Aquest és el viatge que sense dubte, més ens ha marcat fins ara. Nosaltres som molt de fer turisme ‘de guerra’, trepitrjar ciutats on han caigut bombes i obusos. I Sarajevo ho és. Vam tornar molt impactats per les ferides obertes de la guerra que encara hi ha als edificis, els impactes de metralla que amb els anys, encara no s’han tapat. Acompanyeu-nos que estem segurs que Bòsnia i Hercegovina també us agradarà!\nDe Dubrovnik a Sarajevo per la República Srpska\nL’únic inconvenient per anar a Bòsnia és que no hi ha vols directes des de Catalunya. Podeu fer alguna escala (per exemple amb Lufhtansa) i volar a l’aeroport de Sarajevo o volar a Dubrovnik o Split (amb companyies de baix cost) i allà llogar un cotxe per anar fins a Bòsnia. Nosaltres vam optar per aquesta sortida i vam decidir que faríem un camí circular: entrar per la República Srpska i sortir de Bòsnia pel costat de Mòstar. La República Srpska és la part sèrbia de Bòsnia i funciona de manera autònoma (és una República amb majoria sèrbia dins de la Federació de Bòsnia i Hercegovina).\nEl camí que uneix Croàcia i la República Sèrbia de Bòsnia neix molt a prop de Dubrovnik. A la frontera nosaltres hi vam trobar una caseta (en una carretereta enmig de a muntanya) amb un soldat que ens va demanar els passaports i sobretot la green card (és el permís peruqè el cotxe llogat pugui entrar a altres països que no siguin Croàcia) i va obrir la barrera per deixar-nos passar. El primer gran poble que trobareu és Trebinje. Nosaltres allà vam canviar diners a un banc.\nLa carretera que uneix Trebinje amb Sarajevo (si no ha canviat en els darrers 5 anys) és totalment una aventura: travessa ports de muntanya, boreja llacs i ens vam trobar fins i tot trams sense asfaltar. A això li vam haver d’afegir que en aquell moment (ara ja no passa) Google Maps encara no havia cartografiat Bòsnia i Hwercegovina, així que no disposàvem de cap mapa! Però finalment, vam arribar! Entre Dubrovnik i Sarajevo seguint aquesta ruta per la República Srpska hi ha uns 235 quilòmetres, calculeu que trigareu poc més de 4 hores en fer-la.\nSarajevo: el centre\nSarajevo és una ciutat especial, on al mateix carrer pots trobar mesquites, esglésies catòliques i ortodoxes. De vegades, utilitzades també com a centre d’art i galeries. La joia de la ciutat és l’antic barri turc (Baščaršija), de casetes baixes, botigues d’antiquaris i carrers empedrats. La imatge més emplemàtica és la plaça de la font Sebilj.\nSarajevo és una ciutat poc explotada turísticament. Hi ha una oficina de turisme al centre on us podran indicar les quatre coses importants per veure: la mesquita Gazi Husrev-beg, la torre del rellotge, l’antiga església ortodoxa i la catedral del sagrat cor. No oblideu també la biblioteca Nacional, que els serbis van cremar durant la guerra, va ser molt emblemàtic. Nosaltres encara ens la vam trobar en obres de restauració, però ara ja està finalitzada.\nMenjar a Sarajevo és molt econòmic. Plats per 4 euros. No podeu marxar sense provar el cevapi (és aquesta mena de kebab feta d’hamburgueses allargades) i el burek (una espècie de crep feta amb formatge feta). Els restaurants a Bòsnia són molt econòmics, podeu menjar dues persones per 6-8 euros. Us recomanem especialment el Fan Ferhatovic situat al barri otomà.\nUn altre punt d’interès és el mercat central Pijaca. En aquest mercat hi va haver la matança més gran durant la guerra.\nPel que fa al barri turc, ja veureu que exploten molt bé el turisme de guerra, i els antiquaris venen com a record souvenirs fets amb bales, uniformes militars servis i bosnians i també joguines per a nens i nenes que són armes. I hi ha una part molt important de records que encara venen que són tota mena d’objectes amb els logotips dels Jocs Olímpics d’Hivern del 1984. Sí, encara viuen de ser, pocs anys abans de la guerra, una ciutat olímpica. Podreu trobar himans, clauers, gorres, …\nFinalment, al centre. un altre punt d’interès és el museu dedicat a l’inici de la Primera Guerra Mundial. El 28 de juny de 1914 l’arxiduc d’Àustria mor en un atemptat a Sarajevo, fet que desencadena el conflicte a Europa a principis de segle XX. Doncs bé, a la paret on es va produir l’assassinat hi ha una placa commemorativa i un petit museu que explica aquests fets tan trascendentals.\nSarajevo: el barri Dobrinja\nEl barri de Dobrinja, situat a l’est de la ciutat, és la vila olímpica que es va construir pels Jocs Olímpics d’Hivern del 1984. Edificis d’habitatges molt alts, formigó i rectangulars, tot molt soviètic. Però és també el barri que més va patir el setge, ja que es trobava justament a l’única zona de la ciutat on hi havia el corredor humanitari, és a dir, una sortida no controlada pels serbis. És, per exemple, la zona més a prop a l’aeroport, la via d’escapament de molta gent. Dobrinja és també el barri on encara s’hi poden veure clarament les farides de la guerra. Forats i impactes de la metralla enmig dels edificis, balcons foradats i reconstruits, pisos clarament cremats.\nEn aquest mapa entendreu molt bé la situació d’aquest barri i per què va ser un barri tant perjudicat pels atacs serbis, que els rodejaven a banda i banda de la muntanya.\nSarajevo: el tunel de l’esperança\nDurants els anys del setge a la ciutat, els bosnians van anar construint un tunel que connectava la ciutat amb l’aeroport, una via que va servir d’escapament per molta gent, entre ells, el president del país, Alija Izetbegović. 4.000 persones i 400 tones de menjar van passar per aquest tunel.\nLa veritat és que a nosaltres ens va costar molt de trobar ja que, com us dèiem al principi, els punts d’interès turístic no és que estiguin massa senyalitzats. Esperem que això hagi canviat! sobretot perquè ara sí que apareix el túnel a Google Maps! 😉\nEl que s’ha conservat ara del tunel, que popularment es coneixia com ‘El tunel de l’esperança’, són 25 dels 800 metres que va tenir. És un tram de túnel situat dins una casa als afores de Sarajevo, a tocar de l’aeroport.\nSarajevo: l’avinguda dels franctiradors\nUn dels carrers que més ens va impactar és l’avinguda dels franctiradors. Es deia així popularment durant la guerra, tot i que és realment l’avinguda Mese Selimovica. És el carrer ample de la ciutat, on hi passa també el tramvia, i uneix el nord i el sud de Sarajevo. Està plena de pisos alts, on s’hi col·locaven estratègicament els franctiradors perquè hi tenien molt bona visió. I disparaven a qualsevol, ja fos militar o civil.\nA l’avinguda dels franctiradors hi havia barricades de contenidors i cotxes i autobusos cremats i l’única manera de creuar-la era protegit pels tancs de les Nacions Unides o amb algun vehicle creuant-la a gran velocitat.\nUn dels edificis més emblemàtics d’aquesta avinguda és l’hotel Holiday Inn. Construit durant els Jocs Olímpics per acollir les personalitats més importants, durant la guerra va ser l’únic lloc més o menys segur per allotjar-hi sobretot la premsa. És un edifici que ja de per si, destaca pels seus colors grocs i taronges i es va mantenir, més o enys en peu, durant el setge.\nEn aquesta avinguda també trobareu la seu del diari Oslobendije, l’únic que va continuar funcionant durant la guerra. L’edifici va quedar molt destruit, però al soterrani els periodistes hi van seguir treballant cada dia.\nFinalment, us recomanem en aquesta avinguda que feu parada al Museu d’Història de Bòsnia i Hercegovina. Està just davant l’hotel Holiday Inn i és una mica cutrillo, però val la pena per veure fotografies i alguna objectes que conserven, com ara tota mena d’armes, recull de premsa i banderes. L’entrada val 2 euros.\nI passegeu-hi. I imagineu-vos el que era aquesta avinguda durant la guerra.\nSarajevo: cementiri de Kosevo\nA la zona nord de la ciutat, on hi van construir l’estadi olímpic, hi ha diversos cementiris on hi ha enterrats els milers de morts del setge Sarajevo. Podeu donar una volta a l’estadi, almenys per fora, la seu dels Jocs Olñimpics d’Hivern de 1984. Doncs bé, les esplanades que l’envolten, deu anys després, es van convertir en cementiris plens de creus blanques.\nSarajevo: la ciutat en perspectiva\nPer fer-nos una idea de com va ser el setge de Sarajevo vam voler buscar un punt elevat on veure-hi la ciutat en perspetiva. És el castell blanc , les runes d’una antiga fortificació otomana que hi ha al nord, en direcció Pale. S’hi pot pujar en cotxe. Quan vam ser a dalt ens vam adonar que per la seva situació geogràfica, realment assetjar aquesta ciutat va ser molt fàcil. Està envoltada de turons i muntanyes, i és una ciutat estreta i allargada. Sarajevo és una ciutat que pràcticament està atrapada entre muntanyes i, en canvi, aquesta orografia li va donar el 1984 uns Jocs Olímpics.\nTENIM PENDENT: A nosaltres ens va quedar pendent visitar algunes de les instal·lacions esportives dels Jocs Olímpics d’Hivern del 1984. Algunes es veu que estan molt abandonades i que fa posar la pell de gallina. A prop de Sarajevo hi ha les pistes d’esquí de Jahorina, Treskavica i Bjelasnica.\nDe Sarajevo a Mòstar\nAmb molta pena vam deixar Sarajevo dos dies després per anar cap a Mòstar. Aquesta carretera està molt millor, tot i que tampoc us estalviareu corves i ports de muntanya. Però la veritat és que el paisatge és molt espectacular: muntanyes i llacs i poblets amb mesquites al fons. Entre una ciutat i l’altra hi ha uns 130 quilòmetres, en dues horetes teniu el trajecte fet.\nDesprés de veure Sarajevo Mòstar us semblarà un lloc ple de turistes i sense encant. Tot i que encant el té, ja que és un poblet molt bonic, però ha perdut la trascendència perquè està massificat (és la típica excursió que s’organitza des de Croàcia i hi ha molta gent sempre).\nTot i això, no deixeu d’observar el pont (que un atac croat va ensorrar el 1993) des d’on ara molts valents fan salts acrobàtics. Hi ha també algunes galeries amb fotografies de la guerra. De Mostar a Split trigareu un parell d’hores més en cotxe però arribats a Croàcia, la carretera ja és autopista, així que cap problema.\nAllotjament a Sarajevo\nFinalment, us volem recomanar molt moltíssim la casa on vam estar dormint a Sarajevo. És la casa d’una senyora molt amable, que ens abraçava cada matí. És just a un costat de l’avinguda dels francotiradors, al costat del pavelló de bàsquet, i es pot anar al centre a peu des d’allà. A més us oferiran un aparcament pel cotxe (pagant) perquè no el recomanen deixar a l’exterior. De veritat que a casa la senyora Skend vam estar de meravella. El preu de l’habitació ens va costar 35 euros/nit! Segurament si ho demaneu us deixaran pagar en euros.\nNosaltres quan vam tornar vam passar moltes setmanes mirant documentals i llegint articles sobre el setge de Sarajevo. Perquè veureu que moltes coses continuen igual… Us en deixem un recull:\nMiguel ne terren (documental sobre el periodista català que va cobrir la guerra de Bòsnia Miguel Gil Moreno)\n20 anys de la Guerra de Bòsnia (reportatge d’Informe Semanal)\nBona nit, Sarajevo (reportatge sobre un periodista radiofònic de Sarajevo que fa de guia per la ciutat, 20 anys després de la guerra)\nCiutats a contrallum (documental sobre ciutats assetjades)\nLes roses de Sarajevo (retrat de la vida quotidiana durant el setge)\nTurisme de guerra (La Vanguardia)\nDistricte 11 (article sobre les tasques de reconstrucció que va fer Barcelona a Sarajevo)


Notícies - ADENC, disposada a obrir la via judicial per aturar la construcció de La Mirada al parc del Bosc de Volpelleres\nADENC, disposada a obrir la via judicial per aturar la construcció de La Mirada al parc del Bosc de Volpelleres\nLa Comissió Territorial de Catalunya ha de donar el vistiplau final a la construcció de l'edifici\nLa plataforma ecologista ADENC està disposada a fer el que calgui per salvar el Bosc de Volpelleres / Foto: Google Maps\nel 5/feb/21 Sara Bella Societat PDF\nEl grup ecologista vallesà ADENC està estudiant la manera de fer arribar a la Comissió Territorial de Catalunya les seves consideracions en contra de la construcció de l'escola de La Mirada al parc del Bosc de Volpelleres i està disposat a tramitar un contenciós per aconseguir-ho. El sots-president d'ADENC, Joan Carles Sallas, ha explicat a Cugat Mèdia que, en cas de tirar endavant el contenciós, "sembla lògic" que aquest faria aturar la construcció de l'escola fins a la resolució del judici.\nA través d'un comunicat conjunt amb la plataforma SOS Bosc de Volpelleres, el col·lectiu lamenta l'aprovació del projecte per part de la comissió territorial d'Urbanisme de l'àmbit metropolità de Barcelona, ja que considera que aquesta actuació va totalment en contra de l'informe tècnic professional de l'Oficina Territorial d'Acció i Avaluació Ambiental de Barcelona (OTAAA). A més, el grup ecologista qüestiona que l'Ajuntament pretengui ser fidel als seus valors mediambientals a la vegada que porta a terme un projecte que afectarà 19.000 metres quadrats de bosc i 478 arbres.\nSallas ha explicat que des de la plataforma estudiaran totes les vies per defensar "una posició d'interès general com és salvar el bosc" i, si cal, ho faran mitjançant un contenciós. "Prendrem totes les mesures possibles per intentar que no es vagi contra el bosc", ha dit. A més, ha aclarit que des d'ADENC es demanaran mesures preventives per garantir la preservació del bosc mentre el contenciós no es resolgui.\nSallas també ha lamentat que l'Ajuntament hagi desistit definitivament a dur a terme el cobriment de la via per on passen les mercaderies perilloses a la zona de l'institut Leonardo, que era la primera ubicació que s'havia previst per a La Mirada i que va tombar un informe desfavorable de Protecció Civil. En aquest sentit, Sallas ha assegurat que volen "buscar una solució per a l'escola, però ningú no està buscant una solució per al bosc; el nostre objectiu és salvar el bosc".\nEntenem que hem d’estudiar totes les vies per defensar una posició d'interès general que és salvar el bosc. Per tant nosaltres, si cal, anirem a un contenciós, i si cal, ens assessorament en els protocols a seguir en temes judicials.


La DGT donarà un punt més als conductors que no han comès infraccions - Diari de Girona\nLa DGT donarà un punt més als conductors que no han comès infraccions\nAquesta compensació es produeix quan es compleixen sis anys del permís per punts\nLa Direcció General de Trànsit (DGT) premiarà a partir del pròxim 1 de juliol amb un punt més als 16 milions de conductors que, des de l'entrada en vigor del permís per punts, no hagin patit infracció amb detracció de punts.\nD'aquesta manera, els conductors tindran un màxim de 15, en lloc dels 12 inicials, segons especifica la DGT en un article publicat en la seva revista Trànsit i Seguretat Viària. Aquesta compensació es produeix quan es compleixen sis anys de l'entrada en vigor del permís per punts i se suma als dos punts que van obtenir per les mateixes raons el juliol de 2009, al complir-se els tres anys.\nLa resta de conductors, una vegada transcorreguts dos anys sense haver estat sancionats en ferm per infraccions que comportin la pèrdua de punts, recuperaran la totalitat del crèdit inicial de 12 punts; estalvi si aquesta pèrdua es va deure a una infracció molt greu, en aquest cas el termini per recuperar la totalitat serà de tres anys.\nL'article afegeix que, dels 26 milions de conductors que hi ha a Espanya, cinc milions (un 19%) han estat sancionats des de l'1 de juliol de 2006, data en la qual va entrar en vigor la reforma, mentre que l'accidentalitat s'ha reduït considerablement.\nL'excés de velocitat és la principal infracció. De fet, el 42 per cent dels gairebé set milions de sancions imposades corresponen a aquesta infracció.


– 144 – Teatre – DECADÈNCIA (🐌🐌🐌🐌) – Escenari Joan Brossa – (temp. 19/20 – espectacle 092) – 2020.02.06 |\nPerò també ens parla d’una parella desigual entre una nova rica i un treballador, la Sybil i en Les. Una història despietada d’amants i desenganys. Sybil és la dona enganyada del Steve i Les és el detectiu contractat per ella, per descobrir l’engany, i amb el que acabarà establint una relació d’amants.\nDECADÈNCIA és un retrat crític, descarnat i carregat d’humor negre de la classe dirigent, del pensament, vicis i amoralitat que sostenen el seu estil de vida alineat amb el sentiment neoconservador.\nUna proposta magnífica, tant per la direcció de Glòria Balañá, la posada en escena amb espai escènic i vídeo d’Alfonso Ferri i Laia Tubio, la il·luminació de Silvia Kuchinow, el so d’Àlex Polls, el vestuari d’Alberto Merino i, ….. capítol a part, les interpretacions de Carles Martínez i Miriam Alamany que assoleixen l’excel·lència.\nSegons ens comenten al col·loqui, que ha tingut lloc en acabar la representació, han estat assessorats en el moviment per la Montse Colomé. Molt destacable l’enorme quadre que penja del sostre i que, deformades, ens ofereixen escenes de pintures adients al que en cada moment ens van relatant.\nUn text gens fàcil, que sense pauses van deixant anar en vers, com si fluís, com si ells ho portessin “incorporat de sèrie”. Els actors fan seu un text sarcàstic, demolidor, irreverent, racista, masclista, xenòfob i amb un vocabulari groller que contrasta amb la finesa dels gestos.\nEl col·loqui que ha tingut lloc en acabar la representació, ha estat moderat per la Teresa Rosell, professora de Teoria de la literatura i Literatura comparada de la UB. (Encara que amb alguns problemes d’audició, perquè no disposaven de micròfon, us deixem l’àudio).\nInteressant conversa amb la Glòria Balañà, el Carles Martínez i la Miriam Alamany.\nAutor: Steven Berkoff – Traducció: Neus Bonilla i Carme Camacho\nDirecció: Glòria Balañà i Altimira – Ajudantia de direcció: Núria Rocamora\nAssessorament de moviment: Montse Colomé \_ Espai escènic i video: Alfonso Ferri i Laia Tubio \_ Il·luminació: Sylvia Kuchinow \_ Disseny de so: Àlex Polls \_ Vestuari: Alberto Merino \_ Sastreria: Aina March \_ Perruqueria i maquillatge: Alicia Machín \_ Fotografia: Aleix Marin\n← – 143 – Teatre – MAESTRO FELLINI (🐌🐌+🐚) – T. Akadèmia – (temp. 19/20 – espectacle 091) – 2020.02.05 – 145 – Teatre – VALE VALE VALE (🐌+🐚) – Sala Atrium – (temp. 19/20 – espectacle 093 – i RdP 041) – 2020.02.07 →


La Creu Roja de Girona atén 649 sol·licitants d'asil i refugiats el 2018, cinc vegades més que el 2017 - Empordà\nLa Creu Roja de Girona atén 649 sol·licitants d'asil i refugiats el 2018, cinc vegades més que el 2017\nLa majoria procedeixen de Rússia, Veneçuela, Hondures, Colòmbia i Nigèria\nACN 18.06.2019 | 18:02\nLa Creu Roja ha atès 649 sol·licitants d'asil i refugiades durant el 2018 a les comarques gironines, cinc vegades més que l'any 2017 quan se'n van atendre 118. La majoria dels atesos procedien de Rússia (24%), Veneçuela (14,8%), Hondures (12%), Colòmbia (5%) i Nigèria (5%). El 60%, a més, eren homes i el 24% menors de 18 anys. Des de l'entitat, asseguren que l'increment s'explica perquè l'any passat la xifra d'atesos en una primera fase (aquells que arriben sense tenir cap lloc on anar) va superar les 370 persones. En motiu del Dia Mundial del Refugiat, l'entitat insisteix en la "importància" que els estats renovin i enforteixin el seu compromís amb la Convenció de Refugiats del 1951, reforçant "els pilars d'un enfocament a llarg termini" per protegir aquestes persones. Un enfocament que, diuen, "hauria d'assegurar l'existència de vies legals i segures perquè el dret d'asil sigui una realitat a Europa".\nLa Creu Roja va atendre l'any passat 2.300 persones dins del programa d'immigrants i refugiats a les comarques gironines. D'aquestes, 1.683 eren immigrants en diferents situacions com falta de documentació o permisos de residència i 649 eren sol·licitants d'asil o refugiats. Unes dades que multipliquen per cinc el nombre de persones ateses en aquesta situació l'any 2017, quan la xifra era de 118.\nA diferència de l'any passat, la majoria de les atencions s'han fet a Girona. L'any 2017, 60 dels 118 es van atendre a la Jonquera. Des de l'entitat diuen que aquesta situació es deu al fet que molts han arribat en avió i que això ha fet canviar la tendència. Per nacionalitats, un 24% eren de Rússia; el 14,8% de Veneçuela; el 12% d'Hondures; el 5% de Colòmbia i el 5% restant de Nigèria.\nUna campanya de conscienciació\nAmb l'objectiu de conscienciar sobre els reptes i dificultats que afronten aquestes persones, Creu Roja compta amb una campanya de sensibilització anomenada 'Ara que són aquí, #EtNecessitenAprop'. La iniciativa disposa d'un web, un joc interactiu i infografies per explicar com funciona el sistema d'acollida i com es pot col·laborar en la integració d'aquests col·lectius.\nL'entitat és una de les organitzacions que participen en el programa d'acollida a asol·licitants de protecció internacional a Espanya, finançat pel Ministeri de Treball, Migracions i Seguretat Social (MITRAMISS) i el Fons d'Asil, Migració i Integració (FAMI) de la Unió Europea.


NOTA INFORMATIVA SOBRE LES MESURES DE CAIRE ORGANITZATIU EN RELACIÓ AMB EL COVID-19 - HIGH QUALITY 2000 SL\nDes de la Conselleria del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya ens han fet arribar la Resolució per la qual s’adopten una sèrie de mesures per la prevenció i control del Covid-19 que impacta sobre l’activitat formativa dels professionals sanitaris.\nAixí mateix, des del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, han identificat com a col·lectiu d’especial interès en relació amb la protecció de la infecció, els professionals sanitaris del sistema públic de serveis socials.\nEn la reunió del Consell Interterritorial del Sistema Nacional de Salut celebrada l’1 de març de 2020 es va considerar d’especial transcendència que s’adoptin mesures preventives dirigides als professionals sanitaris amb la finalitat de minimitzar el risc que aquests professionals puguin infectar-se’n i, a la seva vegada, convertir-se en una font de transmissió en els centres sanitaris.\nConcretament, pel que fa a l’afectació respecte de les activitats de formació subvencionades pel Servei Públic d’Ocupació de Catalunya:\nNo poden assistir a activitats formatives presencials els professionals sanitaris que prestin els seus serveis en centres, serveis o establiments sanitaris i/o centres de serveis socials de caràcter públic i privat.\nPer aquest motiu, us comuniquem que tots els participants d’aquest col·lectiu que en l’actualitat estiguin impartint o realitzant alguna acció formativa promoguda pel Servei Públic d’Ocupació de Catalunya, no podran continuar assistint a la formació. Aquest mesura és considerada de força major i per tant serà revisada amb caràcter setmanal d’acord amb les indicacions de l’autoritat sanitària.\nAixí mateix, com a mesura de prevenció i control, no podreu incloure participants d’aquest col·lectiu, que estiguin en actiu, en noves accions formatives fins que així ho indiqui l’autoritat sanitària.


Gandia reparteix 10.000 mantells entre l'hostaleria normalitzant l'ús del valencià\nEl regidor delegat de Cultura i de Normalització lingüística, Nahuel González, ha presentat una nova proposta de la campanya “Gandia en valencià”, per a normalitzar l’ús de la nostra llengua, que desenvolupa l’Agència Municipal de Promoció del Valencià, Aviva Gandia, amb una subvenció de 15.000 € de la Conselleria d’Educació.\nEn esta ocasió, i amb la col·laboració del departament de Comerç, s’han repartit 10.000 mantells de paper entre l’hostaleria de la ciutat, a través de Destí Safor i l’associació d’Hostaleria del Raval-Prado-Centre Històric. A banda de vocabulari, amb caràcter didàctic, també té un ús lúdic, ja que s’hi proposen activitats pensant en els més menuts, com ara una “Fideuà de paraules”. També és una forma de donar a conéixer la nostra llengua entre els visitants.\n“Seguim treballant en diferents àmbits perquè Gandia és una ciutat que estima la nostra llengua i l’obligació de l’administració és enriquir-la i normalitzar-la”, ha conclòs González.


LITORAL I SERRALADA LITORAL\nEXCEPTE CAMINS DE RONDA de la Costa Brava\nAmb un relleu sovint força accidentat, tot i que amb cims més aviat modestos, i un clima suau, temperat per la proximitat del mar, en aquesta zona es troben una gran varietat d'ambients, a més dels més biodiversos del nostre país.\nPassejar pels aiguamolls, les brolles, les màquies, els garrigars, els alzinars o les suredes mediterrànies, sempre és un plaer.\nLa serralada Litoral inclou, de nord a sud, el Montgrí, les Gavarres, l'Ardenya, la Serra de Marina, el Montnegre, el Corredor, Sant Mateu, la Serra de la Conreria, Collserola i el Garraf.\nFotos de les excursions a: CATALUNYA NORD\nAIGUAMOLLS DEL LITORAL Torre de Madeloc (29-07-2012)\nAiguamolls de l'Empordà (31-03-2012) EL MONTGRÍ\nAiguamolls de l'Empordà (17-03-2010) El Montgrí i el Ter Vell (17-04-2010)\nDelta del Llobregat (30-10-2009) LES GAVARRES\nSERRA DE RODES I CAP DE CREUS Dolmens de Fitor (27-01-2013)\nMas Ventós, per la Coma d'Infern (16-12-12) Mines de Mont-ras (27-01-2013)\nSant Pere de Rodes (04-03-2011) Vall de Bell-lloc (30-12-11)\nRuta Megalítica de Roses (03-12-2011) Sant Cristòfol del Bosc (26-02-2011)\nMONTNEGRE I EL CORREDOR Gorgues de Salenys (10-04-2011)\nDolmen de ca l'Arenes (06-12-2012) COLLSEROLA\nMontnegre carener (SL-C 103) (08-12-2011) Forat del Vent (02-03-2013)\nVall d'Olzinelles (06-08-2011) Vall de Gausac (05-01-2013)\nDolmen de Pedra Gentil (12-09-2010) Vallvidrera - Tibidabo (07-01-2012)\nSERRALADES DE MARINA I LITORAL\nCastell de Burriac i Montcabres (24-02-13)\nPuig Castellar (19-4-2012) EL GARRAF\nRutes del Vedat i de l'Esquirol (01-10-2011) Santa Susanna (09-03-2013)\nRutes Prehistòriques de Céllecs (05-06-11) Pont de l'Arcada (09-03-2013)\nCADIRETES Sitges - Vilanova i la Geltrú (03-02-2013)\nCarcaixells d'en Dalmau (24-03-2013) La Morella (01-09-2011)\nPuig de Cadiretes (07-03-2010)\n(Santa Cristina d'Aro, el Baix Empordà)\nCaminada bonica i divertida, no apte per gent amb vertigen o por a les alçades (tot i que jo la vaig fer). Tota una petita aventura pel camí equipat amb cadenes dels Carcaixells. Les vistes des d’aquest rocam i, especialment, el cim del Montclar són espectaculars.\nMENHIR DE CAN LLAURADOR I CAPELLA DELS CARCAIXELLS\nELS CARCAIXELLS (CAMÍ EQUIPAT)\nELS CARCAIXELLS (VISTES)\nCONIELLS, LLIRI BLAU I ASARINA\nEn menys d’una hora ens plantem a Solius. Sense córrer i trobant molt poc transit. L’espera per l’eix, els dies de cues o estones darrera camions, finalment, han valgut la pena.\nEl dia és núvol, tot i que de tant apareix alguna clariana (en principi, si ho fa, no ha de ploure fins a la tarda). De moment no fa cara de pluja, però per la caminada d’avui val més així.\nLes primeres parades són ben aviat. A la Roca dels Moros, una “cova” excavada a la roca, d’origen incert, malgrat que el més probable és que sigui d’origen medieval i estigui relacionat amb el Castell, just al seu costat. Des de dalt les seves runes, hi ha unes bones vistes dels voltants.\nEl camí és ample i està ben marcat. Encara a la plana ens desviem pels Carcaixells i ens comencem a enfilar amb ganes. Just abans d’arribar-hi hi ha una capelleta... que tractant-se d’una via equipada amb cadenes i un pont penjant, no sé si és un bon senyal. Veient per on hem de pujar gairebé lamento ser ateu i no posar-me a resar (i ara mateix tampoc estic segur de recordar ben bé com anava el Para Nostre).\nSembla més del que realment és, encara que puja força, sempre puc anar agafat a una cadena i no ho passo gaire malament (si em veig més o menys segur puc controlar bastant bé la meva por a les alçades). Aquest primer tram és el més complicat, amb diferència. A partir d’aquí n’anirem trobant d’altres, però sempre més curts o menys verticals, però sempre ben equipats. Anirem pujant i baixant per diferents crestes. Divertit i una mini aventura.\nEspecialment espectacular és el Pont del Ginjoler (que es passa sota la responsabilitat de cadascú, tot i que sembla molt ferm i en molt bon estat).\nDeixem enrere l’últim “carcaixell” i ens enfilem una mica més. Fins al Montclar. Un cim molt modest, 401 metres, però amb unes vistes espectaculars (i això que el dia està encalitjat i cada cop més ennuvolat). Ho aprofitem per dinar... jo, que no escarmento, una poma. Havíem de ser a dinar a casa, però som quarts de dues i en prou feines hem fet mitja caminada.\nDe baixada volem passar per les sitges del poblat ibèric de Plana Basarda, però no estan indicades... i ens quedem a escassament cinquanta metres de trobar-les. Ens sap greu, però comparat amb els poblats que hem vist últimament tampoc són gran cosa (qui no es consola és perquè no vol).\nJa només queda la baixada, amb bones vistes als Carcaixells i amb l’última parada del dia, a la cova de Sa Tuna, un altre forat excavat a la roca semblant al que ja hem vist (de possible origen neolític).\nTornar a pàgina principal / Tornar a caminades\nQuilòmetres: 11.0 (circular)\nAls Carcaixells (i el Puig de Montclar) s'hi pot anar seguint primer les marques grogues del PR-102 fins enllaçar amb el Sender Local (marques blanques i verdes). A la zona hi ha una gran quantitat de camins per allargar o escurçar l'excursió a la nostra mida, tal i com vam fer nosaltres (alguns estan senyalitzats, però d'altres no). TRACK Wikiloc\n(Olesa de Bonesvalls i Avinyonet del Penedès, l'Alt Penedès)\nCaminada pels paisatges més característics del massís del Garraf i la Serra de l'Ordal. Combina vinyes, amb màquies, bones vistes i un ric patrimoni cultural, en aquest cas representat per l'hospital de Cervelló o el mas fortificat de Santa Susanna, passant per alguna barraca de pedra seca.\nBARRACA (DE PEDRA SECA) DELS RIERALS\nVISTES DE CAMÍ\nFORN DE CALÇ, ALMESQUÍ I PI PINYONER\nCAP A 30 KM ENTRE TOT PLEGAT\nEns mengem els entrepans al poble i continuem caminant (venim de fer la caminada al Pont de l’Arcada). Dubtem una mica, però al final trobem el punt de sortida. És l’Hospital de Cervelló, un dels pocs hospitals medievals que s’han conservat gairebé íntegrament. Va Ser fundat l’any 1262 per Guillem de Cervelló, per tal de què pogués acollir als pelegrins que passessin per l’antic camí de Barcelona a Vilafranca del Penedès (en aquest cas Hospital s’entén com a sinònim d’hostal). Tot el conjunt està fortificat i conserva una torre mestra de planta quadrada, a més de la capella de Santa Marta, del segle XIII (transició del romànic al gòtic). A l’exterior, sobre la porta s’hi pot observar, també, un cap incrustat, esculpit en marbre, que data aproximadament, de l’època romana (La forma dels ulls i el pèl fan pensar que es tracta de la imatge d’una Medusa).\nDe camí ens remullem una mica els peus travessant una riera més d’una vegada. La vegetació és més o menys el que hem vist al matí, màquies amb pins (i margalló).\nMés endavant, un altra forn de calç.\nLa tornada la fem a un bon ritme, seguim les marques del GR i aturant-nos ben poques vegades. En Salvi puja el cim de la Mola i jo ho deixo per un altre dia. A partir d’aquí pràcticament només parem per contemplar l’espectacular entrada de l’avenc de l’Esquerrà. Anem tard de veritat i arribarem un altre cop al poble a la posta de sol. Entre la caminada del matí, aquesta, més el tram d'enllaç entre una i l'altre portem gairebé 30 km (en Salvi una mica més) i set hores caminant.\nQuilòmetres: 15.5 (circular)\nCircular: si. Inici a l'Hospital de Cervelló (Olesa de Bonesvalls)\nNomés senyalitzada la segona meitat. La primera es pot fer seguint la ressenya de "els camins de l'Alba, el Garraf", i la segona seguint les marques blanques i vermelles del GR 92.3 primer, i del GR-5 després (també es pot anar i tornar per aquí). Si es tenen més ganes de caminar també es pot pujar al cim de la Mola (a 1.2 Km), seguint les marques del GR-92.3. TRACK Wikiloc\n(Olesa de Bonesvalls, l'Alt Penedès)\nROCA COBERTA D'HEURA, ROCA I MARGALLÓ\nAVENC DEL TOPÒGRAF (2) I AVENC DE L'ARCADA\nPICARDIA, ABELLETES (2) I BUFALAGA\nENCANTANT-NOS UNA MICA\nEl primer que ens sorprèn és la gran quantitat de pous que veiem a Olesa de Bonesvalls, gairebé un a cada casa, i en força fins i tot dos o tres. Aquesta és una terra seca, i aquests pous, més que aprofitar les aigües freàtiques, el que feien era recollir les aigües pluvials i eren aprofitades, tradicionalment, per abeurar el bestiar.\nComencem a caminar entre vinyes, encara sense fulles, per entrar de seguida a màquies amb pins i el típic margalló de la zona (l'única palmera autòctona europea i que té, aquí, el seu límit nord de distribució). De seguida també, la primera parada del dia, en un forn de calç. Un paisatge ben diferent al que veiem cada dia.\nLa primavera mica en mica comença a treure el cap i avui ens té preparada alguna sorpresa. Ben d'hora, les abelletes, la primera orquídia de la temporada. Una mica més endavant, nadales i la bufalaga, entre alguna altre més.\nA partir d'aquí hem de caminar deu minuts fins a trobar el trencant... però la ressenya està malament i ens el passem (només està a uns cent metres). Caminem un parell de kilòmetres de més (entre anar i recular). La fita que hauria de servir de marca també està arrencada i mig amagada darrera unes mates.\nUn cop al camí correcte de seguida arribem al bonic Pont de l’Arcada, un arc de pedra natural, que fa uns quatre metres d’alçada per set d’amplada. El fotografiem per totes bandes.\nReculem per on hem vingut per arribar, tard, havent-nos encantat molt més del que teníem previst, a l’hora de dinar un altre cop a Olesa de Bonesvalls... per començar una altra caminada (a Santa Susanna).\nQuilòmetres: 8.5 (anar i tornar)\nCircular: no. Inici al final del carrer del Raval (Olesa de Bonesvalls)\nNo senyalitzada. Cal Ressenya o track, tot i que no és massa complicada. Al final del carrer només cal anar seguint la pista principal fins a trobar un trencall a l'esquerra (passat una curiosa roca coberta d'heura, ben visible però que pot passar desapercebuda si no ens hi fixem), a uns 100 metres (ull, si anem amb la ressenya de "70 curiositats a prop de Barcelona" això no queda massa clar, tot i que la resta és correcte. Una fita metàl·lica que podria servir com a senyal per trobar el trencant està arrencada i queda mig amagada). TRACK Wikiloc\n(Cerdanyola del Vallès, el Vallès Occidental)\nCaminada agradable i clàssica per els boscos de la Serralada de Collserola, amb bones vistes al Vallès i a Barcelona. Bé com a part de la caminada, bé abans o després val la pena la visita al poblat ibèric de Ca n'Oliver (a Cerdanyola mateix).\nAQÜEDUCTE DE CANALETES, SANTA MARIA I SANT ISCLE DE LES FEIXES\nFONT DE LES LLOSES, FONT I FONT DELS CAÇADORS (O DE CAN GÜELL)\nFalta una miqueta, però mica en mica va arribant, i on primer o fa és a la costa... i per això o anem controlant. Per això avui toca a Collserola, una de les clàssiques de la zona i que tinc ganes de fer.\nPassem per l'aqüeducte de Canaletes (de totxo i del segle XIX) i prop de l'ermita de Santa Maria de les Feixes (barroca), que no es pot visitar i ens hem de conforma a veure de lluny.\nContinuem el camí fins a Sant Iscle de les Feixes (Romànic, del segle XII), amb la sorpresa que no sembla que es pugui visitar (encara que al final anirem fins a la seva porta, saltant algun marge).\nArribem a dalt, però no trobem el cartell que ens diu que som al Forat del Vent (de fet no hi arribem per uns escassos cent metres, encara que no ens fa res, ja que pugem més amunt, al turó d'en Fotjà, on les vistes són millors. Hi ha una mica de calitja, però les vistes a Barcelona i al Vallès són prou bones.\nContinuem el nostre camí amb el mapa que he dibuixat a mà i refiant-nos dels cartells que, en teoria, hem d'anar trobant, i trobarem (aquesta zona sol estar força ben senyalitzada). Curiós, que avui que anem així, no ens equivoquem en cap cruïlla, també (que, de fet, ja era hora).\nEntre boscos mitxtos de pins i alzines (i algun roure a les fondalades) i alguna font, com les caçadors (que no raja, com la de les Lloses, a la pujada), arribem a can Coll, on sentim l'olor a Calçot un bon tros abans.\nUn tros més i arribem fins al poblat Ibèric de Ca n'Oliver (al barri de Montflorit de Cerdanyola), amb el temps just, per l'hora, de fer una visita al jaciment (i havent de deixar el museu per un altre dia).\nÉs un poblat de la tribu dels Laietans, de grans dimensions, habitat entre el segle VI aC i l'dC. Tot i que amb els cartells una mica esborrats (cony de crisi!), està ben museïtzat i s'hi poden veure algunes parts representatives de com hi era la vida (com el fossat, el camp de sitges, l'entrada monumental, el carrer principal i habitatges de diferents èpoques). També hi ha reconstruïdes algunes cases, tot i que, de moment, només la part exterior.\nTot i que ràpid i mitges, segurament és el millor de l'excursió d'avui, que ens esperàvem una mica més bonica (tot i que està bé).\nQuilòmetres: 14.1 (circular)\nNo senyalitzada com a tal, tot i que algunes parts coincideix amb diferents caminades. Seguint els cartells amb els següents punts de referència no hauríem de tenir massa problemes: Can Catà, Sant Iscle, Forat del Vent, Valldaura, Font dels Caçadors, Can Cerdà, Can Coll (millor si ho podem acompanyar d'un mapa, senzill, o track). TRACK Wikiloc\n(Cabrera de Mar, el Maresme)\nVISTES DES DE MONTCABRER\nMARFULL, VIOLETA DE BOSC, CONILLETS I 2 PAPILIONÀCIES (PENDENTS ID)\nFugint del fred, avui més que mai. Ran de mar, cap el Maresme, que en farà igual, però menys (ho comprovem al termòmetre del cotxe d’en Salvi). Una que fa temps tinc ganes de fer, de quan treballava per aquesta zona i veia el castell, de lluny, tot passant.\nComencem a caminar a Cabrera de Mar, a la Plaça del Poble. Per no perdre el costum que hem agafat últimament, només sortir ens equivoquem una mica... també, per no llegir la ressenya, encara que sense fer gaire més volta de la que tocaria (no surt al track). Per sort, però, avui serà l’única vegada (bé, excepte 50 metres, més endavant per una mala senyalització).\nQuilòmetres: 9.2 (circular)\nSenyalitzada amb marques liles en pals (tot i que en algun punt en falta alguna que fa que ens puguem equivocar. De totes maneres, però, és una ruta molt transitada i tant el Castell de Burriac com el Montcabres gairebé sempre són visibles). Inici a la Plaça del Poble. TRACK Wikiloc\n(Sitges i Vilanova, el Garraf)\nPLATJA DE L'HOME MORT I PUNTA DE LA DESENROCADA\nPLATJA DE ROSÉS I CALA XICA (2)\nPLATJA I ERMITA DE SANT CRISTÒFOL\nCAPS BLANCS, FLOR D'AVELLANA, BUFALAGA HIRSUTA I TUFEROLA\nRUTA LITORAL DE VILANOVA\nTORRE DE RIBES ROGES, POBLAT D'ADARRÓ 82) TORRE D'ENVEJA I SANT JOAN\nUN ALTRE CAMÍ DE RONDA\nAprofitant que haig de portar els meus pares a l’aeroport, a primera hora del matí (a quarts de deu... que és l’hora que em començo a despertar, encara que porti una bona estona llevat i voltant), avui toca el Garraf. Començo a caminar a les deu quarts d’onze per fer un altre camí de ronda ben diferent als que he fet fins ara.\nEl camí és un típic camí de ronda que va saltant de cala en cala, alguna de molt bonica. Fa mala mar i l’aigua en alguns llocs té uns colors molt bonics, a més, l’aigua pica amb molta força a algunes roques. Faig un munt de fotos. Llàstima que la via hi vagi en paral·lel gairebé tot el camí. De molt bonica, aquesta caminada passaria a ser espectacular (ara, ves a saber si les vies han salvat alguna cala de l’especulació urbanística).\nTambé és curta (i amb poc desnivell acumulat), i més si es comença al final del Passeig Marítim de Sitges, com he fet jo. Arribo a Vilanova amb ganes de caminar una mica més, decideixo fer la Ruta Litoral (de Vilanova), tot i que no porto la ressenya... m’hauré de fiar de la meva memòria fotogràfica (que és força bona... la dolenta és una altre, la que fa que un dia m’oblidi la fruita, l’altre la ressenya). Tot no estar senyalitzada la faig força bé. Passa per punts interessants, com les torres de Ribes Roges o d’Enveja, o el poblat Ibèric d’Adarró (on la noia de l’entrada fa de guia, és simpàtica i ho fa molt bé... i a més, avui per mi sol!). Tot i això, la caminada és molt urbana i no m’acaba d’agradar.\nLes ruïnes del poblat d'Adarró que es poden visitar formaven part del barri dels artesans (d'un poblat molt més extens). Va ser ocupat pels cossetans entre els segles V i I aC.\nS'hi pot veure un carrer que sorprèn per la seva amplitud. A banda i banda diferents habitatges, dels que destaquen els de la banda dreta (i que sorprenen, també, per la seva grandària i els porxos que haurien tingut a l'entrada). Eren cases d'artesans i tenien la doble funció de taller i vivenda.\nA les ruïnes també hi són visibles dues cisternes i els seus canals de desguàs i decantació, amb conductes que acabaven al carrer molt a prop de dos forns (també visibles), probablement dedicats a la metal·lúrgia i a la cocció de ceràmica.\nAl poblat també destaquen les sitges (per a guardar cereals) i els pou de la casa 4, amb una escala per accedir al nivell de l'aigua.\nUn cop feta la Ruta Litoral, decideixo tornar caminant en lloc de fer-ho en tren. No estic massa cansat i l’estació de Sitges em queda a uns dos o tres kilòmetres del cotxe, de manera que tampoc m’estalvio massa estona. No vaig d’hora, i em torno a entretenir en alguna cala, el dia cada dia és més llarg i, com així serà, calculo que arribaré al cotxe de clar i amb temps de sobres abans no es faci fosc (gairebé a les cinc de la tarda).\nQuilòmetres: 12 (anar i tornar)\nCircular: no. Tot i que s'hi pot fer, a la zona hi ha diverses opcions\nSenyalitzada amb marques blanques i vermelles (GR-92). El camí sempre passa prop del mar i mai es travessa la via del tren (no té pèrdua possible). TRACK Wikiloc\nNo senyalitzada. Cal ressenya, com la de l'Ajuntament de Vilanova o TRACK Wikiloc\n(Forallac, el Baix Empordà)\nCaminada interessant pel cor de les Gavarres. Entre pinedes i suredes, maltractades per les nevades de fa un parell d’anys, anirem trobant diferents restes de l’ocupació i explotació que ha patit aquest massís al llarg de la història. Destaca els dolmens de Fitor, la rajoleria de Mas Plaja, el pou de glaç de Mas Cals o la bonica ermita romànica de Santa Coloma de Fitor.\nDOLMEN DELS TRES CAIRES (2) I DOLMEN DE LA SERRA DE CALS\nDOLMEN DELS TRES PEUS (2) I DOLMEN DEL PUIG DEL CLOT DEL LLORER\nMAS CALS I POU DE GLAÇ DE MAS CALS\nFLORS I FONGS\nAMB ALGUNS DUBTES.\nCom que venim de la caminada pel sender de Mont-ras (enllaçant pel PR-C 105) comencem aquesta ruta pel Mas Plaja. Per sort el plugim ha parat, tot i que no veurem el sol fins molt més endavant.\nD’aquí marxem cap als dolmens tots seguint la ressenya que portem. És la de l’ajuntament de Forallac. Està bé, però amb les destrosses de les nevades i amb l’obertura de noves pistes de desembosc, en alguns punts tenim algun dubte (i fins i tot ens equivoquem, tot i que ens n’adonem de seguida).\nEls dolmens estan al costat del camí i són fàcils de trobar. Els tres estan molt a prop i tots galeries catalanes en U fetes de lloses de pissarra. El dolmens dels Tres Caires i el de la Serra de Cals daten del 2.700-2.200 aC, i el de Tres Peus del 3.000-2.500 aC.\nContinuem amb alguns dubtes fins a trobar el PR que porta a Fitor. A l’alçada de Mas Cals, següent parada, al seu pou de glaç.\nUn dels recursos per a l’aprofitament de l’aigua més sorprenents del passat és el de la fabricació de glaç. Aquesta indústria es troba documentada al massís de les Gavarres ja a mitjans del segle XVI i arriba al màxim esplendor entre els segles XVII i el final del XVIII. A les Gavarres s’han localitzat les restes d’onze pous de glaç. Són estructures de grans dimensions, construïdes al vessant nord amb pedra i cobertes amb una volta també de pedra. Un dels més significatius és el del mas Cals de Fitor. És un gran dipòsit soterrat que s’usava fa més de 200 anys per guardar-hi el glaç procedent de la congelació de l’aigua de la riera del mas Petit. En aquella època, a causa d’una petita era glacial, feia molt més fred que ara (el que va permetre el desenvolupament d’aquesta indústria en aquesta zona). Probablement, el negoci va tenir uns rendiments força positius perquè el pou estava situat a peu del camí ral entre el port de Palamós i Girona. Aquest gel va ser un producte de primera necessitat fins a l'expansió dels moderns sistemes de refrigeració, tant per a la conservació dels aliments com per les seves propietaris curatives.\nUn troset més hi arribem a Mas Plaja, on trobem el camí d’enllaç fins a la ruta de les mines de Mont-ras, d’on hem vingut.\nSenyalitzada només en part. Cal ressenya, com la de l'ajuntament de Forallac (encara que potser caldria actualitzar-la, amb l'obertura de noves pistes alguns punts poden ser una mica confosos). Millor acompanyar-la amb un mapa o TRACK Wikiloc\nNota: Una bona idea és començar-la a Fonteta (seguint el PR-C 104). També és pot allargar i/o combinar amb la ruta següent seguint el PR-C 105.\n(Mont-ras, el Baix Empordà)\nPasseig al voltant de Mont-ras, tot resseguint alguna de les seves mines i alguns dels seus elements associats. La ruta, amb tota seguritat, podria ser molt més interessant si en el seu recorregut hi haguessin algun cartell explicatiu més.\nCANTERA LA MORENA\nVISTES I NARCÍS\nRUTA MAL APROFITADA.\nComencem a caminar a Mont-ras, canviant de plans. Volíem començar amb la de Fitor. El dia està núvol... però segons les previsions meteorològiques s’ha d’anar aclarint. El que és segur que farà menys fred que a la Plana.\nSeguim les marques del Sender Local, tot i això ens equivoquem i a estones dubtem una mica, alguna vegada per culpa nostra, d’altres perquè costa trobar les marques (les Gavarres van ser molt castigades per les nevades de fa uns anys, i entre això i les posteriors neteges algunes han desaparegut).\nLa primera parada és a la cantera la Morena, reconvertida en area de lleure i amb un petit llac als seus peus. Les següents són a la mina d’en Torrent i la mina Pepita.\nA les Gavarres, durant tota la historia s'han explotats els seus recursos minerals, com les galenes, que van ser objecte d'una explotació significativa als termes de Mont-ras i Llofriu. Aquests minerals s'ubiquen entre afloraments de materials paleozoics i solen aparèixer en forma de filons. La galena és sulfur de plom (PbS), tot i que pot contenir quantitats variables d'impureses (així el seu contingut en plata pot arribar al 1%). A més del plom, la galena en conté un 86,6%, també conté petites quantitats de cadmi, antimoni, bismut i coure. La varietat de galena argentífera pot contenir abundant quantitat de plata. En aquesta zona també s’extreia la baritina, o sulfat de bari (BaSO4), que triturada s'utilitza en llots de perforació de pous i pilons, com a pigment o per a la fabricació d'aigua oxigenada.\nDeixem el Sender Local i comencem a seguir les del PR, mentre el dia cada cop es va tapant més i fins i tot plou una mica. Enllacem amb la caminada dels dolmens de Fitor (veure més amunt).\nCansats, fem els quatre kilòmetres d’enllaç entre una ruta i l’altre. El cansament es comença a notar, però fem els últims tres que ens queden pendents del Sender Local... sense trobar cap més mina, ni cap dels seus elements. Només algunes vistes boniques.\nSabem que a la zona hi ha més mines (i construccions associades), i marxem amb la sensació que la ruta està molt desaprofitada. Ens pensàvem que potser trobaríem diferents cartells explicatius, com el que hi ha a la mina Pepita... però desgraciadament aquest era l’únic de la ruta.\nSenyalitzada amb marques blanques i verdes (Sender Local), tot i que en algun punt les marques han desaparegut o són escasses (possiblement a causa de les "destrosses" causades per les nevades i les posteriors neteges). TRACK Wikiloc\n(Sant Cugat, el Vallès Occidental)\nCaminada fàcil, agradable i molt concorreguda pels boscos de Collserola. Pel camí, amb unes quantes parades ben interessants, com el pi d'en Xandri, les ermites de Sant Adjutori i Sant Medir, i el forn ibèric. Això sense afegir-hi el monestir romànic i gòtic de Sant Cugat.\nCREMANT EL TORTELL DE REIS\n... I ELS TORRONS... I ELS POLVORONS...\nAvui, cap a Sant Cugat, per aprofitar i buscar el reis per el meu nebot després de voltar quatre o cinc botigues. Gairebé última esperança. Home, té quatre mesos i segurament si vaig una o dues setmanes tard no m'ho tindrà en compte, però són els únics que em falten (espero que l'any que ve no em passi el mateix, però). Entre això i que m'he adormit (sense voler), com sempre, començo a caminar una mica tard.\nPer començar a cremar el tortell de reis... i algun torro... i alguns polvorons... i els canalons... Uf! quina feina tindré.\nComenço traient-me la meitat de la roba, torna a fer un dia que sembla més de primavera que de tardor. La primera parada, però, a magnifica abadia benedictina de Sant Cugat. Amb un claustre romànic del segle XII i una església a cavall del romànic i el gòtic (del segle XI al XIV), la seva visita val la pena (la tenia pendent i no l'havia fet mai abans... ja tocava). Això, per si no anava prou tard.\nTot seguit començo la caminada de veritat, força planera, ben marcada i senyalitzada... i molt concorreguda (una cosa a que no estic acostumat i no és que em molesti, però m'agraden més aquelles amb que no em trobo gairebé ningú).\nUn troset més i arribo a la bonica ermita de Sant Medir, d'origen romànic. Ho aprofito per dinar i dubto s'hi improvisar una mica i fer la ruta circular o pujar una mica més amunt. Ho deixo estar, no em vull arriscar i vull veure s'hi trobo el regal per el nebot (... i al final ho faré, a la primera que havia anat, mentre ja passen els reis, no hi ha gairebé ningú i les dependentes poden estar més per mi i dir-me allà on és el "ditxós" camió educatiu... i que juraria que allà on l'han trobat, ja hi havia mirat).\nSenyalitzada amb cartells i, en part, diferent tipus de marques. No té pèrdua i a més està molt concorreguda. TRACK Wikiloc\nNota: hi ha moltes opcions per allargar-la, escurçar-la o fer-la circular. Segurament una de les millors és pujar fins al turó del Maltall de Magarola, a menys d'un kilomètre, tot i que amb 200 metres de desnimell més (i/o acabar a Barcelona i tornar amb els Ferrocarrils de la Generalitat).\n(Vilajuïga i Pau, l'Alt Empordà)\nDOLMEN DE LA VINYA DEL REI (3), DOLMEN DEL GARROLLAR (2), DOLMEN DE LA TALAIA (3), DOLMEN DE LES RUÏNES (2), DOLMEN DE LA CARENA I DOLMEN DE PUIG MARGALL\nMAS VENTÓS, CREU BLANCA I VISTES (BAIXANT)\nCUGATÍ (ARISARUM VULGARE)\n... I UN PAISATGE IMPRESSIONANT.\nEntre el cap de Creus i l’Albera, el paisatge és el típic de la zona, les brolles que tan m’agraden. I ho seran, gairebé tot el camí. Amb això, gairebé en tindria prou, però falta l”excusa” que m’ha portat a fer aquesta caminada: el conjunt megalític de Coma d’Infern.\nJust al costat de la carretera entre Vilajuïga i Sant Pere de Rodes comença la ruta per un grup notable de dolmens, per la seva singular concentració en una petita àrea. Construïts fa entre 6000 i 4000 anys, en dos kilòmetres i mig el camí passa per el dolmen de la Vinya del Rei, el dolmen del Garrollar, el dolmen de la Talaia, el dolmen de les Ruïnes i el dolmen de la Carena.\nA prop d’aquest últim, i després d’una bona pujada, el camí es retroba amb la carretera i la ruta megalítica pròpiament dita fa un gir, per anar cap als dolmens caiguts I i II, el domen del barranc i retornar al punt d’inici (el que permetria, si es volgués, fer una caminada més curta també circular). Sobre les característiques d’aquests dolmens es pot trobar més informació, entre altres llacs a: Ajuntament de Vilajuïga.\nEm sap greu no visitar-los, però la idea que porto avui es continua fins una mica més amunt, sense saber que me’n perdo tres, però per el camí en guanyaré tres més el dolmen de Vinyes Mortes, el dolmen de Puig Margall i el dolmen del Coll del Bosc de la Margalla.\nEntre dolmen i dolmen dues bones sorpreses. Una de petita, un bon grapat de cogutins, una flor d’hivern. No és molt habitual, en aquestes latituds, que les flors floreixin en aquesta època de l’any, però, imagino, això deu tenir les seves avantatges, hi menys pol·linitzadors... però tots estan per tu. La segona, les vistes espectaculars a l’Empordà, el Canigó, el Montgrí...\nArribo a mas Ventós, i tot i que fa honor al seu nom (encara que avui no bufa tramuntana), ho aprofito per dinar, tot contemplant les vistes fantàstiques. Sóc també al punt més alt i més o menys a mitja caminada. Sant Pere de Rodes és relativament a prop (cosa que no sabia d’entrada), però comença a ser tard i ho deixo per un altre dia (potser tindria temps, però no vull jugar-me-la i acabar el dia mig corrent).\nA partir d’aquí, el camí baixa en picat fins a Pau, on faig l’última parada a la bonica església de Sant Martí, romànica amb modificacions posteriors. Està tancada. Ara ja només en queda un tram curt per la plana... sense la presa que hagués tingut si hagués anat fins a Sant Pere (falta una mica per a la posta de sol, però segur que se’m farà fosc a mig camí de casa.\nNo senyalitzada com a tal. Cal seguir el carrer Sant Sebastià de Vilajuïga fins travessar la via del tren. A partir d'aquí seguir els cartells de la ruta de la muntanya i la ruta megalítica, primer, i després els de mas Ventós i, reculant un troset, els de Pau. Un cop a Pau seguir pel camí que va més o menys en paral·lel a la carretera. Gairebé en tot el recorregut ens podem fiar de marques grogues, encara que no sempre. Amb una ressenya senzilla o un mapa l'orientació serà fàcil. Inici a Vilajuïga. TRACK Wikiloc\nNota: és pot allargar, entra altres opcions, fins arribar al monestir de Sant Pere de Rodes(això suposa afegir a la ruta 4 Km més, anada i tornada). També es pot escurçar només fent la ruta megalítica (uns 5 Km)\nSL-C80 Dolmen de ca l'Arenes\n(Dosrius, el Maresme)\nPOU DE GEL I FONT DEL FERRO\nVISTA I FONT DEL GRÈVOL\n... ENCARA QUE EM COSTI UNA MICA.\nDesprés d’una temporada de bolets llarga i bona (tot i que un començament una mica desastrós... no vaig triar els millors llocs), retorno a les caminades habituals. Per començar una de fluixeta i relativament a prop.\nEm passejo pels boscos del Corredor: suredes, alzinars i pinedes... on la gent encara hi busca bolets. M’haig de contenir una mica per no deixar estar la caminada i posar-ne a buscar. M’ajuda el fet que, com sempre, començo a caminar tard i no em conec la zona i no sé si n’hi ha pocs o molts (tot i que cap al final del camí veure alguna cistella força plena de carlets i, especialment, de trompetes de la mort).\nTot seguit, més boscos fins al dolmen de ca l’Arenes, un cromlec del final de neolític (3000-2500 aC), reconstruït i amb una molt bona explicació. Tot seguit més boscos fins al Santuari del Corredor, d’estil gòtic tarda (del segle XVI). Hi ha un restaurant, que fa bona pinta per fer-hi un bon esmorzar (a tenir-ho en compte en alguna altre sortida), però jo porto entrepans per dinar, i ho faig poc més avall.\nMés boscos, mediterrània pura, fins al cotxe. Un passeig agradable i que val la pena. Llàstima, però, que per sort o desgràcia, aquests mateixos boscos bonics... amaguen unes vistes que en algun punt fan cara de ser molt boniques.\nBen senyalitzada amb pals amb marques blanques i verdes (SL-C 80), la baixada coincideix, en part, amb els GR-92, marques blanques i vermelles).\nInici a l'aparcament de can Bosc (a la pista que porta al santuari del Corredor). TRACK Wikiloc\n(Cotlliure, el Rosselló)\nPERÒ SI HO ARRIBO A SABER.\nArribo al cotxe cap a les sis de la tarda... la caminada, com sempre, se m'ha allargat una mica. Tot i això decideixo acabar el dia a la Torre de Madeloc, com ja tenia mig pensat.\nQuan hi arribo, però, veig que s'hi d'acabar d'arribar a peu després d'una pujadeta (em pensava que s'arribava a dalt en cotxe). M'ho penso una mica, entre una cosa i l'altre ja són les set, haig de tornar a casa (són dues hores llargues), porto caminant més de cinc hores (badant i amb parades... però cinc hores).\nEncara em queden forces i ves a saber quan podré tornar a qui, a més el dia és força clar i faig un últim esforç.\nEl camí és ample, asfaltat i va pujant més o menys de forma suau. Si hi ha dies que no saps perquè no tires, avui és un dels dies que em passa el contrari. Pujo ràpid i sense esforç (després també baixaré mig corrents).\nDe camí les vistes ja valien la pena, des de dalt la torre de vigilància, del segle XIII, són, encara, una mica més impressionants (en dies ben clars han de ser espectaculars). Per una banda, gairebé tota la Costa Vermella, per una altre, les Alberes, a l'altre la plana del Rosselló (i a l'altre, els núvols i la calitja que amaguen, suposo, el Canigó).\nArribaré a casa a les deu de la nit, però ha valgut la pena. En dos dies m'en adono que em queda pendent una bona part de la Catalunya Nord... a veure si, a peu o no, mica en mica la vaig descobrint.\nNomés cal seguir la pista asfaltada. Inici a la pista que hi porta. TRACK Wikiloc\n(suposo que es pot allargar començant a Cotlliure o Banyuls).\n(Santa Coloma de Gramanet, el Barcelonès)\nERMITA DE SANT CLIMENT I DOLMEN DE LA COVA D'EN GENÍS\nFONTS DE L'ALZINA, DE BARTOMEU (2), DEL DRAPET I DE LA BOTA.\nROURE I PAISATGE\nPAISATGE I VISTES.\nMarxem a les 9, amb la intenció de ser a casa a l'hora de dinar. Comencem a caminar al voltant de les 10.\nPassem, gairebé només començar per la bonica font de les Alzines com gairebé sempre. Continuem seguint la falda de la Serralada de marina, per començar-nos a enfilar més endavant fins al coll de, des d'on hi ha unes boniques vistes cap al Vallès, amb la Mola al Font. Per continuar pujant fort fins a Puig Castellar.\nAbans d'arribar-hi, però, ens aturem al mirador de Puig Castellar, des d'on hi ha unes vistes impressionants de Barcelona. A més, estem de sort i la visibilitat és molt bona.\nNo senyalitzada com a tal (pel camí es poden usar les marques de diferents recorreguts). Millor mapa, una bona ressenya o TRACK Wikiloc (o similar).\n(Castelló d'Empúries, l'Alt Empordà)\nARROSSARS DEL MATÀ\nMarxem a les 9, com gairebé sempre. Comencem a caminar a quarts d’onze, avui a un altre ritme, amb la intenció més d’anar a veure ocells que de caminar. I ara, aquesta època, és una de les millors, a més de les espècies que s’hi poden veure tot l’any, si tenim sort encara se’n poden veure algunes d’hivernants que encara no ha marxat, més algunes de les estivals que ja han arribat, i també algunes que només estant de pas, de l’Àfrica cap al nord o el centre d’Europa.\nSenyalitzada com a Itineraris 1 i 2 dels Aiguamolls. També com a part del GR-92, amarques blanques i vermelles. En aquest sentit no té cap dificultat. TRACK Wikiloc\n(El Port de la Selva, l'Alt Empordà)\nDOLMENS DE LA PALLERA I DE MORES ALTES\nCAMÍ DE RONDA I FONT DE LA VALL DE SANTA CREU\nVA ARRIBANT LA PRIMAVERA.\nDesprès de la pausa "carnavelera" ja tenia ganes de tornar a caminar una mica (i sabent que la setmana que ve, per una festa, tampoc ho podré fer).\nAixò si, marxem a les 9, que encara fa fred i ens haurem de quedar a dinar igualment. Comencem a caminar a quarts d'onze.\nPassem primer per la Vall de la Santa Creu ("hasta" per veure-la abans el govern convergent actual se l'acabi carregant, tard o d'hora, amb les lleis Òmnibus. Ara que, seguint aquest criteri, potser aviat se'ns girarà feina, primer a acomiadar-nos del Delta de Llobregat si porten l'Eurovegas... i després per allà on passi el transvasament del Roina i alguna altre MAT, que sinó ja m'explicaran d'on traurem l'aigua i la llum per 10 milions de turistes més).\nPer veure, també, si trobem una mica de primavera... i ho farem, tot i que molt incipient, però si més no ran de mar ja hi ha algun arbust florit, alguns dragons prenent el sol i alguna oreneta. Fins tot trobem una orquídia (afortunadament, al final de la caminada, si no ens haguéssim passat tot el camí buscant-ne per res).\nD'aquí ens enfilem al coll del Perer, des d'on hi ha unes molt bones vistes cap a Llança i el cap de Cervera. La pujada és forta, però val la pena.\nA partir d'aquí el camí ja és més planer. Les vistes s'obren també, cap el Port de la Selva i el Cap de Creus.\nTenim, també, una petita sorpresa, el dolmen de la Pallera (més tard, ja de baixada, en trobarem un altre, el de Mores Altes). Sempre està bé.\nFem una primera parada a l'ermita preromànica i romànica de Santa Helena, per continuar fins al castell de Sant Salvador de Verdera (del segle XIII), des d'on les vistes, cap a la Plana de l'Empordà i el cap de Creus són impressionants (llàstima que hi ha una mica de calitja).\nTot seguint baixem fins al peu de monestir, dinem a fora (entrepans) i tot seguint fem la visita al monestir l'impressionant monestir de Sant Pere de Rodes, una de les merescudes joies del nostre romànic (no havia vist en Salvi mai fer tantes fotos). Anar-hi, a peu o en cotxe, sempre val la pena.\nDel monestir, el camí baixa en picat fins al Port de la Selva, des d'on continuarem pel Camí de Ronda fins a la platja del Port de la Vall (prop d'on tenim el cotxe). Per un camí ample i agradable, un bon punt i final de l'excursió.\nDurada: 5 h (amb parades i visita al monestir).\nSenyalitzada amb pals verticals, del coll del Perer fins a Port de la Selva amb marques blanques i vermelles (GR-11), de Port de la Selva a la Platja Port de la Vall igual (però del GR-92) . TRACK Wikiloc\nInici al càmping Port de la Vall.\nFONT VELLA, FONT JOANA, PASSEIG DELS PLÀTANS I VIL·LA JOANA\nVISTES (A BARCELONA, EL MONTSENY I COLLSEROLA)\nPANTÀ DE VALLVIDRERA I MINA GROTT\nI NOU "REPTE".\nUn cop acabats els camins de ronda, comencem l'any donant voltes a un nou "repte": fer una excursió a cada comarca catalana (potser incloent-hi la Catalunya Nord, també). No em marco temps, aquesta vegada també depèn d'altres factors (algunes comarques són prou lluny per haver-hi d'anar a passar un cap de setmana... o no per anar-hi a fer una caminada i tornar), i fer l'eix ara en obres fa una mica de mandra.\nCap a Barcelona, doncs, una comarca que en falta i amb l'objectiu, també, de caminar i descobrir una mica una serralada que no conec, Collserola.\nLa caminada passa per boscos bonics i, a vegades, prou frescos. Durant el recorregut anem trobant punts prou interessants, com les fons Vella, Joana o Budellera, la Vil·la Joana, on Jacint Verdaguer va passar els seus últims anys de vida.\nNo senyalitzada com a tal, cal una ressenya o track. A pràcticament totes les cruïlles, però, hi ha cartells (tenint doncs, els principals punts de referència ens podrem orientar). TRACK Wikiloc\n(Palamós, el Baix Empordà)\nFORN I MOLÍ DE MAS ANTONIET\nCASTELL DE VILÀ-ROMÀ\nPER BOSCOS CASTIGATS.\nDesprés de la caminadeta per acabar els Camins de Ronda, aprofito la tarda per fer una excursió per les Gavarres (aprofitant, també, que hi sóc a prop). Estic de vacances i ho vull amortitzar.\nComenço a caminar, doncs, a migdia. Hauré d'anar a un bon ritme, si no vull que se'm faci fosc a mig camí (... com trobo a faltar els dies llargs. Em consola pensar, però, que ara mica en mica ja es van allargant).\nDe seguida em sorprèn l'efecte de les nevades sobre els pins, que aquí semblen més devastadors que en altres llocs. Tot i això, el camí és agradable i va passant per punts prou interessants, com el forn de rajols de mas Antoniet, la bonica font de Bell-lloc, les ruïnes del castell de Vilà-romà i la lloreda de la riera de Bell-lloc (un bosc de ribera relictual, tot i que sembla, sense conèixer l'aspecte que tenia anteriorment, que també ha quedat afectat per la nevada.\nNo senyalitzada com a tal, cal una ressenya (www.gavarres.cat), marques de PR (blanques i grogues) i SL (blanques i verdes) ens ajudaran durant tot el camí. TRACK Wikiloc\nExcursió molt interessant pels boscos del Parc Natural del Montnegre (suredes, alzinars, castanyedes, avellanoses...). Especialment recomanable de la primavera fins a la tardor... i més, si hi ha bolets.\nFONT DEL DEGOTALL I ALZINA GROSSA\nCARLETS, BOLETS DE TINTA I ALTRES BOLETS\nSENSE VOLER... NO SERÀ UNA TEMPORADA EN BLANC.\nDesprés de 5 dies tancat a casa, que ja és mala sort tenir vacances i agafar un refredat d'aquells que hi van, una de facileta... que encara no estem del tot bé i ens hem de recuperar. Com sempre, no massa d'hora, però, en principi, per ser a casa per dinar.\nDesprés de mirar i buscar tot el camí, quan falta poc per arribar al cotxe, veiem algun carlet sota un marge. Hi baixem i en veiem uns quants més... i uns metres més enllà uns quants més... i així fins a omplir la bossa on duia l'esmorzar (reconvertida improvisadament). Al final, després de tres intents del tot fallits, i quan ja deixava la temporada per perduda, me n'he pogut treure les ganes!!!\nTot i que potser no hem fet l'excursió a la millor època (segurament deu ser més maca a la primavera o a la tardor), ha valgut molt la pena... i potser encara hi tornarem algun dia, a buscar bolets.\nSenyalitzada amb pals amb marques blanques i verdes (SL-C 103). En cas d'algun dubte, seguir el GR o el camí més ample. TRACK Wikiloc\n(Roses, l'Alt Empordà)\nA més del diversos megàlits, entre ells el dolmen de la Creu de Corbatella (un dels més grans de Catalunya), la caminada destaca per la bellesa de la seva vegetació (brolles), les construccions de pedra seca i les vistes a la plana empordanesa i el Canigó.\nDOLMEN DE LA CREU D'EN CORBATELLA (I MAS DE LA CREU D'EN CORBATELLA)\nMENHIR DE LA CASA CREMADA II i I\n...EL DEL MEU GERMÀ.\nFeia anys que deia que me l'havia de canviar, però no trobava mai el moment (ni els diners). Ara, però, n'he tingut l'oportunitat, el meu germà s'ha canviat el seu i jo que quedaré el seu vell. Em sembla que trobaré a faltar el Frontera, hauré de vigilar més camins i ja no podré aparcar pujant per les voreres... però podré saber a quina velocitat vaig i quan quilòmetres he fet (després d'anys amb el comptaquilòmetres espatllat). No podré obrir la porta del darrera de l'Ibiza... però serà millor que no poder tancar la del frontera (amb un cotxe tan vell ningú es molesta a robar-te, tampoc).\nEntre brolles vaig recorrent una ruta esquitxada de diferents dolmens i menhirs, tots ells del neolític. En destaca el dolmen de la Creu d'en Corbatella, un dels més grans de Catalunya.\nMés o menys senyalitzada amb pals amb fletxes vermelles i cartells. Cal un petit mapa o una ressenya ja que en algunes cruïlles de camins ens podem despistar. TRACK Wikiloc\n(Teià - Premià de Dalt, el Maresme)\nFONT DEL SENGLAR I FONT DE LES PERDIUS\nVISTES I SAGRAT COR\nVISTES I PARC DE LA CADIRA DE LA FONT DEL BISBE\nROQUES D'EN FLORES\nFONT DEL PERICÓ I TEIÀ\nPINEDES I VISTES\nA punt d'acabar el "repte" dels Camins de Ronda (només em falta un tram i el vull fer aviat), ja estic rumiant el proper... bé, de fet ja el tinc força pensat: 41 comarques, 41 caminades (ara, faltarà veure com ho aniré fent).\nPotser per això decideixo anar cap el Maresme, l'única de les comarques "properes" que em "falta" (encara que hi tinc més d'alguna caminada pendent).\nComencem a caminar ni d'hora ni tard, cap a les 10, enfilant-nos de seguida muntanya amunt, tot i que de forma força suau. Aviat trobem les primeres fonts que, malgrat la sequera i la calor d'aquesta tardor continuen rajant (poquet, però rajant). En algunes, a les seves piques, també hi podem veure alguns capgrossos (la majoria d'amfibis es reprodueixen a la primavera, però moltes espècies, si les condicions són favorables, també ho poden fer a la tardor).\nDe seguida arribem, també, al Sagrat Cor, des de hi ha unes boniques vistes cap al sud, amb Barcelona entre la calitja (llàstima! En un dia clar ha d'estar molt bé).\nFent una mica més de volta del compte (ens hem saltat sense voler, ni sabent ben bé com, la font de Sant Mateu), tornem al camí que enllaça els dos senders per continuar la ruta del Vedat allà on l'hem deixat.\na partir d'aquí, ja tot baixada fins al cotxe, amb parada als bonics Rocs d'en Flores i refrescada a la font del Pericó, que fa una mica de calor. r.\nLA RUTA (suma de les dues)\nSenyalitzada amb pals amb marques blanques i verdes (ruta del Vedat com a SL-C 111 i la de l'Esquirol com a SL-C 112). EXCEPTE el tram d'unió entre camins. 2 possibilitats seguir la pista a l'esquerra just al costat del Sagrat Cor o la pista a l'esquerra que es troba passat el refugi del vedat). TRACK Wikiloc\nSi es fan per separat:\nLA RUTA Ruta del Vedat\nMarques verdes i blanques sobre pals. Inici a Teià (Centre Cultural " la Unió").\nLA RUTA Ruta de l'Esquirol\nMarques verdes i blanques sobre pals. Inici al Parc de la Cadira del Bisbe (Premià de Dalt) .\n(Gavà - Begues, el Baix Llobregat)\nExcursió imprescindible. D'interès paisatgístic (vistes espectaculars al baix Llobregat i Barcelona), geològic (arcs naturals i pedres de formes curioses), natural (amb brolles i garrigues amb margalló) i cultural (ermita de Bruguers i castell d'Eramprunyà).\nARC NATURAL DE BRUGUERS\nROCA FORADADA, VISTA I ROQUES\nLA MORELLA I VISTES\nROQUES (PROP DE LA MORELLA)\nABOCADORS... DE FORMIGUES (MESSOR SP, CREC)\nLA MORELLA (BAIXANT) I FORN DE CALÇ (?)\nPARC ARQUEÒLOGIC MINES DE GAVÀ\n... I DE QUINA MANERA!\nDino molt d'hora i marxo al migdia. Fa temps que tinc ganes d'anar-hi i avui tinc l'excusa perfecte. A més, suposo, entre el dia i l'hora que és tinc el Parc Arqueològic de les Mines de Gavà... per mi sol!!! (home! ja m'agrada que no hi hagi gaire gent, però tant poca, fins i tot fa cosa i tot).\nUna sèrie d'audiovisuals i una exposició, literalment al voltant de les mines, expliquen com es fa la recerca i et situen a la vida d'aquesta zona i les mines durant neolític, quan eren explotades. El recorregut continua, després, per una replica de les mines (les "de veritat" no es poden visitar). M'hi estic gairebé dues hores, força més del que m'imaginava, però no tinc presa, estic sol i la visita val molt la pena.\nTorno a agafar el cotxe i cap a l'ermita de Bruguers. Només aparcar veig com una dona tira un paper a terra davant la seva filla, a jutjar pel cotxe que van, constato que tenir diners no vol dir tenir educació i molt menys intel·ligència (que, d'altre banda, és una cosa que ja sabia). Estic a punt de dir-li alguna cosa, però avui no tinc ganes de discutir-me (que segurament és el que passaria).\nComenço a caminar a les quatre. Avui, més que mai, a ple sol. Al cap de ben poc arribo al curiós i bonic arc natural de Brugers (tècnicament, un gran tafone, una roca de gres foradada a causa de l'erosió). Poc més amunt, una miqueta més amagat, una altre.\nArribo a dalt del castell d'Eramprunyà xop, com acabat de sortir de l'aigua, suat de dalt a baix... i això que només acabo de començar a caminar.\nLa caminada continua entre impenetrables brolles i màquies característiques del Parc Natural del Garraf. Hi destaca la presència del margalló, l'única palmera autòctona europea i que té, aquí, el seu límit més septentrional. Passo, també, del Garraf roig (de margues) al Garraf blanc (calcari). Tot caminant em fixo, avui i ves a saber per quin mecanisme subconscient, en els abocadors de les formigues, força nombroses (que treuen del formiguer totes aquelles restes no aprofitables, des de restes vegetals a formigues mortes).\nTorno per on he vingut, hi ha la possibilitat de fer la ruta circular, si més no parcialment, però calculo que arribaré al cotxe poc abans de que es faci fosc i no me la vull jugar (i menys en un lloc que no conec). Fins ara he caminat absolutament sol, ara, a quarts de vuit, em començo a trobar més gent... que amb més bon criteri, s'han esperat que la calor afluixi per sortir a passejar.\nD'aquí, cap a Castelldefels, on em volia banyar,però hi arribo de fosc i sol, em fa una mica de cosa, i m'haig de conformar amb la dutxa de la platja, que hi farem.\nDesnivell 370 m.\nSenyalitzada, tram del GR-92. Marques vermelles i blanques. TRACK Wikiloc\n(Sant Celoni, el Vallès Oriental)\nCaminadeta fàcil i agradable per la vall d'Olzinelles, al Parc Natural del Montnegre-Corredor. Entre boscos i arbres monumentals, amb una mica de sort s'hi pot veure algun cabirol. Tot i que recomanable tot l'any, segurament la millor època per visitar-la és a la tardor, quan les platanedes monumentals perden les fulles.\nPLATANEDES (I ESCORCES)\nSANT ESTEVE D'OLZINELLES, PONT DE CAN PLANA I CAN DRAPER\nESPIADIMONIS I TORRENT D'OLZINELLES\nBOSCOS I ARBRES MONUMENTALS\n... AMB SORPRESA INCLOSA: CABIROLS!\nAhir va ser un dia molt trist per mi, però encara més per les persones que més m'estimo. Un dia en què una gran il·lusió es apagar, tant de bo, només de forma passatgera, de manera que, aviat, la puguem tornar a tenir.\nAvui, més que mai, necessito desconnectar, fins i tot els meus problemes laborals en semblen insignificants, ben poca cosa (no tinc ni ganes de cagar-me en l'empresa on treballo... tot i que sospito que, des d'aquí, ja ho faré algun dia o altre).\nTorno als meus horaris habituals, i marxem a les 9 per començar a caminar cap a un quarts d'onze. Per sort, no he dormit gaire bé,\nPràcticament tota la caminada transcorre entre boscos, principalment rouredes, suredes i, en els racons més humits del fons de la vall, platanedes monumentals. És un passeig molt agradable, que fem a bon ritme però més tranquil que el de la setmana passada, encantant-nos amb algun espiadimonis o aturant-nos a contemplar els diversos arbres monumentals que anem trobant pel camí (sovint tan bonics com difícils de fotografiar, d'aquí que no hi hagi cap foto). El que hem crida més l'atenció, però, segurament és un dels que passa més desapercebut. La seva mida és ben discreta, només 9 metres, però molt considerable per un aladern fals, que normalment es troba en forma arbustiva i no en sol fer més de tres.\nMalgrat l'hora del dia i la xafogor que fa (sort del ventet i algun núvol que va passant) aquests boscos frondosos ens han guardat, també, al principi i al final de la caminada, una sorpresa una mica fugaç i del tot inesperada: dos cabirols!!! Ostres, segurament si haguéssim anat amb la intenció o les ganes de veure'ls (com els isards la setmana passada), no els haguéssim ni vist ni sentit.\nDesnivell 300 m.\nSenyalitzada amb pals amb marques blanques i verdes (el pou de glaç i els forns de pega no estan senyalitzats). A més d'això, encara que és difícil equivocar-se, en algun punt caldria millorar la senyalització (en cas de dubte cal seguir el camí principal). TRACK Wikiloc\nInici a Can Draper (o a Sant Esteve d'Olzinelles tal i com vam fer nosaltres).\n(La Roca / Vilanova del Vallès, El Vallès Oriental)\nRUTA PREHISTÒRICA 1: ROCA FORADADA\nRUTA PREHISTÒRICA 1: PEDRA DE LES ORENETES\nRUTA PREHISTÒRICA 1: PEDRA DE LES CREUS, PLAT DEL REI, DOLMENS DE CAN GOL I DE CÉLLECS I SERRALADA LITORAL.\nRUTA PREHISTÒRICA 2: DOLMEN DE CAN PLANES I FONT DE MANSA\nINSECTES I XUCLAMEL\nDOLMENS I ROQUES CURIOSES.\nEm llevo en ganes de caminar, dubtant per les previsions meteorològiques. Ja he descartat, d'entrada, les caminades en que el principal atractiu siguin les vistes. Surto al balcó i descarto, també, Pirineus, Prepirineus i Montseny. Em queden poques possibilitats i buscant per internet informació sobre una altra caminada, trobo la que aniré a fer avui... una en què el temps no "afecti" gaire.\nLa primera part d l'itinerari que faré, la Ruta Prehistòrica 1, ressegueix la Zona Històrico-Arqueològica de Céllecs, excepcional per l'elevada concentració de monuments històrico-arqueòlogics (jaciments megalítics de fa més de 4000 anys).\nAquí, ran de costa, la primavera ja comença a donar pas a l'estiu, i m'entretinc menys amb flors i papallones, mentre vaig visitant els diferents monuments, que apareixen en l'ordre següent:\n- Pedra de les Orenetes, curiós i bonic gran bloc granític amb pintures rupestres.\nD'aquí enllaço amb la ruta Prehistòrica 2, ja sense el soroll de les motos del circuit de Montmeló (avui fan el Gran Premi i no he enganxat el transit d'entrada i de sortida per pura casualitat... de fet, sort que no m'ha vingut al cap fins que ja era a Granollers, si no, ves a saber on hauria anat a caminar).\nInteressant, també, és la Font de la Mansa, en un racó ombrívol sembla més pròpia d'indrets de més alçada, i més si és beu la seva aigua fresquíssima.\nAquí hi tinc, també, una sorpresa inesperada, hi puc contemplar alguns capgrossos de tritó.\nLa caminada, afortunadament, acaba al fons de vall, ben plana entre horts i camps fins al cotxe... no he comptat bé els quilòmetres abans de marxar i n'he fet més dels que hem pensava.\nDesnivell 450 m.\nCombinació de caminades. Rutes Prehistòrica 1 pals amb marques blaves, Ruta Prehistòrica 2 pals amb marques roses, Enllaç entre rutes (tant per dalt com per baix), marques grogues i blanques del PR-C 36 (com tota la caminada). El tram més bonic, però, és el que correspon a la R.P.1. TRACK Wikiloc\nQuilòmetres: 10 (anar i tornar).\n(Santa Cristina d'Aro / Llagostera, El Baix Empordà, la Selva)\nCaminadeta fàcil per la riera de Salenys fins a les seves gorgues. Prop del mar, sovint la riera sembla fora de lloc, més pròpia de muntanyes més altes.\nPOU DE LES GOGUES I GORGUES DE SALENYS\nRIERA DE SALENYS I FONT DE PANEDES\nPAPALLONES I FLOR\nCom que la caminada d'ahir va ser curta, en decideixo fer una altre... per una altra riera i a a unes altres cascades, aquestes, però, tot i que sobre un mateix material, granit, ben diferents. A tocar del mar i al massís de les Gavarres.\nComenço la caminada a la transitada Via Verda (algun dia l'hauré de fer), al pont de Salenys, tot passant per una pista innecessàriament ample en paral·lel a la riera. Tot i això, ja em començo a entretenir amb flors i papallones... i aranyes, abelles i altres insectes... que és primavera i torna a fer un dia sensacional, gairebé d'estiu (de fet, sort de la mica d'airet que fa, i que farà tota la caminada més agradable).\nA l'antiga fàbrica embotelladora d'aigua de Salenys s'acaba la pista i continua el camí al costat de la riera... i si fins ara ja m'entretenia, ara encara ho faré més. De fet, entre ahir i avui, crec que estic batent tots els meus rècords de lentitud.\nLa primera gorga és el Pou de les Gogues (fades), estreta i profunda és una altre indret de llegenda (a les nits de lluna plena encara s'hi pot veure una goga que pentina la seva filla).\nGrimpant i mig grimpant ressegueixo la riera passant pels diferents i bonics salts d'aigua de la riera... plena de cables de la via ferrada que hi ha i que, malgrat que sembla prou divertida (tot i la meva por a les alçades, aquesta crec que m'atreviria a fer-la), també s'ha de reconèixer que treu una mica d'encant al lloc (tot i que no deixa de valer la pena).\nÉs en aquest tram, que torno a la normalitat i un dels meus peus acaba dins la riera... i encara sort, que l'altre estava mig ben plantat, que relliscant i fent equilibris, una mica més i acabo tot jo.\nArribo al cap de munt de les gorgues i m'entretinc en una bassa de la riera, mentre aprofito per dinar. En contemplo la seva abundant fauna, principalment de macroinvertebrats que, en aquest cas, i per la mena que són, indiquen una bona o molt bona qualitat ecològica de l'aigua.\nSovint per conèixer l'estat de les aigües i la seva qualitat només cal mirar quin són els seus "habitants" (quines espècies d'animals i plantes), gràcies a unes taules ja establertes pot ser relativament fàcil i ràpid.\nDes de la font, la idea inicial era anar a buscar el GR i així fer una caminada circular, però com que tampoc promet massa i l'anada m'ha agradat molt, decideixo tornar per on he vingut i, de passada, mirar de trobar la Font del Plat i les pedres vermelles de la riera, cosa que no aconseguiré.\nCircular: No, però si pot fer si des de la font de Panedes es va a buscar el GR 92.\nSenyalitzada amb cartells. Si és vol fer circular a la font de Panedes cal seguir la pista fins a trobar el GR 95 (marques blanques i vermelles).\nInici al camí de carro que hi ha just abans del càmping Ridaura, a la via de servei de l'autovia (entre Santa Cristina d'Aro i Llagostera). TRACK Wikiloc\n(Llambilles, El Gironès)\nCaminada fàcil, planera i agradable pels ara malmesos boscos de les Gavarres. Pel camí ens acompanyarà la vegetació de ribera del Bugantó i pins i suros fins a l'ermita de Sant Cristòfol.\nERMITA I FONT DE SANT CRISTÒFOL DEL BOSC\nFLORS (GATASSA) I BOSCOS DE LES GAVARRES\nPER LES GAVARRES.\nA les Gavarres, que de tant passar-hi pel costat i veure-les de lluny amb el cotxe, ja tenia ganes de passejar-m'hi. Pendent des de fa temps deixo, però, les que semblen més maques per fer més endavant, amb qui s'apunti.\nPassa pels ara malmesos boscos de les Gavarres. Realment les últimes nedaves i van fer força mal a molts arbres, especialment als pins (a com a mínim això sembla).\nNo, ressenya extreta de www.gavarres.cat. Tot i que es pot fer un recorregut pràcticament igual seguint els cartells i les marques del PR-C 191 (de fet, algun tram de la caminada coincideixen). TRACK Wikiloc\n(Vallgorguina, El Vallès Oriental)\nCaminada agradable pel Parc Natural del Montnegre i el Corredor (i que tinc pendent de descobrir). El sender passa sempre per boscos mediterranis més o menys bonics, més o menys alterats, sovint amb boniques vistes al Montseny i al Vallès. A mig camí, el Dolmen de Pedra Gentil, de fa 4.000 anys i lloc de reunió de les bruixes de la costa.\nI RECUPERANT LA FORMA.\nMentre no es facin bolets, o se'n facin pocs, continuo aprofitant per fer alguna caminada. Per recuperar una mica la forma física i per anar "provant" el genoll després d'una temporada, entre vacances i altres, molt relaxades en aquest sentit. Avui prop de casa, que al migdia fan Formula 1 i no me la vull perdre (... sempre he dit que sóc un ecologista atípic. M'agrada i no puc fer-hi res).\nGairebé just a mig camí hi ha el bonic dolmen de Pedra Gentil.\nSegons www.diba.es (amb més informació d'aquesta ruta), és un dolmen de cambra simple de fa uns 4.000 anys. Els pescadors del Maresme deien, però, que era el lloc de trobada de les bruixes de la costa, on s'explicaven les seves malifetes... i si alguna no n'havia fet prous, la penjaven a la pedra superior del dolmen.\nI sobre això i la seva vigència actual m'abstindré de fer cap comentari... de tots els que m'han passat pel cap.\nDesnivell 155 m.\nBen senyalitzada com a Sender Local (SL-C71), marques verdes i blanques en fites (només cal fer atenció passat can Pradell, a pocs metres cal deixar la pista principal i agafar-ne una a l'esquerra, marcat amb un paper plastificat enganxat en un arbre). Inici a Vallgorguina. TRACK Wikiloc\n(Sant Pere Pescador / Castelló d'Empúries , l'Alt Empordà)\nUna altra caminada "clàssica", al meu oasi de pau. Aquesta vegada, però, en bici per poder fer un bon grapat de quilòmetres. L'excursió ens va permetre contemplar els diferents ecosistemes del Parc, des de els boscos de ribera (al costat del Fluvià) fins als diferents tipus de llacunes. Una diversitat d'ambients que comporta, també, una gran diversitat de fauna. El mes de març, a més, probablement és un dels millors per observar-hi aus.\nILLA DE CARAMANY (EL FLUVIÀ), LLACUNA LLARGA, EL CORTALET I LA MUGA\nEN BICI (PEL CAMÍ)\nFENT UNA MICA L'ANIMAL\n... PER PODER-HO FER TOT\nComencem, tard, a Sant Pere Pescador. Seguint les ribes del Fluvià passant per les reserva de Mig de Dos Rius i pel costar de l'illa d'en Caramany (Reserva Integral), on es poden contemplar els primers ambients característics del Parc Natural. Xiulant el "Verano asul", derrapant i amunt i avall... sense pensar en el que ens espera... i demà ja ho trobarem.\nA la Reserva hi ha tres paisatges ben diferenciats. A les ribes del riu, un bosc de ribera amb freixes de fulla petita, oms, salzes o verns (a més de pollancres i plàtans). Més cap a l'interior, prats de dall rics en gramínies, lleguminoses i orquídies. Finalment, en algunes zones, canyissars amb canyís, bogues i balca.\nD'aquí, passant per la Gola del Fluvià fins a les llacunes del parc Natural, més concorregudes i visitades.\nLes llacunes de la Rogera, la Llarga, la Massona, la Fonda i d'en Turies, entre les desembocadures de la Muga i el Fluvià són ecosistemes de clara influència marina. Aigües salobroses poc profundes, ideals per a moltes espècies d'aus que troben aquí un lloc de cria, repòs en la migració o hibernació.\nEntre parades i paradetes, en prou feines hem fet 5 quilòmetres en 2 hores. A aquest ritme no acabem ni en pintura. Haurem d'accelerar una mica el ritme o no fer tantes parades... tot i que la propera serà ja per dinar, a l'estany Europa. Deixant enrere la gent i travessant més closes i alguns camps de conreu.\nL'estany Europa és un estany artificial, construït per fer la depuració biològica de les aigües procedents de la depuració física i química de la depuradora d'Empuriabrava (els canyissars d'aquestes llacunes absorbeixen l'excés de nutrients de les aigües residuals depurades abans de tornar al medi, convertint-se també, en un ambient adequat per a moltes espècies d'aus).\nHavent dinat, però, ja ens ho agafem amb una mica més de ganes i els quilòmetres cauen molt més ràpid que al matí. Travessem Empuriabrava (amb Santa Margarida, el desgraciat vestigi del que es podrien haver convertit tot els Aiguamolls) i les Closes i camps de la Rovina\nLes closes són prats inundables envoltats de recs d escòrrec, sovint tancats per fileres d arbres de ribera.\nD'aquí cap a Vilaüt, on, per desgràcia, no tindrem temps d'anar a l'Estany... tot i que si de fer una mica l'animal, jo, quedant una miqueta xop (el primer cop, perquè no m'avisen... tot i que el fet que tinguessin la càmera a punt m'hauria d'haver fet sospitar. I el segon, ja si, expressament i per poder fer bé les fotos... aprofitant que ja estava moll).\nL'estany de Vilaüt és un estany amb aigües procedents de pluja i de rec, amb baix contingut amb sal i més interior. Tot i el seu aspecte, molt semblant a les llacunes salobroses, la seva flora i fauna és ben diferent.\nD'aquí un altre cop cap el Cortalet, resolts els problemes amb les bicis meva i de l'Isa (que ens obligaven a fer un sobreesforç, sense adonar-nos-en una bona estona), per refer el camí fins el Mas del Matar en Jordi i l'Isa (per tornar per carretera fins a Sant Pere), i per allà on hem vingut, l'Isa i jo... per arribar gairebé de fosc.\nQuilòmetres: 39 (Aprox.), EN BICI\nSenyalitzada amb cartells i, en part, marques blanques i vermelles del GR (cal una bona ressenya). Hi ha opcions més curtes i molt més ben senyalitzades. TRACK Wikiloc\n(Torroella de Montgrí, el Baix Empordà)\nCaminada molt bonica i variada pel massís del Montgrí, primer pujant al seu castell (amb unes vistes impressionants), tot seguit per les dunes, garrigues i pinedes de la Muntanya Gran, després resseguint la Foradada i belles cales ran de mar (amb les Medes ben presents), per acabar pels Aiguamolls del Ter Vell i la fèrtil plana de la desembocadura del Ter... llàstima del genoll.\nPUJANT AL CASTELL I CASTELL DEL MONTGRÍ\nCAMÍ (ENTRE EL CASTELL I LES CALES)\nPORT D'EN FALAGUER, PUNTA DE LES SALINES I PENYA-SEGATS\nLA CALELLA, LES MEDES I CAP DE LA BARRA\nBASSA DEL FRARE RAMON, SALICORNIAR, LA GOLA DEL TER I EL CASTELL\nXICOIRA, ÈVAX PIGMEA, FARIGOLA, NO IDENTIFICADES (X2)\nMORRÓ (X2), LLETERESA, HERBA DE SANT ROBERT I LLIRI BLAU\nMOLT BONICA, PERÒ ETERNA\n... PER CULPA DEL GENOLL\nComenço a caminar a les 10, a l'hora que volia i havia calculat (una cosa que no sol passar gaire, sempre vaig tard). Sol una altra vegada, tot i que avui més aviat en tenia ganes... que per un dia que no estigui fent la "goma" per culpa de les fotos també està bé (i avui tinc ganes de fer-ne i entretenir-me, també). I ho faré, molt més del que m'imaginava, però no pas per gust.\nPujo al castell, però, relativament ràpid. D'entrada és l'única pujada una mica forta i així ja me la trec de sobre. Un cop a dalt ja m'encantaré més. El castell és bonic i les vistes, tot i que el dia està força encalitjat, impressionants (per tornar-hi un dia en que la visibilitat sigui bona).\nEl castell de Montgrí va ser construït entre el 1294 i el 1931, pel comte de Barcelona arrel d'una disputa amb el comte d'Empúries. De tendència oriental (difosa per Europa després de les croades), amb una planta rectangular i torres encastades a les muralles, no és va acabar mai (construint-se, només, els murs i les torres exteriors). Resolt el problema perd importància estratègica restant, únicament, com un símbol de la zona.\nBaixo després fins a les Dunes, amb algun tram, tot i que curt, força picat i pedregós. Però entretenint-me tant com vull, buscant floretes i fotografiant-ne la meitat. Disfruto molt entre la garriga, tot contemplant abelleres, xicoires, lletereses, morrons, lliris, almesquins i moltes altres. Sense haver de córrer i sense patir per ningú (tot i que m'agrada caminar acompanyat, sol també té les seves avantatges... i avui les aprofito al màxim). picada. Dunes (explicar una mica). A més el dia és ideal, assoleiat, fins i tot fa una mica de caloreta, però que no es nota gràcies a la mica de vent que fa.\nA les Dunes el camí és torna pla i amb més ombra. Travesso una bonica pineda amb una curiosa història.\nEn aquesta zona les sorres dipositades ple Fluvià, la Muga i el Ter, i transportades i apilonades per la tramuntana es hi van haver unes grans dunes mòbils. A finals del segle XIX ocupaven una superfície de 197 hectàrees i avançaven de 4 a 5 metres per any, causant diferents problemes socioeconòmics. És per aquest motiu que es van fixar. Una llarga obra d'enginyeria forestal va convertir les dunes en una pineda amb un aspecte absolutament normal.\nEl camí, més o menys pla fins al trencant de cala Pedrosa. És baixant a la cala on comencen els problemes. El genoll dret, sense que recordi haver fet cal mal gest ni cap empuntagada destacable, em comença a fer mal. Vigilant una mica arribo a la cala, oblidant-me del dolor amb les vistes a la Foradada i la paradeta a la cala. Tot i això, em fa prou mal com per plantejar-me escurçar l'excursió.\nDe pla i pujant, però, gairebé no noto res. És per això que quan trobo un cartell que m'indica que hi ha un camí cap a la Calella, sense haver d'anar a l'Estartit i recular, tal i com em pensava, decideixo agafar-lo (és una mica més llarg, però és la part que hagués escurçat). I com me'n penediré, no pel camí, que és molt bonic, cales i penya-segats, amb les Medes gairebé sempre presents... sinó per les tres baixades que hauré de fer, primer fins al Port d'en Falaguer, després fins a la Calella i finalment fins a l'Estartit. El genoll, sempre a les baixades, em fa un mal terrible, tant que fins i tot trec els pals i haig de baixar molt a poc a poc i gairebé de costat (tot hi provocar les mirades d'estranyesa de la gent que hi ha a la Calella).\nA partir de l'Estartit el camí ja és pla. Ara, però, tot i que el dolor és suportable, el genoll ja em fa mal tota l'estona. Aprofito per dinar al Ter Vell, són quarts de 5 de la tarda, però no ho he volgut fer abans perquè no se'm refredi el genoll. Tot contemplant aquests aiguamolls em faig els entrepans... ahir em vaig descuidar de descongelar els embotits i el matí no hi havia manera de separar-los (tot cap a una bossa i ja els farem). També m'adono que m'he deixat l'oli (i la sal), però que hi farem, serà pa amb tomàquet... a seques.\nComenço a anar més tard del que comptava (tot i encantar-me), tot i això decideixo no escurçar la caminada... per tornar-me'n a penedir massa tard, una altra vegada. Camí de Torroella el dolor passa de suportable a insuportable i, ja gairebé cap al final, en inaguantable. Tant que tot i que el passeig a la vora del Ter és molt agradable, gairebé no faig ni una foto (cosa estranya tenint en compte que ja en porta més de 250). Tot i això l'acabo igualment i com puc, en part per no molestar a ningú, en part per amor propi. Estic 2 hores llargues a fer els últims 6 quilòmetre.\nArribo a Torruella després de 10 hores de camí, pràcticament resant perquè el genoll no em faci mal conduint (com afortunadament serà). Molt més tard del previst, sense temps d'anar a veure el futbol amb els amics, que hauré d'escoltar per la radio. Empat a zero amb l'Espanyol, tampoc em perdo res. Per sort, avui (no tinc res en contra), no sóc "pericu"... perquè si no em pensaria que els meus jugadors em prenen el pèl la resta de la temporada, i que mentre l'únic objectiu a la lliga sigui guanyar el Barça, estarem sempre com estem.\nQuilòmetres: 26 (Aprox.), tot i que es pot escurçar, partir o fins i tot allargar gracies als diferents senders locals o de petit recorregut de la zona.\nDificultat: mitjana (millor un bon calçat).\nSenyalitzada. com a GR-92 (marques blanques i vermelles) de Torroella de Montgrí al trencant de cala Pedrosa, indicat amb un cartell, del trencant a l'Estartit seguint un sender local (marques blanques i verdes), de l'Estartit a Torroella pel del PR-C 109 (marques blanques i grogues). Amb cartells a tot el recorregut.\nInici a: Torroella de Montgrí (Plaça del Lledoner), dels molt possibles. TRACK Wikiloc\n(Tossa de Mar, La Selva)\nPensant que la primavera sempre arriba una mica abans a la costa que a l'interior, me'n vaig cap a Tossa de Mar amb l'objectiu de pujar el Puig de Cadiretes, tot contemplant flors i papallones. Les ganes, però, no poden amb la raó i m'hauré de conformar, únicament, en pujar al cim, això si, amb unes vistes espectaculars.\nSUREDA (PUJANT I BAIXANT)\nVISTES (PUJANT I DES DEL CIM)\nVISTA DES DEL CIM (180º)\n... PERÒ NO L'HEM TROBAT\nSi la primavera no acaba de venir, ves-hi tu. Per això decideixo anar a Cadiretes, a la costa... potser pecant d'optimisme (i més veien la nevada que està caient avui, dilluns, mentre escric això).\nSense floretes, ni papallones, ni gaire res per distreure'm agafo un bon ritme. La pujada és forteta, però d'aquelles que m'agraden, esglaonada... i també traïdora (quan no t'ho coneixes), quan sembla que arribes a dalt, encara falta una altra pujada (i així anar fent).\nL'excursió, però, val la pena. Les vistes des del cim són impressionants. De Blanes a Castell d'Aro, passant pel Montseny, la plana gironina, els Pirineus i les Gavarres (en part també m'he decidit per venir aquí perquè la visibilitat avui era molt bona).\nA la baixada ja m'hi encanto una mica més, poc. En les zones més assoleiades, alguns romanís, caps d'ase i brucs comencen a florir, algunes sargantanes i dragons prenen el sol i una oreneta (una sola) vola a prop... la primavera encara no és aquí, però falta poc.\nQuilòmetres: 12 (Aprox.).\nBen senyalitzada amb pals (amb marques verdes) i senyals. Inici al Pla de Sant Martí. TRACK Wikiloc\n(El Prat de Llobregat, Viladecans, Gavà i Sant Boi de Llobregat, el Baix Llobregat)\nBASSA GRAN (DE CAN DIMONI)\nMIRADOR DE CAL FRANCÈS (RIERA DE SANT CLIMENT I PLATJA DE VILADECANS)\nTORRE DE CAL MALET I EL LLOBREGAT\nESTANY DE CA L'ARANA I DESEMBOCADURA\nAVIONS I MÉS AVIONS\nPer estrenar prismàtics que em vaig comprar a Andorra a l'última sortida, decideixo anar al Delta del Llobregat, sol, que així em podré distreure l'estona que vulgui mirant ocells.\nAra, amb els camins molt ben marcats, decideixo recórrer tot el Parc i faig gairebé tots els itineraris:\nEm costa una mica trobar-les (sort que porto una mica de mapa), però al final ho faig. Estan molt mal indicades (per sort només em passarà aquí).\nÉs una bassa enmig dels camps i horts del delta. El seu principal interès és que hi dormen esplugabous i martinets. Tot i que a l'hora que és ja no en veure cap, faig igualment el petit recorregut de 600 metres que porta fina a la Bassa gran... és que sempre ho haig de veure tot, la curiositat sempre en pot!\nComenço els següent itinerari, a l'estany del Remolar, a on observo els primers ocells... i els primers avions. Molt a prop hi al final de la pista d'enlairament de l'Aeroport del Prat. Se senten bé, però afortunadament no són tan molestos com recordava, ves a saber perquè.\nL'estany del Remolar és una antiga desembocadura del Llobregat, d'aquí la seva forma allargada i perpendicular a la costa. D'aigües salobroses, conjuntament amb la maresme de les les Filipines és un dels espais més importants i emblemàtics del Delta (per la diversitat d'ambients, fauna i flora que s'hi pot observar).\nTorno a agafar el cotxe i cap a l'altre banda de l'Aeroport. Si fins ara veia els avions enlairant-se, ara els veig aterrant... i des del primer Pàrquing, de molt a prop... fins i tot els hi faig alguna foto (... com a mínim si no és veuen gaires ocells, almenys et pot distreure mirant-los).\nEl primer fins a la nova desembocadura del Llobregat, passant pels estanys de Cal Tet i Ca l'Arana, amb torres i aguaits per contemplar el paisatge i afegir algun ocell més a la llista. El segon fins a l'antiga caserna dels carrabiners i el semàfor, vorejant el canal de i passant pel mirador de Cal Tet.\nL'antigua caserna dels Carrabiners i el semàfor van tenir un paper important en el control del transit de vaixells i mercaderies a finals del segle XIX i principis del XX.\nAl final la llista d'ocells no és massa gran, però sempre està bé, ja que són aus que normalment no veig prop de casa i, segurament, aquesta no és la millor època per veure'n una gran quantitat (això passa més cap a l'hivern) ni una gran diversitat (a la primavera o la tardor, quan passen molts migradors).\nAvui, doncs, he vist cabussets, cabussons emplomallats, corb marins, bernats pescaires, martinets, esplugabous, oques vulgars, ànecs collverds, xarxets, polles d'aigua, polles blaves, fotges, fredelugues i un blauet (a més d'altres ocells, com mallerengues o pinsans, per exemple).\nM'ha sorprès veure un bon grapat de cotorres i tortugues de Florida. Dues espècies invasores perjudicials pels nostres ecosistemes, que s'haurien d'eliminar (tot i que la solució sigui difícil ).\nBé, també m'he tret el mal record. Continua sent un espai humanitzat, però d'un alt valor ecològic que segurament pocs saben apreciar o valorar, a més d'estar molt ben condicionat per a la seva visita. I a tocar d'una gran citat com Barcelona... quantes altres ciutats no ho voldrien?\n(Cal Tet /Semàfor / Filipines / Can Dimoni)\nQuilòmetres: 12.8 Km (Suma de diversos itineraris). Itinerari Maresma de les Filipines (1.6 km), Cal Tet-Ca l'Arana (5.2 Km), Carabiners-Semàfor (4.6 Km) Basses de Can Dimoni (0.6 Km), Riera de Sant Climent (0.8 Km).\nItineraris senyalitzats amb cartells i totalment condicionats. Tot i que la visita és gratuïta alguns espais tenen horaris d'obertura. Per a més informació, també dels itineraris: www.deltallobregat.cat\nInici Caminades Viatges\n© Text i Fotos : Xavier Blancafort 2010-2012