EL SÀHARA OCCIDENTAL, LA SEVA HISTÒRIA.\n“ Per entendre el procés històric del Sàhara Occidental, s’ha de tenir en compte que en aquest territori no solament entren en conflicte les aspiracions i interessos de marroquins i saharians, sinó que els actors que hi estan implicats i els interessos que s’hi juguen són molt més amplis i variats... Cal advertir que tot i estar vestida amb arguments històrics i culturals, la qüestió del Sàhara Occidental és una qüestió de geoestratègia, en la qual el problema històric és accessori i ha estat plantejat per encobrir... aspiracions polítiques i econòmiques que d’altra manera serien molt difícils de defensar...Quan per posar entrebancs a la celebració del referèndum d’autodeterminació, el 1975, el Marroc va demanar a la Cort Internacional de Justícia de la Haia que es pronunciés sobre si abans de l’arribada dels espanyols el Sàhara estava sota sobirania marroquina, el dictamen va ser clar: havent consultat els documents aportats per totes les parts, el Tribunal no aprecià l’existència de cap vincle de sobirania territorial entre el Sàhara Occidental i el regne del Marroc o Mauritània, i considerà que a l’arribada dels espanyols el Sàhara Occidental es trobava habitat per poblacions nòmades, socialment i políticament organitzades en tribus i sota l’autoritat dels seus caps. La sentència refermà el dret del poble saharià a la lliure autodeterminació i en certa manera va tancar una polèmica per deixar clar que el problema no era als llibres d’història, sinó als gabinets d’estratègia política, econòmica i militar...Això explicaria per què el suport que donen tots el partits polítics espanyols als saharians es torna inútil quan aquests partits arriben al poder. L’interès d’Estat s’imposa impedint qualsevol pronunciament en defensa del poble saharià que no vagi més enllà de l’ajut humanitari que els permeti subsistir. El mateix es pot dir de les organitzacions no governamentals que sent l’única veu discordant acaben mesurant amb infinita prudència l’abast de les seves reivindicacions per tal que l’únic suport que s’ofereix no els sigui també retirat.”(Narcís Soler, , Carles Serra, i altres. “Sàhara Occidental. Passat i present d’un poble”.1999, Universitat de Girona)\nELS ORIGENS DEL POBLE SAHARAUÍ\nFa aproximadament uns 3000 anys, una població anomenada sanhaja, relacionada amb els primers pobladors berebers i que vivia al nord d’Àfrica migra cap el nord-est i ocupa pràcticament la totalitat del Sàhara obligant a la població de pell negre a migrar cap el sud. Poc a poc els habitants de Sàhara controlen les rutes que travessen el desert de nord a sud.\nAl segle VIII s’inicia la islamització del Sàhara la qual cosa es consolida definitivament al segle XI amb els almoràvits, confederació de diverses tribus procedents del sud-oest del Sàhara. Amb els almoràvits les tribus saharianes van arribar a controlar una amplia zona del nord-oest del continent africà i van travessar el Mediterrani iniciant la conquesta de la Península Ibèrica. Aquesta gran expansió va acabar amb la separació en diferents grups, un d’ells torna cap el sud i l’altre s’estableix a Al-Andalus ial actual Marroc fundant la ciutat de Marràqueix, lloc de gran activitat cultural i comercial.\nA principi del segle XIII, un poble àrab beduí procedent del Iemen va ocupar el Sàhara. La relació amb els pobles berebers autòctons i els àrabs, Benni Hassan, va tenir moments de tensió i enfrontaments, així com també acords, però finalment tots dos van acabar fusionant-se. D’ells ve la majoria del poble saharauí. La resta de la població té un altre origen.\nDurant els segles XIII i XVI, els habitants del Sàhara es movien a través del desert per rutes més o menys regulars i no coneixien ni fronteres ni cap poder sobre ells.\nEl segle XVI Tombouctou situat a l’actual Mali era un important centre comercial i lloc de trobada de la majoria de caravanes que travessaven el desert. Degut a la seva importància estratègica el sultà del Marroc, Ahmad el Mansor controla aquesta ciutat, i les rutes del comerç transaharià. Obligà a pagar tributs a llarg de pràcticament un segle, malgrat el control del sultanat, els pobles saharauís no es van sotmetre al seu poder gaire temps i la influènciasobre ells va ser pràcticamentnul·la.\nEls primers contactes entre les poblacions saharauís i els europeus es produeix al segle XV, especialment establint relacions comercials amb els espanyols i portuguesos a través de la costa atlàntica d’Àfrica del nord.\nEL PROCÉS DE COLONITZACIÓ\nEl veritable inici de la colonització del Sàhara Occidental no es produeix fins el segle XIX. En aquest període és França la potència que controla tot el nort-occidental de l’Àfrica. L’any 1886 es defineixen les fronteres entre la zona francesa i l’espanyola, però no serà fins el segle XX que el Sàhara Occidental és controlat per part dels espanyols, i no sense problemes a causa de la resistència dels habitants saharians. Les continues rebel·lions al Sàhara occidental obliga l’any 1934 a signar un acord de cooperació militar francoespanyola per tal de destruir el moviment de resistència anticolonial, fet que possibilita l’explotació de les riqueses del Sàhara Occidental.\nCRONOLOGIA DE LA COLONITZACIÓ ESPANYOLA (Bárbulo, Tomás. “La historia prohibida del Sáhara Español”. Barcelona, 2002. Editoral Destino.)\n1884 AntonioCánovas, primer ministre d’Isabel II, envia al Sàhara una expediciócomandada per l’alferes Emilio Bonelli. Els espanyols s’instal·len a Villacisneros ( avui anomenadaDajla ) i negocien amb els habitants saharians per acollir-se sota la tutela i protecció del rei d’Espanya.\n1900 França i Espanya signen el Conveni de París, en el qual s’estableixen les fronteres del Sàhara Occidental.\n1904 EL capità Francisco Bens estableix tres guarnicions al llarg de la costa sahariana. Amb el temps formaran tres ciutats: La Güera, Villacisneros i Villa Bens.\n1912 Espanya signa diferents tractats que atribueixen estatuts jurídics diferenciats a la regió de Villa Bens ( al nord del paral·lel 27º40’) i al Sàhara Occidental.\n1934 Antonio delOro funda la ciutat de El Aaiún prop d’una font d’aigua.\n1940 Tècnics espanyols descobreixen els primers indicis de l’existència de petroli.\n1950 L’INI (Institut Nacional d’Indústria) crea l’empresa Adaro is’inicien les extraccions de fosfats.\n1956 El Marroc aconsegueix la independència i el sultà Mohamed V és proclamat rei.\n1957 Bandes armades marroquines sota el comandament del nacionalista Ben Hamu invaeixen el Sàhara Occidental. El sud d’Algèria i Mauritània per tal d’expulsar els colonitzadors. França i Espanya aturen la rebel·lió amb una ofensiva conjunta (Operació Huracán / Ecouvillon).\n1958 El general Franco lliure al Marroc la major part d’Ifni i la regió de Villa Bens com a premi a la col·laboració de Mohamed V en la lluita contra les bandes rebels.\n1961 El Govern espanyol converteix el Sàhara Occidental en la província espanyola número 53 , i signa amb 11 empreses petroleres, la majoria dels EUA, la recerca i explotació del cru.\n1962 L’INI crea l’empresa Eminsa i es descobreixen els fosfats de Bucrà.\n1963 Les empreses petroleres troben indicis de cru en més de 27 punts. La major concentració es troba a la zona compresa entre El Aaiún i el Cap Bojador.\n1965 L’ONU inicia el tràmit per tal que Espanya convoqui un referèndum d’autodeterminació i abandoni el Sàhara Occidental\n1967 Franco crea la Yemaà, una mena de Parlament autonòmic format per notables saharauís amb la finalitat de tranquil·litzar l’ONU.\n1969 Espanya lliure Sidi Ifni al Marroc i crea l’empresa Fos Bucrà que explotarà les mines de fosfats en el Sàhara. Basiri funda en Smara elMovimiento de Vanguardia para la Liberación del Sàhara, que en pocs mesos arriba a tenir 4.700 afiliats.\n1970 El 17 de juny una companyia de la Legió dissol a trets una manifestació nacionalista a la ciutat d’ El Aaiún. Amb més de 10 morts, Basiri és detingut i desapareix uns dies més tard. Comença l’expedició del DNI bilingüe per al saharauís.\n1971 El 10 de juliol es produeix un intent de cop d’Estat contra Hassan II, rei del Marroc, en el palau Sjirat.\n1972 El 16 d’agost avions militars marroquins metrallen el Boeing que trasllada a Hassan II. Comença l’extracció de fosfats del Sàhara. Grups de joves creen dos moviments nacionalistes paral·lels: un a Tarfaya (Marroc) i un altre al Sàhara espanyol.\n1973 El 20 d’abril els nacionalistes de Tarfaya i del Sàhara espanyol es reuneixen a Zuerat (Mauritània) i creen el Front Popular per l’alliberament de Saquia el –Hamra i Río de Oro, més conegut per Front Polisari. Brahim Gali serà el seu secretari general Es defineixen com a moviment d’alliberament àrab i africà. Després d’un mes es produeix la primera acció armada contra un establiment militar espanyol a Janquet Quesat. El 30 de setembre el guerrillers maten a un caporal saharauí de l’exèrcit regular. ETA assassina al president del Govern espanyol, Luis Carrero Blanco.\n1974 Franco fa president del Govern a Carlos Arias Navarro. Les pressions augmenten cap l’Estat Espanyol per tal que resolgui el problema colonial concedint l’autodeterminació del poble saharauí. La Yemaà aprova un estatut d’autonomia per al Sàhara redactat a Madrid, el qual mai serà promulgat entre d’altres causes hi haurà l’ofensiva diplomàtica del Marroc en contra de la possibilitat d’aquest estatut. Mor en combat el primer guerriller del Front Polisari, Bachir Lehlaui ( 26 d’abril ). El mes de maig, Hassan II inicia una gran concentració del seu exèrcit en la frontera amb el Sàhara. Es produeix un atemptat contra la cinta transportadora dels fosfats de Fos Bucrà. Espanya recolza la formació del Partido de Unión Nacional Saharaui (PUNS) i col·loca com a representant a Ijalihenna uld Rachid. La policia desarticula l’organització estudiantil del Polisari en la Península i Canàries. Espanya anuncia un referèndum d’autodeterminació per al primer semestre de 1975. Hassan II fa un recurs al Tribunal Internacional de l’Haia ( 17 de setembre) i s’entrevista amb Henry Kissinger a Rabat ( 15 d’octubre ).\n1975 El Marroc anuncia el mes de març la creació del Frente de Liberación y Unidad (FLU). Infiltrats marroquins produeixen una sèrie d’atemptats terroristes en cadena a la ciutat d’ El Aaiún. Segrestament de patrulles de Tropes Nòmades per el Polisari. El 12 de maig visita el Sàhara una missió de l’ONU. Ijalihenna viatja al Marroc i jura fidelitat a Hassan II que acabarà sent ministre del seu govern. Les FAR comença una sèrie d’atacs a diferents llocs de l’interior del Sàhara on hi ha destacaments espanyols. El 16 d’octubre el Tribunal de l’Haia dictamina que no existeixen vincles de sobirania entre el Sàhara i el Marroc. Hassan II anuncia la Marxa Verda. El 24 d’octubre s’inicien a Madrid les negociacions per al lliurament del territori del Sàhara al Marroc. El 2 de novembre, Juan Carlos, cap d’Estat en funcions, viatja a El Aaiún, tanmateixel president de la Yemaà passa al Marroc. El 6 de novembre s’inicia la Marxa Verda, i el 9 de novembre Espanya garanteix en Agadir a Hassan II l’entrega del Sàhara. L’endemà es produeix la retirada de la Marxa Verda. El 14 de novembre es firmen ela Acords de Madrid entre Espanya, El Marroc i Mauritània. Aquest mateix dia es dissol el PUNS. El 18 de novembre, les Corts aproven la Llei de Descolonització. El 20 de novembre mor Franco. El 23 de novembre prenen possessió del Sàhara les noves autoritats del Marroc.\n1976 El 28 de febrer els militars espanyols abandonen el Sàhara definitivament.\nEL CONFLICTE DEL MARROC\nEls plans de l’ONU per al Sàhara són desobeïts un cop iniciada la transferència de funcions de l’Estat Espanyol al Marroc i Mauritània, ja que com a potència colonitzadora era responsable d’un procés de descolonització que mai es va produir.\nDesprés de la transferència de funcions comença una forta repressió de les tropes del Marroc i Mauritània en contra dels saharauís no partidaris de l’annexió.\nLa retirada dels militars espanyols a principis de 1976 fa que la població saharauí inicií l’èxode cap a l’interior del país. El Front Polisari s’enfronta amb les tropes invasores i intenta protegir la retirada de la població civil cap a la frontera d’Algèria. Aquesta retirada dels civils és atacada pel Marroc amb gran violència, fins i tot bombardejant amb napalm i fòsfor blanc des de l’aire amb l’aviació.\nEl 27 de febrer es proclama la República Àrab Saharauí Democràtica (RASD) i el seu braç militar, L’Exèrcit d’Alliberament Popular Saharauí lluita contra les tropes marroquines i mauritanes. A les tropes de Front Polisari s’hi van unir la majoria dels saharauís integrats a l’exèrcit espanyol i tota la població que escapava desert endins.\nEl Front Polisari organitza la fugida de la població civil i l’acolliment de refugiats a l’interior del desert. Poc a poc en van creant camps d’aquests refugiats a les proximitats de Tinduf, dins el territori algerià. Des d’aleshores, la població saharauí resistirà l’ocupació del seu territori al desert.\nEl 1979 Mauritània signa la pau amb la RASD i reconeix el dret del poble saharauí a la seva autodeterminació així com a la part del territori del Sàhara que l’Acord Tripartit de Madrid li concedia.\nEl Marroc va mantenir la seva ocupació il·legítima, i la guerra amb el Front Polisari, basada en incursions i guerrilles que provocaven un continu desgast a l’exèrcit marroquí. L’any 1980 el Marroc decideix construir al desert grans murs equipats amb sofisticada tecnologia militar provinent dels Estats Units, França i Israel. Els murs són terraplens de sorra i pedres rodejats de filats i camps de mines en que cada 10 km aproximadament es situa un regiment. Darrere dels murs es situen els radars que poden abraçar un radi d’un 60 km aproximadament. Malgrat els murs, els camps de mines, els filats i els radars, l’exèrcit saharauí va continuar els seus atacs. Durant la nit petits grups de guerrillers saharauís netejaven els camps de mines i realitzaven incursions dins les files marroquines, en moltes ocasions es feien presoners i s’incautaven armes. Durant el dia es mantenien amagats i tornaven a atacar a la nit següent en un lloc diferent. (Segons declaracions de diferents militars saharauís)\nL’any 1982, i després d’una llarga negociació diplomàtica que s’inicia al juliol de 1980, la RASD ingressa en L’Organització per la Unitat Africana, i com a conseqüència, el Marroc es va retirar de l’OUA. La guerra va continuar sense cap expectativa d’un final a curt termini. Amb aquesta situació on no es veia cap sortida pacífica l’ONU decideix, l’any 1989, elaborar un Pla de Pau que preveia la celebració del Referendum d’Autodeterminació i una treva entre el Marroc i el Front Polisari. Del 1988 fins el 1991 prossegueixen les negociacions entre les parts en conflicte sense que s’arribés a un acord definitiu. Finalment a l’abril de 1991 l’ONU posa en marxa el procés per la realització del referèndum d’autodeterminació al Sàhara i crea la Missió de les Nacions Unides per al Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO). El calendari i el pla d’acció de les Nacions Unides preveia que el referèndum es duria a terme al final del gener de 1992, després d’un alto el foc que entraria en vigor el 6 de setembre de 1991.\nLa Comissió d’Identificació de la MINURSO havia de posar al dia el cens espanyol de l’any 1974 abans del referèndum. Hores d’ara el referèndum continua sense fer-se i la causa d’aquest retard és l’actitud marroquina, sobre tot pel que fa al cens electoral. El Govern del Marroc sempre a intentat la inclusió de població marroquina en aquest cens propiciant els trasllats al territori del Sàhara. En els últims anys del regnat de Hassan II, pare de l’actual rei Mohamed VI, el Marroc ha aconseguit bloquejar la consulta ordenada per l’ONU presentant més de 130.000 recursos contra el procés d’identificació de votants.\nEn el seu informe del 25 d’octubre de 2000, el secretari general de l’ONU, Kofi Annan, va considerar una tercera viaal marge del referèndum. Es tractava que la MINURSO portés a terme el cens de forma sumaria, i per això va anomenar al petroler dels Estats Units, James Baker III, antic secretari d’Estat amb George Bush pare. James Baker és, possiblement, una veu molt més important en el conflicte del Sàhara que el propi Kofi Annan. (Bàrbulo, T. La historia prohibida del Sàhara Español. Barcelona, 2002. Editorial Destino)\nDes de l’alto el foc de 1991 entre el Marroc i el Front Polisariles negociacions han estat constants fins ara. L’ONU ha fet diferents propostes entre elles l’anomenada tercera via consistent en una autonomia del Sàhara dins de l’autoritat governamental del Marroc. Aquesta annexió del territori saharià al Marroc ha estat impulsada per França, El Regne Unit i Estats Units en últims anys, evitant d’aquesta manera la possibilitat d’un referèndum d’autodeterminació. Malgrat aquesta oposició hi ha un gran nombre de països dins de l’ONU que creuen que el referèndum d’autodeterminació ha de tenir lloc. Aquest impàs és el que explica la gran quantitat de pròrrogues que l’ONU anat cedint al contenciós i el fet que la sobirania del Sàhara Occidental no s’hagi atorgat encara a cap país. Segons els mandats de l’ONU, Espanya com a potència colonitzadora no pot transferir la sobirania del Sàhara de forma unilateral a un altre país,alhora el Marroc no té cap status sobre aquest territori ja que va ser invait per la força.\nUna possibilitat amb la que es treballava era dividir el Sàhara en dues parts, la del nord seria marroquina, la del sud del Front Polisari. Els mapes publicats per algunes revistes petroleres recorden que tota la costa Nord del Sàhara Occidental, l’antiga Sakiet el Hamra, ha estat concedida a la petrolera nord-americana Kerr McGee, i la costa sud, l’eix Río de Oro, a la francesa TotalFinaElf. Un eventual repartiment del territori del Sàhara entre el Marroc i el Polisari, al que el Marroc s’oposa totalment, tindria l’inconvenient de deixar a la nova concessió a França dins el territori que restaria sota sobirania del Polisari. (Revista “La clave”. Nº 68. Agost 2002)\nEl paper de l’Estat Espanyol és ambigu, especialment des de la jugada de l’Illa de Perejil on l’entrada en escena dels EEUU va neutralitzar totalment a la Unió Europea. Espanya sempre ha defensat el dret d’autodeterminació del poble saharauí tal i ha manifestat acatar qualsevol resolució de les Nacions Unides. Però en el si dels partits polítics espanyols la situació no és tan clara.El PP des que és al Govern a patrocinat el grup parlamentari d’Amistat amb el Marroc, per una altre banda reconeix que la descolonització del Sàhara encara no s’ha completat fins que el poble saharauí exerxeci el seu dret a l’autodeterminació, la qual cosa l’enfronta al Marroc.\nContràriament, el grup parlamentari Paz para el Pueblo Saharaui el patrocinen diputats del PSOE, i altres partits nacionalistes i d’esquerre sense el PP. Bona part del grup socialista defensa una política que recolzi la tesi de l’enviat especial del Secretari General de l’ONU, James Baker III, de concedir una autonomia temporal al territori sota la sobirania marroquina.\nAquesta autonomia és, juntament amb el referèndum d’autodeterminació, el repartiment del territori, o la retirada de la MINURSO, una de las quatre opcions presentades per el Secretari General de L’ONU, Kofi Annan, a la decisió del Consell de Seguretat en el qual, tres membres permanents tan decisius com EEUU, França i Anglaterra, donen suport a l’Acord Marc o Pla Baker.\nLa realitat del cas del Sàhara occidental és que el Marroc faci unes despeses des de fa 27 anys d’un milió de dòlars diaris per tal de mantenir el territori, que la MINURSO ha gastat 400 milions de dòlars, que Algèria, és possible que gasti una quantitat semblant a la marroquina en recolzament al Polisari, i malgrat totmés de 180.000 saharauís originaris del territori han de viure des de 1975 miserablement en camps de refugiats als voltants de Tinduf.


Els passos de gegant d'Arthur Caravan | Cultura | EL PAÍS\nEls passos de gegant d'Arthur Caravan\nEls alcoians presenten un esplèndid segon disc, titulat 'Atles Enharmònic'\n17 NOV 2011 - 13:11\tCET\nLa primera cosa que crida l'atenció és que Atles enharmònic, que és com es diu el segon àlbum dels alcoians, és molt més enèrgic, molt més potent i molt més rock del que ho va ser el seu debut de fa dos anys (Arthur Caravan, 2009). Si aquell disc va suposar una targeta de presentació esplèndida com a renovadors contemporanis de la cançó pop en català, amb un peu en les arrels folk autòctones i un altre en les propostes pop rock anglosaxones, no és gens desgavellat entendre la seua seqüela com un pas de gegant.\nUn dels millors treballs fets aquesta temporada a casa nostra. Toni Blanes, bateria de la banda, reconeix que "és més rock, perquè també era així el nostre directe després de traure el primer disc. I també per la producció, perquè, en el terreny de la masterització, amb l'aportació de Jason Ward (que ha treballat amb Fugazi, Lambchop o Arcade Fire), es pot dir que hi hem guanyat".\n"Hem treball més com a banda, potser amb guitarres, però amb la varietat de sempre"\nDESCARGABLE Quadern 579\nHan tornat a l'autoproducció, però, a més, els Arthur Caravan també s'han llançat a l'autoedició, ja que han abandonat el paraigua de La Casa Calba per autoeditar-se. I s'han sumat, pel camí, a la moda del crowdfunding, iniciativa que, per uns preus mòdics, permet als seus seguidors gaudir d'una sèrie d'avantatges per les seues aportacions monetàries. Blanes diu: "Volíem guanyar independència. I ens va anar tot fet, perquè era el moment de sumar-nos a una productora de concerts local, sumar forces amb gent com Hugo Mas o Batà. Es podria dir que fent alcoiania". La flexió verbal (sobre la figura d'Enric Valor) i Khorosko són, de fet, els dos temes inèdits que "perfectament podrien haver format part del disc, però hem preferit oferir-los als fans que s'hi subscriviren; a més, volíem que pogueren tenir accés a alguns continguts abans que ningú, a poder comprar productes exclusius, etc.".\nPel que fa a les influències que han contribuït a donar forma a 'Atles enharmònic', no tenen clar què va ser abans, si l'ou o la gallina. Si la necessitat d'estar a l'altura del seu directe enèrgic o el desig de donar via ampla a noves sonoritats: "no ho sabria dir", confessa Toni Blanes, que pren com a exemple "els Yo La Tengo, que tenen un vessant elèctric i un altre de molt acústic". Així doncs, comenta que es podria dir que s'han "decantat més per l'elèctric". Pau Miquel Soler, cantant i guitarrista, explica, d'altra banda: "Hem treballat moltíssim més com a banda, potser amb més guitarres, però amb la varietat de sempre". I allà on el cronista veu (o vol veure-hi) un influx succint del postrock en un parell de composicions (L'interval del diable o El dia de Tots Sants), ell hi veu l'ombra del rock progressiu primerenc: "El postrock no és una influència bàsica, el que passa és que aquests dos temes tenen un gran pes instrumental. 'L'interval del diable', de fet, estaria més a prop dels King Crimson".\nI si parlem de referents més propers, com es veuen els alcoians al mig de l'efervescent escena pop rock catalanoparlant o, més genèricament, valenciana?: "Ens trobem molt a gust amb bandes com Senior i el Cor Brutal, amb què compartim una certa afinitat, tot i que el que ells fan és molt diferent". Alhora que reconeix que l'escena catalanoparlant "ha reviscolat, i hi ha menys complexos per part del músic. S'ha trencat allò de 'no arribaràs enlloc cantant en valencià', que es podia sentir fins fa poc". Coses de la normalitat, con indica Pablo González, piano acordió i teclat de la banda, que diu que "és la normalització, que es nota i sempre és positiva".\nEls Caravan, a més de la seua edició discogràfica, són gent inquieta. Tot i que ara el tenen arraconat, fa temps que passegen pels escenaris el muntatge 'Si t'arriba el dematí', un repàs particular a més de trenta anys d'història de música popular en valencià. "Va sorgir", diuen, "perquè el vam estrenar en el cicle Intercanvis, amb cançons de Raimon, Ovidi o Bustamante, i el que buscàvem era un repertori que tingués un nexe poètic en comú, ja que no deixa de ser un treball d'investigació, al cap i a la fi".


Mollerussa Fashion Faces col·laborarà amb Creu Roja Joventut – Comarques de Ponent\nMollerussa Fashion Faces col·laborarà amb Creu Roja Joventut\nadmin Posted On abril 16, 2007\nAvui s’ha fet públic el conveni de col·laboració que, durant l’any 2007, lligarà el certamen Mollerussa Fashion Faces amb Creu Roja Joventut Lleida, segons el qual l’entitat portarà la campanya ‘Solidaritat jove’ a tots els actes previstos dins el calendari del certamen dedicat a la moda. D’aquesta manera, Creu Roja Joventut Lleida promocionarà, en tots els càstings que el certamen mollerussenc organitzi arreu de les comarques de Ponent, el programa de voluntariat ‘Grups de joves’. El conveni de col·laboració va ser signat per Toni Bosch, alcalde de Mollerussa; Magda Simó, directora de l’agència Magda Simó Models; Mariano Gomà, president de Creu Roja Lleida, i Aida Pareja, directora provincial en funcions de Creu Roja Joventut. Avui s’ha fet públic el conveni de col·laboració que, durant l’any 2007, lligarà el certamen Mollerussa Fashion Faces amb Creu Roja Joventut Lleida, segons el qual l’entitat portarà la campanya ‘Solidaritat jove’ a tots els actes previstos dins el calendari del certamen dedicat a la moda. D’aquesta manera, Creu Roja Joventut Lleida promocionarà, en tots els càstings que el certamen mollerussenc organitzi arreu de les comarques de Ponent, el programa de voluntariat ‘Grups de joves’. El conveni de col·laboració va ser signat per Toni Bosch, alcalde de Mollerussa; Magda Simó, directora de l’agència Magda Simó Models; Mariano Gomà, president de Creu Roja Lleida, i Aida Pareja, directora provincial en funcions de Creu Roja Joventut. Mollerussa Fashion Faces és un certamen dedicat al món de la moda que, al llarg de l’any, organitza tres activitats principals: el Mollerussa Fashion Faces, consistent en diversos càstings que es realitzen durant l’estiu a les principals poblacions de Ponent; el Mollerussa Fashion Week, setmana de la moda que se celebra a l’octubre; el Mollerussa Fashion Spring, una desfilada que tindrà lloc el proper dia 11 de maig, i un concurs televisiu a la recerca de models en potència de les comarques ponentines. En l’anterior edició, pels càstings del Mollerussa Fashion Faces van passar uns sis-cents joves de vint-i-dos municipis lleidatans.


Comfort Inn and Suites Gillette (WY) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nComfort Inn and Suites1607 West 2nd Street, West Gillette, Gillette (WY), Estats Units, 82716 - Veure al mapaExcel·lent8,4Basada en33comentarisComfort Inn and SuitesVeure més fotosVista interiorVeure més fotosVeure totes les 40 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsbanytransport hotel/aeroportascensor\nSobre l'allotjamentDescripcióSituat a West Gillette, Comfort Inn and Suites és el lloc perfecte per gaudir de Gillette (WY) i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat. Els serveis i instal.lacions de primera categoria que defineixen l'experiència de Choice Hotels us esperen a Comfort Inn and Suites. L'allotjament ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, transport hotel/aeroport, premsa, ascensor per garantir el màxim confort possible. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb televisió de pantalla plana, aire condicionat, calefacció, escriptori, despertador a cada habitació. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent bany, centre esportiu, piscina coberta. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Gillette (WY), el Comfort Inn and Suites és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentservei de llançadoratransport hotel/aeroport Coses a fer, maneres de relaxar-sebanycentre esportiupiscina [interior]Serveis i comoditatszona de fumadors Accésascensorinstal.lacions per a minusvàl.lidss'admeten animals de companyiaDisponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Idiomes ParlatsAnglès Mostra MenysPolítiquesNens i llits supletorisNens de 0 a 2 any(s) [inclosos]Gratuït si s'usen els llits existents. Nota, si necessiteu un bressol hi pot haver càrregs extra.Nens de 3 a 12 any [inclosos]Gratuït si s'usen els llits existents.Els hostes de 13 anys i més es consideraran adults.Els llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal presentar un document d'identitat amb foto i una targeta de crèdit durant el registre d'entrada. Totes les peticions especials estan subjectes a la disponibilitat del dia del registre d'entrada. Aquestes peticions no es poden garantir i poden comportar suplements. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements.Mostrar més\nAllotjaments a Estat de Wyoming\nAllotjaments a Gillette (WY)


La Restauració timeline | Timetoast timelines\nFi dels conflictes amb els carlins\nA Catalunya la lluita carlina es perllongà i els carlins comandats per Francesc Savalls van aconseguir alguns èxits. Al llarg de 1875, el general Martínez Campos va acabar derrotant-los. A Navarra i al País Basc el conflicte durà uns mesos més, però pel febrer de 1876 Carles va travessar els Pirineus i la guerra es va donar per acabada.\nVan quedar fixades les bases de la Constitució.\nGuerra de Chiquita\nEl desencadenant d'aquesta guerra va ser l'incompliment de la Pau de Zanjón i de les promeses de fer reformes.\nEls dos partits van signar el Pacte d'el Pardo, que donava el govern al partit liberal i assegurava la continuïtat del sistema.\nEl conjunt de fraus electorals s'anomenava "tupinada"; totes aquestes trampes, però, es veien beneficiades per l'abstencionisme de bona part de la població.\nLa política española a Cuba\nLes tensions entre la metròpoli i la colònia augmentaren amb els forts aranzels proteccionistes que Espanya imposava a Cuba per tal de dificultar el comerç d'aquesta amb els Estats Units.\nAssasinat de Cánovas del Castillo\nLes conseqüencies de 1898\nLa derrota va sumir la classe política i la societat en el desencís i la frustració. Significà la mort del mite de l'imperi espanyol.\nLes repercussions econòmiques i polítiques\nVa ser més una crisi ideològica i moral, una crisi psicològica, recollida pels intel•lectuals de la Generació del 98.\nLa reforma fiscal del ministre Villaverde generà una forta protesta a Catalunya i en resposta als nous impostos, pel setembre de 1899, els comerciants, bàsicament de Barcelona, es negaren a pagar la contribució trimestral. És el que s'anomenà el "Tancament de Caixes". El govern va decidir embargar els morosos i l'alcalde de Barcelona es negà a signar les ordres i dimití.


Sobre els fets del 9 d'octubre a València.\nDes de l'esquerra independentista volem posar de manifest que l'aparent normalitat democràtica que el mal anomenat govern del canvi al País Valencià ha volgut vendre dels actes de la diada 9 d'octubre no és real. Així ho evidencia la connivència en la participació d'organitzacions feixistes com España 2000, Alianza Nacional, el GAV o VOX a la processó cívica institucional. I la posterior repressió policial, les identificacions i les agressions feixistes patides pel conjunt del moviment antifeixista a la ciutat de València.\n11 de setembre: Una república per canviar-ho tot - Referèndum d'independència\n“Venim de molt lluny i anem més lluny encara”\nFa poc més d'un any, en l'Assemblea Nacional de la CUP celebrada a Castelló, la militància escollia un nou Secretariat Nacional format, per primera vegada, per 15 persones. El repte des del primer dia era immens, doncs l'organització estava a les portes d'afrontar un nou cicle electoral a Catalunya, i que finalment va permetre que la CUP-CC passés de 3 diputades a les 10 actuals.


Qui som – Llorens GMR\nCreada el 1950, Llorens|gmr és avui una empresa experta en la gestió de residus per a tot tipus d’empreses i sectors. La nostra activitat inclou tots els processos necessaris per aquesta tasca: emmagatzematge, recollida, transport, separació, valorització, reciclatge… El nostre objectiu? Oferir-te un servei integral totalment personalitzat, buscant la màxima comoditat per a tu i aplicant les més rigoroses normatives per a que no t’hagis de preocupar de res.\nLa regulació del Govern cada vegada és més estricte pel que fa a sostenibilitat i a conservació i respecte pel medi ambient. A Llorens|gmr adaptem els nostres serveis a les teves necessitats pel que fa a tot el procés, alliberan-te així del treball que implica el funcionament d’aquestes normes.\nLlorens|gmr disposa d’unes àmplies instal•lacions i la més avançada i variada maquinària per a tractar gran volums de residus amb la màxima rapidesa i eficiència. Igualment, disposem d’un àgil sistema logístic de treball que ens permet assumir petits encàrrecs amb la mateixa eficàcia.\nT’oferim les millors opcions d’emmagatzematge i recollida per tal d’aprofitar al màxim la classificació en origen. Garantim la instal·lació d’equips d’última generació (amb les seves pertinents tasques de manteniment i neteja) adaptats a la necessitat i disposició de l’àrea de segregació de residus.\nA això s’hi suma un equip de professionals d’alta qualificació que operen amb les metodologies de treball més exigents, garantint un servei altament eficient i amb la màxima cura pel medi ambient.\nL’actitud innovadora de Llorens|gmr ens ha dut a desenvolupar un concepte de servei global, creant tres marques especialitzades que resolen totes les necessitats del client de la manera més eficient:\nLlorens|rp: gestor de residus perillosos. Assessorament medi ambiental.\nLlorens|dc: destrucció de material confidencial.


ELS SOMNIS DE BASKERVILLE: QUICO PI DE LA SERRA: REBEL FINS A LA SEPULTURA\nQUICO PI DE LA SERRA: REBEL FINS A LA SEPULTURA\nLa meva germana Rosa Maria em va regalar per al meu aniversari el llibre "JO NO HI ERA PERÒ M'ENRECORDO" , escrit per l'argentí Alejandro Crimi . Es tracta d'una hagiografia de'n Quico Pi de la Serra. El mot "hagiografia" segons els diccionaris es refereix a "la vida dels sants". Està ben clar que aquest títol en el present llibre és absolutament irònic al referir-se a un personatge com en Quico.\nEl llibre està construit a partir d'una sèrie d'entrevistes que s'iniciaren l'any 2008 fins ben bé enguany. Pi de la Serra, amb l'esperit crític que no ha perdut amb el pas dels anys , parla de la seva infantesa, del seu devenir musical , dels músics que ha conegut al llarg de la seva vida , de les seves influències musicals, de política, del món de l'espectacle, de l'ofici de cantar... És un llibre recomanable i molt divertit que ens fa descobrir aspectes de'n Quico que mai no ens hauríem imaginat. El proper agost farà 73 anys. Llarga vida pel trobador revolucionari!\nEl primer disc que em vaig comprar d'en Pi de la Serra va ser "No és possible el que visc" de l'any 1974. Amb arranjaments del gran Jordi Sabatés, em va robar l'ànima de seguida. Des de llavors he estat un seguidor incombustible seu, malgrat la poca difusió que ha tingut en la nostra estimada terra. L'he vist actuar a l'antic Palau d'Esports l'any 1976 ple de gom a gom amb gent afamada de llibertat, a teatres de pobles arran del territori, al Palau de la Música,... En Quico també forma part del meu imaginari i de la meva vida i per això el reivindico.\nTambé voldria afegir uns versos de la seva cançó "Sé" , enregistrada al disc "A l'Olympia " de París l'any 1975:\n"Sé que la vida és amarga\nper qui costa guanyar el pa\nperquè les cançons que canto\nningú les vol escoltar"\nI aquí us penjo un enllaç de YOUTUBE de la seva cançó "La cultura".\nEl proper dijous dia 9 d'abril a les 19.30 tindrà lloc la presentació del meu llibre de relats "De solituds i tempestes", al Bar "L'àngel blau" situat al carrer Sicília, 330 de Barcelona. Organitzat per la Llibreria "La Ploma" i amb la col·laboració de Gabriel M. Pérez us esperem per passar una bona estona literària tots plegats.\nPublicat per ricard perez fuster a 13:27\nAnònim 8 d’abril de 2015 a les 0:48\nMolt interessant, Ricard, en prenc bona nota.\nricard perez fuster 11 d’abril de 2015 a les 15:31


Estat d'execució del pressupost. Desembre 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 59 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 9 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 247 kb).\nEstat d'execució del pressupost. Novembre 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 78 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 17 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 322 kb).\nEstat d'execució del pressupost. Octubre 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 57 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 12 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 230 kb).\nEstat d'execució del pressupost. Setembre 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 55 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 9 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 236 kb).\nEstat d'execució del pressupost. Agost 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 53 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 8366 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 231 kb).\nEstat d'execució del pressupost. Juliol 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 53 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 8380 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 231 kb).\nEstat d'execució del pressupost. Juny 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 52 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 8316 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 223 kb).\nEstat d'execució del pressupost. Maig 2019\nEstat d'execució del pressupost. Abril 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 49 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 8257 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 217 kb).\nEstat d'execució del pressupost. Març 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 49 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 8209 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 208 kb).\nEstat d'execució del pressupost. Febrer 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 43 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 7973 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 199 kb).\nEstat d'execució del pressupost. Gener 2019\nEstat d’Execució del Pressupost d’Ingressos Corrents (pdf 32 kb). Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents. Resum (pdf 7503 kb) Estat d’Execució del Pressupost de Gastos Corrents (pdf 32 kb).


Números i més números. Mai podran vèncer el poder d’una mirada. Aquella tarda, tornava a estar submergida entre papers i estadístiques, fent el que més m’agrada, trobant respostes a preguntes, aportant el meu gra de sorra al coneixement de la ciència.\nLes xifres eren esfereïdores! Sola en el despatx, sumant i restant malalts, efectes secundaris, defuncions, trobant relacions i associacions, descartant-ne d’altres. Hi ha nombres massa greus per posar-hi el cor. No podem ser amics, els hi explico una i altra vegada, només simples companys de feina. No obstant, ells em fan senyals des de la pantalla de l’ordinador, intenten aixecar la seva veu i fer-me veure la seva pròpia història. Què s’amaga darrera d’un percentatge? Quines vides hi ha? Com afronten formar part de tan macabres xifres? Gat vell, jo m’hi resisteixo. No puc rendir-me a les seves súpliques. Si deixés que aquests petits companys numèrics em sepultessin amb les seves històries, no podria continuar, m’enfonsarien, em tornaria boja i la petita aliança laboral que tenim no donaria cap fruit.\nPerò aquella tarda la realitat volia no ser ignorada tan brutalment. Es sentia massa ofesa per deixar-me fer la meva feina. Estava a l’aguait, esperant-me per llançar-se amb tota la seva força contra mi, per convertir-me en la seva espectadora privilegiada, donant-me una entrada per la llotja principal del teatre de la vida.\nSona el telèfon: una reunió d’última hora amb l’equip per valorar les troballes. Altre cop números que ens parlen. Aquest cop el seu clam queda difós entre les nostres pròpies veus. Ells segueixen la seva protesta, en veu baixa, mentre els separem i ajuntem, els tallem i els tornem a unir. Finalment, davant la nostra insistència, ens contesten el que realment volem saber: hipòtesi nul•la o hipòtesi alternativa? Ja satisfets, els deixem de banda en un racó de la taula mentre, orgullosos, omplim les nostres boques amb paraules, teories i noves idees.\nNo obstant, allà segueix la realitat, amagada, esperant el moment oportú per fer-nos callar a tots. Un cop a la porta, un dubte d’un resident, una taca sospitosa que no s’acaba d’expressar: progressió fatal o una simple berruga?\nEm conviden a anar amb ells. Entrem tres bates blanques a l’habitació, el resident dubtós, el metge expert, jo callada. I allà la veig, la realitat vestida de dona silent, prima, petita, molt petita, encongida a la cadira. Amb el rostre contrafet pel dolor i la desesperança observa el seu fill al llit. Ens acostem al noi i ell em clava els seus ulls. Tota la seva vida està escrita en ells. La vida dura que ha tingut i que ja ens han explicat, i la vida que creu encara tenir per davant.\nEl seu mirar em fa sentir com un genet de l’apocalipsi, o com l’heroi del seu còmic preferit que acaba d’aparèixer per salvar-lo de la pitjor maledicció. Som tres cavallers de l’antigor que, amb capes blanques i espasses, garantim la retirada de l’enemic. M’atrapa en el seu esguard i em porta cap el seu terreny. Els nostres cossos no es mouen, els nostres llavis no pronuncien paraula, però, mentre el metge l’explora, la seva ànima agafa la meva, l’arrossega al seu abisme i em crida amb força que el tregui d’allà, que l’alliberi, que creu en nosaltres. Em confessa en silenci que ara ja està tranquil, que ja hem arribat, que només espera la redempció, sortir d’allà i tornar a la vida.\nEncara presonera en el seu interior, tombo el cap per trobar respostes, necessito poder dir-li el que vol sentir. Miro el metge, masses anys de conèixer-nos em permeten llegir en la seva cara que no trobaré les paraules que jo voldria dir. L’adolescent se n’adona però no ho vol admetre i, inconscientment, em deixa anar.\nEl noi rep la carícia reconfortant del metge i la mare esbossa un somriure, intenta creure. L’ànima de l’adolescent torna a saltar d’alegria, s’abraça a l’esperit del metge i, amb idèntica intensitat, li professa la mateixa fe que m’ha professat a mi. No hi ha força més gran que la d’aquell que vol viure, ni dolor més immens que dir adéu a algú massa aviat.\nSortim de l’habitació i el diagnòstic fatal és anunciat al resident: sí, és un Kaposi. La mare segueix arraulida a la cadira, davant el llit. El noi obre un còmic. El resident abaixa el cap. Jo marxaré cap a casa, s’han acabat els càlculs per avui. Dos ulls han pogut més que mil històries clíniques. Demà, en el silenci del meu despatx, continuaré tractant els meus companys numèrics amb la fredor i el rigor que es mereixen. Aquest serà el meu petit i continu homenatge a tots les vides que hi representen fins que, entre tots, evitem que mai més ens tornin a picar a la porta demanant un diagnòstic.


Maig – Capvespre\nPosted By: Jaume 1 maig, 2021\nSantuari de la Virgen de Araceli, a Lucena (Còrdova)\nComença el mes de maig, un mes pletòtic i celebratiu, segurament el que més. A col·legi i també al seminari era el Mes de Maria. Començàvem el dia amb la novena a la Mare de Déu, amb una anècdota que n’explicava un miracle, en seguia una consideració i acabàvem amb l’avemaria i la salve. I amb la lletania o seguit d’elogis, o piropos, que dedicàvem a Maria, un costum que aquí, a Santa Coloma, he vist tributar a la Virgen de la Sierra, a la qual no cessen de dir-li, el dia de la Romerís, guapa!, guapa!, guapa! D’aquesta devoció mariana a mi me n’ha quedat el record de la mare de Déu d’Araceli, del seu bonic santuari de Lucena, i del romà d’Ara Coeli, des d’on hi ha una de les vistes més boniques de la ciutat de Roma.\nOrigen de la diada: 1 de maig del 1886, vaguistes i forces d’ordre públic es van enfrontar a la sortida del torn de la fàbrica agrícola McCormick, que va decidir no secundar la vaga .\nMaig comença amb el Primer de Maig, el Dia del Treballador. Avui és un dia festiu i la gent l’aprofita per anar a la segona residència o per sortir al camp, sobretot ara que se’ns permet escapar del confinament comarcal. Segur que la majoria que fan festa no recorden i potser ni saben que l’origen de la festa ve de l’homenatge a uns treballadors que van perdre la vida en la defensa de la reducció de la jornada del treball –que durava deu hores– a l’actual, de vuit. Una victòria, com tantes altres, guanyada oposant-se a la llei, cosa que hauria de fer-nos deixar de sacralitzar les lleis.\nI, finalment –per mi l’advocació més bonica– el maig és el mes de les flors. El mes en el que arreu esclaten les flors, un miracle extraordinari per la seva bellesa, per la riquesa de formes i colors, d’olors, de virtuts curatives. D’entre totes evoco el muguet, la flor que a França va substituir la rosa el Primer de Maig, i que a les Dolomites vaig veure que la gent la regalava a les persones que estima.\nPotser per rebre aquest mes, avui ens falta el sol. Però benvinguda sigui la pluja! la Terra la demana: “pel maig cada dia un raig“\nSigues el primer en comentar on "Maig"


Reunió del Comitè Intercentres amb el Departament d’Educació - educaccio.cat\nResum dels temes tractats a la reunió del passat 30 d’octubre de Comitè Intercentres amb el Departament d’Educació\nConcurs de canvi de destinació del personal laboral fix a la categoria professional de tècnic/a especialista en educació infantil.\nLes 11 persones participants, ja han realitzat l’examen i es preveu que en 15 dies es sàpiguen els resultats per així poder procedir al còmput dels mèrits.\nPrevisions sobres les convocatòries de selecció de personal de les categories de Tècnic/a Especialista Educació Infantil i d’Integrador/a Social.\nPel que fa a la previsió del calendari de les oposicions no us podem avançar cap data. El Departament ens va informar que estaven treballant l’aplicació informàtica. No van concretar cap mena de calendari.\nDes de CCOO hem manifestat la nostra preocupació i el neguit existent entre el col·lectiu d’Integradors i integradores socials i tècniques especialistes en educació infantil per la indefinició manifesta en relació amb aquest procés selectiu.\nEntre altres qüestions volem parlar amb el Departament de les incidències d’inici de curs en relació amb la borsa, així com d’aspectes de les bases que dificulten la gestió d’aquesta.\nEl Comitè demana la concreció d’una borsa al CET de Tarragona.\nTambé instem al departament que ens faciliti informació referent a la borsa de l’IEA Oriol Martorell.\nDonada la complexitat d’aquest tema ens hem emplaçat el dia 20 de novembre per dur a terme una reunió monogràfica.\nTan pel que fa a la situació del personal ajudant de cuina-netejador de determinades llars d’infants com els criteris de renovació de les direccions, tindrem reunió de mesa tècnica el dia 20 de novembre.\nEl Departament ens informa que les 9 persones que han sol·licitat la jubilació parcial i han rebut una resolució explicant el motiu de la denegació que tornin a fer la petició de la mateixa aquest mes de desembre a fi que pugui ser tramitada.\nA la reunió, el Departament es va reiterar en l’argumentari de les resolucions, en el qual exposa que el motiu de la denegació d’aquestes és per contenció de la despesa del Departament d’Educació, causada per la pròrroga dels pressupostos del 2019. Des de l’1 de gener de 2019, i d’acord amb els requisits i el règim transitori d’aplicació previstos a la llei general de la Seguretat Social, les bases de cotització a la seguretat social dels jubilats parcials i dels rellevistes s’han incrementat respecte als que eren d’aplicació.\nEducadors d’educació especial en centres públics\nDeixem palesa la necessitat de més personal d’Educació Especial en determinats centres com ara en el CEE l’Esperança de Lleida i La Font del Lleó de Tarragona.\nCCOO li reiterem al departament la petició de l’horari de 25 h d’atenció directa a l’alumne, per a nosaltres aquest és un tema prioritari, ja que les actuals 27,5 h són la font de molts conflictes en els centres. Tornarem a insistir en la convocatòria d’una mesa tècnica on poder tractar aquest tema.


Notícies - Les visites de Companys a Sant Cugat centren la conferència de la Diada\nLes visites de Companys a Sant Cugat centren la conferència de la Diada\nFigueres, durant la conferència\nel 11/set/06 Adria Claramunt Cultura PDF\nL'historiador Josep Maria Figueres afirma que les visites a Sant Cugat de Lluís Companys van ser fonamentals per la construcció de la seva imatge pública i per assolir més tard la presidència de la Generalitat. Així ho ha dit en la conferència 'Les visites de Lluís Companys a Pins del Vallès' que ha tancat els actes de l'Onze de Setembre.\nSant Cugat va rebre 6 visites de Lluís Companys durant els anys 20 i 30 per motius més o menys importants, però que reflectien les problemàtiques de la història de la Catalunya contemporània. Companys va visitar Sant Cugat durant la República, durant la Guerra i durant la creació de la Unió de Rabassaires, entre d'altres. L'historiador de la Universitat Autonòma de Barcelona (UAB), Josep Maria Figueres, ha afirmat que aquestes visites van ser fonamentals en la construcció de la seva imatge pública.\nAixí ho ha dit en la conferència 'Les visites de Lluís Companys a Pins del Vallès' que s'ha celebrat al claustre del Monestir i que ha tancat els actes de la Diada Nacional. Per Figueres, tant Sant Cugat com Sabadell van ser peces fonamentals en la seva construcció com a personatge polític i que sense elles no hagués arribat a ser president.\nVa ser una activitat frenètica durant els anys 19, 20 i 21. Cada setmana visitava pobles del Penedès, el Vallès, etc. Aquesta activitat el dóna a conèixer i fa que tingui una gran base de suport amb els rabassaires.\nL'historiador de la UAB ha destacat com a més significativa de les visites de Companys la que va fer el 1919. Va ser el primer míting a Sant Cugat i es va fer a la sala Tadeu.\nA nivell local la més representativa va ser la de la sala Tadeu el 1919, on es va fer el primer míting i on la gent s'ha d'esperar al carrer.\nFigueres ha afegit que Companys va ser president perquè es va construir una imatge gràcies al fet de ser director de la revista 'L'Avenir' de Sabadell, de la seva direccció de la també revista 'La Terra' i perquè va ser diputat per Sabadell en tres ocasions.


Calafell comença el nou curs escolar amb el nombre d'alumnes estabilitzat\nEls 3.620 alumnes d'aquest curs són pràcticament la mateixa xifra que l'any passat\nVista aèria de l'IES La Talaia de Segur de Calafell. | Ajuntament de Calafell\nEl curs escolar 2018-2019 a Calafell ha començat aquest dimecres 12 de setembre amb una xifra de 3.620 alumnes repartits entre els diferents centres d'infantil, primària i secundària del municipi. Aquesta xifra és pràcticament la mateixa que la del passat curs, quan els alumnes inscrits van ser 3.623. Tot i això, la xifra és provisional, i pot anar a l'alça els pròxims dies per la matrícula viva i el perfil de població flotant que té Calafell.\nUna de les novetats importants d'aquest curs és la remunicipalització de la gestió de les escoles bressol, ja que l'Ajuntament de Calafell ha recuperat la concessió de les quatre llars d'infants, dues perquè es va exhaurir el contracte i les altres dues perquè es va rescindir de mutu acord. Segons el consistori, amb la gestió directa hi haurà un estalvi econòmic important i s'obre la porta a possibles baixades de tarifes. També es podrà estar més a sobre del projecte educatiu que es desenvolupi en aquests centres.\nMillores als accessos i aparcaments dels centres\nDurant l'estiu també s'han fet diferents millores en l'àmbit educatiu, destacant l'aparcament que s'ha habilitat a prop de l'escola Mossèn Cinto Verdaguer, a Segur de Calafell, amb 39 places d'estacionament que s'han ubicat a un solar del carrer de Joaquim Domènec. Per últim, s’ha renovat la vorera que connecta, per sota de l’autopista, l’escola la Ginesta de Segur amb la seva zona d’aparcament.\nPer escoles, el nombre més gran d'alumnes es concentra a l'Institut Camí de Mar (800 alumnes), a l'escola Santa Creu (536), a l'Institut la Talaia (500), a l'escola la Ginesta (478), a l'escola El Castell (450) i a l'escola Mossèn Cinto Verdaguer (406). A l'escola Vilamar hi ha 253 alumnes, i a les llars d'infants estan repartits entre els 59 alumnes del Rasclet, els 68 alumnes dels Terrossets, els 50 alumnes del Petit Trenet, i els 20 alumnes del centre Petit Príncep.


Aquesta activitat se suma a la campanya institucional que té com a finalitat potenciar i promoure l'ús del valencià en l'àmbit comercial\nHui dimarts, tècnics municipals de l’Oficina de Promoció i Ús del Valencià de l’Ajuntament de Xàtiva han dut a terme una acció en el mercat ambulant en el marc de la campanya «Compre en valencià». L’acció ha consistit en el repartiment de bosses de ràfia reutilitzables entre els ciutadans i ciutadanes que han acudit hui a la Plaça del Mercat.\nLes bosses, molt acolorides i amb dibuixos relacionats amb la rutina d'anar a comprar, comptaven amb dues imatges acompanyades de lemes de dinamització lingüística i comercial, concretament "Compre en valencià" i "Jo, comerç local". Aquesta activitat se suma a la campanya institucional que té com a finalitat potenciar i promoure l'ús del valencià en l'àmbit comercial. El pròxim divendres, 22 d'octubre, es repartiran novament bosses d'aquesta campanya de promoció lingüística entre les persones que visiten el mercat.\nLa regidora de Promoció Lingüística, Mariola Sanchis ha declarat que «es tracta d'una iniciativa que pretén promoure i estimular l'ús del valencià en el sector comercial i que se suma a altres campanyes que hem dut a terme, com per exemple els I Premis a l'Ús del Valencià en el Comerç Local de Xàtiva, per tal de posar en valor i promoure la nostra llengua, i també per a afavorir les relacions comercials».


Eines per educar – Edubaròmetre\nVolem ajudar-vos a educar millor els vostres fills, filles i alumnes! Fixa’t en els materials que t’oferim, volem que et siguin útils i que t’ajudin a educar els teus infants i joves encara millor.\nSi t’agraden, no t’oblidis de compartir-los!\nInici / Eines per educar\nTots els nivells educatius Infantil Primària Secundària Post-obligatòria Comú a tots els nivells\nEls quatre pilars de l’escolta activa\nL'escolta activa: un potent recurs educatiu\nEtiquetes: Escolta, ESO, Postobligatòria, Primària\nCom despertar l’interès del teu alumnat?\n15 coses que poden ajudar-te a fer-ho\nEtiquetes: aprenentatge, Aula, Docents


Diferents models, teixits i colors. Personalitzeu les vostres samarretes a Hamburg i als voltants.\nImpressió de samarretes a Hamburg\nHamburg és una ciutat com cap altra i, per tant, tan popular. Important ciutat portuària i ubicació musical, Kiez i Speicherstadt: Hamburg atrau turistes i empreses per igual. Tant si teniu previst fer una soltera a Reeperbahn com un congrés d’informàtica, tingueu una samarreta impresa a Hamburg. Les samarretes impreses són adequades per a cada ocasió i aporten de manera destacada el vostre eslògan, el vostre disseny o el vostre logotip a homes i dones.\nSi ja teniu el vostre motiu a punt, podeu imprimir samarretes a Hamburg fàcilment, sense haver de buscar a la ciutat una impressora adequada. On va això? És fàcil amb nosaltres, en línia! Seleccioneu la samarreta adequada per imprimir, carregueu el vostre disseny al nostre programa de disseny en línia i ens encarregarem d’una impressió d’alta qualitat i d’un enviament fiable directament a Hamburg.\nTambé hi ha molts altres tèxtils per triar. Per exemple, podeu imprimir bosses o jerseis i gorres esportives. El millor és que lliurem de forma ràpida i fiable a Hamburg i els voltants. Estem especialitzats en imprimir una àmplia varietat de productes, superfícies i materials i, per tant, oferim la millor qualitat per convertir les vostres idees en realitat. Feu una ullada a la nostra botiga en línia i imprimiu la vostra samarreta.


L’inesperat “moment històric” d’Agustina Grandvallet | BonDia Diari digital d'Andorra.\nTorra, en un moment d’aquesta darrera trobada virtual.\nDc., 30/09/2020 - 01:10\n“Estava tan concentrada en el contingut de l’acte que en aquell moment no em vaig adonar que estava vivint un moment històric.” Agustina Grandvallet, la presidenta d’AMIDA, es va adonar de la transcendència del que havia presenciat just al matí següent: havia estat una de les persones presents en l’últim acte públic de Quim Torra, que acabava de ser destituït com a president de la Generalitat de Catalunya. L’acte, la I Jornada Virtual Participativa: El compromís de tothom per avançar cap a una societat més inclusiva. Pacte Nacional pels Drets de les Persones amb Discapacitat.\nTorra “va presentar la taula i ens va animar a tirar endavant, després va anunciar que havia estat inhabilitat”, rememora Grandvallet. Que reconeix que sí que va copsar cert ambient de “tristor general”, tot i tractar-se d’un acte que se celebrava de manera virtual. “Però hi havia gent com Pep Solé, un independentista convençut, un home que ha treballat molt amb nosaltres a Andorra, a qui es veia ben tocat, el pobre”. Al mateix president inhabilitat, considera, “també se’l veia trist”. En tot cas, hi afegeix, molt cordial, que és la impressió que va rebre temps enrere, en conèixer-lo personalment.\nGrandvallet, que no participava en l’esdeveniment com a representant de l’entitat andorrana, sinó a través de l’Institut Guttmann, precisa que “jo no em vaig manifestar, perquè com a andorrana no em pertoca, he de vigilar de no estar fora de lloc, i a banda, no faig política, sinó activisme social; encara que tingui les meves opinions, és clar”. En aquests pensaments purament privats, hi ha la sensació de certa injustícia amb el destí judicial de Torra. Tant que, confessa, si l’acte hagués tingut un altre caràcter, privadament i personalment potser sí que li hauria manifestat aquest sentiment.\nMemoràndum transfronterer "històric" de fauna salvatge i espècies cinegètiques\nEl conflicte històric dels terrenys de Concòrdia, en un fons digitalitzat


TU0911 - Introducció a la Psicologia Social (Psicologia)\nA) Especificar la nota mínima de cadascuna de les proves:\n- Examen escrit de coneixements. Representa 4 punts sobre 10 de la qualificació final. Consistirà en una prova escrita de coneixements. L'alumne / a haurà d'obtenir almenys 2 punts en aquesta prova per poder aprovar l'assignatura. Es realitzarà en les dates corresponents a les dates oficials.\n- Assistència, participació activa en classe durant les pràctiques i realització d'informes de pràctiques. Representa 6 punts sobre 10 de la qualificació final. Es realitzarà de forma individual (resolució de casos, observació//execució de pràctiques) i en grups de 4 o 5 persones i tindrà caràcter obligatori per aprovar l'assignatura. L'alumne / a haurà d'obtenir almenys 3 punts amb les pràctiques per poder aprovar l'assignatura.\nPer aprovar l'assignatura l'alumne / a haurà d'obtenir una qualificació final igual o superior a 5.\nB) Especificar la prova estrictament necessària perquè l'estudiant es consideri presentat en una convocatòria\nEs considerarà que un alumne / a s'ha presentat a una convocatòria quan realitze l'examen escrit.


Obert el termini perquè les entitats esportives opten a subvencions municipals | TV Digital Ontinyent\n12 abril 2021 - 22:03 h\nInici Ontinyent Obert el termini perquè les entitats esportives opten a subvencions municipals\nObert el termini perquè les entitats esportives opten a subvencions municipals\nL’Ajuntament d’Ontinyent ha obert des d’aquest dimarts 23 de març i fins al 11 d’abril el termini perquè les entitats esportives opten a subvencions municipals. Es tracta del nou sistema de concurrència competitiva aprovat pel ple municipal a proposta del regidor d’Esports Óscar Borrell, i que compta amb una dotació inicial de 27.000 euros, regulant-se per les bases aprovades tant pel Ple com pel Consell Municipal d’Esports.\nBorrell explicava que l’Ajuntament venia concedint subvencions nominatives als clubs i entitats esportives, en les quals sempre s’ha tingut en compte les realitats i circumnstàncies de cadascun d’ells. “Estes subvencions eren ratificades pel Consell Municipal d’Esports, però des d’este mateix Consell se’ns va demanar l’establiment d’un sistema amb criteris objectius per a dita concessió. Aquesta passa a regir-se per una presentació de sol·licitidus amb estes bases aprovades pel Consell, i que designa les quanties per a cada club i associació depenent de les despeses i de les bases competitives”, explicava.\nLes bases seran aplicables a les sol·licituds presentades per a activitats a realitzar en la temporada compresa entre l’1 de juliol de l’any anterior a la corresponent convocatòria i el 30 de juny de l’any de la convocatòria, o per a l’any natural de la convocatòria per a aquelles entitats que funcionen per anys naturals. La quantia màxima de cada subvenció atorgada no podrà excedir en cap cas del 50% del cost del programa anual de l’entitat sent la quantia mínima a percebre 200 €, atorgant-se en funció de la baremació obtinguda seguint els criteris establerts en cada convocatòria.\nL’Ajuntament rep 47.000 euros de l’IVAJ\nPer altra banda, l’Institut Valencià de la Joventut (IVAJ) ha resolt atorgar 47.000 euros a l’Ajuntament d’Ontinyent dins del Pla de financiació concertada amb les entitats locals que disposen de personal contractat en els departaments de joventut. El regidor de Joventut, Jordi Vallés, explicava que la subvenció “fa possible seguir les accions de suport i atenció a la joventut que estem duent a terme, en la què s’està invertint en activitats de ponència i en personal per a poder portar a terme les polítiques de joventut”, explicava.\nArticle anterior[Video] Nou servei de préstec de bicicletes elèctriques a Ontinyent\nArticle següentCampaners d’Albaida, premi Fer Comarca 2021


Un simulacre posa a prova la seguretat de l'Aeroport de Girona - El Gerió Digital\nEl director defensa que les instal·lacions compleixen totes les normatives internacionals\nDijous, 19 de març de 2015 15:02h\nAl simulacre no hi ha hagut ni fum ni foc però els Bombers han llençat escuma © ACN\nL'Aeroport de Girona a Vilobí d'Onyar (Selva) ha estat escenari d'un simulacre d'accident. La normativa obliga a posar a prova la seguretat i la capacitat de reacció dels equips d'emergència cada dos anys.\nL'exercici, en el que han participat 200 persones, simulava un xoc entre un autobús amb 50 passatgers i una avioneta bimotor. Bombers, Protecció Civil, Guàrdia Civil, Mossos d'Esquadra, SEM i agents de la policia estatal han participat en l'actuació.\nEl director de l'aeroport, Lluís Sala, ha explicat que l'exercici ha tingut uns resultats "altament satisfactoris".\nTambé ha respost a les crítiques dels sindicats, que qüestionaven que es complissin les normatives de seguretat. Un extrem que el director ha negat rotundament.\nL'exercici s'ha iniciat a dos quarts de dotze quan han sonat les alarmes i els Bombers de l'aeroport han arribat al lloc de l'accident. A partir d'aquí, els responsables d'avaluar el simulacre han pres nota de com s'han activat tots els mecanisme, els temps de resposta i la coordinació entre els diferents cossos.\nEntre d'altres, al simulacre han participat Bombers, Servei d'Emergències Mèdiques (SEM), Protecció Civil, Mossos d'Esquadra, Guàrdia Civil i policia estat. També s'ha habilitat una sala de crisi on els responsables de totes les administracions implicades es troben per avaluar l'exercici. A resultes de l'accident, el balanç ha estat de 44 figurants ferits il·lesos, cinc molt greus, sis greus i dos morts (els ocupants de l'avioneta). En el simulacre hi han participat 200 persones, 75 dels quals eren voluntaris de la UdG que han fet, sobretot, de ferits.\nUn cop acabat l'exercici arriba l'hora de fer els balanços. El director de l'aeroport, Lluís Sala, ha fet una valoració "altament satisfactòria", tot i que caldrà fer seguiment en els propers dies per analitzar si els temps de resposta han estat els adequats, entre d'altres aspectes.\nLa resposta a les crítiques dels sindicats\nEls sindicats van denunciar a finals de febrer deficiències de seguretat a les instal·lacions per la "deixadesa" en inversions. El director ha negat que hi hagi cap incompliment i ha remarcat que el món aeroportuari és un sector "molt regulat" i, per tant, han de passar periòdicament auditories per comprovar si s'ajusten a la normativa internacional d'aviació. "El millor que podem defensar és que totes les auditories han estat altament satisfactòries i estem molt tranquils", ha manifestat.


Saddam Hussein i George Bush\n19 abril 2021 07:30\nGuillem Frontera | 02 juliol 2004\nEl «govern» iraquià ha rebut un present incòmode: la cúpula del règim de Saddam Hussein en cos i ànima, i, abans, el suggeriment d'incorporar la pena de mort a la seva literatura legal. Així, el tribunal que jutgi l'estadista podrà dictar pena de mort i aplicar-la, o bé el dit govern la podria commutar per oferir un gest de concòrdia ja no sabem a qui. D'aquesta manera, el fonamentalista radical del petroli i les armes, George Bush, es pot presentar a les eleccions com un Ponç Pilat amb les mans netes. S'ha de veure com li surt la jugada, perquè aquest home, de tot el que no sigui matar i acumular fortuna, no se'n surt gaire bé. D'entre els càrrecs que pesen sobre Saddam Hussein n'hi ha un que ens alegra a tots: serà jutjat per haver envaït Kuwait. És confortant comprovar que, de vegades, la història venç l'oblit i posa alguna cosa al seu lloc. Aquesta sensació la vàrem tenir gràcies al coratge i a la imaginació de Garzón: tot i que després va acabar com va acabar aquell episodi, la memòria s'oxigena revivint les primeres diligències, que mantengueren Pinochet a Londres perquè tothom el pogués recordar tal com fou i tal com és, un assassí en massa. Que Milosevic hagi de donar comptes als jutges de La Haia també alimenta alguna lleu esperança en un món una miqueta més digne. Dels seus còmplices en la tasca genocida, alguns també hauran de respondre davant el mateix tribunal; esperem que hi passin tots.\nEsperem també que Putin pugui ser jutjat pels seus crims a Txetxènia (per més que en el club d'amics tot es resolgui adscrivint el conflicte a l'univers eteri del terrorisme), i seria molt interessant per a la Humanitat que Henry Kissinger fos formalment acusat per totes les seves sanguinàries conjures. La llista podria esdevenir una lletania infernal, però està bé que adesiara els tombs que dóna la vida permetin enxampar algun distingit criminal de guerra i retratar-lo fidelment per a l'opinió pública. Jutjar ara Saddam Hussein per haver envaït Kuwait presenta un aspecte exemplificador no gens negligible: no es pot envair un país, i, si ho fas, mereixes ser duit davant dels tribunals. Serà inevitable que, en arribar el moment concret del judici, tots pensem en invasors i envaïts, i serà inevitable que pensem en Johnson, Nixon, Reagan... i Bush. Per què no? Hauríeu dit mai que Pinochet fos retengut a Londres per un jutge espanyol? Pareixia impossible.


Carta oberta al sr. Carles Ferrater - Diari de Girona\nCarta oberta al sr. Carles Ferrater\n«Sóc un dels molts ciutadans escalencs que pensem que aquesta reforma del front marítim ha sigut un error»\nrobert bosch 07.09.2016 | 07:20\nApreciat Sr. Ferrater, el motiu de la present és expressar-li el meu desacord per la reforma del front marítim que ha portat a terme l'Equip de Govern de l'Ajuntament de l'Escala, seguint el projecte que vostè ha dissenyat.\nSóc un dels molts ciutadans escalencs que pensem que aquesta reforma ha sigut un error. Si ha tingut vostè alguna virtut, Sr. Ferrater, ha sigut la de posar d'acord un nombre creixent d'escalenques i escalencs, de totes les tendències i colors, que rebutgen la idea de poble que vostè i les persones que governen ens volen imposar.\nEl valor principal que s'ha de preservar, quan s'intervé arquitectònicament en un espai consolidat i d'indubtable valor històric, és la seva integració en l'entorn. Bons exemples d'això són l'elegantíssima reforma del castell de Sant Julià de Ramis, el centre penitenciari del Puig de les Basses a Figueres o el mateix museu de les Ruïnes d'Empúries. La integració en el paisatge (natural o humanitzat) s'aconsegueix, Sr. Ferrater, amb un disseny respectuós que no destaqui indegudament, utilitzant materials del país, i amb la tria dels colors adequats. Molt al contrari, el seu projecte de reforma és postís i artificiós. Oblida vostè la màxima kantiana que ve a dir que la natura és bella quan sembla art, i l'art és bell quan sembla natura. Que lluny està el que vostè ha fet de semblar natural! Ha canviat la personalitat de la nostra platja, el bressol on va néixer el poble de l'Escala, ara ja fa 450 anys. Hi ha molts records i vivències aquí, que vostè no ha sabut respectar. No és la vista el que ens fa mal, quan mirem, ara, la platja; és el cor el que ens fa mal. En què vol convertir el nostre poble i la nostra història, Sr. Ferrater?\nNo entro a qüestionar la supressió de la circulació o els aparcaments, o el paviment a un sol nivell, o de si calia o no una intervenció en aquest espai. Vostè en sap molt més que jo, d'aquestes coses i, aquí, amb diàleg, ens haguéssim posat, tots plegats, d'acord. El que segur que no calia és la reforma que ens ha deixat. Em deia una amiga meva, arquitecta com vostè que quan veiés un espai «endreçat» és que darrere hi havia la mà d'un arquitecte. Ni vostè ni els que li han encarregat aquest projecte n'han tingut prou amb un discret segon pla. A vostès els ha sobrat supèrbia, Sr. Ferrater, i els ha mancat humilitat.\nAra, es disposen a fer el mateix en un altre espai emblemàtic del nostre poble: el port d'en Perris. Per què no en parlem? Per sort, en el nostre arxiu històric, tenim fotografies de com eren aquests espais a finals del segle XIX i principis del XX, que ens haurien de donar el model a seguir en qualsevol intervenció.\nEl paisatge, la història i la seva preservació, és un actiu econòmic de primer ordre en un poble turístic i mariner com el nostre. Un actiu que no hem de perdre.\nTard o aviat algun futur govern municipal, després d'una consulta, s'haurà de plantejar, seriosament, reformar la seva reforma. I de ben segur que, si els ciutadans de l'Escala ho volen, ho encarregarà a algun arquitecte, amb menys fama que vostè, però amb molta més sensibilitat.\nRobert Bosch, portaveu del Grup Municipal de Convergència a l'Ajuntament de l'Escala.


Articles etiquetats amb: inserció laboral\nL’Ajuntament de Sabadell ha posat en marxa el Programa 30+30+ per a la inserció laboral de persones en situació d’atur d’entre 30 i 45 anys i amb un baix nivell formatiu. L’objectiu és aconseguir la contractació d’almenys una cinquantena de persones per a un període de sis mesos.\nL’objectiu d’aquest programa és proporcionar formació en un àmbit professional a\nEl Programa de Formació i Inserció (PFI), que duu a terme l’Ajuntament de Sabadell a través del servei de Promoció Econòmica, engega una nova edició de cursos en els propers mesos. Així, al desembre començaran les especialitats d’Auxiliar de pastisseria i flecai Auxiliar de reparació i manteniment de vehicles lleugers.\nEn marxa la segona edició, que incorpora noves propostes de formació i jornades d’ocupació ”cara a cara”\nLa primera experiència del projecte MetallVallès, centrada en la promoció de l’ocupació i la competitivitat de la indústria metal·lúrgica, ha complert amb les previsions inicials, amb la inserció laboral de 124 persones i amb 860 hores de formació a més de 60 alumnes. Una segona edició del projecte està ja en marxa, amb noves propostes de millora.


Associació de Liceistes de 4t i 5è pis - Ressenya de "La carrera de Victoria de los Ángeles"\nInici - Les nostres dèries - Ressenya de "La carrera de Victoria de los Ángeles"\nPublicat el Dissabte, 02 Agost 2014 13:49\nNascut per impuls de la incansable Fundació Victoria de los Ángeles i per un encàrrec del Gran Teatre del Liceu a Manuel Capdevila, és tracta d’una catalogació iniciada en vida de l’artista. S’hi recull els 61 anys (1939-2000) d’activitat, la immensitat del repertori abordat i una indexació de totes les actuacions (2452! Tant damunt dels escenaris com les realitzades en estudis d’enregistrament. S’hi indica la data, el lloc, els intèrprets i les obres). Cal destacar la importància dels annexos que desglossen la informació de diferent manera: una visió cronològica de la seva carrera amb dates i ciutats; una altra cronologia centrada en l’òpera (dates, ciutat i títol); una relació de països i ciutats on va cantar; un llistat de tots els artistes que van cantar amb ella indicant l’actuació; el repertori cantat en funció de la data i el lloc –hi exclou l’ estudiat no presentat en públic-; la discografia i un recull d’opinions i reflexions d’altres artistes.\nEn conseqüència és una base de dades en paper -poca lletra i molta dada- que s’ha editat gràcies a l’èxit del micromecenatge (web Verkami). Es presenta en tres idiomes –català, castellà i anglès- possibilitant-ne la necessària difusió arreu. Metodològicament s’ha pal·liat la dispersió que feia perillar la integritat del projecte gràcies a una recerca conscient i un contrast de fonts pacient i rigorós. Aquest és un esforç especialment significatiu en el període dels inicis de la carrera de Victoria a causa del desinterès i la gestió destructiva del marit i primer secretari de l’artista. En aquest cas, la devoció i professionalitat del segon secretari, Xavier Vivancos, ha permès pal·liar nombroses mancances. Finalment hi ha una pàgina d’agraïment amb el nom dels micromecenes que han fet possible aquesta eina documental indispensable per a futurs biografies artístiques i altres estudis sobre la soprano catalana.\nAl marge de possibles oblits o dades errònies que l’autor convida a fer-li arribar, només caldria corregir que és Fiorenza Cossotto i no Cassotta com figura a la pàgina 607 en els tres idiomes. Cal felicitar l’empresa editorial per vehicular un treball com el present: pel valor patrimonial; per les dificultats actuals econòmiques i de mercat; per l’escassa comercialitat de la comesa; i per fer-ho amb una esmerada edició amb mides de volum enciclopèdic, cobertes dures i fotografies inèdites. Sens dubte, és un format infreqüent en tiratges comercials i quasi impensable en segells petits i joves com Témenos Edicions. Benvingut i agraït.


QUÈ T'ANAVA A DIR: El supermercat de les caixes buides\nUn dia més hem anat al supermercat del nostre poble. La veritat que està ben buit, potser no tant com els darrers anys, però es pot trobar ben poques coses per poder comprar. En moltes seccions hi posa amb lletres ben grosses: esperant subvenció, demanar fons a Europa. Uns cartons molt macos de disseny amb un material hereu d’una època anterior molt pròspera, però en aquests moments fa pena tot plegat.\nTothom recorda quan fa uns 8 anys les mercaderies entraven a camions i la gent entrava i sortia contínuament omplint el carret de la compra del dia, de la setmana i de més enllà. Alguns sortint amb uns xecs valor per als propers 20 anys. En aquells moments tots els compradors tenien la seva feina i guanyar diners era una cosa ben senzilla. Només calia proposar-ho. Avui en davant, la cosa ha canviat totalment, les ajudes des de diferents administracions i en diferents aspectes són la base de l’economia local. Els nous compradors ja fa dies que han anat a altres superfícies més farcides que la nostra perquè el futur que hi veuen és força fosc.\nEls responsables de la botiga són dos senyors seriosos que ja fa anys que pinten cabells blancs. Ells no han fet cap modificació en el local perquè sempre els ha funcionat. En el moment que van baixar les vendes considerablement es van plantejar fer alguna cosa però només es van limitar canviar el nom d’alguna secció amb un color diferent perquè tot quedés tal i com estava sense canvis. Si sempre havia funcionat d’aquella manera era inútil fer cap tipus de renovació.\nFa un any i poc el 100% que tenien els dos socis majoritaris es va haver de repartir amb 8 socis més que entre tots havien de portar les regnes d’aquest supermercat tradicional ubicat al vell mig del municipi.\nAquests nous socis capitalistes vivien una mica en una altra galàxia. En les reunions que feien un cop al mes es dedicaven a parlar de grans projectes humanitaris com dels trens que passaven pel municipi, dels peatges de les autopistes, una barrera de protecció del so, de la llei d’educació. Ells ja tenen prou clar que tots aquests temes que no són competència de la cadena estan totalment fora del seu abast, però no tenen valor de parlar del dia a dia, de les coses que encara estan en plena forma a les instal·lacions perquè no es malmetin més. No parlen mai que fer per reestructurar l’empresa, com motivar al personal que està totalment desmotivat amb un negativisme força clar.\nA l’estiu hem aconseguit augmentar un 200% el nombre de visites al centre comercial, però la gran majoria de persones que ens visita no passa del tallat a l’hora de consumir. La nostra marca sempre ha anat associada a uns preus econòmics que estaven clarament per sota d’altres ubicats més a la banda nord.\nPer donar una mica més de vida a tot plegat han posat una caixera molt bufona amb roba mona de marca, però aquest acció ha fet que moltes clientes hagin caigut en un atac de zel i ara no vulguin anar a comprar res perquè no es poden posar a l’alçada del nou fixatge del supermercat. Algun homenot se la mira i es pregunta el sou que deu cobrar per poder vestir al seu nivell. Ella li fa una ganyota dissimulant el seu secret conegut per tots.\nHan buscat nous encarregats que ja tenien treballant fa anys a la cadena i els han pujat el salari considerablement a veure si així donen vida a l’economia local que prou falta que fa, però la proposta no ha resultat perquè aquests senyors sempre compren en altres superfícies fora del municipi.\nEl nostre futur és incert. No sabem on anirem a parar. Podem caure absorbits per algun banc amb estrella i que directament porti tota la seva gestió d’una forma estricta o seguirem només poden venen quatre barres de pa i una mica de pernil dolç perquè no tenim calers per comprar res més pels nostres grans aparadors. A veure que ens depara el futur.


TÍTOL I. Dels drets i deures fonamentals\nArticle 41. Seguretat Social\nEls poders públics mantindran un règim públic de Seguretat Social per a tots els ciutadans que garanteixi l'assistència i prestacions socials suficients davant situacions de necessitat, especialment, en cas d'atur. L'assistència i prestacions complementàries seran lliures.\nArticle 42. Emigrants\nL'Estat vetllarà especialment per la salvaguarda dels drets econòmics i socials dels treballadors espanyols a l'estranger i orientarà la seva política cap al seu retorn.\nArticle 43. Protecció a la salut i foment de l'esport\nProtecció a la salut\nCorrespon als poders públics organitzar i tutelar la salut pública a través de mesures preventives i de les prestacions i serveis necessaris. La llei establirà els drets i deures de tots al respecte.\nFoment de l'esport\nEls poders públics fomentaran l'educació sanitària, l'educació física i l'esport. Així mateix, han de facilitar l'adequada utilització de l'oci.\nArticle 44. Accés a la cultura\nEls poders públics promouran i tutelaran l'accés a la cultura, a la qual tots tenen dret.\nEls poders públics promouran la ciència i la investigació científica i tècnica en benefici de l'interès general.\nArticle 45. Medi ambient. Qualitat de vida\nTots tenen el dret a gaudir d'un medi ambient adequat per al desenvolupament de la persona, així com el deure de conservar-lo.\nEls poders públics vetllaran per la utilització racional de tots els recursos naturals, amb la finalitat de protegir i millorar la qualitat de la vida i defensar i restaurar el medi ambient, recolzant-se en la indispensable solidaritat col·lectiva.\nPer als qui violin el que disposa l'apartat anterior, en els termes que la llei fixi s'establiran sancions penals o, en el seu cas, administratives, així com l'obligació de reparar el dany causat.\nArticle 46. Conservació del patrimoni artístic\nEls poders públics han de garantir la conservació i promouran l'enriquiment del patrimoni històric, cultural i artístic dels pobles deEspaña i dels béns que l'integren, qualsevol que sigui el règim jurídic i la titularitat. La llei penal sancionarà els atemptats contra aquest patrimoni.\nArticle 47. Dret a l'habitatge. Utilització del sòl\nTots els espanyols tenen dret a gaudir d'un habitatge digne i adequat. Els poders públics han de promoure les condicions necessàries i establiran les normes pertinents per fer efectiu aquest dret, regulant la utilització del sòl d'acord amb l'interès general per impedir l'especulació.\nArticle 48. Participació de la joventut\nEls poders públics han de promoure les condicions per a la participació lliure i eficaç de la joventut en el desenvolupament polític, social, econòmic i cultural.\nArticle 49. Atenció als disminuïts físics\nEls poders públics realitzaran una política de previsió, tractament, rehabilitació i integració dels disminuïts físics, sensorialesy psíquics, als quals prestaran l'atenció especialitzada que requereixin i els empararan especialment per al gaudi dels drets que aquest Títol atorga a tots els ciutadans.\nArticle 50. Tercera edat\nEls poders públics han de garantir, mediantepensiones adequades i periòdicament actualitzades, la suficiència econòmica als ciutadans durant la tercera edat. Així mateix, i amb independència de les obligacions familiars, en promouran el benestar mitjançant un sistema de serveis socials que atendran els seus problemes específics de salut, habitatge, cultura i oci.\nArticle 51. Defensa dels consumidors\nEls poders públics garantiran la defensa dels consumidors i usuaris, protegint, mitjançant procediments eficaços, la seguretat, la salut i els legítims interessos econòmics dels mateixos.\nEls poders públics promouran la informació i l'educació dels consumidors i usuaris, en fomentaran les organitzacions i les escoltaran en les qüestions que puguin afectar-los, en els termes que la llei estableixi.\nEn el marc del que disposen els apartats anteriors, la llei regularà el comerç interior i el règim d'autorització de productes comercials.\nArticle 52. Organitzacions professionals\nLa llei regularà les organizacionesprofesionales que contribueixin a la defensa dels interessos econòmics que els siguin propis. La seva estructura interna i funcionament hauran de ser democràtics.


Banderoles a paret\nRealitzada mitjançant perfileria d'alumini anoditzat plata o lacada i metacrilats opal a una o dues cares, retolada s/ disseny, mitjançant vinil de tall o impressió digital . Il•luminació superior, mitjançant carril de llum.\nBanderoles suport simple\nRètol format per pal d'alumini i plaques direccionals d'alumini pintades i retolades.\nDissenys a mida.\nCartelleria amb doble suport\nRètol amb doble suport realitzat mitjançant perfileria d'alumini o planxa galvanitzada, pintada, opcional amb frontal de metacrilat opal i il•luminació. Doble suport circular d'alumini o d'acer galvanitzat, de diferents altures i diàmetres.


Retornar l’esperança | Tarraconense\nEl diumenge 18 d’octubre estava prevista l’ordenació de quatre nous sacerdots a la Catedral de Terrassa, però en realitat varen ser tres, perquè un d’ells, Mn. Àlex Serra, es va haver de quedar confinat amb tota la comunitat del Seminari degut a un contagi del coronavirus. Avui, solemnitat de Tots Sants rebrà l’ordenació presbiteral a les 18h. Celebrar tots els sants i la crida universal a la santedat em fa pensar en la imatge d’un jardí immens amb innombrables espècies de flors, totes elles boniques i diferents. La voluntat de Déu és que tots els seus fills arribin a la perfecció, a la santedat, cadascú en la seva singularitat, en la seva circumstància, en el seu temps i lloc, amb les seves característiques i peculiaritats, amb les seves diferències, en definitiva, cadascú amb la seva personalitat humana i el seu carisma espiritual, però tots desenvolupant la seva realitat de fills de Déu.\nAquest ideal és, de fet, per a tot cristià, que no s’ha de refugiar en les limitacions personals o en les dificultats ambientals per a fer el sord a aquesta crida. Tampoc val l’excusa que comporta una tasca molt difícil, reservada a uns pocs privilegiats, i, en el fons, inassequible per a la gran majoria dels fidels, perquè les vides dels sants són admirables però no imitables Aquesta crida correspon a tots els batejats i tots hem de tenir el coratge d’escoltar-la i de proposar-la amb esperança. Segurament que en algun moment de la vida ho hem considerat, i fins n’hem posat per escrit el propòsit, que a la vegada hem intentat complir. Però potser posàvem la confiança més en les nostres forces que en la gràcia de Déu. I per això ens trobàvem cansats i desesperançats. Doncs bé, la celebració de Tots Sants és un dia en que el Senyor ens retorna l’esperança i ens crida a tornar a emprendre aquest camí.


L'OTAN planeja la seva intervenció a Líbia - Viquinotícies\nL'OTAN planeja la seva intervenció a Líbia\n| Es va acordar accelerar la planificació militar en els pròxims dies, va indicar el responsable, sota l'anonimat, precisant que l'Aliança Atlàntica, dividida des d'un principi sobre com actuar enfront del conflicte libi, encara no ha decidit si intervindrà en el país nord-africà. Tot està llest per a una acció militar a Líbia, encara que la cimera prevista el dissabte a París permetrà "analitzar" la declaració d'alto el foc de Trípoli i traure conclusions\n—Alain Juppé, Ministre de Relacions de França\nL'Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord (Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord|OTAN), va analitzar durant tot aquest divendres l'estratègia per a intervenir en Líbia. La Comunitat Internacional planeja durant aquest cap de setmana les accions que portaran a terme en eixe país per a tractar de calmar els ànims entre els rebels i les forces que donen suport al President Muamar el Gadafi.\nLa negativa de Alemanya i Turquia han perllongat més del compte els plans de l'OTAN. Els diplomàtics van informar a la premsa que seguiran debatent les opcions que portaran a terme a Líbia.\nL'OTAN pretén enviar avions i vaixells per assegurar-se que no arribaran a les armes a Líbia i en altre pla d'ajuda humanitària per als ferits enmig de les revoltes. La zona d'exclusió aèria que van aprovar nou dels 15 membres del Consell Permanent de Seguretat de l'ONU és a la qual Turquia i Alemanya s'han oposat.\n(castellà) L'OTAN debatrà durant el cap de setmana la manera d'intervenció a Líbia — Cope (estat espanyol). 18 de març del 2011.\n(castellà) AFP L'OTAN accelera la planificació per a una eventual operació a Líbia — Google Notícies. 18 de març del 2011.\nObtingut de «https://ca.wikinews.org/w/index.php?title=L%27OTAN_planeja_la_seva_intervenció_a_Líbia&oldid=148367»\nProtestes a Líbia del 2011\nProtestes en el món àrab del 2010-2011\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 jul 2018 a les 22:06.


Tatiana Malinowska: “No existeix el teatre amateur” | Carla Mallol Güell\nTatiana Malinowska: “No existeix el teatre amateur”\nD’aquí a un parell de setmanes, Girona es convertirà per dissetè any consecutiu en l’àgora del teatre amateur acollint el FITAG. Un dels plats forts del festival serà la coproducció catalanopolonesa Un barret de copa i Núvol ha tingut l’oportunitat de conèixer l’obra de prop gràcies a dues de les seves ànimes: Tatiana Malinowska-Tyszkiewicz i Malgorzata Zyska.\nTatiana Malinowska-Tyszkiewicz | © Teatr Nie Ma\nUn barret de copa és una coproducció teatral formada per actors i actrius amateurs polonesos (4) i catalans (10). Tots ells s’han lliurat a l’elixir teatral de Tatiana Malinowska, la directora del projecte. Des de dilluns passat i fins que arrenqui el festival (el dia 29 d’agost), conviuran a Girona, assajant i aprenent els uns dels altres.\nEn el teatre punyent i vivencial de la directora ucraïnesa sobren les paraules: la seva adaptació d’Un barret de copa és, a diferència de l’original d’Eduardo de Filippo, una obra gairebé només gestual.\nEntre cafès, riures, ganyotes, cadenes de traduccions, salts del català a l’anglès i al polonès, sons i silencis, Carla Mallol ha conversat amb la directora de la coproducció, la ucraïnesa Tatiana Malinowska-Tyszkiewicz i la seva escenògrafa, la polonesa Malgorzata Zyska.\nEn teatre, confessa Malinowska, les paraules sobren: “el que compta són els silencis”. Sons i silencis omplen aquests dies les aules de l’Espai El Galliner i ompliran d’aquí a poc més d’una setmana els escenaris del FITAG. A Malinowska no li calen les paraules. Sense entendre un borrall de català i parlotejant anglès es fa entendre sense cap trava i és, fins i tot, capaç de dirigir una coproducció. Les seves mirades, els seus silencis, les seves onomatopeies i ganyotes són universals.\n“Què és per a tu Un barret de copa”? Somriu. Entre pregunta i resposta transcorren segons, gairebé minuts. Respon, en polonès i amb un somriure d’orella a orella. Les seves mans i els seus gestos parlen, també. Es toca el pit amb les dues mans i “bum”, fa el so d’una explosió. Una pausa i Zyska es diposa a traduir. “Una fusió: dos cors oberts que es troben i s’abracen”. Sobren les paraules.\nUn barret de copa és una fusió d’ànimes, la del Teatr Nie Ma (la companyia de Malinowska) i la del FITAG. Segons Malinowska, aquesta és, de fet, l’essència del teatre: la d’abraçar l’altre fins a fusionar-s’hi. Damunt d’un escenari un deixa de ser ell mateix, passa a ser un altre, formant part d’un tot. Per a la directora, el teatre és una cruïlla, un “crossroad” de persones, llenguatges, vivències i realitats. I Un barret de copa és un punt de trobada entre Catalunya i Polònia, entre dues tradicions teatrals molt diferents. Si bé el teatre català i polonès contemporani beuen de tradicions molt diferents, Malinowska va més enllà de les seves diferències. Per ella, “el teatre és teatre, no entèn de nacionalitats ni de tradicions”.\nTanmateix, el seu teatre és molt marcadament polonès i rus (Malinowska es formà teatralment a Rússia), tal i com remarca Zyska. La seva mordacitat indubtablement beu de la tradició teatral d’Europa de l’Est, molt allunyada de la verbositat tan pròpia del teatre de casa nostra. “El seu teatre et colpeja, et deixa sense alè”, confessa Zyska, i ho fa sense embuts ni circumloquis. A vegades, el silenci pot dir molt més que les paraules i en la seva obra, el silenci és omnipresent. Uns silencis i unes pauses carregades de significat que són, segons l’escenògrafa i traductora, diàlegs imponents: “Malinowska estira les pauses, les deforma i les tensiona”. I és en aquests silencis on el teatre iguala a tots els actors i actrius, més enllà de la pompositat de la decoració i l’escenografia, l’atrezzo o la il·luminació. Segons Malinowska, és aleshores quan “l’actor despullat de tot, sense res amb què cobrir-se i sol a l’escenari” pot lluir-se.\nEl silenci és una forma de sincronia, de presència total. Com ens recorda Malinowska, igual que el teatre, “només pot ser en l’ara i l’aquí”. El teatre és l’art de la immediatesa, del present ineludible i “cada peça i cada representació són irremeiablement úniques”. Malinowska s’aferra a aquesta extraordinarietat. La coproducció és una obra única (com ho són totes, recalca Malinowska) i ho és gràcies als seus actors i actrius, als seus coneixements teatrals diversos, a les obres que han vist representades i les que han representat, però també al seu bagatge personal. A Un barret de copa, 4 actors diferents representen un mateix personatge: cada actuació és única i irrepetible, radicalment diferent a l’anterior. Fins i tot en l’escenografia i el vestuari (fruit del treball de Zyska) es materialitza aquesta idea d’espontaneïtat i improvització: a partir d’un decorat i un atrezzo bàsics, es van enriquint i polint in situ, a partir de material reciclat dels mateixos actors i actrius.\nEn Malinowska totes les fronteres es difuminen fins a acabar esvaint-se. També la súbtil línia que separa el teatre amateur del professional. La seva companyia teatral, Teatr Nie Ma, presenta entre una desena i una quinzena de premiers i interpreta unes 40 representacions a l’any, unes xifres que vorejen el nombre de representacions de comapnyies professionals. Una companyia amateur i una directora professional. Quina és la diferència entre el teatre amateur i professional? Per a Malinowska, cap ni una.\n“No existeix el teatre amateur: el teatre és bo o dolent”. I, segons la directora ucraïnesa, l’única premissa perquè el teatre sigui bo és la passió, “actuant des del cor”. “Com es pot actuar des del cor quan el teatre s’ha convertit en la teva rutina?”, es pregunta Malinowska. En teatre professional no sempre és fàcil trobar l’equilibri entre passió i obligació i en el teatre amateur, en canvi, la passió és sempre el motor d’arrencada.\nActors i actrius d’Un barret de copa durant un assaig | © FITAG\nUn barret de copa és un dels plats forts del festival i la seva preestrena tindrà lloc el diumenge 27 d’agost a La Cate de Figueres (19.00). La peça es representarà diverses vegades durant el festival al Centre Cultural La Mercè de Girona (els dies 30 i 31 d’agost, 1 i 2 de setembre al vespre). Podeu consultar els preus i horaris de l’actuació clicant aquí.\nPodeu fer un cop d’ull a la resta de programació del festival punxant la web oficial del FITAG.\nEl Galliner FITAG 2017 Girona Tatiana Malinowska Teatre Amateur