64 entrades • Pàgina 1 de 5 • 1, 2, 3, 4, 5\nAutor: Time Master » 27 nov. 2011 02:08\nIMPORTANT: Si algú és capaç d'arribar al final, prometo que li regalaré un caramel el proper cop que pugi a Girona xD\nEDIT: Afegeixo l'índex\n1-El primer Xàfec\n2-El començament del camí\n3-La segona alerta\n5-Camí amb entrebancs\n12-El camí fins a BCN\n13-Arribada a Barcelona\n14-La mirada del Zombie\n15-La tornada accidentada\n16-Arribada a Pallejà\nAcabo d'arribar a casa, son les 21:43 i em disposo a escriure les meves impressions del dia d'avui. Crec que els planetes s'han alineat per fer-me passar un dia, diguem-ne, complicat. No em limitaré només a la Jump, ja que per mi el dia ha començat bastant més aviat, més val començar pel principi...\nLa nit no ha sigut la millor que podia passar. Ahir no podia dormir -en part pels nervis, em passa desde que era petit-. Cap a les 2 del matí, després de donar voltes al llit desde les 11:30, estava ja a punt d'adormir-me i un veï en un acte de rebelia se li ha acudit la genial idea de tirar un munt de plats al terra -segur que arribava borratxo-. Després d'aconseguir deixar la meva ment en blanc, per fi, m'he adormit.\nCapítol 1 - El primer xàfec\nRiiiing, riiing. 7:02 del matí "mmmpfhh... snooze", mitja volta i a dormir. Riiing, riiing, 7:12 del matí. Hai, hai. Encenc el llum i em quedo mirant en direcció al sostre, observant les partícules minúscules que em separen de la pintura blanca. M'aixeco d'un doble salt mortal, com cada matí (en realitat és menys espectacular) i vaig cap a la cuina. Encenc el forn, hi fico el pà prefabricat i me'n vaig a la dutxa. Just després de rentar-me el cabell, amb la intenció de gaudir 5 minutets més de l'aigua calenta que cau sobre mi, una força divina desconeguda ha decidit seguir jugant amb mi i ha fet saltar els ploms i la caldera al no tenir energia ha deixat de treballar inmediatament, clavant-me una pila d'aigua congelada que eren com punxes a la meva esquena. Apago l'aigua i m'asseco a les fosques. Vaig a l'habitació a buscar el mòbil (llanterna) i vaig a la cerca dels ploms perduts ja que porto poc temps en aquesta casa i encara no sabia on eren. Com és normal, estaven a l'entrada. Trec el pà del forn i em faig l'entrepà que me l'endrapo mentre miro un capítol de Naruto Shippuden. Són les 8 i 20, o foto el camp o arribo tard a japonès. A més la meva idea era comprar amb temps els bitllets. Agafo les claus, acabo d'omplir la motxilla, em rento les dents, busco la jaqueta, intento recordar tot el que he d'agafar i sento que m'oblido d'alguna cosa però no tinc temps per perdre. Obro la porta i la tanco amb compte per no fer soroll, ja que el meu pare està tirat al sofà, adormit amb la tele al davant. Em giro i em disposo a baixar les escales per sortir del portal. M'adono que el xàfec d'aigua freda a les fosques és el preludi d'un dia... estrany.\nCapítol 2 - El començament del camí\nObro la porta del pàrquing i baixo la rampa gairabé corrents, amb compte al arribar a baix ja que no sóc el primer que cau de morros d'una relliscada. Arribo al cotxe, obro la porta i ho deixo caure tot al seient del copilot de manera descuidada. Poso l'iPod en el seu dock i li dóno al play. Rhapsody. Mmm, no és un mal acompanyant. Música èpica per un dia que esperava fós èpic (vale, vale, no esperava tant xD). Arrenco el motor, que li costa una miqueta com sempre, poso primera i començo a tirar. Coi, m'he oblidat del frè de mà. Obro la porta del pàrquing i surto cagant llets. A l'autopista hi ha molta més gent del normal per ser dissabte. Em poso a 130 i vaig tirant cap a la litoral. Allà on es separa la B-23 de la litoral, faig una miqueta d'slàlom (amb compte) entre els iaios que van a 80 fins aconseguir col·locar-me a la dreta. Al cap d'una estona, després d'entrar a la litoral i sortir per marina, arribo a la meridiana. És el primer cop que trobo aparcament tant fàcilment. Sort que dos companys de classe de japonès em van dir que els dissabtes puc aparcar a la zona verda sense pagar i sense límit de temps. Millor, perquè per deixar el cotxe tot el dia a BCN prefereixo un lloc ben a la vista on ningú es senti temptat de fer una ullada a l'interior. Aquí estarà bé, tanco la porta i mentre començo a caminar cap a la acadèmia prem-ho el botó i els intermitents del cotxe em diuen adéu encenent-se un parell de vegades, mentre m'allunyo d'ell.\nCapítol 3 - La segona alerta\nDesprés d'esquivar els cotxes mentre atravesso el parell de carrers que em separen de l'acadèmia, arribo fins a la porta. Òbviament faig tard per anar a l'estació a comprar els bitllets amb antel·lació. La porta està oberta, tot i que he arribat puntual. Bé, és el primer cop que no em toca esperar al carrer fins que obren l'acadèmia. Després de fer les primeres passes, aixeco la vista i em trobo a la Tomi-sensei, que tot just està agafant les carpetes amb el material "Ohayo!" li dic mentre vaig treient-me la motxilla i la deixo al terra. "Ohayo!" Genki?" em respon. "Genki, genki" (el nostre vocabulari és molt pobre XD). "¿Has dormido bien?". Gairabé m'entren ganes de riure. La Tomi-sensei sap que no acostumo a dormir massa bé, ni massa hores. És una japonesa simpàtica, bastant alegre, fa unes classes molt personals, m'agrada molt la seva manera d'ensenyar. A més es preocupa molt per tothom. Veig que dels 5 que som normalment, arriba tard una noia. Comencem les classes. Ràpidament m'adono que alguna cosa no funciona. Tinc el cap enrevessat, no em surten les hiragana ni les katakana, cosa que em sorprèn perquè absolutament a totes les classes desde la tercera setmana em sortien de forma bastant natural sense haver-m'ho de pensar gaire. Però ara, a la cinquena o sisena setmana, se m'estan enganxant. Arriba la noia que faltava, la Paula-chan, tot i que la sensei l'anomena Chibi-chan, per ser la petita del grup. Continuem i m'adono que també he perdut de vista les neurones de la memòria on emmagatzemava els noms dels animals. ¿On ha anat a parar el tentoomushi, el Zoo, l'ari i el nezumi?". Fins l'altre dia encara voltaven pel meu cap, però aquest matí, s'han esfumat. Sento que una part de mi no hi és, suposo que és aquell estat anímic que comunment definim amb la paraula "empanat". Després del xàfec d'aigua freda, aquesta és una segona alerta que m'avisa que alguna cosa no funciona. Per sort sóc l'únic amb un mal dia, la noia que ha arribat tard la setmana que ve marxa a Itàlia de "fi de curs" i està molt emocionada. M'alegro per ella, jo ja no recordo el que és marxar de vacances, després de 5 anys de l'últim viatge que vaig fer. Fem una petita pausa, com és habitual, per esmorzar. Però avui l'hem fet més tard, se'm tira el temps a sobre. Aviso que he de marxar i la Tomi-sensei molt amablement m'avisa que m'enviarà un correu amb tot el que hagin fet a la resta de la classe, perquè no em perdi res. Li agraeixo, faig una visita ràpida al senyor roca i surto escopetejat. "Ja ne!".\nCapítol 4 - El viatge\nVaig a pas lleuger cap a l'estació de renfe, que per sort està al costat. Baixo les escales gairabé levitant sobre cada esglaó tot i que porto bastant pes a l'esquena i arribo a la guixeta. Hi ha una cua de mil dimonis. Decideixo provar sort amb la màquina expenedora de bitllets. Després de toquetejar aquí i allà resulta que el destí "Girona" no hi aparèix. WTF? Em poso a la cua. Em fa por al veure tres senyores super grans al davant meu, d'aquestes que es tiren 5 minuts buscant identificant les monedes que tenen a la mà. I davant d'elles una cua de 7 persones més. Segons els horaris online, el tren surt a les 11:44. Són les 11:38. No arribo a temps. Els primers de la cua s'ho prenen molt amb calma, però per fi compren els bitllets. La cua es va desfent ràpidament. Les senyores grans per sort són espavilades i acaben ràpidament, i també la noia sudamericana que hi ha just al davant meu. Li demano el bitllet a la noia i li pregunto la hora i la via, resulta que el tren passa a les 11:55. Encara sort, perquè són les 11:43. Pago els 9 euros amb 15 cèntims i baixo cap a les vies. Fa un fred que pela, el jersei i la jaqueta no poden evitar que l'aire fred que circula per les vies penetri a través de la tela fins la meva pell. Van passant els minuts, veig una noia que hi ha a l'altra banda de la via que m'observa fixament. Encara no sé què li passa, però ni tan sols parpadeja, m'està posant nerviós. Per sort arriba un tren i se l'emporta. Al cap de dos minuts arriba el meu. S'obre la porta i entro dins. No hi ha ni un lloc buit, i tothom busca un seient lliure. Tres vagons més enllà, quan no tenia esperança, he trobat una jaqueta asseguda en un seient i li he demanat educadament si em pot fer lloc. Ella m'ha mirat sense comprendre, però el seu acompanyant m'ha contestat que no hi havia problema, l'ha agafat amb i l'ha posat sobre la seva falda. M'assec i obro el llibre de "Game of thrones". El Petyr és un cabron, sir Rodrik s'està fent vell i la Catelyn es queda amb les ganes de veure les filles perquè el Ned la fa donar mitja volta i tornar a Winterfell. Tanco el llibre i, a continuació, els meus ulls. Al cap d'una estona els torno a obrir, queden 5 minuts per arribar. Guardo el llibre i em menjo un dels tres carmels que porto a la butxaca. Hem arribat a Girona.\nCapítol 5 - Camí amb entrebancs\nSurto del tren i baixo les escales. En aquest moment encara no sóc conscient d'una cosa que es remou al meu cervell. Quan surto fora, em giro un moment i me'n adono: És "l'Estació". Si, l'Estació. La mateixa que em vaig mirar durant tota una nit, a 10º sota zero, quan tenia 17 anys. Amb poca roba d'abric i amb dos amics amb cara de glassons igual que la que tenia jo. Però aquesta és una llarga història i aquest no és el moment adient d'explicar-la. Expulso aquest pensament del meu cap, avui serà un bon dia, ha de ser un bon dia. Pitjor que aquell dia, de segur, no serà. Quan surto fora, m'ubico mentalment. Observo mentalment el mapa del google maps i senyalo el punt on em trobo i el punt on he d'arribar. Ja veig el triangle que he de fer. Amb seguretat, miro a l'esquerra i començo a caminar. Passo per sota d'un pont, crec que és una carretera però no n'estic segur, tota la zona es veu en obres. No és com jo recordava, millor, així evito pensar en aquell dia. Arribo a l'edifici vermell. Aquí posa "Estació de Ferrocarrils de Girona". Perfecte. No sé on he d'anar, jo pensava que era aquest edifici. Començo a caminar per un parc que hi ha al darrere, mentre obro el navegador i em connecto a aulamanga per tornar a mirar el mapa. No ho veig gens clar. Em pregunta si vull saber com arribar al meu destí. No sé ni perquè es molesta, si ho estic mirant, és perquè efectivament és el que intento. Dóna la volta a tot l'edifici i arribo al carrer Santa Eugènia. Em sóna que algú em va dir que aquest era el carrer. Número 12-14? No ho recordo bé i m'ho van dir al xat, així que no sé com confirmar-ho. Arribo fins a l'edifici vermell un altre cop. Començo a buscar al google "Estació espai jove". Coi, estació? No serà... doncs si, resulta que l'estació de ferrocarrils, ja no és una estació de ferrocarrils. Perfecte, i jo un quart d'hora donant voltes perdut. Definitivament, no és el meu dia. M'acosto a la porta i veig el cartell: "Estació punt jove". Bé, almenys hi he arribat. Arribo fins al davant de la porta, hi poso una mà i empenyo. Coi, això no s'obre. L'estiro cap a mi i casi em clavo la porta al cap. L'acabo d'obrir, faig la primera passa cap a l'interior.\nCapítol 6 - Primer contacte\nEstic a dins. Es veu un lloc prou maco. A mà dreta em trobo una senyora amb el cabell curt en un ordinador. A mà esquerra, uns nois jugant al stepmania i un grup més enllà amb el D.O.N. Jo no conec a ningú, excepte alguna foto que he vist d'en Koroki i de l'Airi. De moment m'acosto una mica a ells i un dels nois que està jugant a l'stepmania es gira. Les meves neurones m'avisen de que hi ha un resultat positiu a la comparativa. És en Koroki, estic segur. "Ets en Koroki?" (xD). "Si". Per sort el memory se'm dóna bé. Si no hagués reconegut a ningú em sembla que hagués donat mitja volta. "Sóc el Time Master" li responc. Em dóna la mà i em senyala per sobre on està la gent que possiblement conec del fòrum: En Sanse, la Kona, la Kimy, en Darko, el XiaoXiao (em sap greu si ho escric malament, no me'n recordo ara XD) i algú més que no he arribat a entendre, que estan jugant al D.O.N. Sembla que la conversa acaba aquí, ell es gira i continua jugant. M'acosto cap al grup del D.O.N. i saludo "Boneeees". Veig que m'observen amb cara de "......i tu ets??". "Sóc en Time Master". Li dic hola a la Kona, faig dos petons a la Kimy i el Sanse em dóna una abraçada com si fóssim amics que no ens veiem de fa temps. Amb aquest gest m'ha caigut bé. La Kona sembla una mica distant i callada, molt més del que m'esperava tot i que ja sabia que era tímida. La Kimy és molt més agradable i simpàtica del que m'esperava, m'ha caigut molt, molt bé. Tinc interferències a la meva memòria en aquest moment, el següent que recordo és que la Kona m'arrossega cap a dalt, junt amb la Kimy. Quan arribo a dalt em presenten a l'Airi (a la qual he reconegut de les fotos) i a algú més que -em sap greu!!- no recordo.\nCapítol 7 - Intentant encaixar\nNo sóc una peça de tetris, ho sé. No em considero una persona molt sociable, però tampoc el contrari. Però per alguna raó tinc una manera de ser estranya i els demés sovint em veuen com una persona distant i -no tant sovint- misteriosa, però un misteri d'aquests dels quals prefereixes no descobrir-ne la resposta. Potser és això el que m'ha passat avui, la veritat és que no ho sé. Però m'estic avançant als esdeveniments. El Sanse demana un bol de ramen. Mentrestant, la Kona em dóna (perdó, em deixa :P) els llibres que em va prometre: La trilogia dels Jocs de la fam i el segon llibre de "La sombra del viento". Jo no sóc menys, mai falto a la meva paraula, així que trec de la meva motxilla la trilogia "El señor del tiempo". No és el millor que he llegit, però amb 13 anys em va encandilar. Ho té tot: Mags, deus, intriga, drama i amor. També va ser la segona novela o més aviat trilogia que llegia en la meva vida, després de la Dragonlance. Després d'aquest intercanvi, li pregunto al Sanse si ha vist on fabriquen aquest ramen. Al saló del manga eren Made in germany. Em mira tot pillat i es posa a llegir. Fabricado en Holanda. LOL. Ho diu als de la taula que també es queden pilladíssims. La gent ja no sap on buscar negoci, em sap greu, li he aixafat la il·lusió a més d'un que segur que pensava que estava menjant un ramen -prefabricat- directe del japó. A tot això, la Kona i la Kimy han marxat a buscar aigua. El Sanse se'n va a donar un tomb. Em quedo allà sense saber molt bé què fer, em recolzo a la paret, i un pensament ve a la meva ment: Aigua. Acabo de recordar el que m'havia oblidat a casa aquest matí; l'ampolla d'aigua. Poc a poc, m'adono que avui serà un dia molt llarg.\nCapítol 8 - Paquet\nMés interferències, com les del canal plus fa anys. No recordo ben bé com ha anat, crec que al cap de 20 minuts de mirar com cantaven a l'escenari (pel que veig no sóc l'únic que no canta massa bé xD) i d'observar el final d'una coreografia no apta per menors d'edat -i n'hi havia uns quants-, decideixo baixar cap a baix. Em trobo, de nou, a la Kona, la Kimy, el Sanse i alguns més, que estan repartits pels jocs. La Kona m'intenta convèncer de que provi l'stepmania. Sóc dolentíssim, tal com m'imaginava. Ho he intentat dos cops, però sóc incapaç. Se'm dóna millor ballar en una pista de ball que amb aquests jocs, n'estic segur. La Kona m'observa decepcionada mentre em fico les bambes. L'Airi em diu que no em preocupi, que a ella se li dóna tant malament com a mi. Almenys no em sento totalment inútil xD Me'n vaig cap al Budokai i em poso a jugar. La Kona i la Kimy em foten unes pallisses de campionat, apenes he guanyat una ronda. Entra en escena l'Aniol, ell en sap encara més. Almenys aprenem a fer alguna cosa més que matxacar botons sense sentit: matxacar botons en un ordre menys caòtic però sense saber massa bé el que fas. Comença el campionat de budokai. M'han matxacat, de lo lindo. La Kona i la Kimy no tenen gaire més sort, l'Aniol si no recordo malament ha passat la primera ronda. Jo i la Kona anem a buscar un bol de ramen. Serà d'Holanda, però val 1 euro i mig, mentre que al saló valien 4€. I no és pas més dolent, així que benvingut sigui. Ens el mengem mentre continua el camionat de Budokai. La Kona s'hi ha discutit i el bol de ramen li ha escupit a les ulleres mentre que un dels palets amb els que menjava s'ha rebelat i ha decidit practicar caiguda lliure. Acabem de dinar. Més interferències. D'alguna manera hem acabat a dalt on es celebra el campionat d'Smash Bros. Després d'alguns problemes d'organització per reunir als concursants, comença el concurs. La Kona i la Kimy acaben bastant ràpid, les dues han perdut, i marxen. Juguen un parell de concursants més i em toca a mi. Oh no, contra en Sanse. L'he vist jugar abans de començar el campionat. Em matxacarà. M'està matxacant. M'ha matxacat. Bé, no és pas cap sorpresa. Reafirmo una cosa que m'estava pululant pel cap durant tot el matí: sóc un paquet en els jocs multi.\nCapítol 9 - Desenfocat\nM'he quedat una estona veient algunes batalles més del Smash Bros, però no és el tipus de joc que m'agrada. Al final m'aixeco i vaig cap a la sala on aviat començaran el Karaoke. Abans de sortir per la porta rebo un e-mail: La Tomi-sensei tampoc falta a la seva paraula, m'ha enviat tot el que han fet a la classe. Utilitzant hiragana, katakana i algun dels pocs kanjis que hem fet ens ensenya com explicar de què treballem, com hem i com no hem de plantejar la frase. Després de llegir-lo, surto d'aquesta sala. Veig els bols de ramen, penso si comprar-me'n un o no, però decideixo deixar-ho per més tard. En aquest moment encara no ho sabia, però avui ja no en compraré cap més. Comença el concurs de Karaoke. Començo a sentir-me perdut entre tantes cares desconegudes. Em recolzo contra la paret, al costat de les escombraries (casi li podria trobar un doble sentit a la situació) i començo a mirar el concurs de Karaoke. En general no són grans cantants, tot i que ho fan millor que jo. Hi ha una noia grassoneta que no conec que canta especialment bé, m'ha agradat molt la seva actuació, bastant més que les altres. M'adono que el Sembei, que tanta llauna ha donat amb el Karaoke, no està per allà. al final no l'escoltarem. Miro l'hora i em trobo que el rellotge s'està trencant, se m'està aguantant pels pèls. Em va costar 100€, més em val no perdre'l. Quan arribi a casa l'hauré d'enganxar amb super glue. Una cosa és clara: Avui, no és el meu dia. Segueixen les actuacions i la sala es va omplint de gent que es va saludant, rient i voltant amunt i avall. Poc a poc sento que m'estic fonent amb la paret, em converteixo en un element més de la paret, un element -poc- decoratiu que no lliga massa, creant un contrast negre sobre el blanc de la pintura. Em dóna la sensació que sóc com aquell tros en la fotografia que fa nosa i que tothom diu "què hi fa, això, aquí?". Em sento desenfocat.\nCapítol 10 - Space Invaders\nNo sé si marxar. Li dóno voltes al cap, però al final decideixo que jo no hi pinto massa allà. Si hagués vingut amb un amic, segurament hauria estat diferent, però no tinc cap amic que m'hagués volgut acompanyar fins a Girona. De fet no tinc gaires amics, així que no és sorprenent. Agafo la motxilla i surto, però decideixo fer una parada a la sala de projecció on estan fent la final del Smash Bros Brawl, per curiositat de saber qui guanyarà. Com no, un dels finalistes és en Sanse, no m'estranya que m'hagi matxacat abans. En aquell moment veig la Kimy que s'acosta. Li dic que aniré tirant. Són les 6 i vint, a les 7 i vint-i-cinc passa el tren, però sé que tinc cinc llibres a la motxilla i una 3DS, per avorriment no serà. La Kona ens veu i s'acosta. D'alguna manera m'acaben liant per baixar a jugar a alguna cosa. Està tot ocupat. Però hi ha una meravellosa Super Nintendo, pràcticament com nova, sense aquest color groguenc que acaben tenint aquestes consoles blanques amb el pas del temps (Snes, Dreamcast, etc). Sempre he volgut tenir una Snes, i mai l'he pogut tenir. Només he pogut jugar a les seves joies mitjançant un emulador, a l'època on les successores de l'anterior generació ja estaven lluitant aferrissadament per fer-se un lloc en el mercat. És com aquell amor que saps que mai serà teu, que et resignes a veure de lluny i et fa sentir que et mors per dins cada vegada que hi penses. Aquell amor que sempre persegueixes. Però al final acabes trobant una persona, de forma inesperada, que acabes descobrint que és encara més meravellosa, i de cop te n'adones que la vida continua. Així em vaig sentir amb el Snes9x, emulador de Snes que et permetia aplicar filtres 2X per millorar els gràfics XDDD. Què és millor que una Snes? Una Snes emulada, amb un gamepad de Snes. Aquí, però, m'he retrobat amb el meu amor oblidat: Una Snes genuina amb la que he pogut recordar la glòria dels 16 bits. Però una cosa no canvia, sóc un paquet XD M'han matxacat fins i tot a dobles en el Space Invaders. Un noi molt amable ha vingut i ens ha explicat perquè servien els colors, hem començat a entendre una mica perquè perdíem, però sense tenir massa clar com utilitzar els colors. Ha valgut la pena, l'Space Invaders, un joc a priori tant senzill, però adictiu com pocs. Llàstima que hem fet poques partides, m'hauria d'haver quedat a jugar una estona més amb aquell xaval, però l'efecte Brawl ha arrossegat a la Kimy i la Kona cap a dalt i m'han arrossegat amb elles (no he oposat massa resistència, però). De totes maneres, no oblidaré l'Space Invaders. Un dels màxims exponents del que és el naixement dels videojocs. Todo un hito, com dirien els espanyols.\nCapítol 11 - El comiat\nUn cop a dalt, he estat xerrant una estona amb la Kimy. Té molt bon gust pels videojocs. Hem estat xerrant sobre la saga Final Fantasy entre altres RPGs, i com la majoria de gent en aquest món coincidim en que el FF13 és un joc difícil de digerir. No és dolent, però li falta aquesta màgia d'entregues anteriors. Em criden pel Brawl, tots contra en Sanse. Faig una partida, li robo una vida a la Kona (si les mirades poguessin matar, no estaria escrivint en aquests moments XD) i m'han matxacat, segurament hem perdut tots per culpa meva. Definitivament el joc no va amb mi, perquè un cop he sortit de la partida han començat a matxacar a en Sanse. Paso palabra. Si hi hagués hagut un joc de rallies hagués matxacat, fins i tot quan no hi he jugat mai sóc tot un pro (besos, besos, ego por los aires xD) però clar, aquests jocs no hi pinten gaire en unes jornades dedicades a l'anime. M'assec i poc després la Kimy comença a xerrar amb un noi molt simpàtic (no sé com es deia) sobre RPGs. Definitivament, a la Kimy li agraden els RPGs. Poc a poc ens hem anat acoplant uns quants a la conversa, a trossos. En Xose, la Kona, jo, i algú més. Quan ha sortit el Kingdom Hearts, la Kimy ha passat el relleu a la Kona, també deixant entreveure clarament on estan les prioritats de cada una en aquest gènere. Són les 7 i cinc. Hora de marxar. M'espero cinc minuts més, però com esperi més perdo el tren i he d'agafar el regional, que triga bastant més -fa més parades-. M'aixeco, em presento als que no coneixia per acomiadar-me: en Xose i als altres que no estan registrats o no ronden gaire per aquí. M'acomiado de la Kona i de la Kimy, que són les que realment m'han anat fent companyia a estones, i els ho agraeixo. Son gairabé les 7 i quart, a les 7 i vinti-quatre passa el tren. He de marxar.\nCapítol 12 - El camí fins a BCN\nBaixo les escales corrents. Veig a en Darko -CREC que era en Darko- i m'acomiado d'ell també. Està jugant a un solo al space invaders XD Surto per la porta i arrenco a córrer. Córrer. Fa un any hagués estat esbufegant als 30 segons. Per sort els 6 mesos de gimnàs estan donant resultats. No sóc en swarzenegger -ni ho intento- i segueixo igual de prim que el primer dia, però en forma. He arribat a l'estació amb una respiració normal. Encara recordo un dia, fa menys d'un any, que vaig córrer durant dos minuts fins al cotxe perquè tenia molta pressa i vaig arribar treient els pulmons per la boca. La vida sedentària és molt dolenta. Després d'anar fent slàlom entre la gent -aviat arriba l'època d'esquiada!!- arribo fins la porta. Entro i vaig corrents a la màquina per treure el bitllet. Per sort, aquí si que surt com a destinació Barcelona, i el puc comprar. Son les set i vint, ja puc córrer perquè em queden quatre minuts. La màquina és super lenta. Quan em demana el pagament li entaforo la targeta. Resulta que és molt senyoreta i diu que no li agrada. Per sort, porto un bitllet de 20€ a la cartera. Aquest si que li agrada. És tota una gourmet, aquesta màquina no serviria per astronauta, vol menjar de debò, res de càpsules. Surt el bitllet, recullo el canvi i miro al meu voltant. Via 1, via 1. On coi està la via 1? Al cap de 30 segons donant voltes i veure dos cops 2 i 3 i un cop 4, veig la 1. Pujo les escales i em trobo amb una quantitat de gent increïble. Vaig al final de la via, on no hi ha gairabé ningú, per assegurar-me un bon lloc. Al cap de tres minuts arriba el tren. Pujo i m'assec en un seient al costat de la finestra. Per sort, passaré sol tot el trajecte. Trec el primer llibre dels Jocs de la fam i un dels punts gratuïts que he recollit d'aulamanga -de full metal- i començo a llegir. El llibre promet, m'he llegit unes 20 pàgines. Sé que a la protagonista no li cau gaire bé la seva mare, no més s'estima a la seva germana i el que sembla el seu millor amic no sap anomenar-la bé pel seu nom. El món que els envolta és misteriós. Estic intrigat, però se'm tanquen els ulls. He dormit poc, malament, porto una setmana molt complicada -més del normal- i no estic del millor humor. Poso el punt de llibre i deixo la novela -gentilment, que si no la Kona s'enfada- sobre les cames mentre tanco els ulls. El soroll del tren barrejat amb Nightwish cada vegada és menor, fins que al final deixo de sentir-los.\nCapítol 13 - Arribada a Barcelona\nDe sobte obro els ulls. Miro al meu voltant. Segueixo sense companyant, més enllà de la meva motxilla i el llibre que tinc a la falda. Ja no s'escolta res per l'iPod, s'ha acabat el disc fa estona. Miro al rellotge que hi ha al tren ja que no vull remoure massa el meu, perquè no s'acabi de trencar, i veig que són les vuit i mitja. Segons els horaris el tren arribava a les 8 i quaranta cinc, però estic equivocat, els horaris són de l'hora en que arriba a Sants, i jo vaig al Clot. Just en aquell moment, al cap de dos minuts de despertar-me, escolto la noia per l'altaveu avisant que el treu està a punt d'arribar al Clot. Sort que m'he despertat perquè si no m'hagués tocar patejar fins a Espanya per agafar el metro fins al Clot. Però per sort, sóc a temps de baixar. Al cap d'uns minuts arribem i baixo del tren. Vaig caminant fins les escales per pujar a l'estació. Com que a Girona he pujat al final del tren, ara em toca recórrer tota la longitut del mateix per arribar fins a la sortida. Pujo les escales de dos en dos, trec el bitllet de la cartera i el passo per la màquina perquè em deixi passar. Segueixo endavant fins la sortida. Al carrer fa molt de fred, he fet bé de posar-me el jersei i la jaqueta just abans de baixar del tren.\nCapítol 14 - La mirada del Zombie\nÉs de nit, se'm fa estrany perquè allà sempre hi vaig pels matins i amb la llum artificial es veu tot molt diferent. Hi ha molta gent que va amunt i avall, es nota que és Dissabte i la gent té ganes de sortir. Jo només tinc ganes d'arribar a casa. Mentre camino cap al cotxe em passa pel cap passar per el centre comercial l'Splau per veure la nova peli de Tintín, que en tinc moltes ganes, però he decidit deixar-ho córrer. Estic massa cansat prefereixo arribar a casa, engegar l'ordinador, sopar alguna cosa i mirar uns quants capítols de Naruto abans de ficar-me al llit a llegir una estona el primer llibre de la saga que m'ha acompanyat tot el trajecte. El principi de la meridiana -mirant desde Glòries- és una rambla. Per tant, he de travessar de la rambla al carrer on hi ha l'acadèmia. Atravesso per allà sense fer cas del semàfor dels vianants però vigilant que no passin cotxes i arribo d'una peça a l'açera. Atravesso un dels dos carrers que em separen del cotxe. I aquí l'he vist. Ha estat una visió molt estranya. Ara sé el que sentiria en un món dominat pels zombies. Una dona, darrere una porta de vidre d'un edifici enorme. De sobte m'adono que no hi ha ningú més al carrer, ni persones ni cotxes -sembla mentida... XD-, només veig aquesta dona a través del vidre. Una llum l'enfoca desde dalt, deixant part del rostre a les ombres, pel que no se li acaba de veure bé la cara. Em mira fixament, de peu, enmig del no res -era un passadís tot blanc- sense moures un sòl centímetre. Un calfred m'ha recorregut l'esquena. Per sort quan m'he acostat més, sembla que li ha donat per respirar i s'ha mogut una mica. Bé, de prop veig que no és cap zombie, només una dona molt, molt estranya. Passo de llarg fins a arribar al cotxe. Aquestes coses rares, només em passen a mi. Zombies. Últimament m'he llegit massa llibres sobre aquesta temàtica.\nCapítol 15 - La tornada accidentada\nPujo al cotxe i tal com he fet a primera hora del matí poso el iPod en el dock i li dóno al play. Segueixo amb Nightwish, igual que de tornada en el tren, però aquest cop amb tots els discs en aleatori. Arrenco i faig marxa enrere, venen pocs cotxes. Poso primera i surto un pèl més fort del compte. Tinc ganes d'arribar a casa. Enganxo pràcticament tots els semàfors en verd. Entro a glòries, faig la rotonda gegant per l'interior i quan m'acosto al carrer que baixa cap a Marina em vaig col·locant a la dreta per agafar la sortida. Baixo fins a Marina, i de la rotonda, baixo cap al port olímpic. Quan arribo al semàfor, està en verd, i tinc una furgoneta, una berlingo o una kangoo, no n'estic segur, a la meva esquerra. Aquell semàfor dóna a una rotonda i necessito girar a la dreta per anar cap a la ronda. Començo a girar i veig que la furgoneta de cop es tira cap a mi, casi m'he pujat a l'acera, he hagut de frenar i arrambar-me perquè no se m'emportés pel davant. La deixo passar i després accelero una mica emprenyat però sense cap intenció de discutir-me. La dona de la furgoneta, però, no sé què haurà pensat. Després de gairabé embestir-me, quan m'ha vist accelerant, deu haver pensat que em volia col·locar davant seu -tampoc li veig el problema si hagués estat així, que no ho és- i ha accelerat de cop. Quan he parat al semàfor i me l'he mirat me l'he trobat cridant-me i fent-me gestos. Encara no entenc què coi li passava, a sobres que ella és la que casi m'embesteix. Sembla una d'aquestes persones que s'enfaden i busquen ofenses on no les hi ha. Era una situació gairabé còmica, tot i que jo no estava del millor humor i no li he fet cas. Quan s'ha posat el semàfor en verd, he agafat la litoral, de camí cap a casa.\nCapítol 16 - Arribada a Pallejà\nDe tornada, vaig bastant tranquil. Començo a donar-li voltes al cap, recordant tot el dia. Em ve de gust escriure. Quan arribi a casa, engegaré l'ordinador i començaré a transcriure tot el que m'ha passat avui. Em ve de gust.\nCapítol 17 - El sopar\nQuan arribo a Pallejà, m'adono que em fa pal cuinar. Estic pensant en anar a Sant andreu a buscar un kebab, que és on els fan millors, però també em fa pal així que pararé al kebab del meu poble. Trobo aparcament fàcilment i vaig cap al local. Hi ha molta gent, molta més de la que he vist mai. Em toca fer cua. Hi ha uns nens xerrant sobre un noi al que aparentment li han clavat tres ganivetades aquesta setmana per molestar a un penjat que estava jugant amb una màquina d'aquestes escura butxaques. Em preparen el kebab, pago i me'n torno cap al cotxe. En tres minuts sóc al pàrquing. Per fi he arribat, recullo la motxilla, el llibre i el kebab i pujo cap a casa. M'acabo d'adonar que el sopar tindrà que esperar, el primer és el primer, tinc moltes coses a escriure.\nAquí estic, davant l'ordinador, a les dotze i cinquanta minuts després de tres hores escrivint; feia temps que no feia una cosa així. Sento una mirada freda al meu clatell, és el kebab que tinc dins la bossa i he deixat a sobre el llit, que em mira gairabé despectiu. Hauré d'engegar el forn i escalfar-lo. Els músculs de l'esquena estan tirants de no haver-me mogut en tota l'estona d'aquesta posició i l'ampolla d'aigua -la que he oblidat aquest matí- ja està buida. Tinc els llavis ressecs. Mentre escric aquestes últimes línies sento com cau tot el cansament acumulat sobre les meves espatlles. Va sent hora d'acabar això. A més, poca gent ho llegirà, si és que ho llegeix algú. S'ha d'estar molt avorrit per fer-ho.\nÉs molt difícil treure una conclusió d'aquest dia. Per una banda, penso que no m'hauria d'haver aixecat aquest matí, però per altra, m'alegro d'haver-ho fet. El dia no ha sigut ni molt menys com l'esperava, tothom anava molt al seu rotllo i com que no conec a ningú no he disfrutat el dia tant com l'hauria d'haver disfrutat però de totes maneres estic content d'haver pujat. He tingut dies millors, en general tot ha anat del revés de com m'hauria agradat però trencar la rutina sempre és bo, per molt que les coses no surtin com volem.\n- El Space Invaders\n- La Zombie del Clot (el nom del barri li queda com anell al dit xD)\n- La Kimy per ser tant simpàtica\n- La Kona per proporcionar-me hores i hores de lectura\n- En Sanse per demostrar-me que sóc un paquet jugant\n- La cara de la gent al veure que el Ramen... és d'Holanda XD\n- Haver decidit no portar el cosplay de Sogeking (decisió encertada)\n- La força sobrenatural negativa que m'ha envoltat tot el dia\n- No haver disfrutat tant com hauria d'haver disfrutat avui\n- Haver agafat el tren i no el cotxe. M'he perdut el sopar.\n- La dutxa d'aigua freda d'aquest matí\n- L'empanada que he portat tot el dia\nAutor: Konata » 27 nov. 2011 02:51\nLa Kona sembla una mica distant i callada, molt més del que m'esperava tot i que ja sabia que era tímida.\nNomès sóc una biblioteca?\nPerò després he deixat d'estar tan distant i callada no? Si he jugat amb tu al Budokai i.. i.. i..\nM'acomiado de la Kona i de la Kimy, que són les que realment m'han anat fent companyia a estones, i els ho agraeixo.\nEm pensava que eres mes llest u.u. No has d'agrair res, no ha sigut cap molestia estar amb tu, ans el contrari. Has de saber que els primers dies envoltat de gent que no coneixes que es coneixen es normal que sigui dificil i ets sentis excluit. (I jo no trobo pas haver estat tant insociable ). Jo mateixa avui he conegut a un munt de gent d'aula manga que no coneixia...\nPD: Si avui no he parlat gaire no s'ha degut a la timidesa, perque estava tan sopa que he perdut la vergonya... xD Ña, ña, ña... El pròxim cop parlaré meeeeeeeeeeeeeeeeeeeeees amb tu i et cagaras nano.\n(Si ma fet mal lu de insociable xD)[Nah tranqui]\nPPD: Jo he acabat el dia colpejant-me el cap amb el cotxe d'en Xose i amb la cama enredada al cinturó de seguretat. Super aquesta\nPPPD: Has d'estar orgullós dels dos petons, no m'agrada gens petonejar ni abraçar a la gent\nPPPPD: De debò, pero dels debò sóc tan insociable?\nAutor: Kimy » 27 nov. 2011 03:18\nAhir no podia dormir -en part pels nervis, em passa desde que era petit-.\nNervis per lo de la shonen jump? això m'ha recordat a quan un va de colonies, que el dia abans no pot dormir xD\nCom és normal, estaven a l'entrada.\nSovint, en les coses més obvies no hi penses al moment.\nSort que dos companys de classe de japonès em van dir que els dissabtes puc aparcar a la zona verda sense pagar i sense límit de temps.\nMai he vist uan zona verda d'aquestes o.o\nPer sort sóc l'únic amb un mal dia, la noia que ha arribat tard la setmana que ve marxa a Itàlia de "fi de curs" i està molt emocionada.\nSi que va la gent aviat de viatge de fi de curs, si ni estem a la meitat... xD\nDesprés de toquetejar aquí i allà resulta que el destí "Girona" no hi aparèix. WTF?\nCrec que només surt "Figueres"\nSi, l'Estació. La mateixa que em vaig mirar durant tota una nit, a 10º sota zero, quan tenia 17 anys. Amb poca roba d'abric i amb dos amics amb cara de glassons igual que la que tenia jo. Però aquesta és una llarga història i aquest no és el moment adient d'explicar-la.\nAlgún dia hauras d'explicar-la xD\nLa Kimy és molt més agradable i simpàtica del que m'esperava, m'ha caigut molt, molt bé.\nAcabo de recordar el que m'havia oblidat a casa aquest matí; l'ampolla d'aigua. Poc a poc, m'adono que avui serà un dia molt llarg.\nVenien aigua per 50centims, si no podias haver-me demanat a mi, que al final vaig comprar una super ampolla\nLa Kona m'intenta convèncer de que provi l'stepmania. Sóc dolentíssim, tal com m'imaginava.\nNo ets l´únic al que no s eli dona bé el joc xDDD\nLa Kona s'hi ha discutit i el bol de ramen li ha escupit a les ulleres mentre que un dels palets amb els que menjava s'ha rebelat i ha decidit practicar caiguda lliure.\nLa Kona i la Kimy acaben bastant ràpid, les dues han perdut, i marxen.\nSom unes perdedores, però amb orgull t.t\nM'adono que el Sembei, que tanta llauna ha donat amb el Karaoke, no està per allà. al final no l'escoltarem.\nCrec que va tenir que marxar cap al migdia.\nHa valgut la pena, l'Space Invaders, un joc a priori tant senzill, però adictiu com pocs. Llàstima que hem fet poques partides, m'hauria d'haver quedat a jugar una estona més amb aquell xaval, però l'efecte Brawl ha arrossegat a la Kimy i la Kona cap a dalt i m'han arrossegat amb elles (no he oposat massa resistència, però).\nA mi m'agraden els força els jocs de lluita, si algún altre cop passa això digue', "NOOO", que no pasa res xD\nUn cop a dalt, he estat xerrant una estona amb la Kimy. Té molt bon gust pels videojocs.\nQuan ha sortit el Kingdom Hearts, la Kimy ha passat el relleu a la Kona, també deixant entreveure clarament on estan les prioritats de cada una en aquest gènere.\nEl KH m'agrada molt, però li sobren els personatges de disney, fan el joc molt poc seriós xD\nQuan em demana el pagament li entaforo la targeta. Resulta que és molt senyoreta i diu que no li agrada.\nCrec que per al saló en Sanse va poder pagar amn targeta, no estic gaire segura.\nEl soroll del tren barrejat amb Nightwish cada vegada és menor, fins que al final deixo de sentir-los.\nBé, de prop veig que no és cap zombie, només una dona molt, molt estranya. Passo de llarg fins a arribar al cotxe. Aquestes coses rares, només em passen a mi. Zombies. Últimament m'he llegit massa llibres sobre aquesta temàtica.\nManual de Supervivencia para Zombies :D\nPer cert, quina por de dona o.o\nPer fi he arribat, recullo la motxilla, el llibre i el kebab i pujo cap a casa. M'acabo d'adonar que el sopar tindrà que esperar, el primer és el primer, tinc moltes coses a escriure.\nEl kebab també és molt important D:\nI sobre la conclusió, m'alegro que pensis que sóc simpatica xD la próxima vegada si están els space invaders jugarem més, només cal que ho diguis! A més a més, ja ens coneixeras més a tots i sera molt més facil parlar i tal. Espero tornar-te a veure en més jornades :)\nEt diria de quedar-te a dormir a casa meva, així t'estalvies tornar de nit, però si dic als meus pares que porto un noi crec que moririem tots dos xDDD\nAutor: Time Master » 27 nov. 2011 04:21\nÉs broma, saps que no\nNo he dit que siguis poc sociable, és diferent.\nNo cal, prefereixo que siguis tu mateixa.\nJo m'he trobat amb un Zombie, et juro que si veus aquesta dona et cagues.\nMai he sigut de donar petons però a vegades hi ha hagut gent que s'ho ha pres malament. En aquestes situacions no sé què he de fer. Em sento com el Sai de Naruto xD Ho tindré en compte per la propera.\nSi no, pesada\nKimy ha escrit: Mai he vist uan zona verda d'aquestes o.o\nBCN n'està plagat. Són pels residents.\nDiu que si ho deixen per final de curs, no tenen temps pels examens.\nDeixa, deixa... no vull pensar-hi xD\nÉs la veritat\nSi però és que és la meva ampolla d'aigua. És l'Ampolla d'aigua.\nRelato els fets tal com han passat.\nSi, el perdedor sense orgull sóc jo, que me l'han trepitjat ben trepitjat XD\nA mi només el Teken i el Soul Calibour. Els d'avui eren super raros... budokai... smash bros... pff que va que va. Jo vull els típics dos botons de patada i els dos de cop de puny.\nJo trobo que és original... però avorrit.\nEt juro que he estat a punt de treure la càmara de fotos, però em sembla que llavors hauria sigut la [del]zombie[/del] tía la que hagués flipat XD\nPot esperar. I el forn fa meravelles.\nCrec que ets la persona que més ha parlat amb mi avui, que ja és molt (i mira que no ha sigut gaire estona xD). Si que vindré, per començar, perquè tinc quatre llibres de la Kona que com no li torni un bon dia em trobaré un cartell on posaran preu al meu cap.\nNo, gràcies. No vull morir. Si cal, tornaré a temptar la sort amb els 10º sota zero xD\nAutor: Konata » 27 nov. 2011 04:26\nAutor: Time Master » 27 nov. 2011 04:28\nNo t'havies llevat a les 5? Què fas desperta? A dormir!!\nAutor: Konata » 27 nov. 2011 04:30\nEm pensava que no t'havies enterat de lu del palet\nEs que estamos en casa de Kimy y acabamos de escuchar Tequila con aguardiente. Demà no m'he de llevar a les 5, ha sigut avui, nomès he dormit dues hores\nAutor: Time Master » 27 nov. 2011 04:40\nEstic en tot.\nNo és bo passar-se més de 24 hores despert, i vas pel camí. Jo en porto 21 i m'estic caient a trossos. Me'n vaig a dormir. Bona nit ^^\nAutor: Konata » 27 nov. 2011 04:42\nNosaltres també marxem a "dormir", bona nit macoooo\nAutor: Hachi » 27 nov. 2011 12:39\nLOL quin hiper post més llarg xDDDD\nNo m'he llegit tot tot, que m'acabo de llevar no fa gaire i estic empanada xD\nPrimer dic, que em sap greu no haver parlat gaire amb tu, jo és que sempre estic a la sala gran perquè no soc de jugar als videojocs i estic a la paradeta antenent a la gent, o estic fent de jurat als concursos, vaig passar-me tota la tarda així.\nSobre l'stepmania, nose si vas poder-ho veure però soc molt peix jo, aixi que no passa res, mentre et diverteixis ^^\nLa kona sí és força tímida, però no és pas antisocial ><, pobreta ella.\nFinalment, espero que puguis venir algun altre dia a alguna jornada nostra, o a algun especial de sèrie, i no et faci cosa venir, jo a la primera jornada no coneixia ningú i era com mmm em fa mitja cosa, i ara ja conec a casi tothom, tots els d'Aula Manga i els que solen venir.\nPD: Al final al sopar vam ser 4 gats ^^UUU xDDD\nAutor: Xose » 27 nov. 2011 14:32\nJo m'he aixecat fa una horeta (m'hagués quedat més estona ja que portava -4 hores de son del dia anterior però tenia feina per fer).\nEncantat de conèixer en persona a tots als que no "coneixia" i a pesar de que, com ha dit en Time que era un dia fatídic, tot ha surtit bastant bé al final.\nP.D: Encara em fa mal l'esquena, vaig amb una faixa i estic veient les estrelles amb cada moviment... demà aniré al metge, potser em diu que em moriré dintre de 3 mesos XD\nP.D.2: Rhapsody i Nightwish molen mil!!\nAutor: Hachi » 27 nov. 2011 14:42\nXose ha escrit: Jo m'he aixecat fa una horeta (m'hagués quedat més estona ja que portava -4 hores de son del dia anterior però tenia feina per fer).\nHas de ser tan dramàtic?\nAutor: Xose » 27 nov. 2011 14:43\nP.D: Amb tot el que ha dit en Time em sento malamanet, hauré de passar-me més sovint pel fòrum XD\nAutor: Hachi » 27 nov. 2011 14:47\nA veure si és cert, t'agafo la paraula xD\nAutor: Sanse » 27 nov. 2011 17:14\nBé, m'he llegit gran part del totxo (em fa mandra llegir-me'l tot, et pots estalviar el meu caramel).\nPrimer de tot, que em sap greu no haver estat més per tu, però es que és difícil interactuar amb la gent durant unes jornades. Tot i això, no vas pas tenir una mala companyia si la Kona i la Kimy et van estar atenent gran part del dia (enveja).\nI comparteixo el teu amor per la Snes. Jo també he jugat a molts jocs d'Snes amb l'Snes9x. Ahir em va fer molta gracia jugar al joc d'Slam Dunk a la Snes, que no l'havia probat encara xDD.\nPer acabar, a veure si es fa la quedada i podem interactuar amb més tranquil·litat!


Metodologia i equip docent\nÚltima modificació: 30/10/2019 | Font: SLT\nEl nostre mètode d’ensenyament és comunicatiu, basat en un enfocament basat en tasques. Es tracten les quatre habilitats: escoltar, parlar, llegir i escriure (comprensió auditiva, expressió i interacció oral, comprensió lectora i expressió i interacció escrita).\nD’aquesta manera l’alumnat adquireix un nivell de capacitat comunicativa i lingüística adequat a les seues necessitats. L’ús de l'espanyol o el català a l’aula des del nivell d’iniciació és molt important per a nosaltres. Per això, utilitzem tots els recursos materials i didàctics per aconseguir una comunicació oral eficaç, però també escrita, des del primer moment.\nLa interacció entre estudiants, dins i fora de l’aula, crea el millor entorn per aprendre. Els estudiants prenen el paper principal en la realització de les tasques, amb l'espanyol o el català com a llengües de comunicació.\nPer dur a terme aquesta metodologia, disposem d’un equip docent professional i dinàmic. Tots els professors i professores han rebut una formació metodològica específica, impartida pel nostre centre, per ensenyar català i espanyol com a llengües estrangeres, així com una formació continuada en organitzacions reconegudes dedicades en l’ensenyament de segones llengües.


La Principal d'Olot denuncia que ja no poden deduir el quilometratge i les dietes - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a La Principal d’Olot denuncia que ja no poden deduir el quilometratge i les dietes\nLa Cobla la Principal d’Olot denuncia que els canvis en les deduccions deixen als artistes professionals en una mala situació econòmica. La nova directriu no els permet deduir el quilometratge ni les dietes, augmentant així els costos i reduint el marge de benefici de les actuacions.\nLa Cobla La principal d’Olot fa més de 125 anys que actua arreu de les comarques gironines i de Catalunya, ara però viu un dels moments més complicats de la història recent de la formació. Els canvis, que des del maig d’aquest any s’han aplicat en les deduccions de la Seguretat Social i que no permeten als artistes professionals deduir-se el quilometratge ni les dietes, retallen molt el seu marge de benefici, fins a un punt gairebé insostenible.\nJosep Navarro, representant La Principal d’Olot: “De cop i volta ens arriba una informació des de el sindicat Músics de Girona que ens diu que a partir del 7 de maig la Seguretat Social ens ha tret les deduccions de dietes i quilometratge. Llavors resulta que per una actuació ens surt de despeses, només de assegurançes gairebé 600 euros. Un cop has tret això, el quilometratge i si hi ha alguna dieta, ens queda 15 euros per cap”\nLa situació, segons La Principal d’Olot afecta a tot el col·lectiu d’artistes professionals que fan actuacions ambulants. De forma provisional, en el cas de la cobra olotina i assessorats pel sindicat Músics de Girona, tots els integrants s’han donant d’alta d’autònoms, pagant la quota reduïda de 50€ mensuals. Aquesta bonificació per als nous autònoms és d’un any, per tant els dona un marge de reacció fins al maig de l’any que ve per intentar arreglar-ho.\nJosep Navarro, representant La Principal d’Olot: “Ens dona de marge fins al maig que ve a veure si ens ho solucionen, sinó, em sap molt de greu per les cobles centenàries, però haurem de plegar molts”\nMentrestant el sindicat Músics de Girona està lluitant perquè es retorni a la situació anterior i els artistes professionals es puguin tornar a deduir dietes i quilometratge.


L'article 100.2 i la ressocialització\nCarme Forcadell, sortint de la presó de Mas d'Enric, en el seu primer permís penitenciari MARC PUIG I PÉREZ/ ERC\nDesprés de la Segona Guerra Mundial es va assumir la idea que no només hi havia persones culpables sinó també societats responsables. L’horror de l’Holocaust no va ser fruit només de l’actuació de persones individuals, sinó també d’un col·lectiu que, reforçat per les idees, va cometre les pitjors atrocitats.\nAquesta consciència col·lectiva de la responsabilitat de la societat no només va provocar transformacions en l’incipient estat del benestar social, en l’educació o la sanitat, sinó que també va ser un motor de canvi per fomentar les idees de reinserció social en l’àmbit penitenciari. Així, la majoria de països occidentals es van decantar per la incorporació en les seves lleis de la idea que la pena privativa de llibertat havia de perseguir finalitats de ressocialització.\nDes d’aleshores, la doctrina penal s’ha ocupat intensament –no exempta de passió– del tema. Molt esquemàticament podríem dir que hi ha dues postures: una a favor i una altra en contra de la reinserció social dels presos.\nComencem per aquesta última. El mot ressocialització provoca importants dubtes, especialment en el sector jurídic, així com sobre el fet que el tractament s’identifiqui amb el concepte de modificar, modular persones. ¿Tornar a socialitzar dins de quina societat, si la societat mateixa és qui els ha tancat les portes en la majoria dels casos? Alhora, s’esgrimeix que es fa impossible educar per la llibertat si el primer que se li fa a un intern és privar-lo d’aquesta llibertat. I, finalment, si el lloc on s’ha de dur a terme aquesta reeducació és la presó, és evident que no només és un espai inadequat sinó que fins i tot pot ser contraproduent.\n¿Si un intern és capaç de sortir de la presó cada setmana amb respecte a la llei i desenvolupar una bona convivència a l’exterior, per què cal que torni cada dia a dormir-hi?\nPer contra, els defensors de la reinserció social es concentren més en l’àmbit dels professionals de les ciències socials. Aquests argumenten que la idea de ressocialització ha permès humanitzar les presons. Així, afirmen que sota aquest concepte ha estat possible de flexibilitzar el sistema penitenciari en un doble sentit: d’una banda, n’ha permeabilitzat els murs i ha permès l’entrada a l’interior de les famílies i la comunitat i, per l’altra, ha potenciat les sortides a l’exterior dels presos a través de permisos, feines i estades.\nSi bé és cert que el debat es donava més entre professionals, l’aplicació de l’article 100.2 del reglament penitenciari als presos del Procés que s’han acollit a la llei –no a un privilegi– ha conduït la qüestió cap a un nou problema que fins ara havia passat desapercebut.\nCrec que en aquest cas tots ells compleixen amb els requisits que exigeix el reglament tant des del punt de vista personal, familiar o social, inclosa la possibilitat de treballar o fer tasques de voluntariat. Res de tot això falta en cap cas i encara hi afegiria que el seu comportament a la presó no només ha estat l’adequat –requisit de bona conducta– sinó que, a més, tots ells han participat activament en l’organització de moltes altres activitats aplicant-hi els seus coneixements, cosa que ha afavorit altres interns.\nPerò la Fiscalia continua insistint que “no estan penedits” i que no han seguit un programa específic per rebutjar la sedició. Caldrà recordar que la llei orgànica general penitenciària no exigeix el penediment com a tal i que, a més, la Constitució empara la llibertat ideològica com a dret fonamental; així ho va reconèixer recentment en una interlocutòria la jutgessa de vigilància penitenciària de Manresa respecte a Jordi Cuixart. La magistrada, a més, va argumentar que “Ho tornarem a fer” no és més que “una mera expressió d’un pensament ideològic/polític” i no una amenaça per tornar a cometre un delicte de sedició, tal com argumentava el fiscal. Seria bo de recordar que quan la LOGP defineix el tractament penitenciari, ho fa dient que la seva finalitat és que l’intern tingui la capacitat de viure respectant la llei. A més, afegeix específicament que els mètodes del tractament han de respectar els drets constitucionals no afectats per la condemna.\nValorat d’aquesta manera, el 100.2 no hauria de tenir especials dificultats jurídiques a l’hora de ser aplicat. Ara bé, el meu dubte avui és un altre: ¿si un intern és capaç de sortir de la presó cada setmana amb respecte a la llei, treballar i desenvolupar una bona convivència a l’exterior, per què cal que torni cada dia a dormir a la presó i quedar-s’hi els caps de setmana? Per a ressocialitzar-se segur que no, de manera que haurem d’admetre que la pena privativa de llibertat continua tenint un altíssim component retribucionista, és a dir, més centrat en el càstig que no pas en la reinserció.\nI un últim apunt: encara que jo en les seves circumstàncies hauria fet el mateix, no passa desapercebut que Carme Forcadell i Dolors Bassa són les úniques que han demanat poder tenir cura dels seus familiars. Deu ser que aquest és el nostre destí?\narticle 100.2 presos polítics


Tagloo, l'app que planta cara a 'Facebook Moments'\nAmb esta aplicació, emmagatzemaràs i compartiràs fotografies en grups privats i sense ocupar espai en el teu mòbil\n11 de juliol de 2016 (10:10 CET)\nDesprés de, aproximadament, onze mesos de treball, la startup valenciana Tagloo ha llançat, per als dispositius Android, una app amb la qual els usuaris podran compartir fotografies en grups tancats i privats.\nFins ara, només havia estat disponible per als dispositius amb sistema operatius iOS amb els que ja havien aconseguits 5.000 usuaris de diferents llocs del món com Turquia, Estats Units, Espanya o Japó. Les expectatives, ara, seran multiplicar per deu esta xifra. Així mateix, esta app també comptarà amb una versió web.\nI què ens pot aportar Tagloo?\nEsta app, que va sorgir per a donar resposta a la necessitat de nombrosos usuaris d'ordenar i compartir les fotos dels seus mòbils, és una espècie de xarxa social que ofereix la possibilitat, en primer lloc, de poder guardar totes les teues fotos en un núvol amb una capacitat màxima de 3GB, però només les que tu puges, alliberant la memòria del telèfon.\nI en segon lloc, compartir i etiquetar als teus amics en les fotografies, però sempre de forma privada. A més, també és possible crear grups compartits entre diversos membres perquè tots puguen accedir a ell, o garbellar de manera més senzilla les imatges per data, localització o persones a causa de les etiquetes.\nTagloo és un projecte creat per Álvaro Trenor, empresari amb una llarga experiència com a productor publicitari, i al que prompte es va unir Eduardo Sebastián (CTO) , que compta amb més de 15 anys en el desenvolupament de productes software.\nI sense cap dubte, un altre punt a favor per a Tagloo és que ha botat al mercat en un moment en què 'Facebook Moments, un dels seus principals competidors, ha generat polèmica entre els usuaris en anunciar que esborrarà les fotos privades. A més, amb Tagloo no cal tindre un compte en l'aplicació per a gaudir de tots els servicis que ofereix.\nA què esperar per a provar-la?


Aquest pla entén el desenvolupament econòmic local com el conjunt d’accions, polítiques i estratègies que promouen activitat econòmica orientada a solucionar les necessitats de les persones que habiten un territori, amb perspectiva de distribució de riquesa, de gènere, intercultural i de sostenibilitat ambiental. És un desenvolupament que aprofita els recursos propis de la zona per configurar un ecosistema econòmic plural que aculli diferents pràctiques econòmiques i estimuli diferents sectors d’activitat econòmica, mitjançant la concertació de polítiques i projectes entre l’Administració pública, el teixit comunitari, el sector social i el privat.\nPosa al centre les necessitats de la població i la millora de la seva qualitat de vida. No contempla únicament el creixement de la riquesa sinó que es fixa en com la riquesa es distribueix i beneficia al conjunt de la societat. És part d’una economia plural al servei de la ciutadania que promou condicions de treball justes, en un entorn saludable i té en compte la protecció ambiental i la cohesió social.\nConsidera el territori de forma integral, amb especial atenció a com generar dinàmiques virtuoses entre els diferents àmbits de la promoció econòmica: formació, ocupació, empresa i emprenedoria convencionals i la mirada de l’economia social i solidària i l’economia de les cures.\nContempla allò local com l’oportunitat d’impulsar estratègies concertades de dinamització econòmica entre els diferents agents del territori -públics, privats i comunitaris-, amb clar lideratge públic que facilita, acompanya, promou o es vincula al desitjable lideratge comunitari. Promou també activament el treball transversal i cooperatiu entre les diferents administracions implicades i entre les diferents àrees de l’Ajuntament, buscant la màxima alineació i coherència entre les actuacions que es duen a terme per tal que siguin més eficaces.\nEstimula el sector privat per aconseguir un major retorn social i ambiental per a tots i totes, alhora que impulsa el sector de l’economia cooperativa, social i solidària perquè es basa en relacions més justes i democràtiques i pel seu alt valor de sostenibilitat i resiliència, que resisteix millor els embats de la crisi, entre altres característiques.\nTé una mirada de gènere, en tant que atén a les necessitats específiques de les dones, posa èmfasi en millorar les seves condicions de vida -tenint en compte que pateixen una major taxa d’atur, nivells majors de precarietat en el treball i de pobresa, i reben menors salaris i pensions-, i alhora pretén dignificar i donar valor a aquelles feines tradicionalment feminitzades, desvaloritzades i poc qualificades però que tanmateix són imprescindibles pel benestar i la vida, com ara la neteja o la cura de les persones.\nTé una mirada intercultural en les seves diagnosis i intervencions, i creu, per tant, en les polítiques efectives de foment d’igualtat de drets, deures i oportunitats que combatin situacions d’exclusió i discriminació per procedència o diferències culturals.\nAborda el repte de la sostenibilitat ambiental en l’activitat econòmica i, per tant, inclou aquest vector en el conjunt de polítiques i actuacions que dissenya. Aquestes tenen en compte l’entorn com un tot que cal protegir i cuidar, mitjançant un ús dels recursos que tendeixi al residu zero i al mínim impacte ambiental.\nAquest tipus de desenvolupament local té el seu origen en les noves línies estratègiques de Barcelona Activa, que situen la proximitat i la territorialització com a criteris generals d’actuació. Un nou model de dinamització econòmica que es tradueix en serveis i accions als territoris més a prop de veïns i veïnes-, que arribin a més sectors socials i que siguin dissenyats en coproducció amb els districtes i els actors del territori. Els Plans de Desenvolupament Econòmic de Districte, com és el cas del de Ciutat Vella, són un exemple d’aquesta forma de fer desenvolupament local.


Llista de personatges de Slam Dunk - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLlista de personatges de Slam Dunk\n(S'ha redirigit des de: Llista de personatges d'Slam Dunk)\nAquesta és la llista de personatges del manga i anime Slam Dunk.\n1.1 Hanamichi Sakuragi\n1.2 Kaede Rukawa\n1.3 Ryota Miyagi\n1.4 Hisashi Mitsui\n1.5 Takenori Akagi\n1.6 Kiminobu Kogure\n1.7 Yasuharu Yasuda\n1.8 Tetsui Jiosaki\n2.1 Akira Sendoh\n2.2 Jun Uozumi\n2.3 Kicchou Fukuda\n2.4 Hiroaki Koshino\n2.5 Ryoji Ikegami\n2.6 Tomoyuki Uekusa\n3.1 Shinichi Maki\n3.2 Soichiro Jin\n3.3 Nobunaga Kyota\n3.4 Yoshinori Miyamasu\n3.5 Kasuma Takasago\n4.3 Kazushi Hasegawa\n5.1 Tsuyoshi Minami\n5.2 Minori Kishimoto\n5.3 Daijiro Itakura\n6.1 Eiji Sawakita\n6.2 Masashi Kawata\n6.3 Kazunari Fukatsu\n6.4 Masahiro Nobe\n6.5 Minoru Matsumoto\n6.6 Satoshi Ichinokura\n6.7 Mikio Kawata\n7 Altres Jugadors del Campionat Nacional\n7.1 Hiroshi Morishige\n7.2 Dai Moroboshi\n7.3 Atsushi Tsuchiya\n8.1 Haruko Akagi\n8.3 Mitsuyoshi Anzai\n8.4 Colla d'en Hanamichi\n8.5 Dr. T\nAlçada: 1,88 m --> 1,892 m Dorsal a la samarreta: 10 Marca de sabatilles: Nike Air Jordan VI, Nike Air Jordan I\nÉs el protagonista. Sakuragi és un estudiant de secundària agressiu i una mica problemàtic, per culpa del seu difícil caràcter i la seva mala reputació, és rebutjat constantment per les noies, arribant a un total de 50 rebutjos. L'última noia que el va rebutjar ho va fer en favor d'un jugador de bàsquet, de manera que en Sakuragi odia el bàsquet i tot el que hi té a veure. Tot canvia, però, quan Haruko, una noia de la qual s'enamora a l'instant, li pregunta si hi juga. És llavors quan Sakuragi decideix unir-se a l'equip de l'institut Shohoku. Des de bon principi manté una relació d'odi amb en Kaede Rukawa, ja que la Haruko confessa estar-ne enamorada.\nAl llarg de la història Sakuragi evoluciona notablement com a jugador de bàsquet i esdevé un dels pilars de l'equip. Al principi destaca simplement per la seva intensitat en el joc, fruit de la seva alçada, potència, velocitat i capacitat de salt. Així en un bon principi la seva tasca principal consisteix a capturar rebots. Ofensivament, inicialment els seus recursos es limiten a saber fer entrades a cistella (sense un 100% fiabilitat) i a fer esmaixades. Partit a partit, però, va millorant, acabant sent segurament el jugador més complet del Shohoku. Així doncs, a les seves habilitats rebotejadores i intimidadores, hi suma la capacitat de llençar tant des de sota la cistella com des de fora, convertint-se així en un recurs ofensiu més per al Shohoku. A més a més, també adquireix capacitats de fer fintes de tir. D'aquesta manera, al final de la sèrie ens trobem amb un excel·lent rebotejador que és tot intensitat en defensa, un jugador molt útil en atac gràcies al seu llançament i capacitat de salt.\nAlçada: 1,87 m Dorsal a la samarreta: 11 Marca de sabatilles: Nike\nEn Rukawa és un jugador de primer any (igual que en Sakuragi) que ve de ser un dels millors jugador de l'institut. Quan arriba al Shohoku ràpidament es crea una enemistat amb en Sakuragi, bàsicament per l'èxit que té amb les noies i més concretament amb la Haruko, fet que desperta l'enveja del pel-roig.\nBasquetbolísticament, segurament sigui tècnicament el millor jugador, no tan sols del Shohoku sinó també de tota la prefectura. No obstant, el seu joc, té un important defecte, i és que és massa individualista. A més a més no destaca especialment en defensa, i el seu esperit d'equip i lideratge brillen per la seva absència. Es podria dir que juga exclusivament per si mateix. Com es veurà al final del manga, es pot convertir en millor jugador si fa servir la seva gran visió de joc i habilitat de passada.\nDurant el torneig de Kanagawa és escollit, juntament amb en Maki, en Sendoh, en Jin i l'Akagi, en el cinquet ideal de la competició.\nÉs el base de l'equip. Està enamorat de l'Ayako, la mànager de l'equip, raó per la qual s'uneix a l'equip. Té una actitud molt desafiadora, cosa que l'havia fet involucrar-se en moltes baralles en el passat, fins que va acabar a l'hospital, raó per la qual s'afegeix a l'equip més tard que en Sakuragi i en Rukawa. És el jugador més baix de l'equip, però també el més ràpid i àgil, i té una gran capacitat de salt i dribbling, essent les fintes el seu punt fort. Aviat destaca com un dels millors bases de l'estat de Kanagawa, competint d'igual a igual amb algunes llegendes de la regió com Kenji Fujima (del Shoyo) i Shinichi Maki (del Kainan). Es forma una gran amistat entre en Sakuragi i ell degut a les similituds entre ells: ambdós tenen una personalitat conflictiva i són sempre rebutjat per les noies, però no supera el record de carbasses d'en Sakuragi. Quan comença el campionat d'hivern es converteix en el nou capità rellevant a l'Akagi que ha hagut de deixar l'equip pels estudis.\nÉs l'últim a incorporar-se a l'equip. És un gran tirador, destresa que el converteix en un jugador molt valuós en l'equip. En el seu passat, a l'institut Takeishi, va guanyar la final del Campionat Nacional amb un buzzer beater i va ser anomenat MVP del torneig. Una lesió al genoll va frenar temporalment la seva progressió, però va transformar-lo en un noi rebel i un busca-raons. Va acabar també a l'hospital després d'una baralla amb en Miyagi, i va agredir a jugadors del Shohoku abans de la seva incorporació a l'equip. Després de suplicar-li de genolls a l'entrenador Anzai la seva readmissió a l'equip, aquest hi accedeix, és llavors quan en Mitsui jura no tornar a barallar-se i ajudar a l'equip a guanyar el campionat. En el campionat d'hivern, després del campionat d'estiu que surt a la sèrie, Mitsui s'esforçarà per aconseguir una beca esportiva en alguna universitat.\nAkagi és el germà gran de la Haruko i capità de l'equip. Té el malnom de "Gori" o "Goril·la". És el més alt i fort de l'equip, i juga de pivot. És seleccionat com uns dels millors cinc jugadors de Kanagawa i se'l considera un dels millors pivots del país. El seu somni és guanyar el campionat nacional i poder-se dedicar al bàsquet professionalment. Es pren el bàsquet molt seriosament i sovint ha de mantenir a ratlla els seus companys d'equip. A primera vista sembla un noi molt dur i estricte, però demostra tenir un bon cor i és molt bon amic dels seus amics. La seva especialitat és "l'esmaixada del goril·la".\nSub-capità de l'equip. Quan en Sakuragi, en Rukawa, en Miyagi i en Mitsui entren a l'equip, en Kogura es converteix en el sisè home. Rep el malnom de "Quatre ulls" gràcies a en Sakuragi. És un bon tirador i sempre dóna suport moral als seus companys. Juga a bàsquet des de ben petit, i és així com va conèixer a l'Akagi, el seu millor amic, i amb qui comparteix el somni de guanyar el campionat nacional. L'any en què s'incorpora en Sakuragi a l'equip és el seu últim any a l'institut Shohoku. És una persona comprensiva, flexible i pacífica, i s'esforça molt per millorar i assolir els seus objectius.\nÉs el base suplent de l'equip, té un caràcter tranquil.\nEs el suplent d'en Rukawa.\nL'institut Ryonan és un dels millors equips de bàsquet de la prefectura de Kanagawa. Malgrat que l'any passat no van aconseguir classificar-se, volen aconseguir-ho i arribar a guanyar el campiona nacional.\nÉs el millor jugador del Ryonan. Se'l considera un geni, hi ha gent que el considera el millor jugador de Kanagawa per sobre d'en Maki, malgrat la seva altura i que habitualment juga d'aler, és un jugador molt polivalent capaç de jugar també de base com es veu en el partit contra el Kainan. Manté una gran rivalitat amb Rukawa, al que avantatja per ser un any més gran i pel seu concepte col·lectiu del joc. És molt popular entre les noies. Quan l'Uozumi deixa l'equip, en Sendoh es converteix en el capità.\nÉs el capità i pivot de l'equip, i l'etern rival de l'Akagi. Quan el Ryonan és eliminat a la final del campionat estatal, decideix deixar el bàsquet i seguir els passos del seu pare, convertint-se en cuiner. Rep el malnom de "Rei de les mones" gràcies a en Sakuragi.\nTot i que no apareix gaire a la sèrie, se sap que freqüenta les pistes de bàsquet a l'aire lliure que hi ha per la ciutat. Esdevé el rival d'en Sakuragi en la final estatal. Es tracta d'un jugador amb un poder ofensiu al mateix nivell que en Sendoh, l'estrella del seu equip, fet que es potencia degut al bon enteniment que tenen els dos als partits. El seu punt débil però, és la defensa.\nÉs l'escolta de l'equip. És bon llançador de tres punts i rival d'en Mitsui. No obstant, se'l considera inferior a en Mitsui i a en Jin.\nJuga d'aler pivot i és el segon capità de l'equip. Es tracta del millor defensor del Ryonan. Per això se li encarrega la tasca de marcar en Mitsui durant el partit contra el Shohoku per frenar els seus llançaments.\nÉs el base, és un jugador que comet molt pocs errors.\nEl Kainan és el millor equip de tot Kanagawa, porta 17 anys seguits classificant-se per el campionat nacional, fet que els converteix en un dels millors equips de tot el país. L'any passat però, són eliminats a semifinals per el Sannoh, el que llavors es converteix en el campió. Queden com a primers a la prefectura de Kanagawa guanyant a Shohoku i Ryonan. Se sap que queden subcampions al campionat nacionals.\nÉs el capità de l'equip i juga a la posició de base. Se'l considera un dels millors jugadors a nivell nacional gràcies al seu caràcter guanyador, i la seva capacitat tant per anotar com per assistir, no obstant, on realment destaca Maki és en les seves condicions físiques: és inusualment alt per ser un base, ràpid i molt fort, fet que li permet encistellar malgrat que li facin faltes. Va ser escollit com un dels cinc millors jugadors de Kanagawa, sent considerat el millor jugador de la prefectura. Al final de la història, en Maki deixa el bàsquet per dedicar-se plenament a una altra de les seves grans aficions: el surf.\nÉs l'escolta de l'equip i és un jugador de segon any. Quan va entrar al Kainan, la seva intenció era jugar de pivot, no obstant se li va denegar, ja que no era un jugador amb una constitució forta. A partir de llavors es va dedicar a practicar el llançament de tres punts, fent 500 tirs cada dia, fins a arribar a convertir-se en un tirador infalible. A més de ser un expert llançant de 3 punts també se li veu alguna assistència de mèrit en alguns partits, igual que en Maki, va ser elegit com un dels millors cinc jugadors de Kanagawa. És el màxim anotador de la prefectura per davant d'en Rukawa, amb una mitjana de 30,6 punts per partit.\nÉs l'únic jugador de primer del Kainan i juga a la posició d'aler. És molt cregut arribant-se a autoproclamar-se com a millor jugador de primer malgrat ser clarament inferior a en Rukawa, la seva personalitat coincideix amb la d'en Hanamichi, i també odia a en Rukawa. No obstant, en Kyota és un jugador amb grans condicions i una potència de salt increïble que li permet fer esmaixades malgrat no ser molt alt (178 cm). Sakuragi li don el sobrenom de "Mico filós".\nTot i les seves poques aparicions a la sèrie, és un bon tirador de triples.\nÉs el pivot del Kainan, és un dels millors pivots de Kanagawa. Tot i això, sembla inferior a Uozumi, Hanagata i Akagi, que són els 3 grans pivots que rivalitzen com a millor pivot de la prefectura.\nL'any abans de començar la serie el Shoyo és considerat el segon millor equip de la prefectura de Kanagawa, ja que l'any passat es van classificar per el campionat juntament amb el Kainan, però van caure eliminats a la primera ronda del campionan nacional davant el Toyotama.\nÉs el base de l'equip, a la vegada que és l'entrenador de l'equip, cosa que provoca que el seu rendiment se'n ressenti. És molt hàbil i sap dirigir molt bé als seus companys a la pista. En Maki el considera el seu major rival a Kanagawa.\nÉs el pivot de l'equip, considerat el segon millor jugador després d'en Fujima. Adquireix el rol de líder de l'equip quan aquest està a la banqueta fent les funcions d'entrenador. És un dels millors pivots de la prefectura. A diferència però, de l'Uozumi o l'Akagi, que són dos grans pivots que destaquen més per la seva fortalesa física i la seva força. Hanagata és un pivot tècnic habilidós, conegut pel seu llançament "fade away" que és molt complicat d'aturar.\nÉs el gran rival d'en Mitsui, es un bon jugador de l'equip.\nEl segon classificat de la prefectura d'Osaka, i primer rival amb el que es topa el Shohoku al campionat nacional. El Toyotama destaca per un joc molt ràpid i ofensiu, gràcies a la seva estratègia de 80% atac 20% defensa. Això l'ha convertit en un dels millors sinó el millor equip nacional a nivell ofensiu, ja que en gairebé tots els seus partits supera els 100 punts. No obstant, aquesta estratègia tan ofensiva provoca que sigui un equip molt débil a nivell defensiu.\nJugador de tercer any. És el capità i estrella de l'equip. Juga a la posició d'aler i és el màxim anotador de la prefectura d'Osaka. Destaca pels seus tirs de 3 punts i per les seves assistències, fet que el converteixen en un jugador de nivell nacional. Se'l coneix pel nom de "Ace Killer" (assassí d'estrelles) perquè a l'edició anterior va lesionar a Kenji Fujima, fet que va permetre al Toyotama guanyar el partit. Durant el partit contra el Shohoku lesiona un ull a en Rukawa d'un cop de colze.\nJugador de tercer any. Juga a la posició d'aler pivot. És considerat el segon millor jugador de l'equip i és el segon màxim anotador de la prefectura d'Osaka per darrere d'en Minami. Es tracta d'un gran anotador, capaç de traspassar la defensa d'en Sakuragi. Té una personalitat molt arrogant i despectiva amb tothom.\nJugador de segon any. Juga a la posició de base. És el tercer màxim anotador de la prefectura d'Osaka amb una mitja de 25 punts. Itakura és un base alt (183 cm) que aprofita la seva alçada per treure profit de la seva gran capacitat de tir tant de llarga com de mitjana distància. Té una personalitat arrogant i provocadora davant en Miyagi, especialment per la diferència d'alçada entre els dos.\nEl millor equip de totes les preparatòries del Japó. Guanyador durant tres anys consecutius del campionat nacional. Prové de la prefectura d'Akita. Malgrat aquesta reputació d'equip invencible, el Sannoh és un equip molt analític amb els seus rivals i mai es relaxen ni subestimen els seus contrincants per molt febles que semblin.\nJugador de segon any. Juga a la posició d'aler. És considerat el millor jugador de tot el Japó. Imparable en l'1 contra 1 pel seu dribbling i la seva increïble velocitat, capaç tant d'encistellar de llarga distància com d'internar-se dins de les defenses i clavar esmaixades o modificar el salt per esquivar els bloquejos de jugadors com l'Akagi. No obstant, les seves capacitats defensives són igual de bones que les ofensives. No deixa cap obertura, i és molt difícil de traspassar fins i tot per un jugador com en Rukawa, a més la seva velocitat li permet recuperar la posició malgrat haver estat superat inicialment. En Sendoh arriba a mencionar que és l'únic jugador al que no va poder derrotar a la secundària. No obstant, malgrat la seva aparença d'invencible, encara té un defecte: la seva pérdua de concentració en alguns moments dels partits.\nJugador de tercer any. Juga a la posició de pivot. Molts el consideren el millor pivot del Japó. Se l'anomena el jugador de les tres posicions, perquè quan era un jugador de primer media només media 165 cm i es desenvolupava com a base, a segon però, va créixer 25 cm i va passar a jugar d'aler pivot, per acabar jugant com a pivot al seu tercer any. Aquesta evolució ha fet que Masashi sigui un pivot atípic, ja que a més de ser fort, potent, dominant sota cistella i un gran rebotejador, és ràpid i tècnic, capaç d'encistellar fins i tot tirs de 3 punts. Per això és un pivot capaç de jugar tant per l'interior com per l'exterior.\nJugador de tercer any. És el capità de l'equip i juga a la posició de base. Fukatsu és considerat un dels millors bases de tot el Japó. És un jugador que mai perd la calma sigui quina sigui la situació, té una gran capacitat per organitzar l'equip i és un gran assistent. A més quan la situació ho requereix pot encarregar-se d'anotar sense cap problema. Sol treure profit del fet que és un base alt (181 cm) tant per anotar com per assistir. A nivell defensiu és un jugador molt intens i enganxós que executa una gran pressió al seu contrari, i que deixa pràcticament cap obertura a la seva defensa.\nJugador de tercer any. Juga a la posició d'aler pivot. Donat la gran capacitat anotador del seus companys d'equip, Nobe és un jugador que s'ha especialitzat en els rebots fins a convertir-se en un rebotejador de nivell nacional, que considera que l'únic que el supera en aquest camp és el seu company d'equip Masashi Kawata.\nJugador de tercer any. Juga a la posició d'escolta. Malgrat que no es veu amb prou claredat és don a entendre que Matsumoto és un jugador excel·lent en tots els àmbits del bàsquet, ja que es diu que probablement seria l'estrella de l'equip de no ser per la presència de Sawakita.\nJugador de segon any. Juga a la posició d'escolta. Ichinokura és un especialista en defensa de nivell nacional. El Sannoh el fa servir per marcar als tiradors dels equips contraris durant algunes fases del partit per anul·lar-los i cansar-los. La seva defensa és molt intensa i enganxosa sense decaure mai la pressió gràcies a la seva immillorable resistència física.\nJugador de primer any. Pot jugar a la posició de pivot o d'aler pivot. És el jugador més alt de tot el torneig (210 cm) i probablement el que pesa més (130 kg). Aprofita la seva mida i el seu pes per col·locar-se sota el taulell, girar-se i encistellar des de sota la cistella de forma fàcil. No obstant, al tractar-se d'un jugador de primer que porta molt poc temps jugant a bàsquet només sap fer aquesta jugada.\nAltres Jugadors del Campionat Nacional[modifica]\nJugador de primer any. Juga a la posició de pivot. És l'estrella de l'institut Meihou, de la prefectura d'Aichi, el qual es classifica en la primera posició de la prefectura, lloc que habitualment ocupava l'Aiwa. Morishige es presentat com el pivot més poderós i dominant físicament de tot el manga gràcies a les seves grans condicions (199 cm i 100 kg). Els jugadors contraris són incapaços d'aturar-lo ni quan vol entrar a sota cistella ni quan anota d'una poderosa esmaixada que tira als contraris per terra amb la seva força. Fet d'això ho prova que guanyi a l'Aiwa, i els seus números en el seu debut en el campionat nacional quan derroten a l'institu Josei, on Morishige anota 50 punts, agafa 22 rebots i fa 10 bloquejos. En Maki quan el veu pensa que en Takasago sol no el podrà aturar. Es podria considerar que és el gran rival d'en Rukawa per coronar-se com a millor jugador de primer.\nJugador de tercer any. És el capità i l'estrella de l'Aiwa, que és considerat un dels 4 millors equips del campionat, i juga a la posició de base. Se l'anomena "Estrella d'Aichi", ja que se'l considera un dels millors jugadors de tot el Japó, de fet, en paraules del seu entrenador és l'únic jugador capaç de derrotar a en Sawakita, tot i que ell mateix reconeix no estar-ne del tot segur. Se sap que és un base amb una gran capacitat per assistir, driblejar i anotar. És lesionat per un cop d'en Hiroshi Morishige durant el partit classificatori entre el Meihou i l'Aiwa, fet que provoca que el Meihou es posi al capdavant del partit amb una diferència enorme, malgrat que Moroboshi torna abans d'acabar i redueix les distàncies, la diferència era tan gran que el Meihou acaba guanyant el partit, i l'Aiwa acaba com a segon classificat.\nÉs l'estrella del Daiei, el primer classificat de la prefectura d'Osaka per davant del Toyotama, al qual derroten. Per l'enfocament que se li don i l'anàlisi que fa en Hikoichi d'ell, es tracta del millor jugador d'Osaka, i un dels millors jugadors a nivell nacional. Durant el partit contra el Toyotama es veu que en Kishimoto i la resta de l'equip són incapaços d'aturar-lo. Té una tècnica individual excel·lent i és capaç tant de fer grans assistències com d'anotar. D'acord amb en Hikoichi, es tracta del centre del Daiei, tot el joc passa per ell, per això el seu estil de joc li recorda molt al d'en Sendoh.\nÉs la germana petita de l'Akagi. Estima el bàsquet tant com el seu germà i sempre està animant al Shohoku. Està enamorada d'en Rukawa, tot i que ell sembla ignorar-la completament. En Hanamichi n'està completament enamorat i va ser precisament ella el que va motivar-lo a jugar a bàsquet. L'any següent a l'arribada d'en Sakuragi substitueix a l'Ayako en la funció de mànager.\nMànager de l'equip. Procedeix de l'institut Tomigaoka. Com a assistenta, s'encarrega de l'anotació, controlar el temps, etcètera. Té un caràcter alegre i decidit, però bastant fort i una mica violent en algunes ocasions, i se sap imposar als jugadors de l'equip. És una peça clau en la progressió d'en Sakuragi, a qui anima i ajuda constantment. En Ryota n'està profundament enamorat, cosa de la qual sap aprofitar-se per a aconseguir que aquest posi la màxima intensitat a pista.\nEntrenador del Shohoku. Té una gran experiència en el bàsquet, primer com a jugador i després com a entrenador, i és molt respectat en el món del bàsquet. En la seva època de jugador, havia estat reconegut com el millor jugador de tot Japó, portant al seu equip a la victòria en el campionat nacional.\nDesprés de la seva etapa com a jugador, passà a ser entrenador en la universitat. Un fet que el va afectar especialment va ser l'ambiciós jugador prodigi, Yasawa, qui va decidir marxar a jugar als Estats Units, tot i que Anzai li havia insistit que no se n'anés. Allà va enfonsar-se davant l'alt nivell de bàsquet d'aquell país. Temps més tard, Anzai s'assabentà a través de la premsa que en Yasawa havia mort en un accident de cotxe. Quan fou a visitar-lo per última vegada al cementiri, la mare d'en Yasawa li va donar una carta que el seu fill havia escrit per a ell. En ella s'hi llegia que se'n penedia de no haver-li fet cas i lamentava haver deixat l'equip de bàsquet al Japó. Després d'això, Anzai va deixar d'entrenar equips universitaris i passà a ser l'entrenador de l'institut Shohoku. Aquell fet també va transformar-li la personalitat, convertint-lo en una persona excessivament callada i tranquil·la. Això, i la seva aparença física, van fer que comencessin a anomenar-lo "El buddha dels cabells blancs".\nCinc anys més tard, quan en Sakuragi entra a l'equip, l'Anzai li confessa a la seva dona que ara torna a gaudir entrenant un equip de bàsquet. Abans de la final interestatal, un atac de cor fa que hagi de descansar a l'hospital durant el partit del Shohoku contra el Ryonan, però l'equip se'n surt sense la seva presència i li dediquen la victòria.\nEntre les seves aptituds com a entrenador, en destaquen la facilitat d'explotar totes les habilitats dels jugadors i la gran capacitat d'improvisar l'estratègia en els partits.\nColla d'en Hanamichi[modifica]\nSón els amics d'en Hanamichi, sempre s'involucren en baralles i se n'enriuen d'en Sakuragi quan juga a basquet. La colla està formada per en Yohei Mito, que és el millor amic d'en Hanamichi, i uns altres tres: Chuichirou Noma, Yuji Ohkusu i Nozomi Takamiya.\nEl Doctor T és un personatge del manga i l'anime Slam Dunk. És l'àlter ego de Takehiko Inoue (l'autor del manga) dins la història. No té nas i porta una gorra de visera cap arrere. Duu el número 23 a la samarreta en honor a l'ex-jugador nord-americà Michael Jordan. Interromp sovint la història per explicar als no entesos del bàsquet tant les regles i jugades del bàsquet com la història d'algunes llegendes de l'esport. És un personatge dibuixat en l'estil super deformed.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Llista_de_personatges_de_Slam_Dunk&oldid=24921617»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 12 set 2020 a les 19:43.


Ícar: L’últim vol és un sol de Dansa Butoh i Teatre Físic que parteix del mite clàssic d’Ícar a través del treball artístic de Orland Verdú.\nL’obra reinterpreta la història grega per posar-la en un context contemporani a través de l’obra filosòfica de Byung-Chul Han (La societat del cansament). La posada en escena explora la dicotomia entre el desig de llibertat i la nova forma d’esclavitud igualitària que ha elaborat el postcapitalisme, mitjançant la qual l’individu es converteix en amo i esclau de si mateix.\nÍcar: L’últim vol va ser estrenada amb èxit en el Festival de Butoh Ibèric Ànima Negra de Barcelona 2018, destacant el treball corporal i poètic de l’artista Orland Verdú per la seva precisió i visceralitat en una posada en escena sòbria i nua.\nÍcar ens parla del preu a pagar per voler anar més enllà dels límits i escapar del sistema establert (el laberint del Minotaure) per anar a la recerca de l’èxit (el sol com a símbol de la llibertat). És una reflexió sobre els models de pensament i èxit socials (gàbies) que ens imposa una societat que creix en una era informàtica i digital en la qual el virtual s’ha convertit en real, i on les cadenes o laberints són les pròpies imatges o representacions del sistema, com ho són facebook o instagram.\nLa llibertat té un preu, i cada generació i individu està confrontat al fet d’haver de perseguir-la o sucumbir al control de la seva època convertint-nos en autòmats.


→ Traductors jurats a Riells i Viabrea ¡PRESSUPOST GRATIS! Traductor oficial Riells i Viabrea\nTRADUCTORS OFICIALS A RIELLS I VIABREA I TRADUCTOR JURAT EN RIELLS I VIABREA\nTraductors jurats en Riells i Viabrea\nTraductors oficials a Riells i Viabrea a molts idiomes\n7 avantatges de la nostra agència de traductors oficials jurats a Riells i Viabrea\nEspecialitats en què oferim servei de traductor certificat a Riells i Viabrea\nIntèrprets jurats en Riells i Viabrea\nAspectes a tenir en compte en el servei de traductor jurat oficial a Riells i Viabrea\nPossibles requisits addicionals per a les traduccions jurades a Riells i Viabrea\nCombinacions lingüístiques que més tradueix el nostre despatx de traductors autoritzats a Riells i Viabrea\nContactar: departaments de la nostra empresa de traductors jurats a Riells i Viabrea\nLa nostra empresa, amb 19 anys de trajectòria, li ofereix el servei de traductors oficials a Riells i Viabrea, és a dir, traduccions amb validesa legal, signades i segellades per traductors autoritzats pel Ministeri d’Afers exteriors espanyol. Aquestes traduccions tenen validesa oficial i són requerides per molts organismes públics i oficials (Universitats, Ajuntaments, Registres Civils…) per a molts dels tràmits que realitzen. Quan una traducció porta el segell del traductor oficial jurat autoritzat, aquest actua com a notari de la traducció, donant fe pública de la fidelitat de la traducció respecte al text original i atorgant-li validesa davant institucions oficials i administracions públiques. Tots els nostres traductors jurats autoritzats estan reconeguts pel Ministeri d’Afers exteriors espanyol. Per norma general només haurà de presentar una traducció jurada a Riells i Viabrea si el tràmit i organisme concret així li ho exigeix.\nCerca un traductor oficial barat a Riells i Viabrea? En 1Global Translators oferim preus competitius i sobre els mateixos practiquem importants descomptes per repetició i per volum.\nLes nostres traduccions oficials en Riells i Viabrea li seran lliurades per missatger en el domicili que ens indiqui.\nTambé comptem amb servei de traductor jurat urgent a Riells i Viabrea, i en aquest cas normalment s’intentarà que el mateix estigui el més a prop possible del seu domicili. Si no és urgent, el traductor pot trobar-se en una altra localitat a l’efecte d’aconseguir preus més competitius per a Vostè gràcies a crear economies d’escala.\nSi necessita un traductor certificat a Riells i Viabrea:\nComptem amb traductors jurats en Riells i Viabrea en els següents idiomes!\nA Espanya els traductors jurats reconeguts pel Ministeri d’Afers exteriors i de Cooperació ho són del/al castellà al/de l’idioma corresponent. En cas de sol·licitar una traducció oficial a Riells i Viabrea d’altres combinacions lingüístiques dels idiomes de la llista anterior, podrem realitzar-la sense problema, però caldrà transitar pel castellà. Per això, si vostè necessita una traducció jurada amb combinacions lingüístiques en les quals no aparegui l’espanyol, el cost es duplica. A més, pot donar-se la circumstància que en la institució on deguin presentés les traduccions aquestes no siguin admeses, per la qual cosa convindria que vostè confirmi que l’entitat en qüestió acceptarà la doble traducció necessària en aquest cas.\nSi necessita un traductor oficial jurat en Riells i Viabrea:\n7 avantatges de la nostra agència de traductors jurats oficials a Riells i Viabrea\n1Global està orientada cap a qualitats altes i per a això comptem amb un rigorós Sistema de Qualitat que té una forma triangular. El vèrtex és la nostra orientació cap a les necessitats del client, ja que el nostre objectiu és excedir les seves expectatives. Els dos punts de suport en els quals confiem per a aconseguir l’anterior són: en primer lloc, excel·lents traductors autoritzats en Riells i Viabrea i, en segon lloc, rigorosos procediments i controls de qualitat conforme a les normes de qualitat ISO-9001 i EN-15038. Gràcies a això, hem aconseguit un ràtio de traduccions conformes superior al 99%. Veure el nostre Sistema de Gestió de la Qualitat.\nEls preus dels nostres traductors jurats de confiança són molt competitius i sobre els mateixos practiquem importants descomptes per repetició i per volum. Si necessita traductors jurats barats a Riells i Viabrea, demani’ns informació sobre la nostra modalitat de traductor jurat low cost.\nMoltes vegades els nostres clients necessiten traduccions jurades ràpides i per a satisfer aquesta necessitat oferim una modalitat de traductor jurat urgent a Riells i Viabrea en què ens adaptem al termini que el client necessiti, sempre que sigui viable. Això ho aconseguim gràcies a comptar més de 1.000 traductors oficials i al nostre Sistema de Gestió de Projectes.\nEn la nostra empresa de traductors jurats Riells i Viabrea som conscients de la importància de la puntualitat i per això apliquem un gran rigor en el compliment dels terminis, sent el nostre índex de traduccions puntuals superior al 99%. Ho aconseguim treballant amb traductors certificats a Riells i Viabrea seriosos i amb uns procediments rigorosos.\nGràcies a comptar amb un gran nombre de traductors oficials a Riells i Viabrea i al nostre Sistema de Gestió de Projectes podem abordar grans projectes formant equips de traducció ben coordinats i unificant la terminologia.\nEl fet d’haver desenvolupat diferents àrees d’especialització i de comptar amb traductors jurats en Riells i Viabrea nadius altament especialitzats en diferents camps ens permet realitzar una àmplia varietat de projectes, incloent projectes en els quals dins d’un mateix text hi hagi terminologia corresponent a diverses àrees del coneixement.\nTots els traductors autoritzats a Riells i Viabrea que treballen per a 1Global signen un Compromís de Confidencialitat. Si el client ho desitja, podem signar nosaltres al seu torn un Acord de Confidencialitat amb aquest.\nSi necessita un traductor jurat a Riells i Viabrea:\nEn la nostra agència de traductors oficials en Riells i Viabrea comptem amb traductors jurats jurídics, traductors jurats econòmics, traductors financers jurats, traductors mèdics jurats, traductors jurats tècnics, traductors científics jurats, per a administracions públiques, traductors farmacèutics, químics, de publicitat, de pàgines web, informàtics, per a empreses, d’informes, contractes i d’altres especialitats.\nAlguns dels documents típics per als quals més ens demanen el servei de traductor jurat a Riells i Viabrea són els següents:\nIntèrprets jurats a Riells i Viabrea\nTambé comptem amb intèrprets oficials a Riells i Viabrea, que ofereixen el servei de traduccions parlades en jutjats, tribunals i altres administracions que requereixin traduccions orals. Si necessita intèrprets certificats en Riells i Viabrea:\nAlguns documents per als quals certes administracions poden exigir traductors oficials jurats en Riells i Viabrea són de partides de naixement, actes de matrimoni, certificats de defunció, certificats d’antecedents penals, demandes, contestacions a demanda, informes pericials i proves.\nAlguns organismes que solen exigir traductors jurats oficials a Riells i Viabrea són els següents:\nTingui en compte que certes institucions (com algun consolat) quan demanen traduccions jurades oficials poden exigir també requisits addicionals (com que els traductors jurats estiguin a més homologats per aquesta administració). En aquest sentit, és responsabilitat del nostre client informar-se prèviament de tots aquests requisits addicionals abans d’encarregar una traducció oficial jurada en Riells i Viabrea a la nostra agència de traduccions, la qual no assumirà cap responsabilitat per cap requisit de cap organisme que no se li hagi comunicat prèviament.\nCombinacions lingüístiques que més tradueix el nostre despatx de traductors autoritzats en Riells i Viabrea\nLes combinacions lingüístiques més sol·licitades del servei de traductor jurat a Riells i Viabrea són les següents: traduccions de l’espanyol a l’anglès, de l’anglès al castellà, de l’espanyol a l’alemany i alemany al castellà, així com de l’espanyol a l’italià, de l’italià a castellà, espanyol a xinès i xinès a castellà. També tenim una considerable demanda de serveis de traductor oficial Riells i Viabrea del castellà al francès, del francès a espanyol, espanyol a català i català a castellà, espanyol a gallec i gallec a castellà, espanyol a basc i basc a castellà, espanyol a valencià i valencià a castellà, castellà a portuguès i portuguès a espanyol, espanyol a basc i basc a castellà, així com de traductors jurats del castellà a àrab, de l’àrab a espanyol, castellà a rus, rus a espanyol, castellà a romanès i romanès a espanyol.\nixí mateix oferim servei de traductor certificat en Riells i Viabrea per a altres combinacions lingüístiques del castellà i a aquest idioma, de l’anglès i a aquesta llengua i de l’i a altres idiomes europeus, com l’holandès, neerlandès, suec, danès, finès, polonès, búlgar, txec, noruec, grec, eslovac, estonià, lituà i hongarès. Per al servei de traductors jurats Riells i Viabrea a l’i de l’ucraïnès, bielorús, turc, eslovè, serbi, croat, bosnià, finlandès, llatí, macedoni, convé tenir en compte que a vegades necessitarem una mica més de termini per a tramitar la traducció, pel fet que hi ha menys traductors oficials a Riells i Viabrea que en altres combinacions lingüístiques.\nTambé posem a les seves disposició el nostre servei de traductor en Riells i Viabrea a l’i del xinès mandarí, àrab, bengalí, persa, hebreu, coreà i japonès, així com servei de signatura i segellat no oficial per a traduccions al letó, albanès, maltès, bosnià, aranès, hindi, irlandès, moldau, georgià, armeni, indonesi, malai, tailandès, panyabi, urdú, gujarati, occità, azerbayano i del amazig i altres llengües berbers, haussa, fulani, vaig manar, tuareg, amhárico i més de 150 llengües de tot el món. Per a algunes llengües molt poc comunes, com el yoruba, songhay, igbo, lingala, swahili o gujarati, sovint haurem de passar per l’anglès com a idioma pont, a causa de la falta de traductors natius que sàpiguen castellà.\nSOL·LICITI’NS SERVEI DE TRADUCTORS JURATS A RIELLS I VIABREA.\nPer a sol·licitar un traductor oficial jurat en Riells i Viabrea en format Word, Excel, Access, Powepoint, pdf, etc., interpretació jurada, ja sigui de cabina o consecutiva per a conferències o d’enllaç per a judicis o reunions de negoci, transcripció de cintes i àudios, maquetació de textos traduïts, revisió de traduccions o un altre servei lingüístic.\nSi desitja treballar per a nosaltres, ja sigui com a traductor oficial en Riells i Viabrea o com a professional contractat en algun dels nostres departaments. Necessitem especialment traductors jurats certificats a l’i de l’anglès britànic, xinès, polonès, txec, eslovac, rus, ucraïnès, àrab, alemany, italià, holandès, francès i romanès. També són benvinguts traductors oficials certificats a Riells i Viabrea natius de l’i a l’anglès americà, neerlandès, japonès, basc, gallec, hindi, suec, danès, noruec, finès, búlgar, bielorús i moldau. En menor mesura precisem de traductors jurats bons per a l’anglès australià, català, valencià, hongarès, estonià, letó, lituà, grec, urdú, bengalí, pastún, persa, panyabí i coreà.\nQuant a les especialitats, sobretot tenim necessitat de traductors jurats urgents a Riells i Viabrea jurídics, tècnics, de programari, literaris, científics, aeronàutics, de telecomunicacions, automoció, electrònica i enginyeria. També de traductors oficials barats nadius de manuals d’ús per a electrodomèstics, màquines i equips (especialment maquinària tèxtil, maquinària per al plàstic, màquines-eina, maquinària química i farmacèutica), i de traductors jurats low cost de textos sobre temàtica tèxtil, ferroviària, naviliera, sobre energies renovables, electricitat, aviació, distribució comercial minorista i majorista, revistes i periòdics. En menor mesura ens fan falta traductors oficials jurats ràpids en Riells i Viabrea per a textos sobre tecnologia (especialment tecnologia de la informació), metal·lúrgia, química (sobretot hidrocarburs, petroquímica i combustibles), moda, energia nuclear, energia tèrmica, gas, educació, viatges, salut, toxicologia, construcció, agricultura, ramaderia, receptes, cartes de restaurant, patents i plecs de condicions per a licitacions de projectes d’obres públiques, ports, aeroports i infraestructura.\nSi està interessat a ser el nostre agent comercial a Riells i Viabrea o en altres temes relacionats amb la publicitat, la labor comercial, la comunicació i el màrqueting de les traduccions i altres serveis lingüístics (incloent xarxes socials i màrqueting digital).\nTraductors jurats oficials en municipis pròxims a Riells i Viabrea\nAixí mateix tenim traductors oficials jurats en municipis pròxims a Riells i Viabrea:\nTraductors natius certificats a Breda