 racions: això sí, la gent ha omplert olles i recipients ben grans per després menjar-se l'escudella a casa, sense la incòmoda pluja. Per repartir la carn que acompanya la sopa (botifarra blanca i negra, vedella, porc, mandonguilles) s'ha habilitat l'antiga caseta de turisme, mentre que les olles amb sopa (el brou amb llegums i verdures) es mantenien a l'exterior. L'elaboració de l'escudella ha començat a la matinada, i tot i que ha costat encendre el foc, finalment les tres olles han fet xup-xup i s'ha servit, un any més, la contundent escudella. Alguns turistes s'han apropat a les olles per saber què es cuinava, i s'han llençat a tastar-la.


anegx: de maig 2008\nEL CANIGÓ DES DE BATET DE LA SERRA\nAquest dies s'hi veu més neu que al\nd esembre o gener...\ni la parròquia de Beuda...\ni el riu que sembla net sota el pont nou.\nPublicat per carles.anegx a 11:59 0 comentaris\nPublicat per agrupació naturalista i ecologista de la garrotxa a 21:23 0 comentaris\nACA vol la depuradora a Codella, si o si.\nNOTES DE LA REUNIÓ DE L'ACA A OLOT, 'AHIR 20/05/08\n1.- Necessitat de publicar dades i documentació sobre el balanç hidrològic de la capçalera del Fluvià (Vall de Bas). Les dades sobre pluviometria als darrers anys relacionades amb el consum, d’acord a les factures industrials i domèstiques i amb estimació de les hectàrees de regadiu declarades, i subvencionades, per la PAC.\n(en català: no pot ser que mentre uns reguen amb dracs i grans instal,lacions els del costat perdin les fonts o els pous que han tingut aigua tota la vida!)\n2.-Motivar i impulsar l’aprofitament d’aigües pluvials, amb la construcció de cisternes als habitatges individuals, i als col·lectius quan sigui possible, fins que resulti obligat pel consum de reg de jardins i per omplir piscines.\n(3.- L’expressió ‘refundar el cànon de l’aigua’ vol dir principalment encarir les tarifes per l’usuari domèstic?.)\n4.- La depuració concreta de restaurants, posant com exemple la depuradora de Núria que es col·lapsa els caps de setmana, demostra planificació errònia dels equipaments. Però no justifica l’abandonament de les depuradores en nuclis petits ni tampoc garanteix que la concentració sigui cap solució del problema de la temporalitat dels fluxos.\n5.- Atribuir el problema dels nitrats a una ‘causalitat diversa’ deu ser només relativament cert, per exemple en casos de fuites de col·lectors municipals que es citen, però no ha de ser una manera de desdibuixar la problemàtica i evadir responsabilitats.\n6.- La necessitat de disposar de dades complertes hi és també en relació als usos de purins i nitrogen i adobs sintètics; és possible i necessària l’estimació dels totals pel nombre de caps de bestiar i les vendes dels dos proveïdors d'agroquímics existents, Cooperativa i Morera.\nLa metanització dels purins abans d’aprofitar per fertilització ha de ser un objectiu i una tècnica per minimitzar els riscos i problemes actuals. (Es va anunciar la previsió que els muhicipis en situació de risc passin de tres-cents a cinc-cents ! quan s'actualitzin les dades).\nAquest tema ha de ser pres amb coherència i afrontar la capacitat real d’absorció de purins i de fertilitzants sense riscos com a condicional per la cabana ramadera del territori.\n7.- La depuradora de Cudella parteix del reconeixement de limitacions o mancances d’actuacions anteriors, però insisteix en un dels problemes que arrossega l’actual sistema: la concentració de residuals de molt diversos orígens a més de l'oblit dels cursos naturals d'aigua.\nAlguna de les justificacions aportades és bàsicament falsa: les aigües tractades a les petites depuradores actuals no provenen de la indústria, els principals polígons es connecten al col·lector de La Canya, no pas a les depuradores locals. Hi ha algunes petites indústries, amb poc consum d’aigua (fusteria, pinsos...), i també alguns restaurants i establiments hostalers que poden tenir un millor tractament diferenciat que concentrat. Això no justifica anular les depuradores existents, si la seva actualització.\nSerà coherent situar les depuradores, dues no pas una, als propis polígons industrials ja existents, el de Les Preses i a Sant Esteve, tal com es va prometre, limitant amb això les afectacions de sòl i impactes paisatgístics o veïnals que es consideren d’una manera que sembla prepotent. L’administració ha de ser especialment exemplar i curosa, no pot obviar el que serien raons per descartar afectació per interessos particulars, si no queda inexcusablement justificada.\nAquest tema demostra el concepte de participació, tan falsejat, que bàsicament es limita a estar d'acord amb els plans que ja tenien previstos,\nNo és això i els hi ho demostrarem!.\nPublicat per carles.anegx a 6:21 0 comentaris\nEtiquetes: ecologia, la garrotxa, medi ambient aigua, Fluvià, impacte ambiental, Vall de Bas\nAquesta pluja és una benedicció i a més plou moderadament i amb constància, em sembla que feia alguns anys que no teníem una primavera tan plujosa. Els pantans ja superen el 30% i l'alerta màxima per sequera podrà ser desactivada aviat.\nQueda clar ara que el transvasament no està justificat, no es pot salinitzar el delta de l'Ebre per que la gent de Sant Cugat ompli les piscines o reguin els camps de golf. El comportament dels polítics està resultant contradictori i lamentable en definitiva.\nDemà tenim una reunió convocada per l'ACA en el procés participatiu de la conca alta del riu Fluvià, a veure si el concepte de participació té el significat que caldria.\nDe moment les fonts recuperen el seu raig, però seria interessant no oblidar el que pot ser que ens passi si anem per aquest camí.\nPublicat per carles.anegx a 17:53 0 comentaris\nEtiquetes: ecologia, la garrotxa, medi ambient ACA, aigua, sequera\nEnergia i MAT\nUn debat sobre la MAT i l'energia a les comarques gironines es passa demà a Ràdio Olot, no sé l'hora.\nVa ser gravat dilluns i hi havia en Marcel Coderch, en Santi Vilanova, en Miquel Vila i en Carles, que escriu això, amb l'Albert Brosa de moderador.\nEn Coderch va deixar clar que no s'ha demostrat la necessitat de la Mat, que no genera energia i que és un requeriment més del TGV.\nEn Santi diu que correspòn a una estratègia de les nuclears, especialment dels francesos que volen disposar d'una autopista elèctrica per enviar i produir energia a Marroc.\nEn Vila parla de la necessitat de mallar la xarxa i assegurar el subministrament puntual amb el TGV.\nPer mi el problema és l'absoluta dependència de les comarques gironines i que cal anar a una producció diversificada, autosuficient i tan a prop del consum com possible. Buscar eficiència i estalvi.\nen Vila diu que a la seva web sialamat.com hi ha l'informe que demostra la necessitat de la interconnexió, segons l'informe Monti.\nem sorprèn que en Vilanova sigui tan frontalment crític amb els que s'oposen a la proliferació de parcs eòlics, amb raons ecologistes que no comparteix. (?!) (també un núvol és una forma d'energia...)\nPublicat per agrupació naturalista i ecologista de la garrotxa a 14:23 0 comentaris\nEtiquetes: ecologia, la garrotxa, medi ambient estalvi energètic, noalamat\nPotser recordeu la gent de temps de re-voltes que varen creuar la garrotxa fa unes setmanes seguint la marxa que els ha portat per les comarques de catalunya\nhe rebut la info relativa al projecte final de la marxa pel decreixement,\nval la pena aprofitar l'entusiasme que varen despertar aquella gent\nestic disposat a participar en els grups relatius a transport i energia\ni el que per ara es diu alimentació i que hauria de ser més aviat alimentació i agricultura.\nanimeu-vos i podem treballar per alguna proposta, aquestes o les que us interessin...\nfarem un esborrany amb els punts que ens sembli que s'han de tractar i podem anar canviant i completant el que ens sembli convenient.\n(no cal fer gaires reunions i ho podem fer principalment per correu-e)\naquest cap de setmana, 18/05/08,fan una reunió de preparació a Tarragona, jo no hi penso anar, a veure si algun s'anima a ser-hi i ens ho explica.\nanimeu-vos a sortir de la closca, tenim molta feina i ganes de fer\ntambé us recordo que tenim a la nostra disposició un bon grapat d'arxius de reportatges i explicacions sobre temes molt diversos i relacionats\namb el decreixement i les lluites socials, ocupen més de 40 GB però són en un i-omega, disc dur extern, i es poden copiar o reproduïr amb qualsevol ordinador.\nus puc enviar l'índex del que hi ha.\ntambé se n'hi poden afegir: altres reportatges, informacions relacionades...\nARA ÉS A LA VOSTRA DISPOSICIÓ AQUÍ A OLOT.\nel podeu recollir per copiar, veure o afegir-hi més materials.\ndigueu el què contestant aquest post amb un missatge de comentari\no bé al 636 58 69 58\nPublicat per carles.anegx a 21:40 0 comentaris\nParc natural a l'Alta Garrotxa\nEn David j. envia una info del diari en la que en J. Vila, d'aquesta casa si no ho tinc mal entès, profe de la udg i membre del consorci de l'altagarrotxa des de la ICHN critica frontalment la gestió d'aquest organisme i formula la necessitat d'una entitat supramunicipal que vetlli i gestioni aquest tros de país: un parc natural?.\nTemps ha que se'n parla amb opinions a favor i en contra. Algunes de les que hi estan en contra obertament tindrien especial rellevància pel fet de que son sustendades per gent que treballa a l'altra parc natural, i se suposa que coneix les seves interioritats, servituds, limitacions i mancances.\nAlgunes que venim observant el PNZVG, tan ben considerat mediàticament i amb tan bona imatge segons ens diuen ells mateixos, podem fer una llarga llista de les decepcions i frustracions que ha comportat, que dels seus mèrits ja en parlen abastament.\nA grans trets em sela que el PNZVG centra la seva actuació en mantenir un nivell 'correcte' d'estudis acadèmics, amb les corrsponents actuacions i restriccions 'conservacionistes' i a potenciar com a sector econòmic prioritari, directe i indirectement, el turisme. En això els seus mèrits son reconeguts, potser amb risc de 'morir d'èxit' i tot.\nPerò n'hi ha que somnien, somniem, altres actius potencials d'un parc. Per exemple que juguin un paper destacat en altres aprofitaments sostenibles, com ara agricultura/ramaderia ecològica, varietats locals (estem parlant d'actuacions reals no testimonials), producció de qualitat (no tan sols marketing comercial del 'fesol de sta pau') implantació de models de gestió ambientalment sostenible i projectiva de l'energia, aigua, deixalles, boscos, terra, adequació modèlica d'habitatges i instal.lacions públiques (no només arquitectura 'de revista' o paisatgisme, que també), producció industrial i artesanal ambientalment proactiva. Incloent apostes per investigar també en tots aquests terrenys... i altres, no tan sols estudis faunístics, florístics, geologístcs... que denoten la procedència acadèmica dels funcionaris del parc... i la seva fragmentària visió (prou interessant i necessària, és clar, però limitada). Fins i tot valor afegit en turisme ambiental, cultural, de salut... (hi ha un llarg recorregut en aquest terreny i no es veuen criteris prou clars, orientacions tècniques o d'experts...)\nPassa que hi ha la limitada implicació/participació, volguda i no, dels habitants i la societat civil de les rodalies, només aparent i perfectament suplantada funcionarial i administrativament en un organigrama massa tòpic i típic.\nAixò simplifica les coses aparentment però tanca el parc en un model endogàmic en el que la seva pròpia evolució o decadència ja hi semblen previstes i ... amortitzades.\nQui no entengui res d'això s'ha de formular la pregunta accessòria:\nper qui treballo?,\nsóc d'algun partit de govern?.\nSi les respostes son positives és normal que consideri futilitats aquestes opinions, el discurs políticament correcte dificulta la crítica, el canvi, l'evolució, l'adaptació...\nveure el Diari de Girona 06/05/08\nPublicat per carles.anegx a 8:20 0 comentaris\nEtiquetes: ecologia, la garrotxa, medi ambient agricultura ecològica, Alta Garrotxa\nHe tingut el gust de conèixer dos camins o itineraris que han passat per la Garrotxa aquests dies i no puc resistir de fer alguna comparativa i estirar alguna reflexió.\nTemps de revoltes a començament del mes d'abril i el camí.org a final d'abril i primers de maig.\nUna bona ocasió compartir amb aquesta gent generosa, idealista, implicada i sensible riqueses i valors que ens envolten i, com passa sovint, quan els tenim davant dels ulls cada dia no n'apreciem la singularitat, la bellesa, la força o el conflicte d'interessos que els afecten.\nAmb algunes semblances i diferències entre uns i altres que els fan encara més interessants i enriquidors.\nEls primeres carregats de teories i d'afany de lluita per transformar una realitat que amenaça l'autèntic benestar de les persones i la qualitat de l'entorn natural.\nEls altres delerosos de conèixer i sentir l'encant i la bellesa i entendre la terra, els habitants i els testimonis del seu passat.\nUns agafats al conflicte diari per sobreviure i els altres amb la mirada posada en els vestigis d'una cultura arrelada a cada poble.\nI aquí comencen els camins a trescar paisatges variats, potser amb la mirada inclusiva i oberta, o tal vegada posant l'accent en el tret identitari i nostàlgic.\nAnant a peu per corriols de muntanya, fugint de l'asfalt gairebé sempre, o pedalant la bici per carreteres saturades de camions i cotxes apressats.\nSentir les emocions més poètiques o viure els combats èpics de cada dia i les tragèdies del moment.\nDos camins diferents, però una mateixa gent fraternal i sensible a la bellesa de la terra i als esforços de la gent.\nPublicat per carles.anegx a 11:22 1 comentaris\nBhopal, una gran tragèdia\nAvui a Bhopal hi havia manifestants reclamant el judici i les indemnitzacions i reparacions pel més gran accident amb víctimes causat per la indústria química Union Carbide, ara Dow, a India.\nVint mil morts, (20.000 persones), cent cinquanta mil ferits greus i sis cents mil afectats;\nla factoria va ser abandonada el 1984, el mateix any de l'accident, per la matriu de capital nord-americà i mai s'ha fet la descontaminació de l'àrea afectada ni l'assegurament de les instal.lacions contaminants; al cap de vint i quatre anys hi resten milers de tones de productes altament tòxics, utilitzats per la fabricació de pesticides, en mig d'una àrea poblada i darrerament els murs que envoltaven la fàbrica s'han començat a derruir per causa d'aquest abandonament.\nAvui alguns supervivents de la tragèdia reclamen justícia a governs i patrons rics insensibles i criminals i l'atenció d'un món insolidari amb gent senzilla i tan llunyana.\nAquesta dramàtica foto vol ser un homenatge a tot aquell patiment i un advertiment contra la insensatesa dels empresaris avariciosos.\nPublicat per carles.anegx a 11:25 0 comentaris


Tarragona reviu el setge del francès de 1811 | Diari La República Checa\nTarragona reviu el setge del francès de 1811\nEl sentit homenatge de TGN a les víctimes de la pandèmia\nEnguany es compleixen 208 anys del setge\nL’Associació del Setge de Tarragona 1811 i l’Ajuntament de Tarragona han preparat diversos actes per aquest mes de juny, per retre homenatge al setge de les tropes napoleòniques a la ciutat de Tarragona durant la Guerra del Francès.\nL’organització ha previst un cicle de tres conferències pels dies 6, 13 i 20 de juny on es tractaran diverses qüestions com la invasió francesa des del prisma de la població tarragonina.\nA més s’ha previst una ruta literària que transcorrerà pels carrers de la part alta de Tarragona, el dia 26 de juny. Com a acte central, es realitzarà una ofrena floral institucional davant el monument als herois de la Rambla Nova, el dia 28 de juny a les 20 h.\nACTES SETGE 1811\nDijous 6 juny 20 h: Conferència a la Casa Canals: “El ‘Duro’ de plata de Tarragona”, encunyat a la ciutat durant els dies propers al Setge; a càrrec de Pere-Manel Llorens, membre de l’Associació Setge de Tarragona 1811.\nDijous 13 de juny 19.30 h: Conferència a la Casa Canals: “Algunes consideracions sobre la crema de la Vila de l’Arborç a l’inici de la Guerra del Francès”, a càrrec de l’historiador Juan Antonio Resina.\nDijous 20 de juny 20 h: Conferència a la Casa Canals: “Un soldat dins una sitja. Evidències arqueològiques i antropològiques de la Guerra del Francès”, a càrrec de a càrrec de Núria Armentano (Antropòlegs.lab, Museu d’Arqueologia de Catalunya), Judit Ciurana (Eos Arqueologia s.c.p) i Josep Companys (Associació Setge de Tarragona 1811).\nDimecres 26 de juny 18.30 h: Ruta literària des del portal del Roser “1811. Una ruta literària sobre el setge de Tarragona. Itinerari: passeig Arqueològic, passeig de Sant Antoni, el pla de la Seu i el Portal del Carro.\nDivendres 28 de juny 20 h: Ofrena floral de les Entitats I Institucions tarragonines davant el Monument als Herois, a la Rambla Nova. tot seguit timbalada popular fins al pla de la Seu. Les espelmes es dipositaran a les escales i es farà una ofrena sota la placa que commemora els fets.\npreviousDe pactes i canvis d’alcaldes: en la pell de Ballesteros i Pellicer\nnextBallesteros manté la incertesa electoral


Bona nit i tapa't: Vuit cognoms\nJpmerch 11 d’abril de 2014 a les 0:19\nJo no la veuré, m'esperaré que isca el llibre.\nmaria 11 d’abril de 2014 a les 1:14\nEncara no l'he vist,però n'he sentit a parlar molt bé. Fa riure, no?No sé si m'agradarà la dels catalans. Moltes d'aquestes pel·lícules acaben fent la broma fàcil.\nCarquinyol 11 d’abril de 2014 a les 8:14\nNo he vist la pel·lícula, així que no puc opinar. Ara bé, per riure's de com són els altres una de les coses que has de fer primer és riure't de tu mateix, així que el dia que facin 'ocho apellidos españoles' rient-se de la seva Constitución, del Rey i de la Indisoluble Unidad de España, així tal qual sense andalusos, ni bascos, ni catalans potser m'ho començaré a creure.\nI és que ja estic una mica cansadet del missatge del tipus 'en el fondo, todos somos iguales' Si coi, respirem i caguem, però no és aixo!. No cal ser 'iguales' per conviure la mar de bé. De fet, la gràcia és conviure sent diferents.\nMcAbeu 11 d’abril de 2014 a les 9:31\nNo l'he vist però em sembla que no m'agradaria. No m'han agradat mai els acudits basats en els tòpics i estic molt d'acord amb CARQUINYOL, riure's de com són els altres és molt fàcil i en el fons hi ha el missatge de que tu ets millor i jo no crec que cap poble sigui millor que un altre.\nTens raó que riure's d'un mateix és molt sa i per tant opinaria diferent en el cas de que es tractés de fer autocrítica i fer broma dels propis defectes però quan venen de fora a riure's de tu, seguir-lis la broma potser és fer una mica el ruc.\nAnònim 11 d’abril de 2014 a les 10:11\nDoncs jo sí l'aniré a veure: tinc ganes (necessitat!) de riure i si a tu t'ha agradat ja no necessito més garanties ;)\nMaurici 11 d’abril de 2014 a les 10:25\nPel que expliques, em sembla que els encarregats d'aquesta pel·lícula han replicat la fòrmula de la francesa "Bienvenidos al norte"...\nAnònim 11 d’abril de 2014 a les 12:23\nLa dels bascos segurament la deixaré passar, però la dels catalans gairebé segur que la miro. Fa més gràcia quan "parlen de tu", tan sigui per bé com malament.\nOliva 11 d’abril de 2014 a les 13:31\nESTIC AMB AN CARQUINYOLI, NOSALTRES NO HEM FET GANYOTES A ELS LOPEZ O SANCHEZ,AIXI QUE NO VEIG D' ON TREURAN ELS TOPICS...PERO EM TEMO QUE SERAN ELS MES GALDOSSOS.\nJordi 11 d’abril de 2014 a les 14:49\nNo he vist la pel·lícula i no sé si la veuré però tinc el dubte si els tòpics són des del punt de vista espanyol, vasc o tot dos, perquè són diferents.\njomateixa 11 d’abril de 2014 a les 16:26\nés una de les que tinc pendents d'anar a veure aquests dies. Ja havia sentit a dir el dels apellidos catalanes, però fa una mica de por que sigui una còpia massa igual, com ha passat en altres pelis i llavors es fa més avorrida. De tota manera, també tinc ganes de veure com queda.\nRiure's d'un mateix és molt més sa que riure dels altres.\nBruixeta 11 d’abril de 2014 a les 19:03\nTinc ganes de veure-la, haig de dir que últimament el cinema espanyol m’ha sorprès gratament ( encara que de vegades...)\nJoan fer 11 d’abril de 2014 a les 20:09\nJo també l'he vista i la veritat és que comparteixo la teva bona crítica. Trenca tòpics i ideal per passar una bona estona. Espero que la que faci amb els catalans estigui a l'alçada! ;)\njoan gasull 11 d’abril de 2014 a les 20:19\nPer una banda m'agrada el fet de veure una peli que em faci riure i desconnectar, encara que mai he sigut un apassionat del cinema espanyol que sempre tendeix a la vulgaritat, però potser a aquesta li donem la oportunitat.\nM. Roser 11 d’abril de 2014 a les 20:24\nEncara que siguin quatre bajanades a mi m'agradarà veure-la, ja que anem faltats de de bon humor, que ens faci oblidar tants despropòsits...Riure's d'un mateix és una qüestió d'higiene mental i sembla que no està gaire d'actualitat...\nkweilan 11 d’abril de 2014 a les 20:27\nDoncs a mi també me la van recomanar i vaig pensar que seria una peli plena de tòpics i res més però ara llegint-te, l'aniré a veure.. Està bé riure una estona!\nAhSe 11 d’abril de 2014 a les 21:18\nA la dels 9 cognoms catalans hi veurem al gat del XeXu mofant-se del seu amo mentre aquest va perseguint-lo amb un bat de baseball a la mà dreta i un troç de formatge a l'esquerra. El gat miolarà de 9 maneres diferents a varis punts crítics de la peli per justificar el títol.\nKuroi Neko 11 d’abril de 2014 a les 22:06\nÉs veritat això de 9 cognoms catalans? O ho dius en broma??\nEl que em passa pel cap 11 d’abril de 2014 a les 23:36\nTinc ganes de veure-la. Dues companyes m'han comentat lo bé que s'ho van passar amb aquest pel·lícula. I encara que sigui a força dels típics tòpics riure és molt sa.\nLaia 12 d’abril de 2014 a les 1:04\nDoncs jo també he vist la pel.lícula i m'ha donat més del que n'esperava, sincerament. Em va fer passar una bona estona, vaig riure i trobo que la pel.lícula està feta amb gràcia, lluny de les cutrades del cinema espanyol a les quals estem acostumats.\nEntenc la crispació d'alguns comentaristes, i comprenc que pugui venir derivada de la situació que vivim, però ho considero una mica fora de lloc... I encara més: considero que sabem riure'ns de nosaltres mateixos i crec que tenim precedents. Per mi Plats Bruts va ser una sèrie molt bona, jo m'ho passava molt i molt bé veient-la, reia molt i m'entretenia, que és el que esperes d'una sitcom. No pretenia que em fes reflexionar sinó riure una estona, i ho aconseguia. I no podem negar que en molts capítols hi havia molts tòpics dels catalans, i personatges que portaven certs comportaments fins a l'absurd. I feia gràcia, i crec que ningú es va sentir atacat. Altra cosa és que ens sembli bé que es faci des d'aquí i si ho fan els altres ens sentim amenaçats, tot i que la broma sigui la mateixa. Però això ja és un altre tema, i ben profund per cert...\nRes, que me'n vaig del tema. Que jo volia dir que crec que sí que sabem riure de nosaltres mateixos, que tenim assumida la nostra manera de ser. I si no és així ja va éssent hora...\nLluna 12 d’abril de 2014 a les 11:43\nNo l'he vist encara però la major part del que he sentit diu que passes una bona estona, així que ta d o d'hora caurà, segons la impresió que em quedi doncs continuarem amb la dels catalans, si la fan...\nTrobo que està bé saber riure's d'un mateix (del veí, tb)\nGalionar 12 d’abril de 2014 a les 12:38\nMolt millor riure'ns de nosaltres mateixos que no pas fer riure... Potser en aquests moments tan delicats no seria una gran idea, la dels 9 cognoms catalans...\nD'aquesta que avui comentes n'he sentit diferents comentaris ben oposats. No sé si l'aniré a veure, però tindré en compte el teu punt de vista.\nAlba 12 d’abril de 2014 a les 12:46\nQuan la vaig veure anunciada aquesta peli em van venir ganes d'anar-la a veure, i això que jo no sóc gens de cine (malgrat em dediqui als audiovisuals...) Jo també crec que riure's d'un mateix és sa, molt sa! La peli de nueve apellidos catalanes no em fa massa gràcia per això... heheheh! ;)\nxavier pujol 12 d’abril de 2014 a les 13:23\nEls companys i companyes que l'han vist la recomanen, igual que tu. Tard o d'hora la mirarem.\nI si finalment es fa la versió a la catalana, possiblement ja no serem d'eix estat i ho podrem jutjar amb més perspectiva.\nrits 12 d’abril de 2014 a les 21:25\nA mi sempre m'han fet gràcia aquestes coses de catalans-espanyols, suposo xq sempre m'he prés a conya que mai sàpiguen dir el meu cognom. Estarà entre els escollits? segur que un acabat en -ll hi és! podries fer una porra.\nLa peli no l'he vist. Molta gent diu que està força bé, xò el meu limitat pressupost x cinema me la deixa en dvd....\nLoreto Giralt Turón 12 d’abril de 2014 a les 23:48\nUi, a mi em costa molt l'humor espanyol i si està basat en prejudicis menys. Dubto que hi vagi\nXeXu 13 d’abril de 2014 a les 17:57\nUn dia que us parlo d’una pel•li simpàtica, i alguns us ho heu pres pel pitjor cantó. Ja va bé que ajudeu a veure les coses des d’altres punts de vista, però penso que es poden prendre certes coses a la lleugera, que no cal buscar sempre l’atac i la mala intenció. He mirat de contestar-vos de manera argumentada, ja sé que tot pot tenir una doble lectura, però de moment em quedaré amb la que jo en vaig fer. No vull passar-me de paranoic. Gràcies a tots pels vostres comentaris.\nJpmerch, potser voldràs esperar a que surti ‘Diez apellidos valencianos’.\nmaria, no busquis la complicació. Ja et dic que està plena de tòpics, però són graciosos i serveix per treure ferro a l’assumpte. Demostra que els sevillans no temen els bascos i que els bascos no tenen massa estima pels sevillans, però demostra que al final el que importa són les persones, no les idees. Bromes fàcils? I tant, i per això és divertida. El mateix espero de la catalana. Jo no he trobat que ridiculitzi a ningú, porta a l’extrem els estereotips, però hauríem de preguntar si algú s’ha sentit ofès.\nCarquinyol, veus la crispació de la que parlo? Precisament aquesta és la manera més probable de prendre-s’ho tenint en compte com estan les coses. El primer que et passa pel cap és ‘que es riguin de sa puta mare aquests espanyols de m...’. Però no, jo no m’ho prenc així. No puc dir quin és el motiu de fons d’una pel•lícula així, però no diuen en cap moment que tots siguem iguals en el fons. Els dos protagonistes s’assemblen com un ou a una castanya i no s’estan de mostrar les diferències. Al final el que triomfa és l’amor, per sobre de les diferències, i convindrem que l’amor sí que pot ser un per tots, oi? O creus que no t’enamoraries mai d’una basca, o una andalusa? Si al carnet posa que és de Madrid, ja ni te la miraràs? No fotem, precisament aquesta és la fractura que volen imposar-nos, no ens deixem portar massa. Ja sé que els que ens ofenen són ells, però no parlem de política per una vegada, si us plau. És un pel•lícula, una pel•lícula còmica. A tot se li pot buscar un transfons, però si només vas a riure una estona, la pel•lícula està bé. I quan facin la dels catalans, faré el que tu recomanes, riure’m de mi mateix. Veurem amb quin gust la fan, els tòpics són els tòpics, però una cosa són els que pensen els altres de nosaltres, i després estan els tics que ens són propis. Per anar bé, el de fora podria pensar de nosaltres que som uns garrepes, però el català que surti no s’hauria de mostrar així, ja m’entens.\nMcAbeu, ja veig que ho bé jo m’he pres la pel•lícula massa a la lleugera o vosaltres us l’heu pres massa a la valenta. Faltarà veure què diuen de nosaltres, però jo no crec que l’objectiu sigui riure’s de ningú, en el sentit de fer-ne burla, ni molt menys demostrar que ells són millors. No tenim per què estar enfadats amb els espanyols, i el clima de crispació el fomenta el govern, no els ciutadans. Aquests només reben el que els arriba dels governants, i és normal que es generin els prejudicis que mostra la pel•lícula. Per què no ho agafeu per l’altre cantó? Potser la pel•lícula intenta mostrar a tothom, no només a aquells que interessa, que els bascs no són tots uns terroristes, i que els andalusos no són tan despreocupats. Com tot, sempre es pot mirar les coses en positiu o en negatiu. Aquest cop prefereixo mirar-les en positiu, perquè ja n’estic cansat d’estar emprenyat. Potser és que ja he donat la volta, dins meu ja no hi ha una guerra contra la desconsideració que rebem, dins tinc molt clar on estem, i que més val que ens agafem la vida d’una altra manera, sense deixar de lluitar, que si no agafarem una úlcera tots.\nMontseLladó, després dels dos comentaris anteriors, ja va bé treure una mica de ferro. Com he dit, és una pel•lícula de riure, fàcil i previsible, però jo vaig passar una bona estona. No estem parlant de cine d’autor i de gran argument, però per distreure’s una estona crec que és un bon producte, no esperava més de la pel•lícula!\nXeXu 13 d’abril de 2014 a les 17:58\nMaurici, doncs mira, no estic gens al cas del cinema darrerament, però buscant informació d’aquesta pel•li vaig veure una referència a aquesta que esmentes, es veu que sí que està inspirada en la francesa, de la qual ja van fer una segona part, que era ‘Benvinguts al sud’. Està tot inventat! El que ja no sé és la intencionalitat d’aquestes pel•lícules, però jo l’he trobat divertida.\nPons, avui penso com tu, encara que se’n riguin una mica, ens estan dedicant una pel•lícula que mostrarà els tòpics i estereotips. Mai es pot generalitzar, però no ens enganyem, ja sabem que, encara que portats a l’extrem, sempre tenen alguna cosa de veritat. I si es fa per riure, benvingut sigui.\nOliva, els tòpics són els que són, i si ens posem a fer una llista, segur que en trobem una bona pila. La gràcia és reunir-los amb un mínim de bon gust i sense que constitueixi una burla, només exagerar-los per fer gràcia. A mi ja em perdonareu, però segur que tots els que us ofeneu amb aquesta pel•lícula us agrada el Polònia i us fa gràcia. A mi personalment els gags que més em fan riure ara mateix són els de les Catalines, les més indepes de tots. Caricaturitzen aquest sentir, i jo ho trobo molt bé. En algunes coses m’hi sento identificat i en altres no, però quan m’hi reconec encara em fa més gràcia. Doncs amb aquestes pel•lícules em passa el mateix. No sé què pensaré de la catalana, però veure en els personatges alguns dels tics que he observat sempre en els meus coneguts bascos em fa gràcia.\nJordi, suposo que es pot reconèixer que són tòpics des del punt de vista espanyol, tot i que no estic segur de la diferència. També s’expliquen tòpics sobre els andalusos, per cert. A mi la pel•li m’ha fet pensar en els meus coneguts bascs, la forma de parlar la claven. I si has vist algun cop el programa ‘Vaya semanita’ que feien a la televisió basca veuràs que ells mateixos es riuen d’aquest tòpics. No penso que siguin ofensius, però ho haurien de dir ells.\nJomateixa, com que la versió dels catalans trigarà encara dos anys, tindrem temps d’oblidar la mecànica de la dels bascs. Imagino que ja es tracti d’això, d’un argument similar, però posant l’accent en els fets més diferencials de cada lloc. Ara, si és exactament el mateix argument la veritat és que serà una mica presa de pèl. Efectivament, riure’s d’un mateix és el primer pas per poder-te riure dels altres, i és molt més sa.\nBruixeta, el cinema espanyol té mala fama, fa un temps era realment dolent, però crec que ha millorat. I no hi dic per aquestes comèdies, que ja fa un temps que van, sinó perquè s’ha diversificat molt, es fan coses diferents i els directors són més atrevits. Abans semblava que només es podia parlar de quatre coses i no es tocaven altres gèneres.\nJoanFer, si te la prens com el que crec que és, una comèdia i prou, pots passar una molt bona estona. Hi ha moltes bromes gracioses que no són les típiques escatològiques d’altres pel•lis, juguen amb els matisos i els fets diferencials de les dues cultures, i això requereix cert enginy. Em sembla que enfadar-se preventivament perquè es riuen i es riuran més de nosaltres no té massa sentit. Una mica de calma, i entomar les coses amb bon humor. De vegades va bé.\nSr. Gasull, potser peco de poc profund, però penso que la vida ja és prou complicada perquè sempre haguem d’estar encaparrats. Miro algunes pel•lícules i llegeixo alguns llibres només per passar l’estona i perquè em distreguin. Aquesta ho aconsegueix, i cert que el cinema espanyol té algunes coses lamentables, però em sembla que aquí no cau en la vulgaritat. No és humor de gourmet, però a mi em va fer gràcia.\nM.Roser, un cop més, estic molt d’acord amb tu. Penso sincerament que no hi ha mala intenció en la pel•lícula, no deixa de ser una comèdia romàntica, però afegint-li la gràcia que els protagonistes no són els típics que estan fets l’un per l’altra, al contrari. Les seves maneres de pensar i actuar són molt diferents, com les del seu entorn més proper. I basant-se en aquesta diferència, que existeix, entre bascs i andalusos, ja li pots buscar tots els tòpics i bajanades que vulguis, que com que els coneixem molt, ens faran gràcia. Quan surti la dels catalans, si està feta com aquesta, segurament em farà gràcia quan em senti identificat amb els tics que ens destaquin, que en tenim molts, segur!\nKweilan, no t’esperis la gran obra ara! És una pel•li per riure, de tòpics n’hi ha a cabassos, però a mi m’ha fet riure. Mira el tràiler i veuràs per on va, a mi em va convèncer que passaria una estona sense pensar massa i rient, que ja va bé.\nAhSe, pots proposar-te al director com a guionista, però dubto que t’ho comprin. Sempre que parles amb mi proposes el mateix guió, hauràs de variar una mica perquè sigui creïble. El gat només parla d’idioma del seu planeta, però té molts miols diferents que el fan entenedor.\nKuroi Neko, no no, ho dic seriosament, la pel•lícula està prevista i ja surt indicada al FilmAffinity pel 2016. Si no passa res estrany es farà, però no se sap mai, que el món dóna moltes voltes. La idea hi és.\nGlòria, com dic, a hores d’ara ja és la pel•lícula més taquillera d’España en llengua espanyola, per alguna cosa deu ser. Penso que hi ha jugat molt el boca-orella. Si ens posem a analitzar la gent que hi surt podem arribar a fer càbales com les que s’han fet aquí, però si l’agafem com el que és, una comèdia, podem passar una bona estona rient-nos d’aquests tòpics i aquestes diferències.\nLaia, has fet servir una expressió que m’ha agradat, i que comparteixo, la pel•lícula està ‘feta amb gràcia’. Amb el mateix argument podria ser molt més cutre, i més fluixa, però li han sabut trobar el punt. No trobo que te’n vagis del tema amb la teva reflexió. Mentre llegia el que expliques sobre ‘Plats bruts’ pensava justament que la diferència està en que t’ho facis tu mateix o t’ho facin, però al final tu mateixa ho dius (no esperava menys de tu!). És cert que hi ha cert matís, però si ho mirem fredament, si només es tracta d’exagerar una mica els tòpics, i està fet amb gràcia i no amb malícia, tant és d’on vingui la pel•lícula, oi? Que sabem riure’ns de nosaltres mateixos es veu clarament a Polònia cada setmana. Com ja he dit més d’un cop, un dels gags actuals que em fan més gràcia és el de les Catalines, i per ser que estic ficat en la lluita sobiranista del país, podria sentir-me ofès que mostrin així els nostres líders, però no, em fa pixar de riure. I riure’s d’un mateix, assumir que som d’una determinada manera, per bé i per mal, és el primer pas per poder riure del altres en to de broma, tenint en compte que es pot fer broma de tot mentre no siguis ofensiu, tot i que segur, segur que hi ha algú que s’ofèn, perquè la gent és així. Et discutiran que no és el mateix que nosaltres mateixos ens fem l’humor a que ens el facin de fora, però jo a aquests els diria que respirin una mica, que no es mirin tan el melic i que aprenguin a prendre’s les coses una mica més a la lleugera, que de vegades ens passem de seriosos.\nLluna, jo només veia que la pel•lícula tenia molta anomenada i que estava tenint èxit. Vam decidir triar una comèdia en comptes d’un drama, i en vam sortir contents, sense pensar més enllà, perquè vam riure i ens vam divertir. Trobo que és just riure’s del veí quan et saps riure de tu mateix, altrament, malament vas.\nXeXu 13 d’abril de 2014 a les 17:59\nGalionar, no és una gran pel•lícula, això també t’ho puc dir jo. A partir d’aquí, ja depèn de com t’ho prens. Si vas només a veure una comèdia és probable que els gags sobre tòpics i sobre situacions una mica compromeses et facin gràcia. Potser tampoc, perquè hi ha gent a qui no fa gràcia aquest tipus d’humor, però jo vaig passar una bona estona. Ara, si vas a buscar tres peus al gat, segurament pot ofendre’t que es riguin dels regionalismes i de les diferències entre pobles. En aquest sentit, potser no seria una bona idea parlar ara de catalans. Però com que ja ens busquen les pessigolles per tantes altres bandes, jo al cinema no hi vaig a buscar brega, m’agrada prendre’m certes coses a la lleugera perquè ja em poso massa seriós en altres temes. Ens hem de saber riure de nosaltres mateixos, dubto que hi hagi males intencions rere la pel•lícula.\nAlba, jo vaig poquíssim al cinema, bàsicament pel preu que té, perquè en realitat m’agrada força i he tingut èpoques. Doncs jo espero amb ganes aquesta seqüela amb catalans pel mig, una realitat que conec millor m’hauria de fer més gràcia quan la vegi caricaturitzada, penso. Ja em passa quan veig el Polònia, per exemple. I és que no trobo que es posi a ningú en ridícul, la pel•lícula està feta amb gràcia, no per riure’s de bascos i andalusos.\nXavier Pujol, ningú ho ha dit, però jo ho he pensat, potser amb més esperança que veracitat, però qui sap si el 2016 encara serem part d’España, i qui sap si llavors no serà un bon moment per fer broma amb les diferències. Jo penso que sempre ho és, però potser ja no tindrà sentit. No parlem del futur encara, de moment aquesta fa prou gràcia, a mi me n’ha fet.\nrits, això dels vuit cognoms ve d’una tradició dels bascs, no només conserven el del pare i la mare, sinó també els dels avis, així que en tenen vuit, si no és que en recorden més. Evidentment, al seu DNI només n’hi ha dos, però els bascs bascs et diuen de memòria els vuit. Amb això juguen a la pel•li, el noi els ha de dir així de sobte, sense haver-ho parlat abans, i pots imaginar els que li surten, els de gent famosa amb cognom basc, Arguiñano, Urdangarin... Així que no sé si el teu sortirà, però algun acabat amb LL segur, per dificultat de pronunciació per ells segur! És una llàstima que el pressupost per cinema sigui baix, perquè sé que t’agrada anar-hi. Crec que amb aquesta passaries una bona estona, sense buscar tres peus al gat, només deixant-te portar per les ximpleries i les bromes, fetes amb força gràcia, penso jo.\nLoreto, bé, no sé si hem de comparar prejudicis amb tòpics, els personatges que surten demostren tenir prejudicis, però crec que és més per mostrar la ignorància per desconeixement que tenen, que no pas per posar-los en accent. Diguem que desmenteixen les coses dolentes, i fan broma sobre les peculiaritats curioses. Així ho vaig veure jo, però ningú t’obliga a veure-la, és una pel•li completament prescindible.\nRafel 13 d’abril de 2014 a les 21:56\nM'hi apunto, vaig poc al cinema però passa al primer lloc d'aquesta setmana. Cal riure una estona i també de vegades riure's d'un mateix.


enigmística: Ubert I, rei dels mots\nL’ortografia és el malson dels mediocres i el refugi dels covards. Deixar anar a temps una bona falta d’ortografia pot ser com alliberar un pet ben sorollós en una recepció oficial, però viure obsedits pel decasíl·lab dissabte de sobte vaig tenir un dubte és la demostració palpable que mai no tindrem res a dir. Tard o d’hora, tothom comet alguna falta d’ortografia. Una be que no ens ve, un accent que s’esmuny o la muda de torn que juga a fer d’hac invisible. En cometen els periodistes culturals, els arquitectes i les psicòlogues de l’escola. En cometen bisbes i militars, estudiants, professors universitaris i bidells. Fins i tot en cometen els autors més excelsos en llur turmentada excelsitud. Provin de passar-se un dia per l’Avui amb un pernil sota el braç a veure si els responsables d’edició els ensenyen de quina manera arriben escrits alguns dels articles. Se’n farien creus. Fa una pila d’anys, Modest Prats va escriure un conte excepcional —“Rigorosament literal”— que narrava de forma insuperable l’aflicció que sentia un pobre corrector editorial quan de sobte es veia incapaç d’imaginar com s’escrivien algunes de les paraules que sentia. Ara l’escriptor i guionista Enric Gomà ha tingut la gosadia de publicar un llibre que recull moltes errades ortogràfiques pescades en rètols públics: Ubert tot l’any (Ara llibres). És un llibre extraordinari per tantes raons que no hi cabran totes.\nD’entrada, els exemples reals que recull estan molt ben trobats. Tots són de l’àmbit públic, que és aquell territori de la realitat en el qual Aznar no parla català. Per al propòsit del seu llibre, Gomà allibera la intimitat de la convenció ortogràfica. Fa bé. Els rètols errats —El Recó, Formatges manxegs, Moltes merçès, Instal·lacions Ribas Cal·lefaccions— permeten que un observador atent extregui conclusions prou reveladores. Però per ben trobats que estiguin els exemples, per se no serien gens espectaculars. En canvi, els comentaris que susciten són molt interessants i amens. Per això Ubert tot l’any no és un llibre espectacular. És un llibre extraordinari que oxigena els neguits lingüístics del ciutadà comú sense fer-ne (només) espectacle. Cal llegir-lo de dalt a baix, tot seguit, prenent aire a cada secció si volem aguantar-nos el riure. L’estratègia irònica de Gomà li permet prendre distància i eludir la perillosa temptació policial inherent a la correcció ortogràfica. Una temptació ben present en l’inesperat èxit editorial anglòfon de la lingüista Lynn Truss —Eats, shoots & leaves (Profile Books, 2003)— que precisament proposa aplicar la ja famosa “tolerància zero” als afers ortogràfics en l’àmbit de la puntuació.\nGomà va molt més enllà que l’anglesa. Utilitza les seves armes de guionista per crear situacions surrealistes que transformen la lectura en un trajecte deliciós. Fa de la llengua personatge de ficció. Ens delecta sense preocupar-se gaire de si serem capaços d’instruir-nos, però sempre sap de quin bàndol està. No li cal apel·lar, com feia Truss amb posat d’institutriu, als més baixos instints de la supèrbia que sempre atorga el coneixement. Gomà és més humil i el seu, un llibre més popular. Si rere les paraules de Truss hi albirem classes particulars en luxoses mansions victorianes, rere les de Gomà hi apareix el món dels ateneus catalanistes. De Truss sospitem que no sap riure’s d’ella mateixa. De Gomà no. Ens ho demostra moltes vegades. Des de la tria majestàtica de la primera persona del plural fins a la crònica de la lectura-traducció, en dues sessions en veu alta, del llibre de Lynn Truss que li va fer el seu amic Matthew Tree. Si coneixeu algú amb un mínim de sensibilitat lingüística, regaleu-li aquest llibre. Aquest Nadal, més enllà dels reis Melcior, Gaspar i Baltasar, ha nascut Ubert I, rei dels mots.\n· Màrius Serra , 16.12.04


Sitges des del Dolce - guillemcarbonell.cat\nby Guillem Carbonell | juny 17, 2012 | Sibarita, Sitges, Tendències | 0 comments\nHeu vist mai Sitges des de l’Hotel Dolce? Jo no hi havia dormit mai però ho vaig fer el cap de setmana passat.\nTinc un cert lligam emocional amb la zona. Quan el meu avi Bartomeu Carbonell vivia a Suïssa (de 1936 fins als 50’s), en l’època en què les coses li anaven bé va comprar la masia i la finca del Pou d’en Jan, que és la que hi havia al voltant d’on ara hi ha l’hotel. Durant molts anys hi feien vi dolç i malvasia.\nEl meu pare m’explica coses de quan hi estiuejaven: “Pujàvem a l’ermita de la mare de Déu de Gràcia, la que hi ha dalt de la muntanya”. Encara guarda en algun calaix uns goigs d’aquella època. El meu avi va canviar el nom de la masia pel de Bon Repòs, però hi van seguir fent ví amb el nom original, el de Pou d’en Joan. Després, quan la família va haver de tornar de Zürich i es van instal·lar a Barcelona, avançada la postguerra, van vendre la finca i la va comprar en Paco Garcia-Munté.\n“La masia Miralpeix (de la que ara ja només queden unes runes rera l’hotel) era dels Querol. I la masia que encara hi ha davant del Dolce, era dels Casacoberta”. Suposo que vol dir la que té un rètol al davant que diu: “En venda”.\nPer això quan des de les relacions públiques del Dolce em van contactar fa uns dies perquè conegués l’hotel (suposo que volen potenciar el turisme de proximitat, gent que ara prefereix no marxar fora però sí donar-se un petit luxe local) m’ho vaig pensar poc i vaig acceptar. Crec que no ho sabien, però entre nosaltres, havien donat en la diana!\nEm van assignar l’habitació 440 i el primer que em impactar van ser les vistes de 180 graus sobre el pla de Sitges: a mà esquerra, els camps i unes últimes vinyes. L’església de Sant Bartomeu i Santa Tecla just al centre de tot. Com us ho diria? El que veia des de l’habitació es resumeix en tres colors:\nEl verd (no només del golf de Terramar sinó també de les poques vinyes, dels molts pins, del margalló plantat als voltants de l’hotel i dels matolls silvestres que encara es veuen verds i frescos.\nEl blanc que, malgrat tot, continua ajuntant les cases del poble.\nI és clar, el blau del mar i del cel (va fer molt bon cap de setmana).\nUna vista que embadaleix a qualsevol sitgetà: t’hi quedaries hores i hores mirant.\nSi ja heu anat alguna vegada al Dolce sabreu que té la gràcia de tenir present detalls locals. Els noms de les sales i dels restaurants, per exemple: Racó de la Calma, Malvasia, Verema, La Punta… Amb poesies de Santiago Rusiñol a les parets!\nEl càtering que em van oferir al Dolce va ser esplèndid. Dissabte vaig sopar carn a la brasa i, de postres, tast de mousse de cafè, gerd i llimona. Diumenge vaig dinar un gaspatxo de mango exquisit, vedella boníssima i, pastís de llimona amb merengue i pasta brisa! -“Feliciteu els cuiners!” El pastís era fora de sèrie, de debò. Per entendre’ns, em recordava el pastís de llimona de la pastisseria Pascual de Sant Pere de Ribes, però més sofisticat.\nLes piscines donen al costat Vilanova i en canvi el jacuzzi i la piscina interior dóna de ple a la badia de Sitges. Imagineu l’escena? T’estires amb el relax de les bombolles i la vista que tens és… el pla de Sitges! L’església i el poble.\nEl regal incloia una sessió de massatges de 35 minuts. Me’l va fer en Jorge, un cubà d’uns 50 anys que va arribar a Catalunya el 1999, just abans de l’entrada a l’euro. Mentre ell anava fent el massatge no em vaig poder estar de explicar-li. -“Tinc una foto d’un besavi a Cuba amb un Facund Bacardí (per dates, creiem que és un fill i no el fundador de la casa de rom)”. En Jorge em va explicar que en Bacardí es va inventar el rom, que els cubans abans no en feien. “L’Havana Club i els seus ‘añejos’ van venir després”.\nLa casualitat (jo vaig triar les dates) va fer que la meva estada coincidís amb el còctel de presentació del Sitges Fashion Weekend. L’alcalde Miquel Forns i l’impulsor del certamen, l’Alberto, van desitjar que el SFW aconsegueixi atreure el món de la moda a la Blanca Subur. I a poc a poc sembla que ho estan aconseguint.\nEn fi, potser ja hi heu estat i ja sabeu de què us parlo. A mi el regal em va servir per descobrir el Dolce i crec que hi tornaré.\nTendències / Crònica del còctel inaugural del Sitges Fashion Weekend al ‘Dolce Sitges’\nL’Hotel Liberty de Sitges celebra els 60 anys de la Reina Isabel penjant una bandera britànica


Equitat de gènere: una oportunitat per repensar el món « Àmbits de Política i Societat\nEl text que podeu llegir sota aquestes ratlles és la conferència que Sara Moreno Colom pronuncià durant l’Acte Institucional del Dia de la Dona, celebrat el 8 de Març de 2015.\nPer tal de desenvolupar la idea que proposa el títol de la conferència, estructuraré la meva intervenció en tres apartats breus. En primer lloc, exposaré una reflexió sobre els conceptes d’equitat i gènere en relació als conceptes d’igualtat i sexe. En segon lloc, em referiré als reptes que, des de meu punt de vista, planteja avui l’equitat de gènere. Finalment, en tercer lloc, intentaré concretar en termes d’oportunitat per repensar el món.\n1. Sobre equitat i gènere\nLa necessitat de construir teòricament la realitat per a poder-la analitzar explica la importància que tenen els conceptes en la diagnosi i el disseny de les polítiques. Malgrat que sovint es fan servir de manera indistinta, equitat i igualtat no són sinònims, molt menys encara gènere i sexe. Per què parlar en termes d’equitat i gènere i no en termes d’igualtat i sexe?\nEn la seva obra “Moral a Nicómaco” Aristòtil aborda el tema de l’equitat entesa com la justícia aplicada al cas concret. En efecte, el concepte d’equitat incorpora la idea de justícia com a punt de partida i la idea d’igualtat com a horitzó. Mentre que la igualtat es refereix a la idea aritmètica de repartir a parts iguals per situar a tothom en un mateix punt de partida, l’equitat permet reconèixer totes les condicions i característiques específiques de partida. L’equitat introdueix la necessitat de corregir les desigualtats de partida i reconèixer les diferències per a poder garantir la igualtat en el punt d’arribada sense discriminar. Per aconseguir la igualtat, cal garantir l’equitat ja que resulta injust tractar de la mateixa manera a dues persones que es troben en un mateix lloc però en condicions diferents.\nEn la seva obra “El segon sexe” la filòsofa Simon de Beavouir defensa que “no es neix dona, s’arriba a ser-ho”. És a dir, assenyala que les desigualtats entre els homes i les dones no són fruit d’un innatisme biològic sinó d’un procés de construcció sociocultural que distingeix arbitràriament allò masculí i femení segons rols associats al sexe. El concepte gènere permet desnaturalitzar les diferències entre els homes i les dones i entendre que la desigualtat inventa diferències per justificar-se.\nCom es tradueix l’equitat en termes de gènere? L’equitat de gènere, en considerar les condicions materials i les característiques específiques, permet identificar tres realitats que conviuen: els homes i les dones no es troben en una mateixa situació de partida, dins del col·lectiu d’homes i dones també hi ha diverses situacions de partida i les construccions culturals entorn dels gèneres donen peu a identitats múltiples en termes de feminitat i masculinitat.\n2. Els reptes actuals de l’equitat de gènere\nEn la mesura que l’equitat incorpora la idea de justícia, és possible definir els reptes actuals a partir de les injustícies vigents. La politòloga Nancy Fraser desenvolupa un exercici epistemològic per integrar, tal com diu ella, el millor de les diferents teories feministes protagonistes de la segona onada del feminisme. És així com introdueix tres dimensions d’injustícia de gènere analíticament específiques: econòmica, cultural i política. En aquest sentit, es pot argumentar que la manca de garanties en l’equitat de gènere comporta problemes en termes de redistribució, reconeixement i representació.\nAssenyalats els reptes, Fraser alerta dels perills (de resignificació) entre els quals em sembla oportú destacar:\n– El risc que suposa la institucionalització del discurs feminista al oferir un espai propi de confort per les dones que pot frenar la voluntat de canvi estructural (imaginaris socials) i dificultar la percepció de la desigualtat (moviments feministes).\n– El risc que acompanya l’astúcia de la història (canalitzar desitjos utòpics) que permet al sistema vigent acceptar les reivindicacions de reconeixement en l’àmbit cultural com estratègia per diluir les reivindicacions de redistribució i representació.\n3. L’oportunitat: el canvi estructural en un moment de crisi\nAssenyalats els reptes i els riscos, l’equitat de gènere representa una necessitat davant les desigualtats creixents i una oportunitat per repensar el món en un moment de crisi on les possibilitats de canvi són més factibles que en un moment d’estabilitat. El canvi implica la voluntat de transformar les estructures profundes (més enllà del discurs) del sistema de valors sobre el qual es construeixen les relacions de poder entre els gèneres. Cal repensar el valor que donem al treball, al temps o a la cura i canviar la pràctica quotidiana. Poso tres exemples en termes de redistribució, reconeixement i representació.\n– Redistribució entre gèneres de la càrrega total de treball. És a dir, del treball remunerat, el treball domèstic i la cura. Les dones han avançat més en termes d’empleabilitat que els homes en termes de domesticitat (influència altres eixos de desigualtat). L’equitat no pot compensar la divisió sexual del treball. La corresponsabilitat és una urgència social davant l’envelliment de la població i l’exponencial creixement de les necessitats de cura de les persones dependents.\n– Reconeixement de les identitats múltiples una vegada garantides les condicions materials d’existència. Dues idees al respecte: la diversitat cultural no pot diluir la desigualtat social; la falsa il·lusió de la lliure elecció quan les preferències no són neutres al gènere.\n– Representació en l’àmbit públic més enllà del mercat de treball. Per exemple, el cas de la política i els mitjans on encara hi ha menys dones que homes i han d’assumir més renúncies personals i exigències professionals.\nPerquè l’oportunitat per canviar el món que representa l’equitat de gènere sigui factible cal frenar l’astúcia de la històrica que s’empeny en naturalitzar les desigualtats de gènere. Cal seguir ampliant el significat de la justícia per assenyalar les relacions de poder que s’estableixen entorn dels treballs (àdhuc la cura), la reproducció o la sexualitat. Cal recordar om va dir Kate Millet que “allò personal és polític”. Les desigualtats de gènere no es poden reduir a una qüestió de percepció i estratègia individual perquè són una injustícia social.


Des d’Obaga i amb la col·laboració de persones expertes del territori, tornem a engegar màquines per fer la 4a edició del Punt Juvenil i de l’EsNat, obrint-nos a nous espais i afegint més dies d’excursions de dia sencer.\nEs disposa de 20 places i consistirà en 2 activitats de dissabte al mati (Punt Juvenil) o a la tarda (EsNat) i 4 excursions de dia sencer (10h-16h).\nLes inscripcions es faran per anys escolars, de manera que hi haurà nens de 1º a 4º de primària, a l’EsNat, i de 4º de primària a 1º d’ESO, els participants del Punt Juvenil.\nLa programació funcionarà de forma diferent a l’any passat. Ens obrim a nous espais i no tindrem el camp base a Llavorsí. Cada dissabte ens espera un lloc diferent!\n14 d’abril: Amfibis d’aigua dolça (Les Vernedes) / Mati (Punt) i Tarda (EsNat)\n21 d’abril: A la recerca de l’Herc (Cerbi) / Tot el dia (Punt i EsNat)\n12 de maig: Els secrets de la pesca (Guingueta d’Àneu). Tot el dia(Punt i EsNat) Amb la Meri i l’Isma\n19 de maig: El camí de l’últim Càtar (Tirvia) / Mati (Punt) i Tarda (EsNat)\n26 de maig: Traginers per un dia (Tornafort) / Tot el dia (Punt i EsNat) Amb en Cesc Capdevila\n2 de juny: Amb vista d’ocell (Bonaigua) / Tot el dia (Punt i EsNat)\nEn cas de pluja o condicions meteorològiques adverses, les activitats de mati i tarda tindran una ubicació alternativa. En el cas de les excursions, s’anul·laran per posposar-se en una altra data que proposarem, i si no tenim disponibilitat de calendari retornarem els diners corresponents.\nProgrames d’activitats i projectes educatius\nEns dediquem a l’educació ambiental des de fa més de 25 anys, hem treballat en diferents entitats i centres vinculats amb l’educació ambiental, hem estat partícips de la creació i disseny de nombroses activitats i de la coordinació de diferents programes educatius.


▷ ⭐Definició de enculturació⭐ - Significat, Exemples i Sinònims\nelcorrector.cat » Definició de enculturació\nDefinició de enculturació\nA continuació pots trobar La definició i bastants exemples de com utilitzar la paraula enculturació, en aquesta web de rectificacions ortogràfiques pots trobar com es pot usar en un context real aquest mot i utilitzar un dels sinònims que et proposem de la llista completa que trobaràs aquí també veuràs la seva Definició perquè et sigui molt més fàcil comprendre què significa enculturació.\nProcés pel qual un individu aprèn la pròpia cultura.\n¿Cóm es diu enculturació en castellà? / ¿Cómo se escribre y se dice enculturació en catalán?\nSi tens ganes de saber com s’escriu en castellà enculturació has de saber que la seva traducció és enculturació pots descobrir en la nostra lloc web més exemples en català perquè et sigui més simple contextualitzar-la en castellà.\nExemples de com utilitzar enculturació\nLa enculturació és la transmissió […] directa de característiques culturals, és tot el que s’aprèn durant una vida humana […] en funció del que està disponible al medi ecològic, social i cultural.\nD’una banda l’evangeli […] ha de ser enculturado mentre que […] la comunitat apostòlica ha de trobar una expressió local.\nEn primer lloc, hi ha dos reptes aparentment oposats a […] la nostra missió: l’enculturació i l’obertura […] a altres cultures.\nFacilitarem el procés d’enculturació i crearem ministeris […] que responguin a les necessitats de les comunitats.\nAixò porta una espècia d’enculturació de la cultura occidental […] laïcista a les cultures no occidentals.\nPer a un missioner oblat, l’enculturació té a veure […] amb l’aprenentatge de la llengua local, la familiarització amb i […] l’ús de sistemes locals, l’esforç de viure cada vegada més de recursos locals.\nA això li […] segueix una part més pastoral / pedagògica en la qual ens haurem de preguntar sobre el tema de l’enculturació.\nAl final del procés, els autòctons arriben aproximadament al 80% i s’ha […] aconseguit un alt grau d’enculturació (grup 3).\nEl nen era molt […] petit i la seva enculturació en la comunitat […] aborigen recentment s’havia produït en el transcurs dels darrers 7 o 8 mesos.\nDes de l’època en que l’Evangeli va ser proclamat per primera vegada, l’Església ha experimentat innombrables cicles de trobades i compromisos amb la cultura.5 Cada vegada que la […] Església entra en contacte amb mons que una vegada van estar fora del seu influència, […] sorgeixen nous desafiaments d’enculturació.\nEl dret a l’educació implica a tres sectors diferents: primer, el Govern […] […] com a garant del dret a l’escolarització; segon, al nen / a i adolescents com a titulars principals del dret i de la seva obligació de complir amb l’educació bàsica obligatòria; i, tercer, als pares dels nens / es com «primers educadors» en tot procés d’enculturació.\nen el cas de projectes de pastoral es discuteix la qüestió sobre l’enculturació (fe catòlica en el respectiu context cultural\nVeure: aculturació, enculturació, inculturació, socialització.\na) Enculturació davant obertura […] a altres cultures\nDemanem perquè, per intercessió de Sant Toribio, puguem millorar el nostre treball missioner en els camps de l’enculturació, atenció pels indígenes i zel admirable per portar l’evangeli als nostres germans.\nLa fe es necessitava enculturar de ser una planta […] arrelada en la cultura occidental a una que tenia les seves arrels en la terra […] d’Àfrica i que sorgiria amb un compromís cap a la justícia, la pau, els drets humans i una orientació cap als oprimits.\nLes famílies, a més de […] constituir espais d’enculturació i socialització, […] són també importants unitats econòmiques.\nEn la missió, a més de la […] dicotomia innata entre l’enculturació i l’obertura a altres cultures, […] i els dilemes de la reestructuració, […] hi ha a més altres obstacles que ens fan por de anar més enllà de les fronteres.\nJustino és un dels exemples més interessants […] i assolits d’enculturació a l’Àfrica […] del segle XIX «.\nPel que fa a la enculturació en matèria litúrgica, s’han d’observar, estricta i íntegrament, les normes especials establertes.