MhiC Recomana: Periodisme a la sala de miralls. Taula rodona per analitzar la complicitat i responsabilitat del periodisme en la creació de discursos discriminatoris. Organitza la sessió, l’Observatori d’actualitat del discurs discriminatori als mitjans, un projecte del Grup de Periodistes\nMhiC Recomana: El centre de cultura Arts Santa Mònica, presenta la mostra “Reconstrucció, 60.989km 18 vides, 18 identitats, 18 històries de joves migrants”. L’exposició es presenta al Espai Residència i conté el material generat pels joves durant el taller organitzat per\nEL PROPER DISSABTE 15 DE DESEMBRE: Vides en Trànsit, els menors no acompanyats a Catalunya Jornada d’experts i debat envers el tema dels menors immigrants no acompanyats (MENA) que han arribat aquest any 2018 a Catalunya. Inicia a les 11h\nMhiC Recomana: L’Organització Internacional Per a les Migracions – OIM, des de la seva oficina de Grècia publica les Històries Migrants. Un recull de testimonis de persones immigrades i refugiades, que han participat en programes d’OIM Grècia, durant el seu\nEstem recopilant les experiències dels nostres visitants. Omplint el formulari de l’enquesta pots deixar els teus comentaris i ajudar-nos a millorar. powered by Typeform\nCentenars d’immigrants indocumentats, van ocupar divendres passat, 12 de juliol, el Panteó de París, demanant la seva regularització i una trobada amb el primer ministre, francès, Édouard Philippe. La seva publicació després dels fets: https://twitter.com/chapelledebout/status/1150908411548188678 Articles: https://www.lavanguardia.com/internacional/20190712/463428757830/centenares-inmigrantes-indocumentados-ocupan-temporalmente-panteon.html https://elpais.com/internacional/2019/07/12/actualidad/1562948509_976168.html\nJa tenim aquí un altre any el festival de Jazz… hem crescut junts i aquest any la programació no pot ser millor. Comença fort: Dijous 4 de juliol: Juan Perro (Santiago Auseron) Dijous 11 de julio: Mike Wheeler Dijous 18\nMhiC recomana: Els Juliols a la Universitat de Barcelona Curs d’estiu amb tema la crisi migratòria al Mediterrani. Professorat: Gerard Canals, coordinador i cofundador d’Open Arms. Txell Aranda, redactora de Salvados encarregada del programa Astral sobre la crisi al Mediterrani.\nPROGRAMACIÓ del MhiC per la Nit dels Museus el Dissabte 18 de Maig: 19:00 . Ruta cultural de Sant Adrià de Besòs. Tots els assistens es reuniran a la Plaça de l’esglèsia de Sant Adrià . Inscripció previa a rutesculturasab.wordpress.com 21:00. Museu obert\nDIMARTS 26 DE MARÇ DE 2019 A LES 18H Inauguració de l’exposició: ARPILLERES EN ACCIÓ: REFUGIATS Les Arpilleres de l’Ateneu de Sant Roc presentaran les seves obres, acompanyades per Open Arms, que informarà per la situació actual dels seus vaixells.\nDISSABTE 23 DE FEBRER DE 2019 A LES 11H Inauguració del projecte: UN MÓN DE PLATS Els alumnes de 3r d’ESO intervenen a la exposició temporal del MhiC, Paisatges a la taula, per presentar els seus propis paisatges culinaris presents\n« Prèvia Següent »


La Minicopa, un altre atractiu blaugrana a la Corunya\nEls de Ruben Muñoz estan al mateix grup que el Movistar Estudiantes, el Reial Madrid i l’Unicaja Els blaugranes opten a un títol que no aconsegueixen des del 2012 a Barcelona\nTorna una nova edició de la Minicopa Endesa, el campionat en què els millors equips infantils dels equips de la Lliga Endesa competeixen entre ells paral·lelament a la Copa del Rei. El FC Barcelona Lassa, que es va classificar brillantment a la fase prèvia disputada a Saragossa, és un dels vuit aspirants a guanyar aquesta competició, que es resisteix des del 2012.\nL’Infantil del Barça, entrenat per Ruben Muñoz, debutarà el divendres 19 a les 10.15 hores contra l’Unicaja de Màlaga, un dels seus grans rivals al grup. Els altres dos equips seran el Movistar Estudiantes i el Reial Madrid i la lluita per disputar la final, a la qual arribaran els primers classificats de cada grup, serà apassionant.\nAquesta competició es disputarà en gran part a la Fan Zone de la Copa del Rei, situada a ExpoCorunya, on hi haurà dues pistes durant la primera fase. La final, però, es disputarà al Coliseum de la Corunya, pavelló on es jugarà tota la Copa del Rei.\nDorsal Nom i cognom\nNacionalitat Alçada Posició\n4 Bernat Pares 2002 Espanyola 163 1\n6 Quim Benavent 2002 Espanyola 167 2\n8 Pol Mulió 2002 Espanyola 180 3\n9 David Valera 2002 Espanyola 184 3\n11 Luis Blanco 2002 Espanyola 170 3\n13 Víctor de Haro 2002 Espanyola 168 1\n14 Filip Siewruk 2002 Polonesa 192 3\n16 Max Poveda 2002 Espanyola 187 3\n17 Víctor Lucas 2002 Espanyola 185 5\n18 Gerard Soldevila 2002 Espanyola 183 3\n19 Nil Roig 2002 Espanyola 157 1\n10 Diego Rodríguez (convidat) 2002 Espanyola 194 5\n15 Nikola Dimitroijevic (convidat) 2002 Sèrbia 192 3


L'oposició al nou parc eòlic del Vedat del Pany manté el pols tallant l'N-420\nXarxa Sud insisteix que el model d'instal·lacions d'energia verda establert per la Generalitat és perjudicial pel territori\nRedacció dissabte, 12 de setembre 2020 - 06:00h\nXarxa Sud ha convocat, per demà diumenge, 13 de setembre, un tall de carretera a l'N-420. És la resposta que l'agrupació d'entitats dona a l'inici de les obres de la central eòlica d'El Vedat del Pany que l'Ajuntament de Riudecols ha autoritzat recentment.\nDes de Xarxa Sud ja fa temps que es rebutja el model de producció d'energia renovable que la Generalitat té en marxa i es reclama «un model alternatiu adaptat al territori». La seva aposta, expliquen, és el de petites distribuïdores adaptades al consum del seu entorn més proper i que no malmetin el paisatge i l'ecosistema en la magnitud que, denuncien, ho fan les noves instal·lacions previstes.\nPer fer notar el seu rebuig a aquesta construcció, aquest diumenge tallaran l'N-420 entre Les Voles i Riudecols a les sis de la tarda, una convocatòria en la qual demanen a qui vulgui prendre part que dugui mascareta i mantingui la distància de seguretat.\nRecamen distribuir la producció eòlica\nSota el lema «Per l'energia eòlica i contra la massificació, prou agressions al territori», Xarxa Sud ha convocat aquesta nova mobilització, que no és la primera en frontal oposició al decret d'energies renovables aprovat per la Generalitat l'any passat. Denuncien que precisament aquesta normativa implica que la zona on es construeix la instal·lació no és la beneficiària de l'energia que s'hi produeix.\n«Tan sols un 3,4% del rendiment reverteix a la zona i aquesta queda exclosa de la presa de decisions», denuncien. Tal com defensen algunes entitats, les instal·lacions arriben «sense comptar amb el territori, decidit des de Barcelona i en mans de les oligarquies».\nAsseguren, a més, que els beneficis econòmics són per a grans companyies energètiques. Remarquen que no s'oposen a l'energia renovable, sinó que consideren que cal impulsar-ne la producció. Algunes veus denuncien, també, la massificació i concentració de projectes d'energia eòlica i fotovoltaica al sud de Catalunya.\nDels projectes previstos a Catalunya els pròxims anys, destaquen que la gran majoria es concentren a la Conca de Barberà, la Ribera d'Ebre, la Terra Alta i el Baix Camp principalment. Aquest volum creixent previst d'instal·lacions eòliques impacte negativament, expliquen algunes entitats i activistes, en el medi ambient, però també en sectors econòmics com el turisme rural o l'enoturisme, o l'agricultura. La dinàmica i el model actuals, exposen, suposa substituir camps agrícoles per instal·lacions d'energies renovables, un canvi que apunten que s'hauria de considerar seriosament.\nProjectes petits amb l'impacte d'un de grans dimensions\nEls darrers anys, i sobretot des de l'aprovació del decret d'energies renovables de la Generalitat de Catalunya, una altra de les crítiques que es fa des de les entitats ecologistes i en defensa del territori és la divisió en petits projectes de planificacions més àmplies.\nA la pràctica, apunten, els tràmits i permisos per construir un parc eòlic com els que s'han projectat al sud de Catalunya són força més àgils que els que calen per construir una instal·lació més gran. Això acaba fent, critiquen, que el conjunt dels parcs instal·lats en una mateixa zona constitueixi, pel que fa a l'impacte ambiental, paisatgístic i de producció energètica, un gran parc.\nLa diferència, denuncien, és que no ha passat els procediments que hauria passat si s'hagués projectat inicialment amb les dimensions de tots els petits projectes junts. Un exemple d'això, afirmen, és a la Conca de Barberà, on diverses instal·lacions independents segueixen una mateixa línia.\nPer últim, des de l'ecologisme s'apunta també que, la Generalitat, facilita la instal·lació d'aquests molins de vent per poder complir els Objectius de Desenvolupament Sostenible de l'ONU en matèria de producció d'energia verda. Uns objectius que, critiquen, podrien estar més a prop si durant els darrers anys s'hagués treballat en aquesta línia en lloc d'abocar-s'hi ara.\nEnfrontaments entre una família d'okupes i el propietari d'una casa a Cambrils\nGeneralitat de Catalunya Conselleria de Territori i Sostenibilitat Riudecols medi ambient\nDavant de Xarxa Sud tenim al GEPEC que faran una mica de soroll i prou. A l'hora de la veritat no mouran un dit perquè cobren de tots els ajuntaments i, ja sabem que no és mossega la ma que et dona de menjar. Sempre igual, GEPEC una colla de dropos que viuen del cuentu. AL territori fan falta entitats ecologistes independents que no estiguin lligades de peus i mans.\nJo conec als que organitzen la movilització i no hi ha ningú dels GEPEC ni els volen. Hi podeu anar tranquils. No hi falteu !


MOR PAOLO ROSSI, EL BOMBARDER AZZURRO | Botiga Ca l'Ample de Rupit MOR PAOLO ROSSI, EL BOMBARDER AZZURRO – Botiga Ca l'Ample de Rupit\nPublicat el Desembre 11, 2020 Desembre 11, 2020 per Ca l'Ample de Rupit\nPAOLO ROSSI, EL BOMBARDER AZZURRO ALS 64 ANYS\nDe què el coneixem Paolo Rossi (Prato, 1956)? Els seguidors del futbol, que ja tenim una colla d’anys a sobre, sabem que va ser un excel·lent futbolista italià, que ocupava la posició de davanter centre. Va jugar en equips diversos: Como, Vicenza, en què va fer el seu debut amb dinou anys i hi va estar tres anys, i la Juventus, durant quatre anys, amb dues lligues, una Recopa i una Copa d’Europa. Més tard, Milan i Verona. L’any 1980 va ser inhabilitat durant dos anys per l’escàndol de les quinieles negres o Totonero. (Una bona colla de jugadors, entrenadors i directius s’hi van veure implicats.) Superat aquest tràngol tan vergonyós per al futbol italià, l’entrenador Enzo Bearzot va creure cegament en Paolo Rossi. I aquest va ser l’heroi del tercer títol mundial d’Itàlia, de la fúria blava. Campió del món amb la selecció italiana l’any 1982, al Mundial de Futbol d’Espanya, en què va ser el màxim golejador amb sis gols. (Paolo Rossi, el martell contra Brasil dels Zico, Sócrates i Falcao, una selecció molt potent aleshores, amb un “hat trick i tot, a Sevilla.) Rossi va fer plorar el Brasil, que és el títol de la seva autobiografia. Els brasilers no oblidaran mai els tres gols que els va marcar. I, seguidament, aquell mateix any aconseguia la Pilota d’Or.\nHa estat considerat un dels millors davanters de tots els temps. El gran bombarder azzurro, el capocannoniere. Un dels futbolistes més rellevants dels anys vuitanta. En una ocasió, Paolo Rossi va explicar en el programa Che Tempo Che Fa de la RAI, que a Brasil el reconeixen encara i no pot agafar el taxi; cap taxista el vol portar. En una ocasió en què Rossi es trobava de viatge a Brasil, un taxista de Sao Paulo el va conèixer i, forçosament, el va fer baixar del taxi al bell mig del carrer (!).\nPaolo Rossi era un jove de la Toscana, que tenia un físic impropi d’un futbolista perquè era remenut. Se’l veia trencadís i poc dotat físicament. Rossi, amb 61 anys complerts, comenta els inicis futbolístics de la manera següent: Jo era un noiet quan em van dir que la meva salut no em permetia de jugar, com tampoc la meva constitució física perquè era poc robusta. Però no m’ho vaig creure. Els meus somnis eren més forts que els obstacles. Vaig treballar molt dur i vaig creure en mi mateix. Vaig afrontar tots els obstacles amb el cor obert i, un dia, el somni es va fer realitat. Has de creure en tu mateix, treballar dur, respectar els altres i, finalment, el teu somni es convertirà en realitat. I encara, en una entrevista per als mitjans d’Argentina, va comentar el fet següent: durant una concentració amb la selecció italiana, i com que estava tan flac, uns cinc quilos per sota del pes normal, els tècnics varen decidir d’alimentar-lo d’una manera especial. I totes les quaranta nits d’aquella concentració tan llarga, el cuiner, el metge i el massatgista passaven per la seva habitació i l’hi portaven un got de llet calenta i una porció de pastís de poma (sic). Era la manera de fer en aquell moment; ara, però, és el dietista el qui porta molt bé tots aquests temes.\nConvé destacar que era una rateta de l’àrea, hàbil i molt viu, que sabia treure profit del seu físic més aviat esquifit, de poc més de 1,74 metres. Un davanter centre diferent als habituals, que sempre són corpulents i alts i amb una bona rematada de cap. Rossi, però, era un oportunista, un caça gols extraordinari. No tenia un xut potent, però era letal a l’àrea petita. Tenia un talent inqüestionable, intel·ligència, gran velocitat i molt bona visió tàctica. Precís en els moviments. Bon driblatge. Sabia estar sempre al lloc oportú per fer el gol.\nQui és que no recorda la final del Campionat del Món del 1982 a Barcelona? Qui no hi recorda els gols de Paolo Rossi? Aquell mundial va fer que Rossi esdevingués un jugador immortal. Un campionat que perdura al cor dels italians. Recordem també la presència i la gran exaltació del president italià Sandro Pertini a la final del campionat: Pertini, dempeus, amb les mans enlairades, amb el crit inoblidable de “Campions del món! Campions dels món!”\nITÀLIA, 1982. Dempeus, de dreta a esquerra: Dino Zoff, Francesco Graziani, Giuseppe Bergomi, Gaetano Scirea, Fulvio Collovati, Claudio Gentile. Ajupits,d’esquerra a dreta: Bruno Conti, Paolo Rossi, Gabriele Oriali, Antonio Cabrini i Marco Tardelli.\nActualment, Paolo Rossi es dedicava a participar en actes benèfics i a comentar partits de futbol a la cadena Sky Sports d’Itàlia. Propietari d’un negoci d’agroturisme en una propietat molt bonica de la Toscana, on produïa oli i vi, i hi llogava uns apartaments. Ara, aquest jugador tan genial ha jugat el seu últim “partit” en algun lloc serè i tranquil, i de molta anomenada.\nEntrada anteriorAPLEC DE BRUIXES A RUPITSegüent entradaLA NAPEU, LA DONA MÉS VELLA DEL MÓN, ÉS DE RUPIT [PERSONATGE LITERARI DE MÀRIUS SERRA].


Persones de tot Catalunya i també d'Andorra participen a la Via Lliure - FÒRUM.ad\nPersones de tot Catalunya i també d’Andorra participen a la Via Lliure\nEl 11/09/15 23:51\nEntre un milió i mig i dos milions de persones, segons qui hagi fet el recompte, s’han manifestat aquesta tarda a la capital catalana en la Via Lliure. El gran acte independentista de la diada de l’11 de setembre ha recorregut 5,2 km per Barcelona, on hi han fet cap persones de tot Catalunya i també d’Andorra.\nA les 17.14 els milers de persones que ocupaven els diversos carrers per on havia de transcórrer la Via Lliure han començat la mobilització i s’ha posat en marxa el punter gegant de color groc que ha recorregut la Meridiana, portat per mig centenar d’atletes voluntaris que s’han anat rellevant per recórrer els 5,2 quilòmetres de la Via Lliure.\nHa estat un gran mural quilomètric, en què, a mesura que avançava el punter, els manifestants pintaven el seu tram amb cartolines del color representatiu. Un acte simbòlic que, segons els organitzadors, representava els valors de la futura República Catalana: el groc de la democràcia, el blau de l’equilibri territorial, el vermell de la solidaritat o el lila de la igualtat, entre molts altres.\nEn els parlaments oficials, s’ha repetit el missatge que Catalunya es trobarà davant les urnes el 27 de setembre per decidir el seu futur. “El que va començar al Parlament, acaba al Parlament; el que va començar a les urnes, acaba a les urnes”, han dit.\nNotícia Anterior: Fitch Ratings avalua per primera vegada Andorra i fixa la qualificació en BBB i perspectiva estable\nSegüent Notícia: Els bolets de Piqué\nMolta sort als catalans en el seu procés cap a la llibertat.¡¡


El CoNCA demana eixamplar l’accés a la cultura - El Temps de les Arts\nPresentació de l'informe del CoNCA | CoNCA\nEl CoNCA demana eixamplar l’accés a la cultura\n07 febr. 2020 24 nov. 2018 per Àlex Milian\nLa principal conclusió sobre el consum cultural que el CoNCA va fer públic en l’Estat de la Cultura i de les Arts 2018 «és que hi ha un estancament en la facturació de les industries culturals i els seus públics», segons es va encarregar d’anunciar la productora de cinema Isona Passola. Les variacions de 2016 a 2017 van ser modestes: la facturació de les editorials creix un 0,2%; la de les sales de cinema, un 0,45; la de concerts de música clàssica puja (5,1%) mentre la de concerts de música popular baixa (-1,7%). Les discogràfiques es recuperen -cosa que no havia passat en els últims cinc anys- i pugen un 22%. I la facturació de les arts escèniques puja un 7,6% a pesar del moderat ascens del nombre d’espectadors (0,6%).\nDades de facturació de la indústria cultural segons l’informe del CoNCA\n«La sensació que tenim -va dir Gemma Sendra en nom del CoNCA- és que ens trobem en un estat de crisi estancada. N’hi ha millores petites, de 0,2%, però portem molts anys d’un cert estancament». Per això, el CoNCA fa una sèrie d’exigències «que anem repetint cada any» però també posa el focus sobre un problema al que no s’ha parat prou atenció: l’existència d’un sector molt important de la societat que no se sent implicat o no pot accedir a les propostes culturals.\nEntre les exigències clàssiques del CoNCA, les que demanen recursos, hi ha que el 2% del pressupost de la Generalitat es destini a Cultura; l’1% del pressupost de les obres públiques, també; que s’hi destinin també els recursos obtinguts amb la taxa a les operadores telefòniques i els captats amb la taxa turística. A més d’això, caldria, segons el CoNCA, que s’aprovi ja una nova llei de participació i mecenatge.\nDades de consum cultural segons el CoNCA\nPel que fa a la novetat de l’informe de l’Estat de la cultura, és que fa diverses constatacions addicionals. En primer lloc, que s’ha incrementat «el nombre de ciutadans que tenen un sentiment de pèrdua en la capacitat d’accés a la cultura», produïda «pel sentiment de sentir-se més pobre que la gent que identifiques com el teu col·lectiu social i cultural».\nEn segon lloc, s’identifica una part de la població, aproximadament el 50%, «que no viu la cultura de forma habitual». En cap de les seves presentacions. Per exemple, el CoNCA constata que «la majoria de ciutadans és conscient de tenir a prop del seu domicili un equipament cultural: prop d’un 90%, una biblioteca pública, una llibreria o un centre cívic; més d’un 70% un cinema, un teatre o un espai de concerts; més d’un 60% una galeria d’art o un museu». Malgrat això «l’ús habitual que en fan no supera el 16%, excepte en el cas de la llibreria, que s’eleva al 21%».\nLes dades del CoNCA les confirmen els resultats de l’enquesta de participació cultural publicats en les darreres estadístiques culturals de Catalunya. «Mentre que més del 70% dels ciutadans diuen escoltar música, veure la televisió o accedir a internet, un 40% no llegeix mai llibres, un 60% no va mai a concerts ni exposicions, un 55% no va al cinema i un 73% no va mai a cap espectacle».\nDades d’activitat del sector cultural, segons el CoNCA\nL’objectiu, per tant, seria democratitzar la cultura. «Si en aquests darrers anys -reconeix el CoNCA- els recursos s’han destinat a crear oferta, és a dir, a finançar la producció i invertir en espais d’exhibició, no s’ha posat la mateixa atenció a posar-ne al dia l’ús, ni adequar-hi les condicions d’accés en funció de les necessitats de diferents grups de població».\nAquesta democratització «cerca incrementar el nombre de practicants -molt reduït a Catalunya-, augmentar els públics i atreure vers l’art aquella població», aquell 50 per cent que no viu la cultura.\nL’informe del CoNCA afirma que «abordar la qüestió de la democràcia cultural porta a interrogar-se sobre els drets culturals: el seu contingut, la seva definició i el seu desenvolupament». En aquest sentit afirma que això «suposa també abordar temes relacionats amb el respecte a la diversitat cultural, la llibertat de creació i difusió, i el dret a participar en la vida cultural i en l’elaboració de les polítiques públiques». També recorda que «Catalunya va incloure l’enunciat ‘la cultura és un dret’ en l’Estatut del 2006, però aquest no s’ha concretat ni desenvolupat prou».\nEl CoNCA recomana a la Generalitat que vetlli pel «reequilibri i equitat territorial» per eixamplar l’accés a la cultura, però també incidir especialment en l’educació. «La relació existent entre l’interès per la cultura, d’una banda, i el nivell d’estudis i el nivell socioeconòmic de la població, d’una altra, fa evident una vegada més la necessitat d’obrir espais de col·laboració entre les dues àrees de govern: cultura i educació». El CoNCA explica que «el valor que es confereix a la cultura creix proporcionalment a mesura que s’incrementa l’edat (5 punts percentuals cada 5 anys) i es duplica en funció de l’increment del nivell d’estudis i a mesura que s’incrementa el nivell socioeconòmic de la població (el 80% de la població amb rendes altres considera important la cultura enfront del 40% de la població amb rendes baixes)». Per això el CoNCA aposta «per introduir l’educació artística en l’àmbit escolar des dels primers nivells educatius i fomentar el coneixement de totes les disciplines artístiques com a eix de formació de la persona».\nEls Capmany, un llegat de compromís cultural


El Consell Audiovisual d'Andalusia obre un expedient al programa de Juan y Medio\nEl presentador va tallar el vestit d'una col·laboradora durant l'emissió del seu espai a Canal Sur\nARA BARCELONA 14/09/2017 12:10\n651x366 El Consejo Audiovisual de Andalucía obre un expedient al programa de Juan y Medio El Consejo Audiovisual de Andalucía obre un expedient al programa de Juan y Medio\nEl Consell Audiovisual d'Andalusia ha decidit obrir un expedient al programa de Juan y Medio a Canal Sur, 'La tarde, aquí y ahora', per les imatges emeses el 4 de setembre en les quals el presentador tallava el vestit d'Eva Ruiz, una de les col·laboradores. Durant el programa es va poder veure com la dona intentava aturar-lo mentre, entre rialles, li deia que s'havia tornat boig. Tot i així, Juan y Medio no va parar i la col·laboradora va acabar amagant-se de les càmeres amb la faldilla tota retallada.\nSegons ha explicat la presidenta de l'organisme, Emelina Fernández, l'expedient ja està obert i durant el procés s'escoltaran a totes les parts implicades, inclòs el presentador. Des de la tarda en què es van emetre les imatges, el Consell Audiovisual d'Andalusia va rebre diverses denúncies presentades per l'Institut de la Dona, Izquierda Unida, CCOO i alguns particulars.\nL'escena de Juan y Medio tallant amb unes tisores el vestit es va multiplicar a les xarxes, especialment arran d'un tuit de la portaveu de Podem al Parlament andalús, Teresa Rodríguez, en el qual es mostrava indignada pel fet que una televisió pública emetés aquelles imatges.\n— Teresa Rodríguez (@TeresaRodr_) 8 de setembre de 2017\nArran de la polèmica generada, tant el programa com el presentador es van disculpar i van assegurar que es tractava d'un "encreuament de bromes acordat entre els dos presentadors". L'afectada també va sortir en defensa de Juan y Medio i va reafirmar que es tractava d'una cosa pactada entre tots dos.


Merda. Estic embarassada – LaColumna.cat\nInici / Actualitat / Merda. Estic embarassada\nPublicat per Redacció 29 abril, 2014 0\nUn text literari d’Anna Utgès\nDues línies rosades. Segur que no he llegit bé les instruccions del test d’embaràs. Fa més de cinc minuts que estic asseguda al vàter, no he tingut ganes ni forces per aixecar-me. Estiro el braç per deixar el test sobre la pica, em recolzo sobre la cisterna durant uns segons i torno a allargar la mà per mirar altra vegada el resultat. Desitjo que hagi canviat, però les mateixes línies segueixen dibuixades a la pantalleta. Bé, les mateixes no; ara estan més ben definides, o almenys aquesta és la sensació que tinc. Són dues, positiu. No entenc perquè se’n diu positiu, per mi és del tot negatiu. Estic embarassada.\nJa ploro. De fet, no sé perquè no m’han caigut llàgrimes fins ara. La meva reacció em sorprèn; ja no estic asseguda al vàter amb les cames despullades i tremoloses, sinó estirada al llit amb el portàtil, buscant informació sobre la nova llei de l’avortament.Sóc valenta encara que poques vegades en sigui conscient.\nLlegeixo una vegada i una altra el nom de la reforma: ‘Llei de Protecció de la Vida del Concebut’. No vull, però se m’escapa el riure. Sembla que juguin amb nosaltres. Protecció al concebut. I a nosaltres, qui ens protegeix? La gent comença a anomenar-la ‘Reforma Gallardón’; a mi em faria vergonya que el meu cognom es vinculés amb aquesta llei. Segueixo documentant-me: Els menors necessiten consentiment patern per avortar, les malformacions en el fetus ja no són motiu suficient per interrompre l’embaràs, ni tampoc l’al·legació per part d’un metge que la salut física o psíquica de la futura mare corre un greu perill; ara ho han de determinar així dos professionals, sempre que no s’excedeixin les vint-i-dues setmanes d’embaràs. Una violació dóna possibilitat d’avortar, sempre que no hagin transcorregut més de dotze setmanes.\nNo m’han violat. Encara que potser seria millor. M’odio per haver pensat això, i ploro. Tampoc la meva vida o integritat psíquica estan en risc. O potser sí. Dos supòsits, només? Quina merda. Miro el calendari del mòbil i torno a riure. Any 2014. Curiós, tinc la sensació d’haver tornat al 1985. Potser sí que m’estic tornant boja.\nL’avortament queda despenalitzat per la dona. És a dir, que la dóna que avorti fora dels dos supòsits estarà cometent un delicte, però aquest no serà motiu suficient per tancar-la a la presó. No deuen esperar pas que els donem les gràcies? Em fa mal el cap i estic de mal humor, no vull llegir més.\nNo estic preparada per explicar això als meus pares. No tinc ganes de ser mare. No vull tenir un fill amb un desconegut. Què faig? Marxo del país? Avorto aquí de manera il·legal? No suporto haver-me de fer aquestes preguntes. És injust. Diuen que allò més gran que tenim les persones és la llibertat, i en aquest moment no em sento lliure.\nMentre aquests pensaments em passen pel cap a mil per hora, abaixo els ulls i em sorprenc a mi mateixa. De manera inconscient m’estic acariciant el ventre. Què estic fent?! M’aixeco del llit, em trec la samarreta i em miro al mirall. Ja em veig panxa, i només porto disset dies de retard amb la regla. Sóc burra.\nAra ja no ploro. Penso que potser se m’han acabat les llàgrimes, però de seguida veig que no és així. El que passa és que ja no em faig llàstima, sinó fàstic. Em despullo i corro cap a la dutxa. Em sento bruta i vull rentar-me. Hi entro sense pensar ni tan sols en si l’aigua és bullent o glaçada. En aquest moment m’adono que no és amb mi amb qui he d’estar enfadada. Jo no tinc la culpa de viure en un país que enlloc d’apostar pel progrés s’esforça per anar endarrere. En un país retrògrad que sembla que estigui orgullós de caminar a passos de gegant cap a la cua del món.\nNo vull retrocedir de la mateixa manera què ho fa el país on visc. Vull mirar endavant i vèncer a aquesta situació. És mentida. M’estic enganyant a mi mateixa. No sóc valenta i tinc por. Vull tornar endarrere per canviar allò que vaig fer aquella nit. Vull desaparèixer.\nAnna Utgés avortament embaràs Reforma Gallardón 2014-04-29\nEtiquetat: Anna Utgés avortament embaràs Reforma Gallardón


eurozona Archives - El Blog de CaixaBank\nEls problemes que fa temps que afecten l’economia japonesa, centrats en un baix ritme de creixement del seu PIB, han donat força a l’ús del terme “japonització” en relació amb la situació que està experimentant l’eurozona. Les delicades condicions del país no es deuen a un símptoma passatger, sinó que tenen dues forces estructurals com a causa: la demografia i la productivitat. A l’article “S’està japonitzant l’eurozona?: demografia i productivitat”, publicat al Dossier de l’informe d’abril de ”la Caixa” Research, s’analitzen aquestes causes per tal d’avaluar fins a quin punt el lent procés de recuperació de l’eurozona és deu a factors similars als que han marcat el Japó. La demografia és un determinant clau del creixement econòmic a llarg termini. Al Japó, ha augmentat l’esperança de vida i s’ha reduït la natalitat. Són dues circumstàncies que tenen un impacte directe en el PIB a través d’una disminució de la força laboral. A més, l’envelliment de la població comporta que la visió conservadora característica d’aquesta franja d’edat porti les famílies a col·locar els seus estalvis en actius financers menys arriscats i, en conseqüència, menys productius. (més…)


#Santa Cristina d’Aro: Platja de Vallpresona – FeelTheCoast\nTornem amb més energia que mai per acostar-vos al paisatge de la Costa Brava. Farem tot el possible perquè la propera temporada d’estiu la guia estigui completa, de Portbou a Blanes.\nAvui però, us portem a una platja verge que pertany al municipi de Santa Cristina d’Aro, al Baix Empordà. Sí, Santa Cristina també té platges ;), i molt boniques.\nPer anar-hi hem d’arribar primer a la part baixa de SFG i agafar la “Carretera de Tossa” (GI-682). Cal tenir especial precaució amb els ciclistes en aquesta carretera, estreta i amb gran nombre de revolts (365 en 22 km), que ha estat escenari de trams del Rally Costa Brava Històric.\nLa carretera GI-682 comunica Sant Feliu de Guíxols amb Tossa de Mar. Ens haurem de desplaçar fins al Km 34.\nUn cop arribats al quilòmetre indicat, haurem de prendre un camí que s’endinsa al bosc des de la GI-682.\nFarem un passeig lleuger en entorn boscós d’uns 15 minuts fins arribar a la platja. No té pèrdua.\nDesprés de la passejada, arribem al nostre destí: la Platja de Vallpresona, platja nudista verge de grans còdols de color rosat.\nL’aïllament d’aquesta platja va fer que durant molt de temps alguns la utilitzessin com a càmping naturista durant caps de setmana i vacances, i fins i tot hi va haver qui s’hi va instal·lar tot l’any. La comunitat comptava amb normes bàsiques de convivència i tothom hi era ben rebut. A l’inici de la dècada dels 2000, van prohibir que aquestes persones continuessin vivint en aquest racó.\nAvui dia encara trobem alguna “caseta” amagada entre els arbres però –almenys durant la nostra visita- no hi vam trobar ningú.\nL’únic servei disponible és la presència de contenidors dalt el camí, junt a la carretera GI-682.\nAquesta platja disposa del distintiu Bandera Blava, pel que instem a tots els visitants a no deixar cap brossa a l’espai perquè els següents afortunats el puguin gaudir d’igual manera. Hem de tenir en compte la dificultat d’accés que suposa per qualsevol brigada de neteja.\nBaix Empordà Costa Brava Platja de Vallpresona Santa Cristina d'Aro Vallpresona


pimem | Article a UH de Jordi Mora: “Canvis necessaris i eliminació de privilegis”.\nCanvis necessaris i eliminació de privilegis.\nLa crisis que ha colpejat la UE, Espanya i molt especialment les Illes Balears, segurament marcarà una nova manera d’entre l’economia i l’empresa. La caiguda ha afectat sobre tot a pimes mentre que les grans empreses, monopolis i oligopolis han pogut aguantar millor el cop pel seu patrimoni, la regulació favorable, l’enginyeria financera o les rentes excessives acumulades amb el temps. Però el que ens afrontem és a una situació marcada per tres variables que fa temps que arrosseguem però que la pandèmia deixa encara més el descobert i ens obliga a reaccionar; un deute mai vist, una productivitat molt baixa, i un clima social i polític inèdit amb els 40 anys de duim de democràcia.\nUna de les coses que a PIMEM ens ha quedat clar és que les mesures aplicades fins ara per superar la crisi que patim són del tot insuficients a nivell estatal. No tot se pot basar únicament en les fórmules que afecten al treball sinó que hem de mirar als factors que incideixen la cadena productiva i sobre tot pensant a llarg termini. Xerram d’innovació, digitalització, robòtica o impressions 3D o energies renovables facetes que incidiran de manera decisiva en la competitivitat de les pimes espanyoles, tan si està lligada al turisme com si no.\nPerò tornant al debat sobre la productivitat; què se pot fer des de l’Estat per millorar la vida de les pimes? Les pimes i els autònoms representen el 99% de les empreses, el 70% dels llocs de feina i dels 60% del valor afegit del nostre Estat. La Comissió Europea recomana pensar primer a petita escala però Espanya tot sembla pensat per les grans empreses i d’aquí la necessitat de crear uns marcs adequats de regulació que contemplin les necessitats de les pimes i els autònoms. Tres exemples poden il·lustrar perfectament com patim una legislació clarament desfavorable i que afecta a la nostra productivitat per acabar beneficiant als de sempre.\nSistema fiscal empresarial. L’impost aplicat a les pimes espanyoles, el Impost de Societats és notablement superior al que paguen les grans empreses. Les grans corporacions es beneficien de l’enginyeria comptable en la base imposable respecte al resultat comptable. A aquestes reduccions les pimes no hi tenen accés de forma real. Aquest greuge comparatiu fa anys que se dóna i ha estat reconegut pel mateix Ministeri d’Hisienda i només fa molt poc ha implantat lleugeres modificacions.\nEls terminis de pagament als proveïdors. Segons les dades de la Plataforma Multisectorial Contra la Morositat, de la qual PIMEM en forma part, les empreses que cotitzen en borsa van pagar al 2017 als seus proveïdors a 187 dies (la llei marca un màxim de 60 dies entre privats) finançant-se sistemàticament a costa d’aquests darrers, sempre pimes. Els terminis de pagament a Espanya són els més llargs de tota la UE i això provoca un patiment financer, més costos afegits i innecessaris de financiació pròpia i problemes de liquiditat a moltes pimes que veuen reduïda la seva competitivitat i, en alguns casos, la seva viabilitat. Qui són els principals beneficiats? Les Administracions Públiques i les grans empreses i especialment aquelles que gaudeixen d’un domini en el mercat.\nLa factura energètica. Les nostres pimes estan pagant de mitja uns 300€/MWh pel seu consum elèctric mentre que a França, Holanda o Portugal 150-200€/MWh. No obstant les grans empreses paguen preus inferiors a la mitja que paguen les grans empreses europees pel seu gran poder de negociació. I és que aquesta darrera variable afecta de ple a un dels temes que més poc ha interessat a l’Estat tocar; l’anomenat formació dels preus dels productes. Resumint és que simplement s’ha mirat cap a una altra part a l’hora de tocar determinats mercats oligopolístics tant de bens com de serveis, fent que les reformes hagin sigut poc o molt poc ambicioses. Xerram del mercat elèctric, gas, telecomunicacions, transport aeri i marítim… Tocar tot això suposa alterar l’ordre establert i per tant toca la butxaca d’algú interessat en que tot segueixi igual a pesar que sigui a costa d’enfonsar la competitivitat dels petits i de l’economia.\nPerò lluny de quedar-nos amb el braços creuats des de PIMEM, juntament amb Plataforma Pymes, tenim molt clar que seguirem treballant per uns canvis que realment ens condueixin cap un capitalisme inclusiu, basat en la igualtat real d’oportunitats, pensant amb la gent i el medi ambient i que donin a les nostres petites i mitjanes empreses així com als autònoms, el paper que se mereixen dins Espanya. Aquesta nova economia que ve segur que sorgirà més que per convicció per necessitat tot i que fa temps que molts ja estam convençuts del camí a seguir.\narticulo pimem ultima hora, pimem artículo última hora


El Pavelló de la República visita l’alumnat de 4t d’ESO | INS Salvador Espriu\nEl nostre alumnat de 4t està fent un projecte sobre la Guerra Civil, deportacions i exili, i època franquista. Un grup d’estudiants està iniciant l’enregistrament d’entrevistes amb persones que van viure aquestes experiències i han acceptat participar-hi. En un futur s’introduirà la informació obtinguda al web del Taller d’Història de l’Institut.\nAgraïm la bona resposta que ha tingut la nostra crida a la comunitat educativa per tal de recollir fonts diverses i testimonis tan valuosos d’aquestes èpoques.\nI, sobretot, agraïm l’esforç de la Lídia i la Lourdes per les sessions tan instructives que van fer al nostre alumnat. Podeu veure la notícia també al seu blog.


Liffey - Subsidi d'atur en funció de les contribucions\nDilluns, 13 de novembre 2017 00:00\nAquest cap de setmana el Fine Gael ha celebrat la seva conferència nacional al comtat de Cavan i el Taoiseach Leo Varadkar ha desgranat diverses propostes de futur incloses en un document anomenat "Construint una República d'Oportunitats"; una de les idees que més ha transcendit és la de determinar els subsidis gestionats per Benestar Social en funció de les contribucions fetes pel beneficiari a la Seguretat Social.\nTanmateix, aquest sistema que ja funciona en altres països com França i que s'aplicaria primer al subsidi d'atur i posteriorment al de maternitat/paternitat i al de baixa laboral, ja ha rebut les primeres crítiques puix que d'una banda afavoriria els que han quedat a l'atur recentment o els que han tingut un bon sou però castigaria els aturats de llarga durada o als que han anat treballant de manera intermitent.\nVaradkar ha justificat la proposta adduint que és el més habitual a Europa, és a dir, que el subsidi va en funció de la contribució, i ha afirmat que seria just que els que més han contribuït puguin rebre una mica més. El Taoiseach ha posat com a exemple Alemanya i Dinamarca, on durant les primeres setmanes d'atur es rep un subsidi equivalent al 60% o 70% del sou; per contra, a Irlanda tothom rep 200 euros setmanals.\nReduiran el subsidi a qui no pengi el seu CV a internet\nAltres notícies d'aquesta secció: « Aparcar a Dublin podria costar 4,15 euros l’hora Amb IKEA online ja no caldrà anar fins a Ballymun »


Tedros Adhanom Ghebreyesus continuarà liderant l’OMS\nL'actual director general és l'únic candidat i d'aquí poques setmanes es podria confirmar la seva reelecció\nTedros Adhanom Ghebreyesus continuarà sent el director de l’Organització Mundial de la Salut durant el proper mandat, que començarà aquest 2022 i durarà fins el 2025. Tot i que encara no és oficial, el fet que sigui l’únic candidat a encapçalar l institució ho deia pràcticament assegurat, i s’espera que el proper 25 de gener l’OMS en proclami la nominació a la reelecció, que tindrà lloc el mes de maig.\nTot i que no serà el primer líder de l’OMS a repetir mandat sense oposició, el més habitual és que alguns països proposin els seus candidats. Això podria ser un vot de confiança cap a Ghebreyesus, que ha estat al capdavant de l’organització en un dels seus moments més complicats, la pandèmia de Covid-19. Una altra raó, relacionada, podria ser que no acostuma a ser bona idea canviar el lideratge enmig d’una crisi.\nEl director general de l’Organització Mundial de la Salut (OMS), l’etíop Tedros Adhanom Ghebreyesus | ACN\nQuan va ser elegit, el 2017, Tedros Adhanom Ghebreyesus va esdevenir el primer africà director general de l’OMS, i durant el seu mandat ha introduït reformes que han ajudat, per exemple, a combatre els brots d’Ebola a la República Democràtica del Congo. Durant la pandèmia de Covid-19, i malgrat que alguns protocols van fallar, ha despertat les simpaties de gran part del món per la seva defensa d’un accés just a les vacunes.\nA més, també està pressionant perquè es creï una nova normativa internacional que eviti que una situació com aquesta es repeteixi. Havent vist tot el procés, afirma que sap per què es va arribar a la situació de principis i mitjans de 2020 i creu que hi ha maneres d’evitar-ho.\nCuriosament, tot i que és el primer candidat a director general de l’OMS que rep la nominació de més de dues dotzenes de països, el seu, Etiopia, no és entre ells. Pel que sembla, les seves declaracions sobre el conflicte entre el govern i la regió de Tigray, d’on és originari, podrien haver-li fet perdre simpaties a casa.


Brams: 'La maduresa és el pas previ a la podridura' | El protagonista de la setmana - La Tornada\nNúmero 75 9 al 15 de maig\n"La maduresa és el pas previ a la podridura"\nDimecres al migdia. Plou. Als voltants de la sala Stroika de Manresa la tranquil·litat és absoluta. Avui no hi ha concert. A dins, però, l'activitat és constant. Brams ja fa dos dies que hi són i encara els en queden dos més. Objectiu: rodar les cançons del nou treball i preparar el nou directe. Paren per dinar i, mentre la majoria dels músics van a buscar algun restaurant proper, ens quedem amb Francesc Ribera, 'Titot', i Xevi Vila per parlar de Demà (Autoeditat, 2017), un nou disc acabat de sortir del forn.\nVeniu d'Aneu tancant les portes a la por, que era un disc que arribava en un moment polític molt concret, just abans del 9N, i semblava narrar el moment previ a la victòria. Tres anys després, teniu la sensació que som allà mateix?\nFrancesc Ribera, 'Titot': Sí, de fet no hi ha hagut esdeveniments nous en aquest sentit i, per tant, el que havíem fet en els últims dos discos, que era fer una crònica del present, en aquests moments ho deixem de fer perquè tampoc hi ha gaire novetat a relatar. Com que no hi ha novetats, seria absurd anar repetint-ho i, llavors, ho centrem més en el que hi ha d'haver després i el que ens imaginem.\nAquesta falta d'esdeveniments ha fet que sigui més complicat fer aquest disc?\nFR: Complicat ja ho era fer la crònica del present, perquè els fets es succeeixen molt de pressa i corres el perill que les cançons es podreixin en el mateix local d'assaig i que no tinguin recorregut perquè la realitat va més de pressa i supera les cançons. Ara, però, era complicat continuar fent cròniques del present, més enllà del que havíem dit. No pretenem renegar de res del que s'havia dit, però, en aquests moments, ens semblava que s'havia d'afrontar el disc des d'una òptica diferent.\nA "No ho pareu" canteu que "tot evoluciona segons el pla previst". El pla previst era que després de tres anys encara fóssim aquí?\nFR: Els moviments històrics dels pobles són molt llargs. El que és una excepció és que això es completi amb 10 o 12 anys, que tampoc els portem. Sembla que fa molt temps de les coses, però, en definitiva, de la cadena humana, en fa tres anys. Sembla que foti l'hòstia perquè han passat moltes coses i això fa que la sensació sigui que es va molt a poc a poc, però els moviments històrics dels pobles i aquests canvis són coses que duren 25 o 30 anys. L'excepció és que vagi tan ràpid.\nSocialment, hi va haver un punt d'ingenüitat de pensar que aquest procés podia acabar molt més ràpid del que realment havia de ser?\nFR: Més que ingenuïtat, és allò del 'tenim pressa'. Tranquils, no pots pretendre fer un canvi d'aquestes dimensions en un any i mig. Primera, perquè tècnicament no és possible, però també perquè és tot un poble que ha de fer el moviment i això és lent.\nUna de les voluntats del disc és reivindicar que no es perdi l'energia tot i aquesta sensació d'estancament?\nFR: No, no és la voluntat. La voluntat és pensar en l'endemà. Pensar més en què escriurem en aquest llibre en blanc que tenim. La crònica ja està feta, ja ho hem dit i ja està explicat. Si algú vol saber-ho, en els discos anteriors ho expliquem. Aquí crèiem que no valia la pena seguir donant voltes al mateix tema.\nI com ha de ser aquest demà?\nFR: Aquí nosaltres expliquem la nostra visió, però el que fem amb això és convidar la gent a imaginar. En fer una proposta, el que estàs fent és convidar la gent a imaginar-s'ho d'aquesta manera o d'una altra.\n"Deixem de fer la crònica del present que havíem fet en els últims dos discos perquè tampoc hi ha gaire novetat a relatar"\nDediqueu una cançó al poble sahrauí, on tu, Titot, vas ser fa poc. Com es viu la realitat d'allà?\nFR: El que sorprèn més és el xoc entre segle XVI i segle XXI. És un poble nòmada, però hi vaig trobar un adaptador USB que aquí no trobo. Pots trobar un tio amb camell i 4G. Però ja no és tant el xoc entre un tio nòmada que va amb un portàtil, sinó el xoc del consumisme amb la tradició. El desert està fet una merda. Hi ha més bosses de plàstic que grans de sorra. Per què? Doncs perquè hi ha arribat una modernitat de cop, imposada pel consum, que no ha previst els antídots contra ella mateixa. Però això és una cosa que quan vam ser a Centreamèrica també vam veure, al Líban, també... Aquest xoc entre el consumisme i la tradició és el primer que sorprèn.\nXevi Vila: El problema aquest del Sàhara és un problema molt gran i és molt desconegut. Jo, per exemple, fa un any n'havia sentit a parlar, però no sabia exactament de què anava. A través d'una ONG vaig acollir un nen sahrauí l'estiu passat i em vaig adonar de tota aquesta realitat. Arran d'això va ser quan li vaig dir a en Titot 'osti, tio, fotem una cançó del Sàhara'. És un problema que no es coneix perquè ha estat tapat per diferents governs i creiem que és important que es conegui.\nA "Llarga joventut", tirant d'ironia, reflexioneu sobre la maduresa.\nFR: Més que res, ens caguem que no ens fem vells quan ja ens tocaria.\nEstar vivint amb Brams és el que fa que aquesta joventut no s'acabi?\nXV: El fet de ser en un grup de rock sí que és veritat que et manté dins un pot de formol. És un col·lectiu de gent en què tots anem a passar-ho bé. És la nostra via d'escapatòria. De fet, si surto de nit és bàsicament per als concerts, perquè ja estem tots amb canalla, i això et manté jove.\nNo hi ha cap símptoma de maduresa, a Brams?\nFR: No ho hem pretès. Seria una mica de perdedors.\nAmb aquest disc canvieu força la sonoritat. Què volíeu buscar?\nXV: D'això, se n'ha encarregat sobretot en David [Rosell], que ha fet una feina molt gran de producció. En aquest disc hem fet un canvi de plantejament. Abans ens trobàvem al local, anàvem treballant unes cançons i, quan estaven acabades, les gravàvem. Ara, per qüestions d'agenda i de comoditat, vam estar l'estiu passat fent un stage de 10 dies a Isil i allà vam fer l'embrió de totes les cançons. Durant aquest temps, en Titot ha pogut anar treballant les lletres i en David, com que té un estudi de gravació on està aprenent molt de qüestions de so i està coneixent productors diferents, tot el que ha anat aprenent ho ha aplicat en aquest disc. Ell ha treballat les cançons individualment al seu estudi i les ha maquetat totes de manera que gairebé no les hem ni assajat. Ha estat una nova experiència en què hi ha hagut una feina molt gran de producció que ha afectat el so del grup, que ha evolucionat i ha anat cap a un costat en què es fan servir sons més sintètics, bases electròniques...\nVeníeu de dos discos que mantenien una línia relativament similar. Hi havia una voluntat de trencar amb aquesta línia?\nFR: El fet de canviar de manera de treballar ha donat un resultat diferent. El 80% del disc va sortir d'Isil. Això ho vam fer perquè cada vegada hem hagut d'anar més a fer el disc per Dropbox. Jo penjo això, tu t'ho escoltes, contestes... Jo els vaig dir: 'O ens n'anem deu dies, o no fotrem res'. Llavors vam decidir que això havia de passar per sobre de tot, ens vam aïllar de les nostres realitats diàries i quan s'està així es fa molta feina.\nSense aquesta aposta per aïllar-se durant uns dies, mantenir el ritme del grup hauria estat complicat?\nFR: Hauria sigut molt difícil fer un disc si no haguéssim anat a Isil. I fer un disc per Dropbox potser tampoc era el que ens venia de gust.\nAra fa un parell d'anys vau celebrar els 25 anys i vau decidir acabar gira amb un concert a l'Apolo que semblava que podia marcar un final.\nFR: No, de finals, ja no en fem.\nXV: Brams és un grup que va fent. Des que vam tornar el 2010, tampoc hem tingut grans pretensions. És un grup que tenim la sort de poder fer els nostres X concerts a l'any, entre 30 i 40, i amb això ens conformem. Tothom té altres històries i això és una cosa que tots fem a més a més i que ens estimem molt.\nEn aquest punt, sí que sembla haver-hi una certa maduresa.\nFR: Les situacions personals de cadascú no són les mateixes que fa 25 anys. Fa 25 anys, en un moment donat, si t'emprenyaves deixaves la feina pel grup. Ara en la majoria dels casos hi ha unes responsabilitats familiars i unes responsabilitats laborals lligades a aquestes responsabilitats familiars. Fa 25 anys érem els que ens trobàvem fent el cafè a la terrassa del bar, o unes birres, i després anàvem a assajar una estona. Ara hem de quedar, ja no ens trobem per casualitat fent el cafè. No és com fa 25 anys en què érem la colla. Quan tens 20 o 25 anys, tens una situació diferent i pots dir 'ara ens n'anem quatre dies al País Basc a fer gaztetges i acabarem perdent calers, però és igual'. Ara això és una cosa que no podem fer. Però no es pot fer i ja està, no ens podem pas emprenyar per això. Més que una maduresa, és que la suma de les realitats personals són uns condicionants diferents de fa 25 anys. Jo estic en contra de la maduresa. La maduresa és el pas previ a la podridura.\n"Des que vam tornar el 2010 no hem tingut grans pretensions"\nXeic! pregunta Què preferiu: Fer una cançó que perduri en el temps i la gent encara conegui d'aquí a de deu anys, o fer una cançó que us porti molt d'èxit però que d'aquí un any el vent se l'emporti i no se'n senti a parlar més?\nFR: Jo respondré que fer una cançó que duri deu anys perquè, com que és el que fem, així representa que triomfem amb el que volem. És una mica allò de la guineu que, quan no les veu, diu que són verdes. Però, de fet, en un disc hi cabria tot.\nBrams pregunta al protagonista de la setmana vinent\nComptant que sou músics i, per tant, feu concerts i suposo que sueu. Quin desodorant feu servir?\nQuin és l'últim disc que vau comprar?\nFR: Adrià Puntí, La clau de girar el taller.\nXV: Un d'en Jaume Barri\nCom us vau guanyar el primer sou de la vostra vida?\nXV: Jo, fent de secretari en una agència d'assegurances.\nFR: Jo, en un magatzem de Sabadell.\nUn disc que us faci rics i no poder tocar mai més, o deu discos que no us permetin viure de la música?\nFR: Home, els deu discos que no ens permetin viure de la música ja els hem fet.\nXV: Per variar estaria bé l'altra opció.\nFR: Sí, ni que sigui per veure què passa.\nSi poguéssiu tenir un superpoder, quin triaríeu?\nXV: Jo la invisibilitat.\nFR: Jo, espera... L'altre dia ho estava pensant, molaria tenir un superpoder, però ja no me'n recordo... Ah sí! La memòria!\nAmb qui marxaríeu a una illa deserta: amb Núria Feliu o amb Pilar Rahola?\nXV: Jo, amb la Núria Feliu.\nFR: Jo també, ni que sigui per descarte.\nDe quina sèrie voldríeu ser protagonistes?\nXV: Jo d'en Ren i l'Stimpy.\nCompleteu la frase: A la música en català li sobra...\nXV: Pronoms febles?\nFR: Accents diacrítics.\nQuè és més complicat: trobar un festival d'estiu sense Love of Lesbian o entendre una cançó de Tomeu Penya?\nFR: Entendre una cançó de Tomeu Penya és molt fàcil.\nEn el camp musical, quina és la pitjor crítica que us han fet mai?\nFR: La pitjor crítica és la ignorància, o sigui, el que fa tothom.\nFR: Jo sóc de Llach.\nXV: Jo també.\nA Prats la gent surt tard de festa\n25è aniversari de l’Ateneu Lokal de Prats de Lluçanès amb Antídot, Brams, Ebri Knight i Xeic!\nVols una ampolla de vi signada per Brams?\n"Al final, la música és transcriure en lletres allò que vius"\n"Políticament han sigut dos anys de desencantar-se amb moltes coses i això s'ha vist reflectit en les lletres"


L'Orquestra del Montsalvat reneix al Palau - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'Orquestra del Montsalvat reneix al Palau\nLa formació, que torna a primera línia amb un nou projecte encapçalat pel musicòleg manresà Oriol Pérez i que interpreta amb criteris històrics, farà sonar Beethoven i Mendelssohn en un concert, demà, sota la batuta d'Edmon Colomer\ntoni mata i riubarcelona 04.02.2016 | 00:00\nassaig a la capella del COl·legi Major Ramon Llull de l´Escola Industrial, ahir. El manresà Oriol Pérez, en primer terme; al fons, els músics de l´Orquestra del MontsalvatEdmon Colomer, dirigint la formacióImatge dels músics durant l´assaig d´ahir. reportatge fotogràfic de marta pich\nBeethoven i Mendelssohn protagonitzaran demà divendres a la nit (20.30 h) el retorn de l'Orquestra del Montsalvat als escenaris musicals amb el Palau de la Música Catalana com a amfitrió de luxe i el violinista rus Sergey Malov de solista. El projecte que condueix el manresà Oriol Pérez inicia a Barcelona una nova etapa en la qual reivindica un lloc propi en el panorama europeu de la interpretació amb criteris històrics. La responsabilitat de portar la batuta serà per a un dels grans noms del país, Edmon Colomer, que a principi dels 80 va ser director del Conservatori de Manresa poc més d'un any.\n"La Montsalvat és una orquestra integrada per músics especialistes en instruments amb criteris històrics, i formar-la demana temps", va explicar ahir Oriol Pérez, mentre Colomer dirigia un dels assaigs a la bonica i imponent capella del Col·legi Major Ramon Llull de l'Escola Industrial, obra de Joan Rubió i Bellver. La formació va néixer el 2014 impulsada pels bagencs Domènec Orrit i Oriol Pérez, amb l'esparreguerí Francesc Prat en la direcció, i va dur a terme una sèrie de concerts en escenaris tan emblemàtics com el jaciment arqueològic del Born, la basílica de Santa Maria del Mar i el Recinte Modernista de Sant Pau. Orrit i Prat van emprendre, aleshores, nous camins professionals.


El petit príncep en idiomes: छोटा राजकुमार "Txhota Rajkumar" (hindi)\nछोटा राजकुमार "Txhota Rajkumar" (hindi)\nEdició hindi regalada per en Pere Navarro,\na qui li agraesc efusivament.\nFragment inicial del primer capítol del llibre\nL'hindi és la llengua més parlada de l'Índia. Actualment és comptat com el cinquè idioma més parlat del món, tot i que això és ben discutible.\nL'hindi, el rajastaní i l'urdu són tres llengües amb intel·ligibilitat mútua i, lingüísticament són considerats, sovint, tres varietats d'un macroidioma que, de considerar-se un de sol, la llengua avança posicions en el rànquing fins posicionar-se en el segon lloc, per darrere del xinès i per davant de l'espanyol amb ni més ni menys que amb fins a devers 680 milions de parlants!\nLa divisió actual entre hindi i urdú és la mateixa que els divideix entre musulmans i hindús i, alhora, que els divideix entre indis i pakistanesos. Tot plegat, retxes dalt un mapa. L'intensificador visual d'aquesta divisió pseudolingüística i molt política és l'alfabet, mentre que l'urdú utilitza una variant de l'alfabet persa, l'hindi fa servir el devanàgari, tal com pot veure's a la fotografia del fragment del llibre ací escanejat.\nAlguns mots d'origen hindi, que ens han arribat a través de l'anglès, són per exemple curri, pijama, xampú, avatar, bungalou o jungla, entre d'altres.\nPer cert, és important no confondre l'hindi amb el sànscrit. Són dues llengües diferents, la primera amb centenars de milions de parlants, l'altra pràcticament desapareguda més enllà de la litúrgia. Per a saber més sobre el sànscrit podeu fer clic a l'enllaç del Petit príncep en aquesta llengua sacra (कनीयान् राजकुमारः).\nÈ Principìn (emilià regià dels Apenins)\nAfegeix la llegenda El regià és una varietat central emiliana pròxima als dialectes modenès i bolonyès. És la parla pròpia de la Regg...


14F.- Arrimadas (Cs) exigeix als partits compromís per eliminar els "privilegis" a expresidents\nPublicat 05/02/2021 20:47CET\nCs dóna suport a la indústria musical amb un concert telemàtic improvisat\nLa presidenta de Cs, Inés Arrimadas, ha exigit als partits del 14F que abans que acabi la campanya es comprometin a dir si estan a favor d'eliminar els "privilegis" a expresidents com va proposar Cs en el Parlament; i retreu al PSC votar en contra però proposar ara la rebaixa d'un 30% del sou al president.\nEn una trobada telemàtica aquest divendres a Barcelona, ha urgit a eliminar els sous de pagues vitalícies i les oficines d'expresident, "que costen cada any entre 1,5 i 2 milions d'euros als catalans", i ha exigit a la resta de formacions que facin un exercici de transparència en aquest sentit.\n"No solament cal baixar el sou del president de la Generalitat i dels consellers", ha incidit, i ha recordat que Cs va renunciar a la compensació de cap de l'oposició de 30.000 euros a l'any, en les seves paraules.\nD'altra banda, Arrimadas ha volgut fer un reconeixement al sector musical com a potència a Catalunya, i ha considerat que "ni el Govern ni els polítics han de ficar-se en les creacions", sinó que han de garantir les condicions perquè l'activitat quedi congelada però no es destrueixi, mentre durin les restriccions.\nHa enlletgit al Govern per haver pres, al seu judici, mesures de forma unilateral en aquest sector: "D'un dia per a un altre quan el sector no ha tingut temps d'adaptar-se als requisits. S'han tancat moltes activitats i després les dades sanitàries no diuen que estiguem millor en comparació a altres comunitats on no hi ha hagut un tancament tan radical".\nFinalment, ha afirmat que si Cs guanya el 14F el primer que farà en el Govern serà una reunió urgent amb el sector de la cultura, així com altres sectors afectats per les restriccions, per "escoltar-los de debò".\nPer la seva banda, el candidat de Cs, Carlos Carrizosa, ha assegurat que si guanya el 14F donarà als professionals de la cultura ajudes directes de fins al 75% d'ingressos deixats de percebre durant la pandèmia; fins a 4.000 euros si han hagut de llogar un local; i que "a 0 ingressos, 0 quotes".\nTambé s'ha solidaritzat amb l'actor i dramaturg Albert Boadella, perquè "ha tornat a rebre una agressió amb amenaces intimidatorias del separatisme més radical a la seva casa de l'Empordà".\nL'acte d'aquest divendres a la tarda s'ha tancat amb un concert telemàtic improvisat al Restaurant Terrassa Miramar de Barcelona --des d'on s'estan fent tots els actes de la tarda de Cs--, per manifestar el seu suport a la indústria musical, afectada per les restriccions de la pandèmia.\nHa estat de la mà de l'autodenominat grup 'Vitamina C', format pel portaveu adjunt de Cs al Congrés, Edmundo Bal --bateria--, el número 5 de Cs pel 14F, Joan García --baix--, l'assessor en el gabinet de l'Àrea de Govern de Desenvolupament Urbà de l'Ajuntament de Madrid, Javi García Toni --guitarra i veu--, i el president de la Germanor de la Rosada de Sabadell, Toni Valenzuela --guitarra i veu--.\nEl grup ha tocat la cançó 'La sort de ser lliures' i, posteriorment, també els ha acompanyat a la guitarra el músic Sabino Méndez.\nAl finalitzar l'actuació, Bal ha manifestat que aquesta actuació és per demostrar que els membres de la formació taronja tenen "una ànima comuna, de llibertat, que es diu Cs, i que per això surten bé les coses".


Tarifa d’ús UMH 40 €/hora Tarifa d’ús entitas públiques 80 €/hora Tarifa d’ús entitas privades 200 €/hora Característiques del equip Matrius de 60 elèctrodes. Capacitat de mesura simultània en diverses neurones o cèl·lules excitables. Observacions Xips no inclosos. Consultar si fem tot el procés ( animal, cultiu i procés).\nTarifa d’ús UMH 30 €/hora Tarifa d’ús entitas públiques 60 €/hora Tarifa d’ús entitas privades 120 €/hora Característiques del equip Equip de registre amb micromanipulador tridimensional hidràulic . Microscopi invertit fluorescència Axiover 200 Zeiss\nTarifa d’ús UMH 40 €/hora Tarifa d’ús entitas públiques 80 €/hora Tarifa d’ús entitas privades 200 €/hora Característiques del equip Mòdul de semiautomatizacion port-a-patch (Nanion) amb equip de perfusión externa automàtic. Observacions Xips no inclosos. Consultar si s’ha d’incloure el xip.\nTarifa d’ús UMH 30 €/hora Tarifa d’ús entitas públiques 60 €/hora Tarifa d’ús entitas privades 90 €/hora Aplicacions principals Microscopi invertit de epifluorescència Zeiss Axiovert 200 adaptat per a la mesura d’imatges de calci intracel·lular mitjançant sondes fluorescents i patch-clamp.\nTarifa d’ús UMH 45 €/hora Tarifa d’ús entitas públiques 95 €/hora Tarifa d’ús entitas privades 250 €/hora Aplicacions principals Patch-clamp automàtic Fluxión. Mesures en plaques de 96 pouets.


Decàleg de l’autoexploració mamària adequada – Farmacia Ortopèdia Laia Rosado\nBlogHome Blog Salut Decàleg de l’autoexploració mamària adequada\nConèixer el nostre cos és molt important. De la mateixa manera que observem les pigues a la pell o altres canvis en el cos, també cal prestar atenció al nostre pit mitjançant l’autoexploració mamària. Això consisteix a palpar els pits per estar atentes davant de qualsevol signe sospitós que hagi de ser valorat per un professional.\nÉs convenient saber el moment adequat, els passos per fer-ho correctament i els aspectes fonamentals a revisar. Amb motiu del Dia Mundial de Càncer de Mama, que se celebra el 19 d’octubre, volem recuperar les explicacions dels especialistes.\nMètodes de palpació\nAquest autoexamen mamari es recomana un cop al mes, i aquest dia no ha de coincidir amb la menstruació, fins i tot és preferible que hagin passat més de 48 hores des que va acabar el període. En cas de menopausa, es pot fer qualsevol dia.\nA més, cal saber quins aspectes hem de notar en la palpació de les mames:\nAspecte. Els pits han de veure semblants, tot i que un pot ser una mica més petit que l’altre.\nMoviment de les mames. Han de pujar de la mateixa manera, conservar la silueta circular i no aparèixer buits ni anomalies en la forma.\nPell. No ha de ser rugosa o amb plecs sinó llisa.\nMugró i arèola. No ha d’haver-hi crostes, enrogiments o enfonsaments, ni tampoc fluxos sobtats.\nConèixer el pit: passos per a l’autoexploració\nT’expliquem com fer-ho a casa, davant d’un mirall, amb aquests 10 passos que us indiquem a continuació:\nAutoexploració de mames de peu\n1 – Braços amunt. Pugem els braços i, en aquesta posició, comprovem que en els pits no hagi enfonsaments, bonys, plecs, la coneguda com “pell de taronja” per la seva rugositat, etcètera. En definitiva, es tracta de comprovar que no mostren irregularitats, i tampoc expulsen líquids anòmals.\n2 – Mans a la cintura. Baixem els braços i situem una mà a cada costat de la cintura. Així, exercim pressió en la part del maluc amb les mans i, al mateix temps, fiquem el pit cap a dins amb ajuda de les espatlles i els colzes, realitzant a més una inclinació cap al mirall. D’aquesta manera es realcen els canvis en el contorn de les mames.\n3 – Tocar i pressionar el pit dret. Aixequem el braç dret, col·loquem els dits de la mà esquerra en el pit de la banda contrària, i ho anem pressionant lleugerament, realitzant cercles en espiral en el sentit de les agulles del rellotge, de dins cap a fora. Atenció a qualsevol punt que generi molèsties.\n4 – La aixella, també a examen. La zona a palpar és tant el pit com la part que es dirigeix a l’aixella, havent d’incloure aquesta en la palpació. Situem els dits de la mà esquerra a l’aixella descoberta i realitzem cercles en ella per comprovar possibles masses o zones toves. També és fonamental estar atentes a canvis de gruix de la pell.\n5 – Pressió al mugró. Continuant amb el braç dret aixecat, amb la mà esquerra pressionem lleugerament el mugró del pit dret, de fora a dins, per comprovar que no apareixen líquids ni sagnats.\nPalpació de pits al llit i a la dutxa\n6 – Posició ajaguda. Situem un coixí o una tovallola doblegada sota de l’espatlla dreta. Seguidament, tirem cap enrere el braç dret, col·locant la mà darrere del cap, i el colze dret roman elevat.\n7 – Moviments circulars amb els rovells. En aquesta posició, la mà esquerra pressiona la mama dreta de manera suau, dibuixant moviments circulars en espiral sobre ella.\n8 – Revisió de pit a aixella. Seguim realitzant aquests moviments amb les puntes dels dits al voltant de tota la mama, incloent la zona entre la mama i l’aixella, així com la pròpia aixella.\n9 – Repetim els passos amb el pit esquerre. Per a això només hem d’invertir els braços en cada un dels passos explicats prèviament.\n10 – Al bany… Quan ens dutxem és un bon moment per aplicar els mètodes de palpació, ja que el gel de dutxa ajuda a localitzar qualsevol massa o irregularitat en pits i aixelles.\nnext post: Menopausa: 7 maneres d’alleugerir els fogots


Discussió:Literatura catalana - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Discussió:Literatura en català)\nNo entenc perquè hi ha un article que es diu literatura catalana on tot és història i després un enllaç (encara no escrit) cap a història de la literatura catalana. --barcelona 12:23 19 mar, 2005 (UTC)\nCaldria posar tots els escriptors trobadors catalans. Encara que escrivien en una koiné occitana, la diferència entre el català i la resta de parlars occitans no éra gaire important. En aquesta època es considerava una varietat cortesana. A més, en tots els manuals de literatura catalana hi aparèixen.\n1 Literatura en català\n2 Error massa greu o malament escrit.\n4 És literatura catalana\nLiteratura en català[modifica]\nÉs necessàriament la literatura catalana la escrita en català? No sería millor retolar l'article com 'Literatura en català'? El fet es que no tots els escriptors catalans escriuen en català, com es el cas per exemple de Manuel Vázquez Montalbán i d'altres que tant escriuen en català com articles i/o llibres en castellà. De fet, l'adjectiu 'catalana' respecte de literatura fa més referencia geogràfica (Catalunya) que no pas lingüística (Països Catalans), i que pot èsser entès com a excloent d'escriptors valencians o balears. --Hansen 10:09, 9 ag 2006 (UTC)\nEstic d'acord amb Hansen: des de la sensibilitat valenciana, pense que hauríem de dir literatura en català, donat que els autors que no han nascut al principat es podrien incloure molt més dignament, i no com una rèmora o afegit secundari... Al cap i a la fi, si cerquem català al diccionari no trobem una referència a la llengua sinó al territori. Però si volem referir-nos a la llengua, o bé emprem "en llengua catalana" o bé "en català". També podríem acudir al potser massa llarg: autors de cultura catalana. Em sembla que el millor seria Literatura en català. Salut, --Xavier Rovella 16:05, 29 gen 2007 (CET)\nAra em diràs que a les universitats valencianes no hi ha assignatures de literatura catalana. A part, Simenon feia literatura francesa, no?, tot i ser belga, o Naguib Mahfuz feia literatura àrab, tot i ser Egipci. Per cert, responent a la primera intervenció, Montalbán no queia en aquestes provocacions i tenia clar que ell no feia literatura catalana (igual que ho tenen actualment els grans escriptors catalans en espanyol). --\nCoincideixo completament. Crec que és un greu error confondre la cultura amb la geografía. Cenyint-nos al tema: existeix literatura en català fora de Catalunya i la literatura a Catalunya no s'escriu exclusivament en català. A més crec que això haurá d'ésser una norma d'estil a la Viquipèdia donat que hi contribueix gent de tot arreu dels països catalans (i soposo que també gent de fora). --axelman 22:18, 10 oct 2007 (UTM)\nBé, literatura catalana es la literatura escrita en català: Primerament perquè, per exemple, la literatura castellana està plena d'escriptors argentins, colombians, mexicans,espanyols i catalans ( perposar alguns exemples) que, evidentment no són de castella. En segon lloc, crec què si hi ha una literatura francesa (en francès com Samuel Beckett què era irlandès)anglesa (Heminway era dels EE UU) o alemanya ( Kafka era txec).Perquè no hi pot haver una literatura catalana? He entrat a la pàgina de discussió perquè crec què els noms dels autors haurien d'estar ordenats alfabeticament per facilitar-ne la recerca i també crec que s'hauria de parlar més de corrents literaris i no tant d'història en aquest article. Gracies!Joaquim—el comentari anterior sense signar és fet per 194.158.82.15 (disc. • contr.) 20:51, 6 jul 2008 (CEST)\nJoaquim, ara que ja has avisat, fes els canvis que et semblin oportuns. I si et veus amb cor, amplia l'article centrant-te en els corrents.--KRLS , ✉ 16:19, 27 jul 2008 (CEST)\nError massa greu o malament escrit.[modifica]\nEn la edició actual de la pàgina, en la època medieval sembla que digui que el Renaixement i Romanticisme sigui del segle XIV. En Primer lloc, el Renaixement és un moviment del segle XVI i el Romanticisme és del SXIX. Si no intentava dir això, encara està explicat de forma confusa. Per favor, corregiu aquesta falta. Si ja la literatura catalana està mal vista per els monolingües militants, amb errors no donam més que pas a la crítica. M'he unit a la pàgina majorment per aquest motiu, no podia concebre aquesta falta o mala expressió.—el comentari anterior sense signar és fet per Moi961 (disc. • contr.) 09:43, 20 feb 2014 (CET)\nFes-ho!. Viquipèdia:Llanceu-vos-hi!.--Carles (enraonem) 09:44, 20 feb 2014 (CET)\nLa literatura catalana ÉS la literatura escrita en català. Punt. A tot arreu, menys, segons sembla, a la Viquipèdia. Gloriós, de debò.Joan Rocaguinard (disc.)\nI així comença l'article. Què és el gloriós?. Si vols proposar algun canvi, fes-ho.--Carles (enraonem) 06:34, 22 des 2018 (CET)\nJo estic d'acord a procedir amb el canvi, en la línia amb la resta d'articles d'aquesta temàtica en català i en altres llengües. De tota manera, a la Viquipèdia no hi ha res "gloriós". Si es vol debatre l'assumpte de manera rigorosa, millor allunyar adjectius que no afavoreixen en assolir un consens. Avui Twitter està esvalotat amb això i l'única manera de fer quelcom de profit és, en primer lloc, debatre-ho aquí, on tothom pot exposar-hi el seu parer i les fonts bibliogràfiques que cregui adients per justificar un canvi. Xavier Dengra (MISSATGES) 11:19, 22 gen 2021 (CET)\nÉs literatura catalana[modifica]\nInicio una nova discussió amb un tema plantejat aquí fa anys, però que torna a estar d'actualitat a les xarxes. Com és possible que a totes les wikipedies els articles sobre la literatura escrita en català s'anomeni "literatura catalana" excepte a la catalana (i la castellana), on és "literatura en català"? Per què a la Viquipèdia trobem articles que es titulen "literatura anglesa", "literatura francesa o "literatura alemanya", tots ells sobre la literatura escrita en l'idioma corresponent i no pas sobre la literatura escrita a Anglaterra, França o Alemanya? Suggereixo un canvi de nom a l'article no només per ser més acurats, sinó també per coherència amb la resta d'articles sobre les literatures de les diferents llengües del món. Alne85 (disc.) 11:28, 22 gen 2021 (CET)\nPer posar-ho en context d'acord amb fonts fiables: Literatura catalana - GEC, Literatura catalana contemporània - DLC, Catalan literature - Britannica. --Docosong (disc.) 11:34, 22 gen 2021 (CET)\nUna altra en alemany: Katalanische Literatur, a la Universitat de Frankfurt, que és on s'hi troba la Biblioteca Catalana (i no en català), per exemple. Xavier Dengra (MISSATGES) 11:45, 22 gen 2021 (CET)\nObservo que en Peredesaportella ja ha fet la modificació del títol de l'article, sota la premisa que "literatura+gentilici" correspon a la llengua emprada, més enllà de la nacionalitat o origen de l'escriptor. Només afegeixo que em faig meu el raonament que ha fet en Peredesaportella; i potser recomanaria als administradors que, donat que ara es tracta d'un tema polèmic a les xarxes, poden produir-se vandalitzacions, de manera que jo posaria el candau uns dies.--Ignasi (disc.) 11:56, 22 gen 2021 (CET)\nLa redirecció no s'hauria d'haver fet, encara, perquè s'estava discutint. D'acord amb el reanomenament però s'han respectar els consensos.--Docosong (disc.) 12:09, 22 gen 2021 (CET)\nD'acord amb en @Docosong. Afegeixo, a més a més, que seria recomanable afegir literatura catalana o literatura valenciana per reflectir les dues denominacions de la llengua, d'acord amb tota la resta d'articles en què es reflecteix aquest dualisme. Xavier Dengra (MISSATGES) 12:58, 22 gen 2021 (CET)\nPer mi no té sentit fer un reanomenant així com així i deixar la introducció sense canvis. Clarament el cos del text, almenys el primer paràgraf, no lliga amb el títol. --Lluis tgn (disc.) 13:04, 22 gen 2021 (CET)\nFaig ping a l'editor del canvi @Peredesaportella: --Docosong (disc.) 13:07, 22 gen 2021 (CET)\nEstic d'acord que calen canvis a la introducció i al primer paràgraf ––canvis en profunditat, de fet, també en temes delicats com la decadència––, però soc a la feina i no tinc temps per fer-ho ara. Si puc, m'hi posaré al cap de setmana si no ho ha fet ningú abans.--Pere de Saportella (disc.) 13:20, 22 gen 2021 (CET)\nDe tota manera, crec que posem-nos-hi amb el cos i deixem el títol. Veig que hi ha prou veus i fonts aportades en la mateixa línia (en contraposició a les que podrien justificar mantenir-ne el títol anterior) com per no revertir el canvi del reanomenament. Xavier Dengra (MISSATGES) 13:44, 22 gen 2021 (CET)\nQuins canvis caldria fer a la introducció a part d'afegir-hi la denominació alternativa de valencià? A mi em sembla més aviat que el que s'ha fet és canviar el títol per a posar-lo en consonància al què hi diu al text. --SMP (+ disc. xat) 15:17, 22 gen 2021 (CET)\nEstic d'acord amb Ignasi i l'edicció d'en Peredesaportella (que ni ha dit res) hauria de revertida. Respecte la qüestió, és un debat que s'ha polititzat molt en els darrers anys i tinc els meus dubtes malgrat les fonts aportades per en Docosong i en Xavier. I com que tampoc és un àmbit en que tingui gaire coneixement, m'abstinc. KajenCAT (disc.) 15:58, 22 gen 2021 (CET)\nRespecte el que s'ha comentat de incloure-hi literatura valenciana (@Xavier Dengra, @SMP, @Docosong i @Peredesaportella), hi estic d'acord; us adjunto un parell de referències de fonts fiables: la Universitat de València esmenta literalment literatura valenciano-catalana i l'Enciclopèdia Catalana ho descriu com a literatura escrita al País Valencià en català literari o dialectal. Crec que hauríem de fer els canvis pertinents perquè hi pugui cabre literatura valenciana en aquest article, a banda que Literatura valenciana hi redirigeix. --Willy31igd (parlem?) 21:20, 22 gen 2021 (CET)\nCal tenir en compte que a l'entrada de l'Enciclopèdia que esmentes, el concepte "literatura valenciana" fa referència a la literatura feta en català al País Valencià i no es fa servir com a terme genèric per referir-se a tota la literatura en català/valencià. Així doncs, tot i que tenim duplicitat en el nom de l'idioma (català-valencià) la disciplina d'estudi de la literatura en aquesta llengua rep el nom de "literatura catalana". Això també passa amb el nom del Grau de Filologia Catalana (i no valenciana), que és així arreu del domini lingüístic, incloses les universitats de València i Alacant. A més a més, als plans d'estudis d'aquestes universitats només hi apareix la denominació "literatura catalana".--Lluís RD (disc.) 21:29, 23 gen 2021 (CET)\nAixò que dius és cert, @Lluis RD. Nogensmenys, no hi ha cap article satèl·lit d'aquest a la Viquipèdia que es digui literatura valenciana. En aquest, es descriu tota la història global de la literatura en aquesta llengua, inclòs el segle d'or valencià. Per tant, parlar de literatura catalana com a valenciana ja està sent inclusiu amb aquest terme, atès que la pròpia discussió parla de "literatura escrita en català sense atendre al lloc d'origen". Altrament, si no afegim aquest concepte, caldria reformular la introducció i dir que és la "literatura en català i en tots els seus dialectes, excepte aquella generada en dialecte valencià i escrita al País Valencià, que rep el nom de literatura valenciana". Fet que crea una duplicitat innecessària, confusa i blavera molt menys rigorosa en la definició. Xavier Dengra (MISSATGES) 01:06, 24 gen 2021 (CET)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Discussió:Literatura_catalana&oldid=26123500»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 gen 2021 a les 02:06.


Després de l'estudi de les necessitats del client oferim la solució de bombament que millor s'adapti a la seva aplicació, apostant sempre per productes de qualitat contrastada. Proposem l'equip més adequat, gràcies a un extens coneixement del producte.\nLocalitzem i subministrem l'equip que s'ajusti al termini de lliurament requerit pel client gràcies a la intensa col·laboració amb els principals fabricants, i les eines de control d'estoc i seguiment en temps real que aquests ens faciliten, fruit de la confiança que dipositen en nosaltres.\nSom distribuïdors dels principals fabricants de bombes d'aigua del mercat: GRUNDFOS (Hilge, Alldos, Sarlin), Caprari, WILO, EBARA, Lowara, ABS, FLYGT, DAB, KSB, etc. Degut al nostre volum de negoci, podem oferir preus i condicions de venda molt competitives.\nQuan una bomba o sistema queda obsoleta estudiem la seva substitució pel que millor s'adapti a la instal·lació existent, minimitzant els costos de substitució i maximitzant el seu rendiment.\nRealitzem ESTUDIS ENERGÈTICS per tal de valorar la renovació d'una bomba o de tot un sistema, proposant la seva substitució un cop avaluat el termini d'amortització dels equips nous i la inversió necessària. Aconseguim estalvis del 60% i un termini d'amortització d'entre 2 i 4 anys.


L'Estat calcula que 100.000 persones poden rebre la dosi addicional del vaccí\nLa Ponència de Vacunes seguirà revisant altres col·lectius que es puguin afegir al reforç de la immunització\nper Marta Romera / ACN 09/09/2021 08:38h\nLa ministra de Sanitat, Carolina Darias, ha calculat que 100.000 persones poden rebre a partir d'aquest dijous la dosi addicional del vaccí contra la covid-19 aprovada per al col·lectiu de malalts de risc amb graus elevats d'immunosupressió.\nDarias ho ha dit en la roda de premsa posterior al Consell Interterritorial de Sanitat d'aquest dimecres, que ha aprovat la proposta acordada a la Comissió de Salut Pública. La ministra ha indicat que seran les Comunitats Autònomes les encarregades d'administrar les vacunes, tot i que no ha concretat si seran citades o seran elles les que hauran de demanar la nova dosi.\nDarias, que ha subratllat que la gravetat d'aquesta cinquena onada "ha estat significativament menor, sens dubte per l'efecte de la vacunació", ha explicat que l'objectiu d'aquesta dosi addicional és aconseguir que aquestes persones tinguin el mateix nivell d'immunitat que les que no pateixen immunosupressions de cap mena.\nTerceres dosis per a altres col·lectius\nSobre la possibilitat que hi hagi terceres dosis per a altres col·lectius, la ministra ha explicat que la Ponència de Vacunes seguirà revisant de manera contínua si hi ha altres grups que puguin ser inclosos a la mesura.\nEspanya ha registrat 5.618 positius de covid-19\nEspanya ha registrat 5.618 positius de covid-19 i 81 defuncions des de dimarts. D'aquesta manera, la xifra d'infectats des de l'inici de la pandèmia el març del 2020 és de 4.898.258 i la de víctimes és de 85.147, amb una incidència acumulada a 14 dies de 150,37 infeccions per cada 100.000 habitants, 10,36 punts inferior les últimes 24 hores.\nMadrid encapçala els contagis en els últims 7 dies amb 4.449 casos, seguida per Catalunya (4.129) i Andalusia (3.993). Des de l'inici de la pandèmia, Catalunya és on més contagis s'han acumulat amb 902.243 casos, seguida per Madrid (882.120) i Andalusia (791.877). En els darrers 7 dies hi ha hagut 293 víctimes mortals, 57 de les quals a Andalusia i 48 a Madrid. A Catalunya n'hi ha hagut 13.\nEn aquests moments al conjunt de l'Estat hi ha 5.344 pacients ingressats per la infecció, que ocupen el 4,51% de tots els llits disponibles. Un total de 1.313 persones estan ingressades a l'UCI, el 14,36% del total de llits per a crítics a l'Estat. A Catalunya hi ha 1.091 pacients a l'hospital per coronavirus, el 4,63%, i a l'UCI n'hi ha 297, cosa que suposa un 25,47% de la capacitat total.\nEn les darreres 24 hores hi ha hagut 453 persones hospitalitzades a l'Estat per la infecció i 698 han estat donades d'alta. Del total d'hospitalitzacions, a Madrid n'hi ha hagut 86, a Catalunya 73 i a Andalusia 66.\nDarias calcula que 100.000 persones poden rebre la dosi addicional del vaccí | LleidaDiari.cat\nEl 73,2% de la població ha rebut les dues dosis de la vacuna contra la covid-19\nPel que fa a les xifres diàries de vacunació que aporta el Ministeri de Sanitat, el 73,2% dels habitants de l'Estat té les dues dosis de la vacuna. Són 34.739.745 persones. En paral·lel, el 78% de la població ha rebut almenys una dosi. Són 37.008.271 persones.\nA Catalunya, un 90,5% dels habitants majors de 40 anys han rebut els dos vaccins, mentre que el 92,1% de la mateixa franja d'edat en tenen almenys una. Fins ara s'han rebut 11.863.410 vacunes i se n'han subministrat 10.593.561, el 89,3% del total. En conjunt hi ha 5.749.524 persones amb almenys una dosi i 5.466.728 amb la pauta completa.\nEl govern espanyol ha entregat a les comunitats autònomes i a l'Exèrcit fins a aquest 8 de setembre 75.579.701 dosis de les vacunes contra la covid-19 i fins ara se n'han administrat 67.798.496, que representen el 89,7% del total.\nPreocupant situació a Catalunya: «Surten a caçar homosexuals»


Eticpèdia: Concentració a València contra el tancament de les televisions i ràdios en català #StopEspanyolisme\nConcentració a València contra el tancament de les televisions i ràdios en català #StopEspanyolisme\nLa concentració de protesta convocada per Acció Cultural del País Valencià (ACPV) conjuntament amb el comitè d'empresa de Ràdio Televisió Valenciana (RTVV) ha reunit centenars de valencians a la plaça de Manises de València, davant el palau de la Generalitat, contra el tancament de RTVV, TV3 i Catalunya Ràdio. La protesta es produeix quan fa dos mesos del cessament de Canal 9 i Ràdio 9 i una setmana després del tancament forçós de les emissions de Catalunya Ràdio.\nLa concentració ha comptat amb la pancarta habitual del comitè d'empresa de Ràdio Televisió Valenciana amb la consigna 'RTVV no es tanca. És la teua' a més d'una altra d'ACPV amb 'Volem televisions i ràdios en la nostra llengua. Sí a TV3, sí a RTVV, sí a Catalunya Ràdio'. Els manifestants han format amb espelmes la frase 'RTVV tornarà'.\nSobre aquesta situació han posat èmfasi els organitzadors en els parlaments adreçats als manifestants. El portaveu del comitè d'empresa de RTVV, Vicent Mifsud, ha recordat que fa dos mesos que la Generalitat Valencia va decidir tancar Canal 9 i Ràdio 9 i evidenciat que en qualsevol autonomia els ciutadans tenen dret 'a una cosa tan bàsica com posar la ràdio i televisió en la seva llengua, nosaltres no ho podem fer'. Mifsud ha dit que el govern valencià 'posa barreres a qualsevol mitjà que no siga en valencià'.\nEl portaveu del comitè d'empresa ha dit que es tracta d'un dret constitucional el qual no es pot privar els ciutadans valencians. Mifsud ha agraït a la ciutadania, a les forces polítiques i els sindicats presents i els ha dit que 'junts podem fer moltes coses, com s'ha demostrat amb la paralització de la privatització de la sanitat a Madrid però també cal recordar que ho varem fer amb la paralització de l'ERO a RTVV'.\nEl secretari general d'ACPV, Toni Gisbert, ha denunciat la 'censura' i 'regressió democràtica' del govern de Fabra de qui ha dit que 'va arribar amb una promesa de canvi, d'un govern més moderat però que ha decidit ser el successor del president Camps'. Gisbert ha advertit Fabra 'que encara hi ha temps per a la reflexió' i ha avançat que ACPV respondrà per la via jurídica i amb la mobilització social al tancament de Catalunya Ràdio. En aquest sentit, ha convidat la resta de forces socials i polítiques a fer 'un País Valencià per a la majoria del País Valencià' i ha vaticinat que 'avui comença el final del mandat' d'Alberto Fabra.\nLa secretària de la Unió de Periodistes Valencians, Cristina Chirivella, ha lamentat el tancament de totes les televisions i ràdios en llengua pròpia i ha dit que demostra 'la nul·la preocupació per conservar la nostra llengua, vehicle vertebrador de la nostra cultura, territori i identitat'.\n'S'han carregat l'article 20 de la Consitutució i el dret de la ciutadania a oferir i rebre informació en valencià', ha denunciat Chirivella.


02·10·16 | 17:58\nLa coordinadora General del Partit Demòcrata Català, Marta Pascal, i el coordinador Organitzatiu, David Bonvehí, han ofert una roda de premsa amb els resultats de les eleccions territorials i de la defensora de l'associat, que ha celebrat el partit. Pascal ha destacat que “avui, en la primera oportunitat que hem tingut de desplegar el poder territorial, hem demostrat que som capaços de construir un gran partit al servei de la llibertat del país”.\nEn aquest sentit, ha explicat que “a data d'avui la xifra d'associats ja supera els 11.083 associats, la qual cosa demostra que aquest és un partit viu, que creix i que vol arribar a tots els racons del nostre país”.\nPascal s'ha mostrat satisfeta per la participació, que ha estat de 6.408 persones sobre un cens de 10.424, el que suposa el 61'47% dels associats. “És una mostra més de les ganes de participar que tenen els nostres associats”, ha afirmat Pascal, qui ha emplaçat els nous lideratges a “sumar i treballar des de la unitat per fer d'aquest partit un instrument molt potent al servei de la llibertat”. “No som un partit assembleari però som un partit amb un constant diàleg intern amb els associats”, ha afegit.\nFinalment, la coordinadora General ha explicat que les eleccions territorials s'han celebrat sense cap tipus d'incidència en els 61 punts de votació presencial i ha posat en valor el bon funcionament del vot electrònic, que ha estat utilitzat per un 40'04% dels associats. “Avui era una prova clara i ha sortit molt bé, és una bona base per avançar en la dinàmica de partit digital que anirà agafant cos”, ha afegit.\nDurant la seva intervenció Pere Vila ha expressat que “estem molt satisfets dels resultats i volem agrair als associats i associades que han participat en aquestes primàries”. Respecte a la seva candidatura ha afirmat que “no és una candidatura presidencialista” i que “treballarà atenta al que demanin els associats del partit i la societat. La gent que en forma part són persones amb molta experiència i amb molt de capital polític”. A més Vila ha explicat que “aquestes eleccions s'havien de guanyar treballant molt i ho hem fet”. Vila també ha fet referència a la candidatura de Marc Gafarot en què ha destacat que “han fet una campanya digna”. “Els felicitem pels resultats i li volem agrair l'expertesa i companyonisme. Tindran un llarg recorregut en aquest partit”.\nPer la seva banda, Marc Gafarot ha felicitat la candidatura guanyadora i ha dit que “ens posem al servei del nostre president Pere Vila”. Per Gafarot aquest procés participatiu “en surt un partit enfortit” i ha destacat que “estem contents de l'acceptació que ha tingut les nostres propostes per refer la nostra organització i fer-la més transparent, accessible i propera als associats”.


About: Miguel García-Baró\nMiguel García-Baró (Madrid, 13 de maig de 1953) és un filòsof espanyol. Estudià a Madrid i a Mainz. Ha estat professor de la Universitat Complutense de Madrid i de la Universitat Pontifícia de Comillas, a més de professor convidat en diverses universitat d'Europa i Amèrica. Entre els seus llibres destaquen La verdad y el tiempo, Sentir y pensar la vida, Sócrates y herederos, De estética y mística i Del dolor, la verdad y el bien.\nMiguel García-Baró (Madrid, 13 de maig de 1953) és un filòsof espanyol. Estudià a Madrid i a Mainz. Ha estat professor de la Universitat Complutense de Madrid i de la Universitat Pontifícia de Comillas, a més de professor convidat en diverses universitat d'Europa i Amèrica. Entre els seus llibres destaquen La verdad y el tiempo, Sentir y pensar la vida, Sócrates y herederos, De estética y mística i Del dolor, la verdad y el bien. El seu punt de partida filosòfic se situa en la fenomenologia d'Edmund Husserl; alguns dels seus llibres estan dedicats a l'exposició del pensament d'aquest filòsof. En el seu treball filosòfic es fa present l'obra de Søren Kierkegaard, Emmanuel Lévinas i Michel Henry. També s'ha interessat pel pensament jueu. (ca)\nMiguel García-Baró (Madrid, 13 de maig de 1953) és un filòsof espanyol. Estudià a Madrid i a Mainz. Ha estat professor de la Universitat Complutense de Madrid i de la Universitat Pontifícia de Comillas, a més de professor convidat en diverses universitat d'Europa i Amèrica. Entre els seus llibres destaquen La verdad y el tiempo, Sentir y pensar la vida, Sócrates y herederos, De estética y mística i Del dolor, la verdad y el bien. (ca)\nMiguel García-Baró (ca)


Els gegants Rufo i Rubí de Tortosa compleixen 60 anys\nLa tradicional Trobada Gegantera que se celebrarà a Tortosa el 27 d’agost incorporarà enguany un element més de celebració. Es tracta del 60è aniversari de la creació d'una de les parelles de gegants amb que compta el municipi, Rufo i Rubí, protagonistes de la coneguda llegenda de la Cucafera, i que van ser estrenats l'any 1957. El president de la Colla Gegantera, Joan Carles Bonfill, ha explicat que la trobada tindrà caràcter nacional.\nEn el marc de la programació festiva, es podrà veure una exposició fotogràfica de la història gegantera de la ciutat, per a la qual la regidora de Cultura, Dolors Queralt, ha demanat la col·laboració de la ciutadania cedint imatges del seus fons particulars.\nTambé s’està treballant en la restauració de la cucafera que es va trobar al balneari del Porcar i que serà, a més de la més gran, la tercera amb què comptarà el seguici festiu de la ciutat. Bonfill ha avançat que estarà a punt per al Ban Cavalcada de les Festes de la Cinta.\nEl proper any 2018 serà el de la celebració del 60è aniversari dels gegants àrabs, Nabil i Zoraida. D’altra banda, els gegants jueus Caxixa i Bonjuhà, lluiran ben aviat vestuari nou.


Convocatòria d’eleccions anticipades a la Presidència i Junta del Club - Cegracia\nBy Ernesto Lapuente1 octubre, 2019CEG, Destacat, General\nLa Junta Directiva del CEG, tal i com preveuen els estatuts de l’entitat, ha acordat la convocatòria d’eleccions anticipades a la Presidència i Junta del Club per al dia 21 de novembre del 2019 a les 19’30h.\namb data del 27 de setembre es va constituir la junta electoral formada per:\nPresidència: Francesc Sanahuja\nSecretaria: Montserrat Freixas\nVocalia: Jenny Brumme\nUn cop s’ha constituït la Junta electoral el calendari electoral és el següent:\n30 de setembre a les 18h fins el 7 d’octubre a les 21h: Exposició pública del Cens electoral (al taulell informatiu del CEG)\n8 d’octubre: Aprovació del cens electoral definitiu.\n9 d’octubre 18h fins el 23 d’octubre a les 21h: Termini de presentació de Candidatures.\n24 d’octubre: resolució de les candidatures presentades. (Si només hi ha una candidatura, queda proclamada automàticament la nova junta.)\n21 de novembre: Assemblea General Extraordinària a les 19’30\n2) Per a poder participar en les votacions, els socis s’hauran d’acreditar mitjançant el document d’identitat, de conduir o el passaport.\nLa Junta electoral ha de resoldre les qüestions que puguin sorgir en el procés electoral de l’entitat dins els 2 dies hàbils següents a la presentació de la reclamació per part dels socis i sòcies de ple dret que l’hagin plantejat.\nLes resolucions de la Junta electoral es poden recórrer, en el termini de 3 dies hàbils següents al de la notificació objecte de recurs o al d’aquell en què la reclamació s’entengui desestimada tàcitament perquè no s’ha dictat cap resolució expressa en el termini abans citat, davant de:\nForma d’elecció i requisits dels membres de la Junta\n1) Les persones que han de compondre la junta directiva han de ser elegides, en reunió d’assemblea general, per majoria de vots mitjançant sufragi lliure, presencial, directe, igual i secret.\n2) Són electores i elegibles les persones que siguin sòcies de ple dret, que no tinguin suspesa la condició de soci o sòcia en el moment de la convocatòria i que tinguin una antiguitat superior a un any.\nLa presentació de candidatures es farà mitjançant un escrit on hi ha d’haver la proposta de noms per a la Presidència i la resta de membres proposats per a la junta directiva, esmentant el càrrec corresponent. La candidatura ha de proposar com a mínim tres persones amb els càrrecs de Presidència, Secretaria General, i tresoreria. També pot incloure el comptador/a i els vocals de junta que es considerin oportuns. Cadascuna de les persones membres de la junta directiva ha d’ocupar un únic càrrec d’aquest òrgan de govern.\nL’escrit amb la proposta s’ha de lliurar en un sobre tancat a la Secretaria del Club dins dels terminis establerts al calendari electoral. A l’escrit ha de constar els noms i cognoms de la proposta de Junta directiva, la fotocòpia dels Documents d’identitat i la signatura física de cada un dels membres.


Pobles abandonats – Espais VAT\nPatrimoni d'alt valor afegit territorial\nCatalunya compta actualment amb gairebé 190 nuclis de població deshabitats. El 63% dels nuclis abandonats es troben a la vegueria de l’Alt Pirineu i Aran: destaquen els 52 del Pallars Jussà, 25 de l’Alt Urgell, 21 del Pallars Sobirà i 13 de l’Alta Ribagorça.\nEl despoblament d’aquests nuclis està estretament vinculat als canvis que es van produir en l’estructura productiva de Catalunya entre mitjans del segle XIX i principis del segle XX. En aquest context, l’augment de la població durant la primera meitat del segle XX, derivat de l’opulència agrícola, va causar el col·lapse del sistema. El desequilibri entre producció i necessitats de consum va desencadenar en l’èxode dels excedents de població com a mecanisme de reequilibri entre producció i consum. Els habitants de les àrees rurals emigren cap als centres industrials per les possibilitats de treball i de millora de les condicions de vida.\nLa millora de la connectivitat, amb la construcció de carreteres i línies de ferrocarril, va facilitar les migracions del camp i la muntanya a les ciutats.\nEl Pirineu català es va veure fortament afectat per la industrialització de l’agricultura en tant que moltes de les seves àrees no van poder adaptar-se a la mecanització de l’agricultura, convertint-se en poc competitives i quedant al marge del sistema productiu. L’èxode dels segles segles XIX i XX ha estat el responsable de la dèbil situació demogràfica que es troben encara avui en dia moltes àrees rurals i de muntanya.\nL’emigració no permet conservar les explotacions agrícoles i ramaderes en actiu, iniciant-se un procés de degradació paisatgística i ambiental.\nRecull fotogràfic de Peguera (Berguedà)\nEtiquetado despoblament, Peguera, Pirineus, pobles abandonats\nEstacions fantasma a Barcelona\nBlog d’Espais VAT


hotels vistos recentment Alona Garden Hotel\nPlatja Alona (0.4 km / 5 minuts caminant)Fundació del Tarsier Filipí (2.9 km)Platja Dumaluan (3.8 km)Platja Doljo (6.2 km)\nAlona Garden Hotel Tawala, Tawala, Panglao Island, Filipines 6340\nCaracterístiques de Alona Garden Hotel\nDescripció de Complex turístic Alona Garden Hotel, ubicat a Tawala, Panglao Island, és una destinació popular per a viatgers. Des d...veure més\nAlona Garden Hotel, ubicat a Tawala, Panglao Island, és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Alona Garden Hotel asseguren una estada plaentera als seus clients. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, servei d'habitacions 24 hores, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, servei d'habitacions. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, mini bar, aparell de televisió, plat de dutxa a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Alona Garden Hotel la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Panglao Island.


Gent Normal: VIDEOCRÒNICA DE ZEIDUN I HURRICÄDE\nVIDEOCRÒNICA DE ZEIDUN I HURRICÄDE\nM'he despertat amb una ressaca descomunal, i no pel que vaig beure, que també, sinó pel que vaig veure.\nAhir vam estrenar la temporada del Fuzz in Moog i va ser un retrobament en tota regla. Un retrobament amb la vida de fa deu anys, un retrobament nostàlgic d'aquell passat que sempre va ser millor. Però no només de retrobament, també va servir de metadona contra el síndrome d'abstinència del Sant Feliu Fest.\nAixò és el que vaig escriure només despertar-me l'endemà. La resta del que vaig vomitar no tinc ous a publicar-ho, semblava una cançó d'Alejandro Sanz o un argument de Disney. Amb els sentiments no es juga. És casi tant emo com Zeidun\nCom que sóc un home em vaig aguantar, però va haver-hi diversos moments en que quasi em cau una llagrimeta durant el concert de Zeidun. Em sembla que no vaig ser l'únic, i menys després de veure, un cop a casa, el vídeo.\nHurricade per la seva part, varen donar un bon cop sobre la taula i es varen reivindicar, no sols com a grup de comarca, sinó com a una banda a tenir molt en compte. I al tanto que ens donaran sorpreses.\nPublicado por JG a les 10:57\nEtiquetes: Hurricade, Moog, música, zeidun


Bloc CALdesplugues: UNITAT POLÍTICA... O UNITAT D'ACCIÓ?\nUNITAT POLÍTICA... O UNITAT D'ACCIÓ?\nCrec que de vegades confonem la unitat política amb la unitat d’acció. Com a independentista no pretenc en cap moment una unitat política. Entenc que cadascuna de les persones que componem l’ampli espectre de l’independentisme som, ideològicament parlant, molt plurals i diferents. Dins de l’independentisme hi cap tothom; dretes o esquerres, liberals o socialistes, catòlics o ateus... Els independentistes tenim dret, doncs –i penso que és bo- a disposar d’una opció política que, a banda del nostre objectiu comú d’independència, ens representi també en el sentit ideològic més ampli.