PUNK IS (¿not?) DEAD - Història, influències i vigència d'un moviment transgressiu. - La Guitza\nPUNK IS (¿not?) DEAD – Història, influències i vigència d’un moviment transgressiu.\nA finals d’aquesta dècada celebrarem com, cinquanta anys enrere i paral·lelament als Estats Units i a Anglaterra, diverses bandes joves portaven el rock que els precedia a deu revolucions més, creant l’actitud transgressiva que faria néixer el moviment punk. Molts dels pioners són ja morts i, per concordança cronològica, els qui ho van viure en el fervor de la seva adolescència i joventut, han vençut o sobrepassaran aviat la frontera de la jubilació. A continuació ens preguntarem no només quin curs ha pres la música punk en el seu quasi mig segle d’història i quines influències ha anat aportant i absorbint al llarg del seu camí sinó, sobretot, quina vigència musical, social i política té en l’actualitat.\nEl punk neix a final de la dècada dels ’70 i no existeix un clar consens sobre si es desenvolupa i consolida abans al Regne Unit o als Estats Units d’Amèrica. Pel que respecta a aquests últims, la seva eclosió ve precedida per la direcció que apuntaven bandes com els New York Dolls, The Stooges o els MC5, grups considerats com a pre-punks, ja que porten al rock a una sonoritat més bruta i agressiva i basen el seu directe en un acte performatiu de provocació i transgressió. Una nova generació que superaria als rockers del “baby boom” dels anys ’50 i als hippies de la dècada anterior i trobaria en bandes com els Ramones i en locals com el novaiorquès CBGB un espai de transgressió i un territori fecund de noves llibertats i possibilitats.\nEls Ramones al club CBGB de Manhattan (New York)\nPel que respecta al Regne Unit, el naixement del punk va anar lligat a un major revulsiu polític i social. La vella Anglaterra guardava en el seu si uns impertorbables i repressius valors conservadors en un moment en què la seva economia sofria un procés de desindustrialització, al que cal sumar l’ascens al poder de Margaret Tatcher i l’inici d’unes reformes de privatització i repressió cap al moviment obrer sense precedents des del final de la Segona Guerra Mundial. Davant això la joventut va alçar el crit nihilista del “No Future” i, a través de bandes referents com els Sex Pistols, Buzzcocks o The Clash, prendria autoconsciència generacional i grupal de la seva pròpia identitat i de la metodologia de transgredir i molestar com a modus operandi ofensiu cap a l’stablishment britànic. A l’Estat espanyol ens va arribar una onada més semblant a aquesta, la britànica, amb bandes com Eskorbuto, RIP o Cicatriz, a les que cal sumar-hi el teló de fons de la Transició i la lluita armada d’ETA; situació similar a la que es vivia a Irlanda del Nord i que va donar fruit a magnífiques bandes com Stiff Little Fingers. A Austràlia en destaquem noms com Radio Birdman o The Saints.\nThe Clash fotografiats a la Belfast dels “Troubles”\nSigui quin sigui el racó del planeta en el qual hi tingui presència, i salvant les importants diferències contextuals que hem vist que li donen un rostre particular, el moviment punk quasi sempre ha mantingut uns elements en comú. A priori es podria dir que sembla que a vegades parlem més d’una actitud (transgressora, contestatària) que d’un estil musical. Això és degut al fet que s’entroncarà amb les modes juvenils que el precedien (mods, hippies, rockers…) i crearà tot un codi de vestuari, maquillatge i perruqueria (cuir, punxes, cadenes, pedaços, crestes, colors cridaners…) que ajudarà a reafirmar l’element transgressiu i crearà l’efecte de “moviment” o “subcultura urbana” ajudant als i les diferents membres a identificar-se entre si. Un altre element important és la idea del DIY, les sigles angleses per Do It Yourself (“fes-ho tu mateix/a”), en referència al rebuig a participar del sistema i els seus circuits de producció, distribució i consum en favor de l’autogestió, aplicat tant en el terreny de les bandes i discogràfiques (per molt que hi hagi exemples que provin el contrari), com el de la proliferació de fanzines, ràdios i esdeveniments; sense obviar els detalls tan quotidians com dissenyar i arreglar un mateix/a la seva pròpia roba i complements. Per últim, evidentment, la música de les bandes era el pal de paller que unia a tot el moviment punk. D’aquesta manera, botigues de discs, bars i, sobretot, els concerts en locals i sales foren el territori on es desenvolupà l’esfera social d’aquesta generació contracultural.\nPerò ha existit un únic punk? Lluny de tenir un inici, un desenvolupament, una decadència i una quasi extinció, l’estil ha sofert múltiples transformacions i influències al llarg del temps i del territori i ha donat pas a nous subgèneres o noves maneres d’entendre i viure el punk en cada lloc i cada moment. És així com, quasi automàticament després del seu naixement, el gènere evolucionaria cap al postpunk (Joy Division), introduint l’ús de sintetitzadors i creant unes atmosferes més profundes i, sovint, fosques. Com a reacció a aquesta tendència, sorgeixen noves reafirmacions en la seva faceta més dura i contundent: al Regne Unit neix l’Oi! o street-punk (Cockney Rejects) i, als Estats Units, el Hardcore Punk (Black Flag). D’aquest darrer en va evolucionar el Melodic Hardcore (Bad Religion) i els Straight Edge (Minor Threat), branca juvenil que rebutjaria, entre d’altres, la propensió al gran consum de drogues dins el moviment. Menys coneguts, però no menys destacables, van ser altres subgèneres com l’ska-punk (Rancid) o el folk o celtic-punk (The Pogues). Potser l’última gran batzegada que ha donat el punk és l’aparició, a cavall del canvi de mileni, del pop-punk, sovint de la mà del skate punk, que va tenir amb bandes com Green Day o Blink 182, un multitudinari seguiment juvenil.\nGreen Day, una de les bandes capitanes de la última massiva onada del punk.\nD’aquesta manera observem com en totes aquestes etapes, el punk ha mantingut el seu caràcter revulsiu, tot i adaptat i transformat, que posseïa en el seu origen, mobilitzant a legions de seguidorxs i omplint sales i, inclús, estadis. Però hi ha un element que és encara més important que això: el fet que cada nova evolució, tot i tenir les arrels i influències en l’anterior, deixa obsoleta i quasi inoperativa l’onada precedent. Posem-ne en exemple perquè resulti més entenedor: el jovent de finals dels anys ’90, tot i poder professar tot el degut respecte per bandes com Ramones o Clash, eren, per damunt de tot, fervents seguidors de grups com The Offspring. És l’efecte “caps de cartell”, una manera per la qual cada generació ha aconseguit trobar el seu so i les peculiaritats dins la seva manera d’entendre el moviment i l’estil, amb respecte cap a el precedent però amb la urgència d’explotar i entendre el propi present. Diem això perquè no tots els estils musicals poden vanagloriar-se d’aquesta saludable mutació. En el metal, tot i tenir tantíssimes ramificacions (power, speed, gothic, symphonic, death, black...), resulta impensable que una banda posterior pugui arrabassar la titularitat del cartell d’un festival i esdevenir més popular que els idolatrats tòtems fundacionals com Metallica o Iron Maiden (o d’altres com Mötorhead o Judas Priest).\nA banda de les influències en el terreny estrictament musical, el punk ha influït en incomptables etapes i gèneres en tant que actitud. Actualment es parla molt de les notables similituds, pel component juvenil a cavall entre la transgressió i el nihilisme, que existeix entre punk i trap, o la seva variant més fosca i contundent, el drill. La veritat és que existeixen nombroses coincidències sociològiques, influències (com confirma el conegut artista trap Jarfaiter) i, inclús, cert paral·lelisme en la utilització del DIY; però evitarem entrar en aquest debat, per ara, ja que exigiria un article propi. Ens interessa més, d’aquesta manera, reprendre el fil anterior: el poder i la capacitat del punk de mutar en noves formes populars entre la joventut i que actuïn com a revulsiu social del seu moment.\nEl fet que hàgim anomenat tot aquest seguit de subgèneres, sorgits en un moment determinat, no vol dir que no hagi existit res més enllà d’això: hi ha hagut multitud de transicions i etapes manieristes, innombrables bandes inclassificables i grups que tocaven punk’77 als 2000′ i skate-punk o hardcore-punk a l’actualitat, per posar un exemple.\nArribats a aquest punt, la pregunta d’obligat compliment és: cap a quina direcció pròpia avança el punk en l’actualitat? Encara ens falten uns anys i un distanciament històric per saber del cert quines són les tendències pròpies d’aquest present, però sí que hi ha un seguit de coordenades que comencen a originar una fórmula que està aconseguint certa popularitat i consolidant certa idea de “moviment” en l’actualitat. En l’enèsima etapa de la postmodernitat, el so de les bandes que s’estan obrint pas no deixa de ser un refregit de receptes d’etapes anteriors: el so directe i poc produït del garage rock, la contundència i provocació del punk, la profunditat ambiental i voluntat d’experimentació del postpunk i certa aura de modernitat i frescor que li atorga la influència de l’indie. Sembla que estem davant una etapa en què existeix un rebuig cap a l’imperatiu melòdic (que, per altra banda, havia regit l’anterior tendència del skate o el pop-punk) i s’obre la porta a experimentar amb el soroll i les dissonàncies, els sintetitzadors i els pedals d’efectes per a guitarra elèctrica i baix. Per últim, pel que respecta a la veu, s’opta sovint per parlar o cridar abans que entonar (el conegut com a spoken word). Parlem de bandes amb apostes tan úniques i amb tanta vitalitat i vigència com els IDLES i els shame al Regne Unit, els Fontaines D.C. a Irlanda, els Surf Course als Estats Units o els Viagra Boys o Amyl and the Sniffers a Australia, entre tantíssims d’altres que podríem anomenar. Quasi tots aquests grups tenen en comú que, tot i tenir milions de seguidors arreu del món, no compten amb més de dos o tres LPs, inclús amb prou feines han pogut rodar pels escenaris de fora el seu país per culpa de aquesta maleïda pandèmia.\nMolta gent empetiteix sovint aquesta tendència dins l’etiqueta del postpunk o new wave i, inclús, molts cops, les mateixes bandes han rebutjat elles mateixes l’etiqueta punk. Com dèiem anteriorment, segurament només amb el distanciament que ens atorgarà mirar, dintre d’uns anys, aquesta nova onada del punk en l’era de l’streaming, aconseguirem comprendre la seva magnitud i poder començar a posar-li les etiquetes adients. És evident que, alhora, aquestes bandes provoquen cert rebuig als i les oients més puristes del punk-rock, Oi!, hardcore o skate/pop-punk, però… no era això al que veníem, a transgredir i a fer caure els tòtems que facin olor de institucionalitzat?\nÉs ben cert que a totxs ens agrada escoltar les meravelloses bandes que els quasi 50 anys de punk han donat en totes les seves èpoques i llocs, a través dels seus múltiples subgèneres. Però si volem garantir la seva supervivència i la seva frescor i arrelament al més estricte dels nostres presents, hem d’oblidar la vigència d’unes relíquies que ja no tornaran i obrir la porta a tot allò que està venint. Però, fent-ho d’aquesta manera, no ens estem desconnectant de l’origen i l’essència de l’estil i del moviment: què pot existir més punk que donar suport a l’escena local i actual, seguint a aquelles bandes que estan creant un nou imaginari i que, sovint, ens parlen de les problemàtiques en les quals totxs ens trobem immersxs: crisi, atur, precarietat, masclisme, LGTBIfòbia, racisme, pandèmia… Què pot haver-hi més punk que rescatar les seves fórmules fundacionals i readaptar-les al present que ens ha tocat viure, amb la única aspiració de crear una idea de moviment consolidat, ara que esperem que els concerts i els festivals tornin a reunir-nos aviat?\nNo és un debat exclusiu del punk ni tan sols de la música, sinó que troba un gran terreny de debat en l’univers de la política. L’esquerra s’ha debatut, en els últims més de 100 anys, entre mantenir-se fidel a l’ortodòxia marxista o obrir-se a noves perspectives que li permetin treballar més favorablement amb el seu present més immediat (i que, per molt que es digui, no porta implícit l’abandonament de la contundència en el discurs i els objectius). Mentre alguns segueixen prenent literalment la paraula de Karl Marx sense entendre que les seves receptes parteixen de l’observació del context de l’Anglaterra industrial del s.XIX, d’altres en rescaten el seu mètode d’anàlisi (de Rosa Luxemburg a Angela Davis, Michel Foucault o Silvia Federicci) per entendre les problemàtiques que concerneixen cada present i tractar d’obtenir respostes amb les quals actuar-hi.\nArticle anteriorTorna el Festival de Cannes. Torna el festival de cinema de referència.\nMúsica Carles Escrig - 14/07/2021 0\nCarles Escrig - 07/07/2021 0


Joaquim Colomer: de gener 2008\n“Catalunya ha guanyat amb Zapatero i ha de guanyar més”.\nFa pocs dies que hem vist la dissolució de les Corts, pas previ a la celebració d’eleccions generals. El balanç de la legislatura de Zapatero és molt positiu, tot i que altres forces polítiques com PP i CIU ho neguin. Jo els pregunto: quin respecte va tenir CiU per Catalunya quan va votar totes les investidures d’Aznar i tots els pressupostos del PP? quines inversions per Catalunya van pactar? En canvi si que hem vist les polítiques del PSC i PSOE que clarament vetllen pels interessos dels ciutadans.\nAmb només quatre anys de govern, Zapatero ha donat prou mostres de credibilitat en tots els terrenys, tot i que encara hi ha temes pendents. Governar no ha estat fàcil, tenint en compte les formes i l’agressivitat de fer política del PP durant tota la legislatura, utilitzant l’Estatut, la llengua, els símbols i la demagògia, explicant i muntant paradetes per tots els racons d’Espanya perquè la gent signés contra Catalunya.\nUna de les fites més importants per Catalunya en aquests quatre anys amb Zapatero ha estat aprovar el millor Estatut de la nostra història en matèria de competències, autogovern i reconeixement de la identitat nacional. I no hi ha dubte que la propera legislatura amb Zapatero serà important pel desplegament d’aquest Estatut. Amb Rajoy, aquest estatut no hagués estat possible\nEls ciutadans potser no han palpat realitats que el govern de Zapatero, pactant amb el govern de la Generalitat han dut a terme per millorar la qualitat de vida dels ciutadans. Per exemple, pujar el Salari Mínim Interprofessional de 440 € a 600 €. A més, la proposta que valora el PSOE ara, és fer-lo arribar als 800.\nTambé s’han creat 3 milions de llocs de treball, s’ha invertit en política social aprovant la llei de la Dependència i s’han ampliat els drets civils de les persones homosexuals.\nEn l’aspecte estatutari, s’han aconseguit acords sobre traspassos en matèria de gestió del litoral, immigració, i inspecció de treball entre d’altres.\nEl resultat de les eleccions serà decisiu pels interessos dels ciutadans de Catalunya i hem d’aconseguir que la veu forta del PSC, representada per Carme Chacón a les Corts, sigui molt important, perquè tenim molt en joc, perquè hem de continuar sent determinants per a combatre el PP i per reafirmar un govern social i de progrés a Espanya i Catalunya.\nPer tant, “el 9 de març Zapatero ha de repetir com a president”.\nPublicat per Quim Colomer a diumenge, de gener 27, 2008\nCARTA DE MARIA BLANCO AL GOVERN DE CIU / VIC\nEn el darrer ple de l'ajuntament de Cabrils del dia 27 de desembre de 2007, la meva companya del Grup Municipal del PSC, Maria Blanco, va llegir una carta responent als desafortunats comentaris que els actuals governants de Cabrils van fer sobre l'escola Bressol de Cabrils. He volgut reproduïr aquesta carta que deixa molt clara la posició del PSC de Cabrils sobre aquest tema.\nSenyors del govern,\nen relació a l’escrit sobre L’escola Bressol de Cabrils que varen publicar fa algunes setmanes, voldria fer algunes consideracions:\nDiuen en el seu escrit, que l’escola bressol no és un servei universal però si que ho son el servei de vigilància o el manteniment de carrers. No existeix una definició oficial del que és servei universal o no. És una qüestió política. Vostès, els polítics de dretes tendeixen a reduir a la mínima expressió el que consideren que és un servei universal. Es limiten a incloure-hi els aspectes més materials com el manteniment dels carrers. Nosaltres, tenim una concepció molt més àmplia i progressista del servei universal. Nosaltres entenem que des dels estaments públics hem d’ajudar a l’educació dels infants i dels joves, a millorar la qualitat de vida de la gent gran, a fomentar l’esport i la cultura com a formes de creixement personal i col·lectiva, a tenir una sanitat de qualitat per tothom i tants altres serveis bàsics que vostès, des de les dretes, volen deixar en mans del lliure mercat. Qui vulgui sanitat, que se la pagui, qui vulgui escoles pels seus fills, que se les paguin. Aquest és el fons de la seva política.\nDes del PSC, entenem que l’escola bressol si que és un servei universal. Volem que s’ajudi als cabrilencs a compaginar la seva vida laboral amb la familiar i l’escola bressol és un element fonamental, sempre que tingui un preu accessible.Estant aplicant una de les seves polítiques habituals, tractar d’enfrontar als cabrilencs entre ells. Insinuen que els pares de l’escola bressol son insolidaris ja que si es dediquen partides extraordinàries a l’escola bressol, es deixaran d’aplicar a altres temes. Per exemple, sembla que ara hi ha diners per fer el manteniment d’urbanitzacions no recepcionades, quan els veïns d’altres urbanitzacions s’han pagat les obres per tal de poder rebre aquest servei. Es refereixen a que deixaran de tenir diners per aquests temes?. Diuen en el seu escrit que tots els ciutadans de Cabrils estan pagant un servei que només utilitzen uns quants. Quanta demagògia, que potser tots els cabrilencs anem en autobús? o juguem a futbol? o anem a la llar de jubilats? O tants altres serveis de l’ajuntament que com és normal, son deficitaris i no son gaudits per tots els Cabrilencs?.\nDeixin de crear mala maror i deixin d’enfrontar als Cabrilencs entre ells.Insinuen que els cabrilencs han de pagar en funció de la seva renda. No s’equivoquin, les declaracions de renda i patrimoni només es poden demanar per sol·licitar una beca però mai per discriminar la tarifa que es paga en un servei.\nTampoc és lícit utilitzar un mitjà públic com és el L’equip de Govern Informa que paguem tots els cabrilencs com a plataforma per realitzar atacs polítics i personals. Això, és malversació de fons públics i utilització tendenciosa de mitjans públics.En referència als atacs personals a la meva persona, vull fer els següents comentaris. Diuen que he cridat a la mobilització dels pares d’alumnes. Vostès estan menyspreant la intel·ligència dels pares que tenen criteri propi per decidir si la manca d’informació i la pujada de les tarifes de l’escola bressol sense altre explicació son suficient motiu per mobilitzar-se. A més, només he assistit a una reunió com a mare d’un alumne de l’escola bressol en la qual els assistents podran confirmar que no vaig tenir cap paper actiu. O es que la meva condició de regidora del PSC m’inhabilita com a mare? Amb aquests comentaris tendenciosos i no provats, vostès continuen utilitzant la demagògia i les desqualificacions personals com el seu principal argument polític.\nPer una altra banda, fan referència al procés de matriculació de la meva filla a l’escola bressol. Com a qualsevol mare d’aquest poble, vaig realitzar els tràmits a SEIPRO per matricular a la meva filla a l’escola bressol. En cap moment, els tècnics de SEIPRO ens van informar de la impossibilitat de que la matriculació es fes efectiva fins que tingués 4 mesos. En el procés d’adjudicació que es va fer de la plaça amb les 4 sol·licituds existents, la meva filla que estava empadronada a Cabrils i tenia un germà dins de l’escola, va rebre la màxima puntuació per part dels tècnics corresponents. Per tant, el suposat procés irregular es produeix per un seguit d’errades administratives. El regidor d’educació va signar l’adjudicació que els serveis de l’ajuntament li van presentar. A partir d’aquí, es revoca la plaça per la meva filla però, no se m’informa mai d’aquest fet ni per telèfon, ni per escrit. Només me’n adono quan veig que no se m’ha cobrat la matricula i que després de molt insistir, m’assabento de que l’adjudicació ha estat revocada. Em veig obligada a matricular a la meva filla en un escola bressol d’un altre municipi. Posteriorment, m’assabento de que s’està oferint la plaça a pares no residents a Cabrils tot i que la regidora d’educació m’havia assegurat que no hi havia places.Afortunadament, la plaça no va interessar a cap de les 3 persones a qui es va oferir i la meva filla està feliçment matriculada a l’escola bressol de Cabrils. Per tant, cap nen es va quedar fora.\nEm sembla molt greu que s’hagi ofert activament aquesta plaça a persones no empadronades a Cabrils tenint en compte que aquests no paguen els seus impostos i per tant, estaríem pagant 700 € a l’any (segons les seves xifres) per donar aquest servei a qui no aporta un duro a les arques de l’ajuntament. També em sembla gravíssima la política d’utilització de dades personals amb finalitats polítiques. En política no val tot i és amb actituds com les seves que la gent es desencanta dels nostres polítics. Vaig ser víctima en primera instància d’errades administratives i en segona instància d’una persecució política i vostès tenen la barra de donar-li la volta i acusar-me de presumptes irregularitats.\nPer tant, prego que canviï la seva forma de fer política.\nPublicat per Quim Colomer a divendres, de gener 11, 2008\nREDESCOBRINT BARCELONA, en imatges i algunes paraules...\nDurant aquests dies he estat baixant a Barcelona per redescobrir-la amb bicicleta, ciutat que m’enamora que m'agrada, que m'atrau per visitar-la, segur que per passar-hi uns dies, per fer-hi turisme, però no per viure-hi.\nTot i que de petit, amb la mare i la tia, baixàvem sovint de visita a la ciutat, deu n’hi do el que la conec, però un descobreix amb bicicleta, a peu o amb transport públic que sempre hi ha racons per conèixer, és a dir; mai n’hi ha prou.\nL’excusa de fer quelcom d’esport i res millor que “a cop de pedal”, aquest estiu passat, pels voltants del mes de juny, em vaig proposar cada dia després de treballar, a les set del vespre, a baixar amb cotxe fins la zona Fòrum i pedalar per Barcelona fins que es fes gairebé fosc.\nExperiència que em va enganxar molt, i fins i tot molts dissabtes i diumenges al mati o tarda, ho vaig fent, ho recomano i penseu que, ara que està de moda el “Bicing”, és una altre manera de visitar una de les ciutats més boniques del món, la meva Barcelona.\nBona prova d’aquesta experiència i “diuen que, val més una imatge que mil paraules” les fotos ho mostren, es pot veure la transformació que ha anat patint Barcelona des de l’any 2000. La renovació de la llera del Riu Besòs, la seva desembocadura, la de la Mina, la del Poble Nou, Diagonal Mar i racons del Born, la Ribera, Ciutat vella, el Raval,...un canvi de “fesomia” d’aquelles que havia sentit a parlar, però que, no t’acabes de creure. A vegades sembla que són només promeses que els polítics fan després de planificar i no acaben d’arribar mai, però pel que he vist a Barcelona, si.\nHe observat que al costat dels edificis antics i de tota la vida, s’urbanitzen carrers nous i que\namb gran rapidesa s'han construït i construèixen nous edificis com, el centre comercial de Diagonal Mar i una estesa d’hotels nous. Pedalant, m’he adonat que desconeixia completament alguna d'aquestes parts de Barcelona, ja que el dia a dia no et deixa gaudir i que per conèixer món, cal dedicar-hi temps.\nEns aquestes visites a Barcelona, també he caminat per carrers plens de gent, gent que; passeja, que discuteix, que gaudeix de l’hora i del moment, són alguns, de fet, carrerots lúgubres i alhora esquitxats de llum i color a conseqüència de l'activitat de l'home per viure i crear.\nPedalant pels carrers, vaig pensant, divagant, alienant-me de tot i de sobte, veus quelcom que em fa estar atent, amb la càmara a punt per si de cas em crida la atenció, un racó, un edifici, unes persones, la llum del moment, i tot un plegat, sento de fons música, si, música animada, genial. Música de jazz creada d'uns vividors de la ciutat que fugen del ritme de Barcelona, que paren, per a mostrar-nos el seu producte, l’art i de tocar al carrer. Aquest música et fa desconectar, deixar de costat, encara que sigui per un instant, l’angoixa i el moviment general, cada cop més ràpids, cotxes, motos, gent, molta gent, amunt i avall, semàfors, sirenes, dreta, esquerra, compres, moltes compres (segons el poder), ràpids, més ràpids, ara, a tota velocitat, per sort, s'agraeix escoltar aquestes melodies tot voltant per Barcelona.\nFinalment, es poden fer infinitats de recorreguts; fins la Muntanya Olímpica, fins el Tibidabo, fins el Parc Güell,... molts recorreguts per fer i descobrir, sempre sortint de la zona Fòrum i acabar en moltes ocasions a la platja on trenquen les ones, on hi trobes molt sovint a qualsevol hora, gent amb la canyeta, tot i que no sé quins peixos deuen pescar, el que segur que sí, algun que altre refredat.\nPer tancar aquest escrit, mostro altres fotos de Barcelona...\nPublicat per Quim Colomer a dimarts, de gener 01, 2008\nSóc nascut a Cabrils el maig de l' any 1968, on hi visc i també hi treballo en el ram de la mecànica i electricitat de l’ automòbil, des de fa més de deu anys. De ben jove he tingut inquietuts en participar en diferents àmbits en la vida sociocultural i esportiva del poble, fins arribar a participar per primera vegada en uns comicis electorals. L' any 1991 em vaig presentar per primera vegada a les eleccions municipals i he exercit des de l’ any 1995 com a regidor de govern i també com alcalde, des de l’octubre de 2001 fins al novembre de 2005. Actualment exerceixo d' Alcalde de l'ajuntament de Cabrils i soc el Secretari del PSC a Cabrils.\nEls meus links\nServei Meteorològic del Maresme\nBiblioteca Municipal de Cabrils\nPla estratègic Maresme 2015\nPSC de Cabrils\nREDESCOBRINT BARCELONA, en imatges i algunes parau...


L'Ajuntament amplia els terminis per pagar els impostos | www.08centvint.cat\nPosted By: Juanjo Cintason: 09 abril, 2020\nL’Ajuntament de la Llagosta ha modificat el calendari fiscal i ha ampliat els terminis per pagar els impostos municipals. Aquesta és una de les mesures que ha acordat el Consistori per donar resposta a la crisi provocada pel Covid-19.\nLa primera fracció de l’Impost de Béns Immobles per a aquells que el tinguin domiciliat es cobrarà l’1 de juliol; la segona fracció, l’1 de setembre; la tercera, el 2 de novembre; i la quarta, l’1 de desembre. Per a aquells que no tinguin domiciliat l’IBI, el període de pagament serà del 4 de maig a l’1 de setembre. Aquest serà el mateix termini per pagar l’Impost de Béns Immobles Especials. En aquest cas, la data de domiciliació del rebut serà l’1 de setembre.\nLa primera fracció de la taxa de residus s’haurà de pagar entre el 4 de maig i l’1 de setembre. El darrer dia es cobraran els rebuts domiciliats. El període per a la segona fracció anirà del 2 d’octubre al 4 de desembre. L’últim dia es cobraran els rebuts domiciliats.\nEl període de pagament de l’Impost de Vehicles s’allarga fins al 2 de juny, quan es cobraran els rebuts domiciliats.\nLa taxa de guals es podrà pagar del 4 de maig a l’1 de setembre. Els rebuts domiciliats es cobraran l’1 de setembre.\nA més, l’Ajuntament no cobrarà les tarifes corresponents a l’ocupació de la via pública pel Mercat Setmanal Ambulant durant el període que estigui suspès i retornarà els imports que s’hagin cobrat de més.\nTampoc no cobrarà les tarifes corresponents al Mercat Municipal de la Llagosta a aquelles parades que no hagin pogut romandre obertes durant el termini que el servei hagi estat suspès. També retornarà els diners cobrats de més\nNo es cobrarà la taxa per l’ocupació de la via pública mitjançant terrasses de bars i restaurants amb finalitat lucrativa, durant el termini que l’ocupació no hagi estat possible.\nI no cobrarà la taxa per a la recollida de residus comercials durant el període que els serveis hagin estat suspesos.


L'UdA vol incrementar la dedicació a la recerca del personal docent i investigador - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEls doctorands, a través del concurs ‘Tesi en 4 minuts’, han estat els protagonistes del XII Seminari\n03/07/2020 (16:59 CET)\nUn moment del seminari de recerca. UdA\nEn el marc del XII Seminari de recerca de la Universitat d’Andorra (UdA), celebrat aquest divendres 3 de juliol, s’ha donat a conèixer el tercer pla general de recerca de l’UdA, que té per objectiu incrementar l’activitat de recerca i fer un salt tant quantitatiu com qualitatiu.\nEntre les accions previstes hi ha l’increment de la dedicació a recerca del personal docent i investigador de la Universitat, que actualment és d’un 10% i que l’objectiu és arribar al 25% en quatre anys. L’altre gran objectiu és, com a centre de recerca públic, dotar els grups de recerca de més doctorands en formació a temps complet, potenciant els ajuts predoctorals i postdoctorals.\nPrecisament, aquest any s’ha creat un cinquè grup de recerca, dedicat a tecnologia, que se suma als de Salut, Educació, Llengües i Economia Financera. El personal investigador de l’UdA ha generat un total de 223 publicacions, i actualment hi ha 23 persones al Programa de Doctorat, que enguany compleix 10 anys. El Seminari de recerca ha comptat enguany amb un concurs en què els doctorands havien de presentar les seves tesis doctorals en quatre minuts i amb un llenguatge entenedor per al gran públic.\nS’ha debatut, en una taula rodona, l’afectació que ha tingut la crisi de la Covid-19 en la recerca\nLa iniciativa, que s’ha retransmès en directe per Internet, ha comptat amb deu participants, quatre d’ells fora de concurs. La guanyadora ha estat Sònia Gili, professora de Ciències de l’educació a l’UdA, que està elaborant una tesi doctoral sobre la competència de la cultura democràtica en la formació inicial de mestres. També s’ha celebrat una taula rodona amb les coordinadores dels grups de recerca, en la qual s’ha debatut l’afectació que ha tingut la crisi de la Covid-19 en la recerca. Totes elles han manifestat que la situació viscuda durant els darrers mesos els ha permès tirar endavant nous projectes i pensar nous enfocaments per aquells que ja s’estandesenvolupant.


L’operació de compra-venda dels terrenys era una situació que des de la Generalitat sempre s’havia negat que arribés a succeir. L’Acord de Govern d’avui posa al descobert les mentides i opacitat d’aquest projecte.\nEl Govern de la Generalitat ha actuat de manera irresponsable posant en situació de risc els diners de tots els ciutadans i ciutadanes de Catalunya, concretament 120 milions d’euros, per un interès merament privat i fonamentat en el joc i la ludopatia, sense tenir garantit el compromís total per part de Hard Rock.\nL’inici del procés de compra-venda posa de manifest tot un seguit d’errors procedimentals i legislatius que l’Assemblea Aturem Bcn World i el GEPEC-EdC posaran en coneixement properament a diferents instàncies administratives i judicials. També analitzarem el procés de modificació del Pla Director Urbanístic del CRT que s’ha iniciat darrerament. Fins llavors no es donarà a conèixer públicament.\nCreiem en un model de desenvolupament que no passi per complexos turístics com el que defensa el Govern amb els diners de tothom. La lluita contra Bcn World va començar l’any 2012 i, si tant bo i pròsper és el projecte, segueixen sorprenent-nos els retards acumulats i la manca d’interès empresarial en el seu desenvolupament. Això, sumat a l’operació de compra-venda, demostra que l’únic interès ha estat sempre que la Caixa vengués els terrenys al millor postor, en aquest cas, a la Generalitat a través de l’INCASOL.


88- Nous projectes de disseny industrial i disseny gràfic\nHem iniciat aquest mes de maig realment d'una forma excepcional. Estem a l'espera de saber si entraran alguns encàrrecs cotitzats les últimes setmanes i tenim ja sobre la taula quatre nous projectes, dos d'ells són de disseny industrial i dos d’ells són de disseny gràfic.\nTots són projectes molt diferents entre si, en gairebé tots els nivells, però tots ells suposen nous reptes de disseny en els quals intentarem aportar la màxima eficàcia i innovació, ja siguin en una o una altra disciplina. Us anirem informant d'ells en les properes setmanes.\nPerò durant l'inici d'aquest mes de maig també hem mantingut els primers contactes amb una important empresa de Barberà del Vallès dedicada al sector infantil amb la qual esperem iniciar una relació molt llarga basada en satisfer les seves necessitats de disseny industrial. D'inici anem pel bon camí atès que, segons ens ho han reconegut, han trobat en oZ, estudi un lloc que no solament ofereix un elevat nivell creatiu sinó que els permet el desenvolupament complet de les seves necessitats a partir d'un profund coneixements de tecnologies i processos industrials.\nEsperem que aquest mes de maig que s'ha obert a tota potència sigui el reflex que anem a poc a poc, de forma general, deixant enrere la crisi i caminem sobre una nova sendera feia un futur més prometedor.


Manel Rodríguez-Castelló presenta ‘Estranyament’ a Barcelona | Jordi Llavina\n9 Juan Manuel de Prada: “La independència és una quimera”\nManel Rodríguez-Castelló presenta ‘Estranyament’ a Barcelona\nJordi Llavina. L'última troballa.\nAquest dimarts 16 de setembre a les 19.30h l’Espai Vilaweb acull el poeta alcoià Manel Rodríguez-Castelló, que presenta el seu nou llibre, Estranyament (Edicions 62) guanyador de la darrera edició del prestigiós Premi de poesia Ausiàs March de Gandia (2013). El grup pètic Reversos organitza aquest acte. Jordi Llavina va conversar amb l’autor arran de la publicació del llibre.\nManel Rodríguez-Castelló | © Amadeu Sanz\nRebre un nou llibre del poeta Manel Rodríguez-Castelló és un motiu d’alegria, per als amants de la poesia. El que presento avui és un llibre mesurat, complex, de molta vida viscuda i passada pel garbell de la reflexió; fet d’ulls atents a la bellesa del món, però també receptius davant el dolor dels altres. Solidari amb el dolor i amb les circumstàncies d’altri.\nTé un títol polisèmic: Estranyament (Edicions 62). Si més no, no és pas un títol unívoc, perquè aquest estranyament pot ser més agut (estranyament) o més esdrúixol (estranyament), pot ser substantiu o adverbial… La vida, també, és clar, pot ser una cosa o l’altra, i encara moltes més. I els versos de Rodríguez-Castelló reflecteixen aquesta vida. O, més ben dit, en duen a la pàgina un reflex artitzat.\nJLL: Primer de tot he posat un tema de Gwendal perquè el cites en un dels poemes. Feia molts anys que no sentia la música d’aquest grup, que m’havia acompanyat molt durant els vuitanta…\nMRC: Com alguns altres detalls del llibre i del poema-secció que esmentes, Suite per a Andrea, això és estrictament autobiogràfic. La música d’aquest grup li encantava a la meua filla i sempre em demanava de posar-la de camí a Alcoi (des de València). Ella en deia “la cançó del gegant”, per la imatge de la portada del disc. El cas és que relacione l’alegria de la música celta amb aquests viatges en cotxe pel país i amb la innocència i tendresa de la infància, que sovint feia de contrapunt a les meues tristeses i desistiments.\nJLL: Manel, l’estranyament, ¿tant pot ser substantiu com adverbial? Sigui com vulgui, però, ¿hi pot haver poesia sense estranyament, sense admiració, sense preguntes?\nMRC: Com sovint en la meua poesia, i en la poesia en general, la polisèmia, una certa ambigüitat, és una font notable de suggestions, de paradoxes, d’ironia… Recorde unes paraules de Rafael Sánchez Ferlosio a propòsit de l’aprenentatge. Deia que no podia haver-ne sense un cert estranyament, extrañamiento en deia ell, és a dir, la necessitat d’eixir d’un mateix per poder observar el món, per aprendre.\nJLL: “Vivir es extrañeza”, diuen uns mots de Gamoneda, que fas servir com a encapçalament. Vet aquí, no?…\nMRC: En castellà la polisèmia queda més diluïda amb aquestes dues paraules, extrañeza i extrañamiento, que connoten coses distintes. En català podia haver optat per estranyesa però hi hauria perdut el matís primer, el d’estranyament (que en canvi, inclou el primer). Resumint-ho molt, hi ha un estranyament inherent a la manera com entenc l’exercici poètic. L’ús del llenguatge poètic, que sempre s’interroga a ell mateix, que sempre busca els límits del que es pot dir, produeix per força un primer estranyament, una sorpresa, una manca d’identificació amb allò que es diu. Hi ha després les circumstàncies històriques i espacials, geogràfiques, com a individus que pertanyem a un poble, hi ha la duresa, l’absurd i la distància que ens imposen aquests temps que estem vivint.\nJLL: El primer poema ja és, em sembla, tota una declaració de principis. I hi fas servir dues paraules, dos conceptes, que crec que són fonamentals: almosta i exili. És a dir: allò que conforma una mesura humana (el que ens cap amb dues mans juntes) i allò a què, a voltes, ens obliga el destí: a marxar…\nMRC: Efectivament, l’almosta és el símbol de la cosa que abasta la mà, petita, essencial, la memòria, allò que conservem malgrat l’exili. I aquest és una condició universal que afecta cada colp més masses de gent que s’hi veu empesa, però també es produeix a l’interior del propi país com en el cas del País Valencià. En el poema que cites, “Ran de terra”, es tracta més aviat d’un exili “voluntari”, de la decisió de voler restar al marge del desgavell per recuperar les coses més autèntiques, l’essencial que simbolitzen “els cabell d’arrel de l’estimada” del final. La veu plural ja hi ha esdevingut la individual. Un exili del “seu” món per reconstruir el “propi” entre la gent que demana a la vida altres coses, una dignitat civil, unes autenticitats. És un no a tot un estat de coses.\nJLL: Hi ha, sobretot en els poemes d’aquesta primera part, el desig de preservar les paraules… El tresor de la llengua.\nMRC: S’hi parla també d’una “almosta de paraules”, que és una identificació poètica entre la llengua i la terra. Les coses essencials i els mots amb què les diem: sègol, fusta, pedra, argila, sarment, oli, espart… El primer exili que ens imposen comença en la manipulació i destrucció de les paraules, i això és una al·lusió clara a la realitat socilingüística del País Valencià.\nJLL: Ajuntem, ara, dos neguits expressius: poesia i amor. Escrius: “L’amor naix en el llot de les paraules / i en l’humus del desig inventa alfabets de roses”. Aquesta és una obra dura, en molts moments. Però una obra el missatge de la qual confia, encara, en l’amor: “l’amor que combat la boira enterca”…\nMRC: Els versos que cites pertanyen a “Poema d’amic i amat”, que fou escrit en ocasió del casament d’un germà meu i el seu amic escocès. És un diàleg entre dos amants a través del temps i en/amb els paisatges que van recorrent. Front a la maldat i estupidesa del món hi ha aquest amor com una conversa sostinguda en el temps, plena de respecte, complicitat i tendresa. Crec que al final això pot donar sentit a una vida. Aquest tipus d’amor, generós, viscut en plenitud i lliurement, és un recer però també una força que ens fa comprendre més bé el que ens envolta.\nJLL: Arrelament i memòria: en fas, també, motiu de poesia. Motiu vertebral, en diria, de la teva poesia…\nMRC: Així ha estat, crec, des del principi. La memòria, en la vida i en la poesia, és tant una convicció com una tendència del meu caràcter, vull dir que la considere part indestriable de l’existència humana i del treball poètic. Arbre, arrel i tot de paraules que hi remeten, des del punt de vista personal i també col·lectiu, apareixen molt en els meus poemes. En tensió, no cal dir-ho, amb l’oblit, amb l’estranyament entès com a possibilitat de partir de zero, almenys teòricament, per evitar el perill de la repetició i la inèrcia. La memòria, doncs, com a rastre que hem de seguir per no perdre’ns, una memòria recreada voluntàriament en els seus aspectes essencials.\nJLL: Hi ha uns versos d’homenatge a Vicent Andrés Estellés, el fill del forner, que em semblen molt programàtics: pel que hi dius, per la manera com ho dius, per la figura homenatjada…\nMRC: Aquest poema, “El fill del forner”, està tramat també com una conversa entre dos personatges anònims. M’interessava començar amb una imatge quotidiana, una situació col·loquial, tot i que el poema va estilitzant-se i acaba sent, si vols, una mica programàtic, de revindicació del poeta i de la seua tasca civil, el seu esforç de memòria i rebel·lia\nJLL: La segona part, “Suite per a Andrea”, és un seguit de poemes amb una idea unitària: el viatge de la vida. Però, en aquest cas, tu parles d’un viatge en cotxe…\nMRC: Ho expliquen alguns versos de la “Suite”. Hi he viatjat molt, en cotxe, i sempre m’ha cridat l’atenció la dialèctica que s’hi estableix entre el dins i el fora, entre el proper i el llunya, entre present-passat-futur. Ja t’he comentat que quan l’Andrea era xicoteta viatjàvem molt en cotxe. És una memòria compartida que articula les paraules que volia dir-li, el punt de complicitat perquè hi brolle la màxima sinceritat, les poques coses que he après en aquesta vida…\nJLL: Poema de benvinguda als fills i de comiat dels pares, en realitat…\nMRC: És el que tema del cotxe, com a canvi i permanència, connecta molt bé amb la memòria del meu pare. Hi ha, d’una banda, el fet que ell va morir uns mesos després de nàixer l’Andrea; però el primer cotxe en què vaig anar i sentir tot això que et deia el conduïa ell, per les carreteres del país, la majoria de les voltes anant a visitar algun pacient, d’altres cap al lloc d’estiueig a La Marina. Els primers poemes també els vaig escoltar, recitats per ell, al cotxe. I se’n sabia molts, en castellà.\nJLL: A banda tot el que hem dit, em sembla que una de les coses més atractives del llibre és el que suggereixes amb el títol, o, encara més, amb el títol d’un dels poemes programàtics, en aquest cas de la tercera part: “Matèria d’estranyament”: la vida sempre ens sorprèn, i l’únic que és segur és que el temps corre, i ens desmadeixa…\nMRC: Aquest poema pertany a la secció tercera, “Punts de fuga”, que potser és la més “estranya”, sobretot per a qui no conega la meua obra anterior. De fet enllaça perfectament amb “Ucronies”, del llibre Humus. És una reflexió sobre el temps i sobre la poesia com a antídot contra ell, com a “ucronia”, una forma d’abolir el temps. La paradoxa és que la poesia és temps i alhora el dissol en una mena d’atemporalitat.\nJLL: La poesia autèntica, ¿apunta sempre al silenci, hi mor?\nMRC: El silenci és una de les abstraccions més belles que han inventat l’home i la poesia, però de fet només existeix la nostra sordesa. En termes estrictament poètics, el que fa això que diem silenci és pautar-la, limitar-la, deixar-la respirar, donar-li substància. Crec que l’antònim de la poesia no és el silenci, que n’és part essencial, sinó el soroll. I això val també per a la paraula i el món.\nJLL: ¿Per què se n’escriu, de poesia, Manel?\nMRC: Supose que per un munt de raons personals i col·lectives: per combatre l’estupidesa, per buscar sentit al món, per preservar la memòria, per exercitar la sensibilitat i el pensament, per no morir de fàstic, perquè és la vida, per recitar-la a cau d’orella o enmig de la plaça, perquè no serveix per a res…\nJLL: ¿D’on neix, la flor de la poesia?, et preguntes. “¿De les escombraries de l’ànima?”\nMRC: De tant en tant em surt l’home més abatut i pessimista, o el menys idealista, i m’espolse versos com aquest, i no vull posar-los altres regnes que les de la forma que busquen. De tant en tant va bé sacsejar les conviccions i les consciències, mostrar la foscor de la manera més despullada. Aquest poema del desamor fou escrit en un poblet bretó que es diu “Ploueren”, d’ací el títol (que no és cap perfet simple d’un verb inexistent!).\nJLL: La reflexió sobre el fet d’escriure’n ocupa molts versos, precisament…\nMRC: De tots els oficis artístics, l’escriptura, que treballa amb la matèria de les paraules, i sobretot la poesia, és l’única que es pot interrogar sobre la seua naturalesa. És la capacitat metalingüística de les paraules, la principal font de l’estranyament. Això si un no ho dóna tot per sabut i prefereix caminar sense preguntar-se sobre el sentit i naturalesa del seu viatge. Qüestionar-se el llenguatge amb el llenguatge és un risc, perquè pot cansar el lector, ser redundant i abocar als cercles vicioses, però un risc que s’ha de córrer si som mínimament exigents i volem avançar.\nJLL: Hi ha alguns topònims importants, en el teu llibre. Primer de tot, el de Palestina, al qual dediques un poema…\nMRC: He viscut tota la vida amb aquesta terrible música de fons de Palestina, com a tragèdia i també com a esperança, per això el poema és tant una cosa com l’altra. Aquests conflictes enquistats, que provoquen tant de dolor, són una vergonya per a la humanitat. Me’l va impulsar la darrera invasió de Gaza de l’exèrcit israelià. Allò va ser una altra massacre impune.\nJLL: Però també el d’Angus. Explica’ns-en alguna cosa, d’aquest segon.\nMRC: Aquesta és una regió d’Escòcia, entre Edimburg al sud i Aberdeen al nord. És un país de turons suaus i cels immensos, de fred, soledat, a la vora de la Mar del Nord. Hi vaig sovint perquè un germà hi té casa. La “Seqüència d’Angus” a què et refereixes consta de set poemes escrits entre el 30 de desembre de 2012 i el 5 de gener de 2013, a raó d’un poema per dia en forma de seqüència narrativa sobre la memòria, l’amor, la soledat, el coneixement, la mort i d’altres coses.\n“Tenir a mà la clau de l’alegria,\nel foc i la tendresa. I que per les portes\nmal tancades no hi entre el vent ni el fred”\nEntrevista a Manel Rodríguez-Castelló, Estranyament. Realitzada per Jordi Llavina i enregistrada el diumenge 16 de febrer de 2014 al programa L’última troballa, de la Xarxa Ràdio.\nDolors Udina el 21 setembre 2014 a les 18:16 ha dit:\nOh, quin greu em sap no haver-me assabentat que en Manel venia a Barcelona a presenta el llibre! M’hauria agradat molt sentir-lo, que sempre diu coses interessants. Aviseu a la propera! Mentrestant, gràcies per aquesta entrevista!


Com utilitzar endolls de Bèlgica a Kuwait\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Bèlgica a Kuwait en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Bèlgica a Kuwait sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


Sallent fa un tribut a la sardana on hi havia hagut un monòlit de la guerra del 36 - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSallent fa un tribut a la sardana on hi havia hagut un monòlit de la guerra del 36\nLa Colla de Dansaires Sallentins celabra elsseus 65 anys amb un record permament a la dansa catalana\nenric badia | sallent 22.04.2018 | 18:45\nEl parc de Sallent acull des d'aquest diumenge un record més per a la cultura i el país: un monument a la sardana. A l'inici del passeig n'hi ha un dedicat als gegants, al capdavall, un altre de l'Onze de Setembre i, ara, al centre, aquest per recordar la dansa nacional. Quatre figures de balladors, dues masculines i dues femenines, pràticament de tamany natural, alçades, i fent una mitja rotllana que es retalla sobre el cel de ponent, formen la part principal del cos del monument. Als seus peus, un escut de Sallent, obra d'Esteve Badia, i una placa per recordar el moment en què la població ha decidat aquest monument a la dansa del país.\nLa plaça central del parc, davant de l'escola Torres Amat, allà on fa anys hi havia el record a les persones que van morir a la guerra del 36 (inicialment només de la part nacional, després a tots els que hi van deixar la vida) ara hi ha un record a la dansa que en paraules de l'alcalde David Saldoni, "sempre marxa acompassadament" i permet "integrar tothom a la rotllana, encara que ballin la sardana amb diferents estils".\nLa Colla de Dansaires de Sallent, que en les dècades dels anys 50 i 60 van passar els millors anys participant amb èxit en diferents concursos, ha arribat fins al 2018 fent promoció de la dansa catalana, i han volgut deixar testimoniatge. Cèlia Gámez, presidenta del grup, va explicar ahir que feia temps que donaven voltes a la idea perquè "no volíem que Sallent no tingués un record a la dansa". Ara, coincidint amb els 65 anys de la creació del grup, finalment "s'ha fet realitat el vell somni".\nTot i que l'entitat commemora els seus 65 anys, la relació de Sallent amb la sardana ve de més lluny. Segons explicava la conductora de l'acte, Fina Borràs, els primers documents de relació de vila amb grups sardanistes data del 1906, un grup impulsat pel farmacèutic Lluís Civil Preciados. I dos anys després ja hi ha notícies de premis de la colla. La colla de Dansaires data del 1953 i un dels seus impulsors va ser Josep Palà. Aquesta colla va passar per moments més àlgids i altres de més complicats. L'any 1966 es va fundar una segona colla, i, avui, el que ha arribat ha estat els cursets per aprendre a ballar sardanes que han organitzat durant any (també una altra entitat com el FAES ha contribuït en la tasca de promoció de la dansa) i les trobades que fan cada any a redós de l'església de Cornet.\nA part del monument, l'Ajuntament va rebre dels dansaires, una reproducció del monument, que tamé ha fet Esteve Badia. Ahir, Saldoni, que va estar acompanyat de l'alcalde de Castellnou i fill de Sallent, Domènec Òriit, i la senadora sallentina Mireia Cortès, va veure en el passeig de la Biblioteca aquesta mostra del compromís de Sallent amb la cultura i amb el país. Al passeig hi ha tres escoles, una d'elles, la més antiga, l'escola Torres Amat, la que va néixer com a "escola republicana". Està situat en un extrem de la població, però, en canvi, és un centre i un punt de trobada dee molts sallentins i, ben aviat, durà el nom de Passeig de l'1 d'Octubre, en record permanent al referèndum que es va celebrar aquest dia a Catalunya. El groc, el del foulard de la conductora de l'acte, per exemple, o el de nombrosos llaços que lluïen les més de 300 persones que van presenciar la descoberta, va ser un senyal de solidaritat amb els empresonats i els exiliats, entre aquests la sallentina Anna Gabriel, per la repressió del procés. Saldoni en va fer un esment especial en el seu discurs, i va tenir paraules de record per al que va ser conseller d'Interior, Joaquim Forn, que el passat 11 de setembre participava en els actes de la Diada a Sallent.\nVÍDEO | Una quinzena de músics bagencs publiquen una cançó en suport a Pesarrodona


Publicat el Dimecres, 13 Gener 2016 22:40\nLa comissió redactora del Pla d’Actuació Municipal va tancar el procés de participació el passat divendres 8 de gener.\nEl passat divendres 8 de gener la comissió del Pla d’Actuació Municipal de Martorelles (PAM 2015-2019), formada pels sis regidors de l’equip de govern i els dos regidors del grup municipal de Convergència Democràtica de Catalunya (CDC), va celebrar la trobada de tancament del PAM per tal de portar aquest al proper Ple Municipal.\nPublicat el Dimecres, 13 Gener 2016 10:44\nEl portaveu, Marcel Comas, creu que l'acord "no obeeix als interessos de la gent de Montmeló, sinó als interessos partidistes de PSC i ERC".\nEl Consell d’ICV-EUiA de Montmeló, reunit aquest dilluns de manera extraordinària, va valorar l’acord de govern al que han arribat el PSC i ERC del municipi. La coalició d’esquerres, que va rebre un 40% dels vots a les passades eleccions del 24 de maig, ha carregat durament contra el que consideren “un acord que no respon a la voluntat de canvi i als interessos majoritaris de la ciutadania de Montmeló, un acord contra natura entre una formació independentista i una altra que s’oposa, fins i tot, al dret a decidir”.\nPublicat el Dilluns, 11 Gener 2016 23:44\nDesprés de les eleccions municipals del passat 24 de maig els republicans compten amb 27 regidors i dues alcaldies en els 12 municipis baixvallesans.\nEl Centre Cultural La Marineta de Mollet del Vallès acollirà el pròxim dissabte 16 de gener la 1a Trobada d'Electes i Seccions Locals d'Esquerra Republicana de Catalunya del Baix Vallès. La jornada, que es desenvoluparà entre les 9.30 i les 14 hores, servirà per debatre sobre el futur del Baix Vallès. Aquesta primera trobada de regidors i regidores i de seccions locals del Baix Vallès trencarà les fronteres històriques entre els Vallesos, segons han assegurat el republicans.\nPublicat el Divendres, 08 Gener 2016 16:53\nEn les passades eleccions municipals PSC i ICV-EUiA havien quedat igualats amb 6 regidors i ERC tenia la clau per decidir l'alcaldia.\nFruit de l'acord entre PSC i ERC a Montmeló, l'alcalde socialista del municipi, Antoni Guil, ha signat els decrets per al nomenament del regidor republicà Albert Monserrat, com a tinent d'alcalde i regidor titular de l'àrea de Promoció Econòmica, Comerç i Turisme. Així ho ha fet públic l'Ajuntament de Montmeló aquest divendres en un comunicat de premsa.\nParets aprova, amb l’abstenció de PSC i Ciutadans, afegir-se a la Querella Argentina contra l’Estat espanyol\nL’Ajuntament de Parets haurà de pagar 1,4 milions d’euros a la UTE Deumal-Barnasfalt per liquidar la gestió urbanística del polígon sector UP5 Circuit\nEls consells comarcals de la demarcació de Barcelona signen un manifest per reclamar una millora del seu finançament\nCanviem Mollet denuncia manca d'informació sobre l'aprovació del pressupost municipal del 2016


El Màster Universitari en Periodisme Avançat. Reporterisme, que imparteix la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna-URL, se situa com el millor de Catalunya i el 5è d’Espanya en la categoria d’Informació especialitzada. Aquest màster es realitza en conveni amb el Grupo Godó i es dirigeix a tots aquells periodistes i comunicadors que desitgen especialitzar-se en el reporterisme i millorar les seves estratègies de gestió en l’entorn digital i els hipermèdia. El Mundo en destaca la forta vinculació amb el món professional, l’índex d’inserció laboral (que assoleix el 88%) i l’adequació del treball als estudis (que se situa en el 100%).\nD’altra banda, el Màster Universitari en Estratègia i Creativitat Publicitàries, impartit també per la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna-URL, es manté per tercer any consecutiu com el 5è millor d’Espanya, per “proporcionar els coneixement necessari per a la investigació en el camp de la publicitat i la comunicació comercial o institucional”. Aquest Màster està enfocat a aportar la metodologia i eines per formar professionals eficaços en l’estratègia publicitària i com aquesta es tradueix en un discurs creatiu i de venda.\nFinalment, El Mundo considera el Màster Universitari en Formació del Professorat d’Educació Secundària Obligatòria i Batxillerat, Formació Professional i Ensenyament d’Idiomes, que imparteix la Facultat de Psicologia, Ciències de l’Educació i de l’Esport Blanquerna-URL, com el 5è millor d’Espanya. El diari destaca l’oferta de les especialitats de professor en Educació Física, Idiomes, Tecnologia i Psicopedagogia. Aquest màster proporciona les eines necessàries per saber gestionar l’aula i les situacions conflictives que s’hi donen, per saber promocionar valors i actituds de cooperació, tolerància i esforç a l’alumnat, i per acompanyar i orientar els joves en la seva formació continuada i en la inserció laboral.


Petició de més de 40 anys de presó per a l'exprofessor de l'escola Vedruna acusat d'abusos sexuals - Catalunya Ràdio\nL'escrit d'acusació de la Fiscalia, al qual ha tingut accés Catalunya Ràdio, afirma que els fets més greus haurien passat quan era monitor a l'agrupament escolta Mas Guinardó\nMaria Núria Revetlle 04/12/2019 - 16.04\nLa Fiscalia demana més de 40 anys de presó i 20 més de llibertat vigilada, un cop completa la condemna, per a l'exprofessor de religió i informàtica de l'Escola Vedruna de Gràcia, a Barcelona. L'home està acusat d'haver abusat sexualment de diversos menors d'edat. L'escrit d'acusació, al qual ha tingut accés Catalunya Ràdio, remarca que els fets més greus haurien passat quan era monitor a l'agrupament escolta Mas Guinardó. La defensa del docent sosté que no ha comès cap delicte.\nQuin és el relat dels fets que fa la Fiscalia?\nEls fets es remunten als anys 2011, 2012 i 2013, quan l'home era monitor de l'agrupament escolta. La fiscal afirma que en diverses ocasions va abusar i va fer tocaments a tres menors de 13 i 14 anys que tenia al seu càrrec. Els abusos es produïen especialment quan feien sortides de cap de setmana i als campaments d'estiu.\nA partir del 2013 el processat va començar a treballar a l'escola Vedruna de Gràcia i, segons la fiscal, com que era el professor d'informàtica, va aconseguir entrar als perfils personals dels seus alumnes a Google Drive, un servei gratuït d'emmagatzematge d'arxius de Google. Un cop a dins, l'home va transferir-se al seu ordinador i al seu telèfon mòbil fotografies de set alumnes menors d'edat despullats o semidespullats.\nEntre aquests alumnes hi ha el que llavors era el cunyat del processat\nSegons l'acusació pública, l'actuació del processat va anar més enllà. Observa la fiscal que li va fer tocaments al seu cunyat durant tres anys, quan la víctima tenia 14, 15 i 16 anys. Aprofitava que accedia al domicili familiar, perquè estava casat amb la germana del noi, i la confiança que li tenien.\nTambé la Fiscalia veu delictiva l'actuació del professor amb la seva excunyada. L'acusa d'haver vulnerat la seva intimitat en haver accedit al seu ordinador per enviar-se al seu mòbil fotos íntimes de la noia.\nQuè diu la defensa?\nL'escrit de la defensa, al qual també ha tingut accés Catalunya Ràdio, sosté que l'acusat no ha comès cap delicte. S'escuda en el fet que era molt jove, escassament 25 anys, i diu que tenia un considerable grau d'immaduresa quan era monitor de l'agrupació escolta.\nA partir d'aquí remarca que va travar una relació d'excessiva confiança i proximitat, animant els nois i noies a fer-se fotos i a compartir-les amb ell. Una conducta, recull l'escrit, clarament reprovable i digna de la més enèrgica condemna des del punt de vista ètic, ja que era el seu monitor, però no de càstig penal. Segons la seva defensa, dues de les víctimes tenien comportaments problemàtics.\nEl processat va estar un mes en presó preventiva però des del febrer de l'any passat està en llibertat amb càrrecs. Ara, un cop els responsables civils subsidiaris presentin els seus escrits al jutjat i es determini la prova que s'admet, s'assenyalarà la data del judici.\nFoto: Pau Venteo\nLaura Rosel: "822 dies després Jordi Cuixart és a casa, amb els seus"


Més de 1.300 agents es graduen a lInstitut de Seguretat Pública de Catalunya - Mollet a mà\nMés de 1.300 agents es graduen a lInstitut de Seguretat Pública de Catalunya\nEn total, 783 mossos i 587 policies locals han aconseguit el títol. Enguany destaca l’increment de dones mosses d’esquadra, situant-se al voltant del 30%\nDijous, 17 de juny de 2010 | 02:00h\nL'Institut de Seguretat Pública de Catalunya (ISPC) ha acollit aquest matí la graduació de 1.370 nous agents (783 mossos d'esquadra i 587 policies locals). En aquest sentit, la 23a promoció de l'equipament destaca per l'augment d'alumnes dones, que es situa al voltant d'un 30% en el cos de mossos d'esquadra, i del 11% en el de policia local. Ara, els agents hauran de superar un any de pràctiques. En aquest sentit, Carlos Gonzàlez, director de l'ISPC, ha destacat als nous agents que "han de ser conscients de la importància i la responsabilitat de la tasca que els hi recau a partir d'ara" i que "el més important és la qualitat i no la quantitat". Així, el president de la Generalitat, José Montilla, i el conseller d'Interior, Joan Saura, han seguit aquesta línia en els seus discursos. D'aquesta manera, Saura, que ha rebut xiulets des del públic, ha assegurat que "perquè el sistema funcioni hi ha d'haver la màxima col·laboració d'ambdues promocions: Mossos d'Esquadra i Policia Local" i que "teniu el meu màxim suport i reconeixement". Així, el president Montilla ha afirmat que "els hi demano que procurin no trair res del que han après" i ha destacat la feina dels cossos de seguretat per "garantir els drets, les llibertats i la convivència ciutadana".\nAmb la incorporació dels alumnes graduats avui, la incorporació d'aspirants de promocions anteriors i els policies locals que han passat a l'autonòmica, el cos dels Mossos d'Esquadra ja compta amb 15.882 agents, el que significa un ràtio d'2,11 agents per cada mil habitants. En quant a l'edat, els mossos d'esquadra graduats avui tenen una mitjana de 27 anys, mentre que en el cas de la policia local se situa gairebé als 30.\nD'altra banda, actualment ja s'han realitzat les proves per seleccionar els 800 aspirants que formaran part de la 24a promoció de l'institut. Posteriorment, la Generalitat anirà convocant noves promocions fins arribar als 18.300 agents acordats en la Junta de Seguretat de Catalunya.


Més de 200 voluntaris recullen cinc tones de deixalles en la campanya ‘Per un Delta Net’ - Jornal.cat\nEl 80% de la brossa és plàstic i se n'ha retirat una tona més que l'any passat\nDilluns, 11 de març de 2019 | 12:45 h\nUna de les voluntàries que ha participat en la jornada de neteja del Parc Natural del Delta de l'Ebre | Mar Rovira (ACN)\nMés de 200 voluntaris han participat en la campanya ‘Per un Delta Net’, organitzada aquest diumenge als espais naturals de set municipis de l'entorn del Parc Natural del delta de l'Ebre. Durant la jornada, s'han recollit cinc tones de deixalles, majoritàriament plàstic, com taps, ampolles, bidons, cordes o xarxes, segons indica el primer balanç.\nEnguany, s'ha retirat una tona més de brossa que l'any anterior. Tot i això, Xavier Abril, tècnic del Parc Natural i coordinador de la iniciativa, ha apuntat que la recollida de residus va a la baixa, atès que s'ha passat de les vuit tones de l'any 2015 a les cinc actuals. Les deixalles recollides aniran a l'abocador de Mas de Barberans perquè és “complicat” donar una segona vida a aquests residus.\nAmb guants i amb un sac, els 245 voluntaris han començat a pentinar les zones establertes pels tècnics del Parc Natural del Delta de l'Ebre per netejar els principals espais naturals de l'entorn dels municipis de l'Ampolla, Carmarles, l'Aldea, Sant Carles de la Ràpita, Sant Jaume d'Enveja, Deltebre i Amposta.\nDurant la jornada s'han recollit majoritàriament materials d'origen plàstic. A tall d'exemple, encenedors, raspalls de dents, ampolles, cartells de fusta artificials, llaunes, bidons i xarxes. Malgrat que enguany s'han recollit unes cinc tones, una més que en la campanya anterior, en els últims quatre anys hi hagut una disminució de les deixalles recol·lectades.\nSegons Abril les causes d'aquest descens es deuen a diversos factors, entre els quals destaquen el tipus d'objectes transportats pel riu Ebre, sumat al vent i als temporals que retornen els residus cap a les platges. Així mateix, assenyala les activitats econòmiques vinculades al turisme i al sector primari. “És un còctel complicat, intentem ser arqueòlegs de la brossa i conèixer millor l'enemic”, ha afirmat el coordinador.\nMalgrat que l'objectiu de la jornada és la neteja dels paratges, la campanya també centra esforços en la sensibilització mediambiental i en els canvis de conductes en relació al consum. “Amb petits gestos podem deixar de gastar plàstic o sobreembalatges”, ha subratllat Abril.\nAmb tot, les tones de residus recollides no es podran reciclar per a un segon ús atesa la complexitat del material. Per això, es tornaran a portar a l'abocador de Mas de Barberans i no es repetirà l'experiència de fa dues campanyes, quan es van enviar uns 500 quilos de plàstic a una ONG de Montpeller que va convertir-los en taps per als envasos d'una empresa de xampús. “Al Delta els plàstics estan trinxats pel sol, la sal, les ones, el vent i algunes tenen vida incorporada. Llavors és molt difícil que es puguin separar”, assegura, diferenciant-ho de la resta de productes que es reciclen en el dia a dia.\nEn la neteja de la platja de l'Eucaliptus, ubicada al terme municipal d'Amposta, hi han participat una cinquantena de voluntaris. Entre ells, Laura, que ja n'és una veterana, ha celebrat la iniciativa i ha afirmat que molts dels voluntaris continuen després a títol personal netejant altres espais. “Tenim la sort de tenir aquesta natura, cal continuar cuidant-la”, ha assenyalat. En la mateixa línia, s'ha manifestat Joan, que ha ressaltat la tasca dels voluntaris. “Simplement netegem el que embrutem, embrutar és una desgràcia per al medi ambient”.


La Catalunya Nord allotjaria Carles Puigdemont i al Govern en cas d'exili - El Gerió Digital\nLa Catalunya Nord allotjaria Carles Puigdemont i al Govern en cas d'exili\nTambé s'ha obert també un compte corrent de "solidaritat" en cas d'una "intervenció militar"\nDijous, 26 d'octubre de 2017 12:30h\nUn dels habitatges que s'han posat a disposició del president, Carles Puigdemont, en cas d'exili\nGemma Tubert, ACN / Perpinyà\nDiverses entitats i partits de la Catalunya Nord s'han organitzat per oferir casa al president de la Generalitat, Carles Puigdemont, a la seva família i a la resta de l'executiu en cas que s'hagin d'exiliar per una intervenció "militar" de l'Estat espanyol.\nLa iniciativa va sorgir en el marc d'una reunió aquest estiu amb el president on el partit polític Unitat Catalana i membres del Comitè per l'Autodeterminació de la Catalunya Nord van oferir-li allotjament en cas d'emergència.\nTot plegat es va començar a gestar en una reunió celebrada a Girona el passat mes d'agost. La va organitzar Unitat Catalana i hi van assistir el seu president, Jaume Roure, i el portaveu i amic personal del president, Brice Lafontaine. També hi havia el president del Comitè per l'Autodeterminació de la Catalunya Nord, Robert Casanovas.\nL'oferta no era a l'ordre del dia però, segons Lafontaine, els presents li van proposar allotjament en cas que ell, la resta de l'executiu o els seus familiars hagin d'abandonar Catalunya per una "intervenció militar de l'Espanya". "El president em va dir que no s'ho plantejava, que ell assumeix totalment el risc, fins i tot d'anar a la presó", assegura Lafontaine. Malgrat això, el portaveu de la formació nord catalana (ara a l'oposició), van decidir continuar amb la iniciativa.\nA hores d'ara, ja compten amb una vintena de cases (majoritàriament, segones residències) repartides per diverses poblacions de la zona. Ho gestionen des de la més absoluta discreció i clandestinitat. De fet, Casanovas ha posat a disposició el xalet que té a Théza (a tocar de Perpinyà) però l'habitatge, en realitat, només s'utilitza a tall d'exemple perquè, segons Lafontaine, "és impensable que aquesta gent sigui allotjada en llocs on la policia francesa o espanyola els puguin trobar".\nDe fet, Lafontaine recorda que França forma part del Conveni del Tractat de la Unió Europea relatiu a l'extradició entre els estats membres. Per això i en cas que es dictés una ordre de detenció, caldria establir un lloc "segur". El portaveu d'Unitat Catalana ha explicat que utilitzen canals molt restringits i que, malgrat que han rebut centenars de propostes a través del Facebook i de missatges de mòbil, no poden acceptar-los per seguretat.\nUn compte corrent i un "comitè de solidaritat"\nD'altra banda, l'ANC i Òmnium a la Catalunya del Nord van organitzar aquest dimarts una reunió al Casal de Perpinyà per explicar la posada en funcionament del "Comitè de Solidaritat Catalana" amb l'objectiu de donar ajuda als "represaliats de les pràctiques autoritàries hereves del franquisme". Una de les primeres iniciatives que han engegat és l'obertura d'un compte corrent per fer front a possibles situacions d'emergència. En funció de com es desenvolupin els esdeveniments, s'aniran adoptat noves mesures que s'articularan a través de la "xarxa de col·laboradors" creada.


I MATIMEX « mery\nProposta seleccionada entre les 6 millors en els “I Premi Internacional d’Arquitectura Matimex”.\nEl projecte està situat al Parc Natural de la Font Roja, i inclou els següents programes (que complementen els ja existents i són demandats pels usuaris):\n- Aula d’escolars\n- Ecotenda amb productes de la zona\n- Zona per a Brigada de Manteniment del Parc\nEs tria aquest emplaçament aprofitant les circumstàncies socials en les quals es planteja l’aprofitament d’unes edificacions en aquest Parc, i en el qual es demanda allotjament per al mateix.\nLa intervenció és sobre uns antics chales d’estiueig ja existents que són modificats. Donat les petites dimensions de l’edifici existent, es busquen recursos que permetin crear zones mòbils (coberta i mòduls en façana), que\nampliïn la superfície, que s’adaptin a l’ocupació i programes en ús. El moviment de l’edifici apareix en tres escales (general, particions, mobiliari) que es poden veure en els panells 1 i 2, juntament amb les barres d’estat que mostren els increments de superfície segons les diferents possibilitats.\nEs pretén que entre l’edifici i el parc es cree un Circuit Educatiu Sensorial que unifiqui i ho faci veure-ho com un tot. Mitjançant projeccions i altres dispositius, es dóna a conèixer la flora i fauna del lloc (orientant sobre que zones s’activen per ser visitades segons èpoques de l’any), i conscienciant a l’usuari sobre com comportar-se per no danyar-ho.\nEls programes es distribueixen a l’edifici de manera genèrica, ja que tot és variable, des del volum, als usos… Les diferents parts dels edificis s’activen o desactiven, segons necessitats.


Funda Coixí Dormir Cotó - Calipso\nFunda Coixí Dormir Cotó - Calipso\nFunda de coixí per a dormir 100% cotó de 155 fils, teixit estampat per a una comoditat duradora i una gran resistència al rentat. El cotó és una fibra natural hipoalergènica i transpirable que té un tacte suau. És un teixit fresc en els dies càlids i aporta calor en els dies freds. Aquest article té el certificat de garantia internacional Confiança Textil Oeko-Tex Standard 100: garantitza que el teixit NO CONTÉ cap substància tòxica o irritable per a la pell. És resistent als rentats amb altes temperatures.. Decorar el teu llit mai havia estat tan senzill i pràctic. Crea la teva pròpia combinació amb la nostra col·lecció: fundes nòrdiques, llençols i fundes de coixí.\nMida: 047x110 cm Set 2 uni - 047x075 cm - Sin stock Set 2 uni - 047x085 cm\nDescripció de Funda Coixí Dormir Cotó - Calipso:\nLlençol de Sobre Cotó - Basic Blanco\nDes de Preu 19,95 €\nFunda Nòrdica Cotó - Calipso\nMida llit 080 o 090 cm - 150x230 cm llit 135 cm - 220x230 cm llit 150 o 160 cm - 240x230 cm\nFunda Coixí Dormir Cotó - Basic Aqua\nFunda Coixí Dormir Cotó - Martina\nMida 047x110 cm Set 2 uni - 047x075 cm Set 2 uni - 047x085 cm


Reunions del grup municipal de Compromís per Elx amb les organitzacions sindicals i cíviques del municipi – Compromís per Elx\nPublicat el 3 Novembre 2017 en Economia i Ocupació, elx, ocupació, Transport Públic\nEl grup municipal de Compromís per Elx ha mantingut reunions amb diverses organitzacions de la ciutat de cara a l’elaboració del Pressupost municipal del 2018 per conéixer les seues preocupacions i poder iniciar un nou exercici escoltant totes les veus possibles.\nCompromís ha parlat amb CCOO i UGT, organitzacions sindicals que han valorat positivament les mesures del Govern autonòmic per pal·liar l’aturament amb la sèrie de programes d’ocupació destinats a joves i a persones majors de 45 anys, així com les mesures socials desenvolupades per l’Ajuntament d’Elx que posen al centre de les polítiques a les persones i ajuden a famílies en situacions d’exclusió social amb el pagament dels seus rebuts. Aquestes organitzacions animen a continuar per la senda actual i demanen més mesures per fomentar l’ocupació estable i de qualitat, la reactivació de l’economia local i l’impuls de més mesures socials.\nTambé el grup municipal s’hi ha reunit amb la plataforma cívica Elche Piensa qui han traslladat les seues preocupacions en matèria d’infraestructures ferroviàries i les connexions que el nostre municipi necessita per obtenir una competitivitat de la nostra economia real i justa. Tots coincidim en la reivindicació i en la necessitat d’unir esforços i estar tots a una veu en assumptes tan transcendentals com són la connexió per tren de l’Aeroport d’Elx-Alacant, la variant de Torrellano Parc Empresarial, la connexió de l’AVE d’Elx, la modernització de la rodalia Múrcia-Alacant i el Corredor Mediterrani.\nArxivat en: Economia i Ocupació, elx, ocupació, Transport Públic ave, elx, infraestructures, tren\n← Moció de Compromís per resoldre els problemes acústics dels veïns de les Vallongues provocats per l’A-7\nCàrrecs de Compromís presenten a Elx la campanya per un ‘Tracte Just’ →


Cinquena edició del Festival Càntut - SIESTV\n18 nov. 2021 Cinquena edició del Festival Càntut\nS’obriran dues exposicions sobre figures rellevants de la cultura popular del país: Llum a l’ànima. Palmira Jaquetti i Músic de tot cor. Joan Tomàs i Parés\nPosted at 00:43h in Música by siestv\nLa cinquena edició del festival s’iniciarà amb una doble inauguració d’exposicions, amb la participació de les comissàries de les mostres. La primera serà Llum a l’ànima. Palmira Jaquetti 1895-1963, el divendres 19 de novembre (18:30 h, Can Trinxeria, gratuït). Un recorregut a la trajectòria d’una de les moltes dones que van contribuir a millorar el nivell cultural del país, molt activa en les missions de recerca de cançons de l’Obra del Cançoner Popular de Catalunya. La segona exposició que s’inaugurarà és Músic de tot cor. Joan Tomàs i Parés 1896-1967, una mostra dedicada a un músic que va realitzar una important tasca de recerca i recull de cançons, danses i músiques instrumentals tradicionals, a més trebllar per preservar i promoure la música popular com a patrimoni de la cultura catalana. Seguidament, el festival continuarà amb el concert de Marala (20 h, Casal de Jubilats, 6 € anticipada – 9 € taquilla, últimes entrades a la venda), que amb poc temps s’han fet un nom a l’escena musical del país i compten amb nombrosos reconeixements. Presentaran un aplec de composicions pròpies i cançons de tradició oral que desprenen influències tan diverses com el pop, el jazz, el folk o la cançó d’autor. També es podrà veure el primer dia de festival l’espectacle Més lloc per a la fosca, que es presentarà per primera vegada a les comarques gironines (21:15 h, La Sala del Centre Recreatiu, 10 € – 13 €). Un espectacle en forma de musical electrònic d’arrel, experimental i literari que s’articula al voltant de l’obra Solitud de Caterina Albert. Un muntatge\nde la mà d’Elvira Prado-Fabregat i Carles Viarnès, entre d’altres, en què també s’hi senten algunes de les veus recollides a l’arxiu del Càntut. La primera jornada finalitzarà amb el concert de Fetus i Jaume Arnella, en què junts i separats aniran desgranant cançons i romanços del cançoner de Jaume Arnella, una baula imprescindible per entendre com la cançó popular ha perviscut i ha transmutat fins arribar als nostres dies (23 h, Pati de Can Trinxeria, entrades exhaurides).


Comité Intercentres de Salut Laboral\nEl passat dia 14 de Juny, es va reunir el Comitè Intercentres de Seguretat i Salut.\nLa direcció va fer la presentació del nou Cap de seguretat com a membre del Comitè i sembla ser que a pesar de les reticències del cap de RR.LL., es podrà tornar a parlar de seguretat en aquest Comitè. Ens va satisfer molt que el cap de seguretat donés la raó a dues peticions històriques del nostre sindicat, la installació de discriminadors a lentrada de les oficines i lACOMPANYAMENT ALS TREBALLADORS A LHORA DE FER DENUNCIES, RODES DE RECONEIXEMENT I JUDICIS A CONSEQÜÈNCIA DUN ATRACAMENT.\nAquestes millores se sumen a les mesures adoptades en el SUBMINISTRAMENT DE DINERS ALS CAIXERS DESPLAÇATS: tots els companys i companyes que han de fer aquest servei ara hi van acompanyats dagents de seguretat fins el caixer, i els esperen, com hauria dhaver estat sempre. Finalment, després de molts esforços, ho hem aconseguit.\nCCOO va demanar a la Direcció que si es dóna algun cas de lipoatròfia semicircular ho notifiqui al CISS i que prengui les mesures recomanades pels tècnics a les noves oficines a la fi devitar possibles nous casos. La resposta de la Direcció es que ho estudiaria, ja que això comporta un cost innecessari, ja que no sha demostrat que siguin efectives. Per part de CCOO sels va explicar que la filosofia de la Llei de Prevenció es justament aquesta, invertir per evitar costos futurs.\nVam demanar a la Direcció que a les revisions mèdiques, sincorporin noves proves i novament el cap de RRLL va insistir en que això comporta més cost i que lempresa no té lobligació de fer-les anualment. Una vegada més tornant a demostrar la seva gasiveria, aquí no es fa rés si no es obligatori. Sempre prima lestalvi de costos laborals.\nTambé vam demanar quina seria lactitud de lempresa respecte a la sentència 29/2007 de la Audiència Nacional, en què dictamina que latracament es un risc laboral i per tant sha davaluar. Resposta: faran el mateix que la resta dentitats mancomunades al Servei de Prevenció i com que la sentència està recorreguda, no realitzaran cap avaluació ja que això també comporta costos. És a dir, NO FARAN RES.\nVam presentar una proposta de installació a SSCC de columnes de Cardioprotecció Vascular, donat que també sha suprimit el Servei Mèdic (mes reducció de costos).Van dir que sestudiaria i que aviat tindríem notícies sobre un nou servei mèdic que pensaven contractar per atendre a tots els treballadors. El dia 29 a través del Comunicat Informatiu de RRLL sabem que lempresa contractada es Sades S.L. i que servirà per atendre a tot el personal de la plantilla que es trobi afectat dun procés de malaltia, i en situació de baixa laboral. No volem dubtar de la bona intenció de la Direcció que es preocupa per la nostre salut, però del comunicat sextreu la conclusió de que només serà pels treballadors que es trobin de Baixa laboral, i confiem en que no sigui un control de labsentisme, motiu pel qual la citada empresa va ésser multada per lAgencia de Protecció de Dades i ratificada la sanció per lAudiència Nacional lany 2002. Podreu llegir la notícia sencera al nostre següent comunicat.\nLa Direcció ens va notificar que el dia 18 de juny es realitzaria el simulacre devacuació de ledifici del carrer Parellada, que va transcorre amb normalitat i sense incidents a destacar.\nLes conclusions tretes de la reunió ens tornen a demostrar la gran preocupació de la Direcció pels costos laborals, fins el punt de no fer cap acció preventiva que comporti un cost, encara que sigui un estalvi per al futur. Laltre conclusió es que sembla ser que el CISS, igual que altres Òrgans de lentitat, només serveix per donar legitimitat a les decisions preses per la Direcció, ja que no ens donen lopció de collaborar, ni ens deixen aportar idees.\n3 de juliol de 2007  com. 46/07


Oasis Chorefton Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nChorefto, Chorefto Town Center, Chorefton, Grècia, 37001 - Veure al mapa\n"Kindness, hospitality, cleaning and position. It was a a lov..."\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Oasis és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Chorefton. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Oasis, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de habitació familiar.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, cuina americana, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Chorefton, el Oasis és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nCal que informeu el Oasis de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.\nTots els tipus de viatgers (64) Parelles (31) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (19) Famílies amb infants grans (5) Grups (4)


Aspencat estrena a Fira Mediterrània un repertori en acústic\nAquest divendres, a les 21.30h, en directe, a les TV locals i al canal 159 de Movistar+\nEls valencians Aspencat presenten en el marc de la 19a Fira de la Mediterrània de Manresa, per primer cop a Catalunya, una especial versió acústica del seu repertori sota el títol 'Cap a la Mediterrània'. Estaran acompanyats de la Camerata Bacasis, formada per excompanys del Conservatori Municipal de Música de Manresa. La Xarxa de Comunicació Local i Canal Taronja produeixen un programa especial, presentat per Sergi Lladó (Canal Taronja), que es podrà veure, en directe, a les televisions locals i a La Xarxa Televisions (canal 159 de Movistar+), aquest dievndres partir de les 21.30h.\nA l'especial s'entrevistarà el director artístic de la Fira, David Ibáñez; Toni Mira, un dels 4 creadors de l'espectacle inaugural, 'Cadàver Exquisit: un joc de creació col·lectiva', i el director editor del Grup Enderrock, Lluís Gendrau, qui ens contextualitzarà la importància que té la Fira en el panorama musical català.\nLa Fira és un mercat d'espectacles que, amb la tradició mediterrània com a eix, se celebra a Manresa del 6 al 9 d'octubre i es mou en dos àmbits principals: la cultural popular i les músiques del món.\nDissabte programa resum especial de la 19a Fira Mediterrània\nEl programa resum recull el més destacat de l'edició d'enguany de Fira Mediterrània amb entrevistes i reportatges als protagonistes. A més, es coneixeran actes paral·lels a la Fira com el Congrés de Periodistes Especialitzats i la Trobada de Programadors. També veurem el reportatge realitzat en els assajos de Kepa Junquera & Chango Spasiuk.\nL'especial, produït i muntat per Sergi Lladó (Canal Taronja), es podrà veure a les televisions locals i a La Xarxa Televisions (canal 159 de Movistar+) dissabte, 8 d'octubre a les 22.30h.


L'Institut d'Estudis Ilerdencs acull des d'aquest dijous 'En trànsit', una exposició col·lectiva del Batxillerat Artístic del Col·legi Episcopal. La mostra es podrà veure a l'Espai iX de l'IEI fins al 26 de juny.\nLa inauguració de la mostra ha comptat amb la participació de la vicepresidenta de l'IEI, l'Estefania Rufach, de la directora del Col·legi Episcopal, Antonieta Mateus, així com dels alumnes del centre que han participat en la mostra i han anat explicant la seva obra. També hi ha estat present el director de l'IEI, Joan Josep Ardanuy. L'exposició recull 23 obres sobre la temàtica del procés i el trànsit en la vida, de les quals 21 pertanyen a noies i 2 a nois, representació que ha destacat la vicepresidenta de l'IEI, assegurant que "el món de les dones". Rufach ha felicitat tant a l'escola, com als artistes i a les seves famílies i ha explicat que la mostra compta amb grans artistes i projeccions.


Final de legislatura | Actualidad | EL PAÍS Catalunya\n9 JUN 2017 - 12:10\tCEST\nCarles Puigdemont comunica el dia i la pregunta del referèndum. CARLES RIBAS\nHo ha dit el mateix president Puigdemont, l’encarregat pel Parlament de fer aquesta feina: anunciar data i pregunta d’un referèndum d’autodeterminació sobre la independència de Catalunya. Tota la seva tasca se centrava en això, i gairebé només en això. I avui ja ho ha fet. La legislatura es pot donar per acabada.\nSi no hi ha referèndum, que no n’hi haurà, no serà culpa seva. Ell haurà fet tot el que era de la seva incumbència perquè se celebrés: això és el que podrà dir-li a la CUP, que li va donar la presidència el 10 de gener del 2016, després de vetar Artur Mas, amb un límit de 18 mesos; i que ho va fer sotmetent-lo a vigilància, sota el compromís d’una moció de confiança, que va complir el 28 i 29 de setembre.\nHa estat una legislatura curta –la tercera legislatura curta des del 2010– i qualificada de constituent, sense que hi hagi proves que sigui així. Tot el que pugui tenir de constituent –les lleis de desconnexió, les estructures d’estat...– està amagat en un calaix, en prevenció de l’actuació de “l’Estat enemic” i és part d’un misteri gairebé metafísic, que preocupa amb tota la raó als funcionaris públics.\nEls marcs reguladors i sancionadors i les garanties que Puigdemont promet per aquest referèndum impossible ens són totalment desconeguts i apareixeran, si apareixen, en el pic de l’estiu, sobtadament, amb la voluntat d’esquivar qualsevol impugnació. L’altra cara d’aquesta moneda és el caràcter obertament il·liberal que ha hagut d’adquirir aquest moment constituent posposat i ocult, tan allunyat de la participació oberta i de la mobilització de la gent que agrada a la CUP i que també podia enlluernar els Comuns.\nSabem que és el final de la legislatura però no sabem en canvi com serà exactament aquest final. Encarem el final de la història però el processisme segueix i no tenim cap garantia que no torni quan es convoquin de nou les eleccions, que voldran ser de nou constituents, un cop es vegi que el referèndum no s’ha fet. El dia de la marmota, certament.\nAmb la incertesa cal comptar les factures. Personals i col·lectives, o millor institucionals. Algunes ja les estem pagant: inhabilitacions, esclar; però també desgavell d’unes institucions malmenades, convertides en instruments partidistes; desatenció de la intendència, en nom de la independència...\nLa Catalunya actual encara no ha decidit si vol ser una nació o una causa. Per ser nació cal alguna cosa més que dir-ho cada dia i aconseguir que ho diguin els altres. Els nacionals s’han de comportar i sentir-se com a tals. No és el cas en una nació dividida en parts que no es comuniquen entre elles i tenen tendència a excloure’s mútuament. El Procés és la prova més flagrant; la foto solemne d’ahir, on compten més les absències que l’obvietat de les presències, n’és una altra. Caldrà que les urnes aclareixin la confusió.


Haig de anar a l'escola? - Papelería Librería El Lapicero\nHaig de anar a l'escola?.\nAnar a l?escola és una gran oportunitat per a tots, però té un gran impacte per a l?infant. Recordeu que els nens petits no tenen les habilitats dels adults per enfrontar-se a les coses i, per tant, necessiten una atenció especial extra en aquesta etapa.\nAquest llibre ajuda els nens a comprendre que l?escola és un espai on comencen a aprendre coses noves sobre el món més enllà de la família. Els infants descobriran el plaer d?aprendre coses noves, conèixer persones noves i viure noves experiències.\nColor de la meva pell,el