Montilla, l'home discret\nJosé Montilla (Iznájar, Còrdova, 1955) és la discreció personalitzada. Ministre d'Indústria i primer secretari del PSC, el seu interès per la política comença quan als 16 anys es trasllada d'Andalusia fins a Sant Joan Despí, localitat molt propera a on resideix actualment: Sant Just Desvern. El 1978 arriba al PSC després d'haver passat pel Partit del Treball d'Espanya i pel PSUC. La seva dedicació i enorme capacitat de treball han fet que, des d'aleshores, hagi ocupat càrrecs de responsabilitat a tots els nivells i que s'hagi convertit en un dels puntals dels socialistes catalans. Va començar a la federació del Baix Llobregat i, dos anys més tard, ja s'incorporava al consell nacional del partit. Amb tan sols 25 anys, el 1980, ja era tinent d'alcalde d'Hisenda de Sant Joan Despí i, tres anys després, encapçalaria la candidatura dels socialistes a l'alcaldia de Cornellà. La va guanyar el 1985 i s'hi va mantenir fins a l'abril del 2004, quan José Luis Rodríguez Zapatero el va nomenar com a ministre d'Indústria. Montilla, Pepe, com li diuen en família, va compatibilitzar les seves responsabilitats a Cornellà amb les de la Diputació de Barcelona en la qual va entrar el 1987 i que va presidir entre el juliol del 2003 i l'abril del 2004, també per entrar al govern del PSOE.\nDe caràcter tranquil i amb un punt de timidesa, Montilla és un home de partit. Ha anat ascendint dins del PSC fins que el 2000 va ser nomenat primer secretari. Va ser en el IX congrés dels socialistes catalans, en el qual es va forjar el particular tàndem entre Pasqual Maragall i José Montilla. Un duet que va fer que Maragall fos el cap de l'oposició en la darrera legislatura de Jordi Pujol i president de la Generalitat després de l'acord catalanista i d'esquerres subscrit amb ERC i ICV-EA. Montilla va ser un dels pares del també anomenat Pacte del Tinell junt amb Joan Puigcercós (Esquerra) i Joan Saura (Iniciativa). La seva entrada el 2004 al gabinet de Zapatero va convertir-lo en «l'home pont» entre Catalunya i Madrid i, sovint, entre Maragall i el president del govern espanyol. A Madrid, ha hagut de respondre a episodis polèmics com la condonació d'un deute del PSC per part de «la Caixa» o l'opa de Gas Natural a Endesa.\nNO RETREURE-LI MAI L'ORIGEN\nEl seu origen ha donat peu a moltes especulacions. El ministre d'Administracions Públiques, Jordi Sevilla, en una conversa privada enregistrada, assegurava a José María Fidalgo, de CCOO, que Catalunya encara no estava preparada per tenir «un xarnego» com a presidenciable. Tots els grups van censurar les paraules del ministre, que va rectificar. Ara, Artur Mas s'ha compromès a no retreure mai a Montilla el fet d'haver nascut fora de Catalunya, un fet que la resta de líders tampoc considera rellevant.


Una seixantena d'entitats fan ofrenes a l'acte institucional de la Diada a Mollet - Vallès Visió\nUna seixantena d’entitats fan ofrenes a l’acte institucional de la Diada a Mollet\n11 de Setembre de 2019 12 de Setembre de 2019\nL’amenaça de pluja ha marcat la majoria d’actes de la Diada arreu del territori. A Mollet, tots els partits polítics menys el PP i Ciutadans, han participat a l’acte institucional. Tant el Partit socialista, com Esquerra, En Comú, Podem i el PDeCAT han fet la tradicional ofrena en nom del consistori. Els partits també han dipositat les flors com a entitat.\nUn any més, Ara Mollet Esquerra MES també ha organitzat una manifestació prèvia a l’acte institucional. Membres del partit i simpatitzants han baixat per la rambla amb una estelada gegant i han recorregut els carrers acompanyats de timbals i gralles. Durant l’ofrena, els regidors del partit han mostrat fotografies dels polítics catalans que estan a la presó o a l’exili.\nL’Arnau, la Laia i en Jan han estat aquest any els encarregats de fer la hissada de la senyera i els nervis han estat present pels tres. Les seves entitats estan d’aniversari com la colla de Morats i Torrats i la Colla Gegantera.\nLes entitats, un any més, no han faltat a la cita. De fet, moltes d’elles participen des de fa anys i ho tenen en el seu calendari. Més d’una seixantena d’entitats entre culturals, socials i esportives han fet la seva ofrena al monument de Rafael Casanova.\nAlgunes entitats, a més de l’ofrena floral també participen amb una actuació. És el cas dels Castellers de Mollet que han descarregat aquest pilar de quatre.\nL’associació ha interpretat temes clàssics com l’himne de Mollet o la cançó de la Senyera barrejats amb peces d’altres estils com aquesta sardana.


viurealspirineus 14:01 14/05/20\ntemporada fins uns clars rafting iniciaran\nEl riu Noguera Pallaresa, a l'altura de Llavorsí, d'on surten habitualment les barques de ràfting/Marta Lluvich\nLa fase 1 de desescalada permet realitzar activitats de turisme actiu i de natura per a grups d'un màxim de deu persones a càrrec d'empreses d'aquest sector. No obstant això, les que es dediquen al ràfting i d'altres esports d'aventura al Pallars Sobirà han decidit no operar fins que disposin d'un protocol "clar i segur" que doni "confiança i seguretat" als treballadors i clients. Florido Dolcet, president de l'Associació d'Empreses d'Esports d'Aventura del Pallars Sobirà, ha dit que la decisió s'ha pres per unanimitat i ha afegit que confien tenir tota aquesta normativa, que s'està redactant des de la Generalitat, de cara a finals de maig.\nDolcet ha explicat que el surt publicat pel BOE és "molt genèric"; i "no aclareix res" i que, per tant, esperaran a tindre uns protocols de treball més clars per operar amb "tranquil·litat". Mentre aquests no arriben, aquestes empreses tenen marge per esperar, donat que de moment només està permesa la mobilitat entre àrees sanitàries i a l'Alt Pirineu ara mateix no poden arribar turistes.\nAl conjunt de la demarcació de Lleida l'any 2018 es van registrar 352.071 serveis d'esports d'aventura d'aigua i, concretament, el ràfting va comptar amb 187.360 contractacions. Aquest sector també va donar feina aquell mateix any a 1.957 persones, de les quals 798 van treballar a temps complet, 339 a temps parcial i altres 820 van ser personal autònom.


05 maig Projecció de Cinema Clàssic en format 35 MM a l’Ateneu Agrícola de Lavern\nPublicat a les 12:40h a Cinema Ateneu de Lavern, Premsa\nEl dissabte 17 de maig, a les 19h de la tarda, es durà a terme una nova sessió de Cine Club Subirats a l’Ateneu Agrícola de Lavern. És projectarà la pel•lícula: A dog’s life (vida de gos). Un film que es va estrenar el 23 de desembre de 1918. Charlie Chaplin dirigeix i interpreta magistralment aquesta pel.lícula. Com a curiositat, destaca el paper que el germà de Charlie, Syd Chaplin, té a la pel.lícula, va ser la primera vegada que treballaren junts....\nPublicat a les 13:00h a Activitats a realitzar, Cinema Ateneu de Lavern, Fires i Events\nEl dissabte 27 d'abril, a les 22 hores, el Cinema Ateneu de Lavern (Subirats) projectarà un dels clàssics d'aventures més memorables de la història: King Kong (1933). Un llargmetratge que també és considerat una icona del gènere fantàstic, tal com ho mostra cada any el Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya que se celebra a Sitges. L'argument gira entorn al rodatge d'una pel•lícula a una misteriosa illa, on l'atractiva protagonista és segrestada per oferir-la en sacrifici ritual a King,...


El Premi Llibres Anagrama de Novel·la, en llengua catalana, es concedirà anualment. El guardó, amb una dotació de 6.000 euros en concepte d'avançament de drets d'autor, s'entregarà el tercer dilluns del mes de gener.\nLa col·lecció Llibres Anagrama va començar a publicar-se el febrer de 2014 amb Ampliació del camp de batalla de Michel Houellebecq.\n2022 Premi desert\n2021 Pol Guasch. Napalm al cor\n2020 Anna Ballbona. No soc aquí\n2019 Irene Solà. Canto jo i la muntanya balla\n2018 Llucia Ramis. Les possessions\n2017 Tina Vallès. La memòria de l’arbre\n2016 Albert Forns. Jambalaia\n6è Premi Llibres Anagrama de Novel·la 2021\nReunit a Barcelona el 14 de gener de 2022 per celebrar la deliberació final, el jurat format per Imma Monsó, Sergi Pàmies, Jordi Puntí i les editores Isabel Obiols i Silvia Sesé ha decidit per unanimitat declarar desert el 7è Premi Llibres Anagrama de Novel·la. Dotat amb 6.000 euros, la convocatòria d’enguany ha comptat amb la participació de 31 originals.\nEl 6è Premi Llibres Anagrama de Novel·la, va ser atorgat per unanimitat del jurat format per, per Mita Casacuberta, Guillem Gisbert, Imma Monsó, Jordi Puntí i les editores Isabel Obiols i Silvia Sesé, el 22 de desembre de 2020 a l’obra:\nNapalm al cor, de Pol Guasch (presentada amb el pseudònim d’Aminadab).\n1. Poden optar al Premi Llibres Anagrama de Novel·la, de caràcter anual, els autors que hi presentin una novel·la original i inèdita en llengua catalana. Un requisit indispensable és que la novel·la no estigui presentada a cap altre premi i que l’autor disposi de tots els drets d’explotació de l’obra en qualsevol format i modalitat d’edició.\n2. Les obres s’hauran de presentar en folis mecanografiats a doble espai i en una sola cara. Cal enviar-ne un original imprès a Editorial Anagrama, carrer Pau Claris, 172, principal 2, 08037, Barcelona, i una còpia digital en qualsevol suport electrònic a mmiquel(@)anagrama-ed.es.\n3. Els originals s’hauran d’enviar amb el nom, cognoms i domicili de l’autor, a l’adreça indicada més amunt. Les obres, acompanyades d’una breu nota biobibliogràfica, es poden presentar amb pseudònim, i en aquest cas és indispensable que el nom, cognom i domicili de l’autor s’afegeixin en un sobre a part. El termini de recepció d’originals serà de l'1 de setembre al 3 d'octubre.\n4. L’autor de l’obra guanyadora rebrà, en l’acte de signatura del contracte –que tindrà una durada de quinze anys–, la quantitat de 12.000 euros en concepte d’avançament de drets d’autor, que es fixa en el 10% del preu de venda del llibre. En el cas d’una edició de butxaca, l’autor rebrà el 6 % del preu de venda dels exemplars venuts; en el cas d’una edició digital, el 25% dels ingressos nets de l’editor.\n5. L’autor de la novel·la guanyadora cedeix a Editorial Anagrama el dret exclusiu d’explotació de la novel·la en qualsevol format i en totes les modalitats, per a tot el món. L’editorial també es reserva en exclusiva els drets de traducció per a l’edició en tots els idiomes, pels quals l’autor rebrà un 80% de les quantitats percebudes per l’editorial.\n6. Editorial Anagrama es limitarà a acusar recepció de les obres degudament presentades al concurs dins el termini indicat, i no es compromet a mantenir correspondència amb els candidats al premi ni a facilitar-los informació sobre la classificació de les novel·les.\n7. El premi s’entregarà el tercer dilluns del mes de gener de 2023.\n8. El jurat està format per Mita Casacuberta, Guillem Gisbert, Imma Monsó, Jordi Puntí i Isabel Obiols i Silvia Sesé en representació de l’editorial. El premi pot ser declarat desert.\n9. Editorial Anagrama tindrà una opció preferent per decidir la publicació de les obres presentades i no premiades.\n10. Un cop adjudicat el premi, les obres no premiades sobre les quals l’editor no exerciti l’opció indicada més amunt seran destruïdes sense que es pugui presentar cap reclamació en aquest sentit. Tampoc no es respon de la pèrdua de cap original atribuïble a correus o a tercers.


Mehdi Salouji – Llar-Escola de Vida\nSóc Mehdi Salouji, originari del Marroc.\nFormo part de l’equip educatiu del Centre d’acollida Sirius on resideixen alguns els participants de l’ Escola de Vida. Després de prop de dos anys d’activitat en el projecte i, com a enllaç i col·laborador, sento una gran admiració pel creixement personal que suposa la nostra intervenció; tant per els joves participants com per a nosaltres mateixos.\nFormar part del nou projecte Llar-Escola de Vida de la mà del Kiku Mistu suposa una gran fita. És meravellós comprovar dia a dia que una integració basada en el respecte, l’acceptació i la lluita són possibles.\nEntre les meves aficions destaco la fotografia i el teatre. S’han convertit, des de fa molt de temps, en activitats imprescindibles per gaudir del temps lliure.


Revisió del 14:21, 4 març 2016\nCorregit: Northumbria]]. No obstant això, és > Northumbria]]. Tanmateix, és\nL'origen del nom de la ciutat es creu que procedeix del [[Llengües britòniques|britònic]] ''Din Eidyn'' ('Fort d'Eidyn'), dels temps en què únicament era un [[fortificació|fort]]. En el [[segle I]], els [[Imperi romà|romans]] van documentar que els ''votadini'' eren una tribu britònica local i, en el [[segle XII]], l'antic poema ''I Gododdin'' esmenta les celebracions d'uns guerrers en el «gran saló d'Eidin».\nDesprés de ser atacada i conquerida pels bernicians [[anglosaxons]], el nom va canviar a ''Edim-burh'', procedent de l'[[anglosaxó]] i que significa «Fort d'Edwin», possiblement referint-se al rei del [[segle VII]] [[Edwin de Northumbria]]. No obstant aixòTanmateix, és molt improbable que això sigui així, doncs el nom és anterior al rei [[Edwin de Northumbria|Edwin]]. L'element ''[[burg]]'' és molt comú entre els noms de ciutats [[Escòcia|escoceses]] i en totes les [[llengües germàniques]], doncs denomina una classe de ciutat caracteritzada per haver crescut al voltant d'una estructura central fortificada, com un fort o castell.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/16585123»


França registra el nombre més elevat de nous contagis des de l'inici de la pandèmia\nEspanya suma aquest dissabte 22.516 positius i 347 defuncions\nAndorra la VellaFrança continua sense poder controlar la pandèmia del coronavirus. El país veí del nord va notificar aquest divendres 60.486 nous contagis, la xifra més alta registrada des de l'inici de la pandèmia, fet que inevitablement provocarà la decretació de noves mesures i restriccions. En total, l'estat francès acumula 39.865 defuncions des del mes de març, mentre que el nombre de contagis totals ja superat els 1,6 milions. Actualment, hi ha 28.479 persones hospitalitzades, de les quals 4.331 estan a les UCI, havent assolit així el 85,4% dels llits disponibles. La taxa de positius és del 20,76% i la taxa de reproducció (Rho) se situa en l'1,14.\nDavant d'aquestes xifres, el ministre de Sanitat francès, Olivier Verán, ha declarat que "si el virus continua circulant a aquest ritme, hi ha un risc gran de saturació. La segona onada seria més dura i llarga que la primera, amb una estabilització fins a mitjans de desembre", a l'hora que ha defensat també la necessitat del confinament. Cal recordar que França es troba confinada des de fa una setmana, i només manté obertes les escoles i les botigues de productes essencials. Està previst que les restriccions s'allarguin, com a mínim, fins a l'1 de desembre.\nSi mirem cap al país veí del sud, la situació també és alarmant. Salut ha notificat aquest dissabte la mort de 347 persones i 22.516 nous positius, 9.150 dels quals corresponen a les últimes 24 hores. En relació amb el nombre de defuncions, amb les 347 notificades durant la jornada d'avui, la xifra total arriba a fins a les 38.883.\nFrança Espanya Covid-19 coronavirus


La xarxa sense fils compleix 20 anys amb un futur ple d’incerteses\nEl wifi celebra el seu vintè aniversari amb 30.000 milions d’aparells connectats davant l’arribada del 5G\nAquells a que la revolució de les noves tecnologies ens va sorprendre ja majors d’edat, recordem clarament els primers routers que connectaven els ordinadors -aleshores de dimensions juràssiques- amb internet. Anaven amb dos cables: un que unia el router amb la línia telefònica i un altre que s’endollava al darrere de la torre de l’ordinador. Aquest últim cable en qüestió es deia LAN ( local area network o xarxa d’àrea local), i era similar al telefònic, però més gruixut. A principis dels noranta encara estàvem lluny de la tecnologia WLAN ( wireless local area network ) o més comunament anomenada wifi. Es va posar en marxa el 20 de juny de 1999 i era un estàndard de tecnologia capaç de passar dades del router a l’ordinador sense cables. La revolucionària tecnologia presentava un gran avantatge. Per navegar per internet no necessitàvem estar enganxats a la paret amb l’ordinador de sobretaula, i encara van ser més lliures els que aquell final de segle es van apuntar a la moda dels primer portàtils moderns.\nAl damunt, permetia una cosa encara més revolucionària a les llars: que dues o més persones poguessin estar connectades alhora. Abans del llançament de l’estàndard WiFi 1 -la primera tecnologia comercial WLAN- per navegar per internet a les cases de família més o menys nombrosa calia fer cua, igual que per anar al lavabo als matins o fer servir el telèfon abans de la irrupció del mòbil. Amb el primer estàndard wifi, els portàtils van tenir el seu gran auge comercial, que més o menys duraria fins a la irrupció el 2008 del primer iPhone. Aquest terminal va portar internet a través d’altres tecnologies sense fils i va marcar una mica el principi de la fi del wifi, malgrat que aquest moment encara queda lluny. Mentrestant, han passat nous estàndards wifi, aprofitant les diferents longituds d’ona i la millora de la tecnologia.\nSi el Wifi 1 era capaç de passar fins a 11 megues de dades per segon (Mbps), el WiFi 4 arribà als 600 Mbps i l’actual WiFi 5 pot superar el gigabit per segon (Gbps). El pròxim estàndard ja està anunciat, i serà el WiFi 6, capaç de transportar fins a 10 Gbps, amb la qual cosa es posarà a l’altura de les millors expectatives en matèria de xarxes sense fils 5G. És a dir, l’estàndard wifi creat per la WiFi Alliance celebra el seu vintè aniversari amb grandesa. Encara més si es té en compte que suma més de 30.000 milions d’aparells connectats a la xarxa mitjançant aquesta tecnologia. Pel camí han quedat interessants idees socials vinculades al seu ús, com ara les cooperatives llibertàries d’ús obert de les connexions wifi domèstiques, que van fer furor fins al 2006 a tot Europa, especialment a ciutats com Berlín, Londres o Amsterdam. Aquests projectes pretenien crear un espai lliure d’accés i coneixement per als ciutadans. No obstant això, les notícies que van començar a aparèixer sobre la baixa seguretat de les xarxes obertes van provocar el seu tancament i van acabar amb totes les utopies. De cop, l’espai wifi va passar de ser una comuna oberta a una espècie d’urbanització de cases tancades i amb guàrdies a la porta.\nEl juny del 1999 es va signar la WiFi Alliance, que va donar un impuls comercial als portàtils\nAquesta manca de seguretat de l’estàndard a l’hora de compartir la connexió -per a això necessitem complexes claus WP2-és precisament un dels factors que desperten més incertesa sobre el futur comercial de la tecnologia. Si no pot ser oberta no pot competir amb altres alternatives com la 4G o la 5G, en el sentit que no tothom es pot connectar al mateix punt fix amb facilitat, ja sigui una antena o un router. Però el gran dubte sorgeix si tractem de situar la tecnologia wifi a l’era de l’internet de les coses en què estem entrant.\nA partir d’ara la majoria de les connexions no seran entre els telèfons, els ordinadors o les tauletes i internet, sinó entre diferents màquines, ja siguin mèdiques, de transport, de proveïment, etc. En aquestes connexions, la xarxa farà de mer intermediari. Aquesta situació serà possible gràcies a una tecnologia de llarg abast, ample de banda i facilitat per establir connexions com el 5G. D’aquesta manera, en un futur pròxim la majoria de màquines tindran connexió a través del 5G. Així, per exemple, la nevera podrà encarregar més llet quan noti que les unitats baixen o la calefacció regularà la temperatura segons la previsió del temps. La pregunta que sorgeix llavors és per què necessitarem wifi a casa si tot ho podrem fer amb el 5G.\nUn altre factor a tenir en compte, per acabar, és que cada cop més accedim a internet quan no som a casa o l’oficina. Ja hi ha diversos estudis que indiquen que cada any augmenta el consum de 4G i baixa el de wifi als suports com ara tauletes, smartphones i fins i tot ordinadors. No volem estar lligats per una connexió fixa. ¿Voldrem wifi quan puguem estar connectats amb 5G, amb més ample de banda i sense que importi on siguem?


Un informe policial suggereix que el fiscal Nisman va ser assassinat - Diari de Girona\nUn informe policial suggereix que el fiscal Nisman va ser assassinat\nUn informe policial suggereix que el fiscal argentí Alberto Nisman, que va acusar l'expresidenta Cristina Fernández d'encobriment de terroristes dies abans de ser trobat mort, al gener de 2015, va ser assassinat i que els autors van preparar l'escena per simular un suïcidi. El cadàver de Nisman es trobava al lavabo de casa seva a Buenos Aires amb una bala al cap que va ser disparada des d'una pistola de calibre 22 per un dels seus atacants, mentre l'altre l'aguantava per les aixelles com en una abraçada, després d'haver estat col·locat prèviament davant de la banyera, va detallar la investigació ara en poder de la justícia. A més, fruit dels cops rebuts pels seus suposats botxins, el fiscal tenia el septe nasal fracturat i hematomes a l'estómac, el maluc i altres parts del cos, detallen els resultats de l'informe, que també va apreciar al cadàver restes de ketamina, una droga que funciona com un potent anestèsic.\nAquest informe va ser sol·licitat al gener pel fiscal del cas, Eduardo Taiano, a experts de la Gendarmeria, un cos de les forces de seguretat que no havia estat involucrat en les anteriors perícies, que van ser molt qüestionades en apuntar que la mort de Nisman hauria estat un suïcidi. De mica en mica es van sabent més dades del text.


Cinema // 18/10/2018 - 17:25h\nTambé s'estrenen el film de terror 'Slender man', la comèdia 'Escuela para fracasados' i el drama d'acció 'Matar o morir'\nLa coproducció catalana 'Petra', dirigida per Jaime Rosales (Barcelona, 1970), arriba aquest divendres als cinemes. A les sales maresmenques també s'estrenen la pel·lícula 'Slender man' de Sylvain White en la qua una terrorífica llegenda esdevé realitat, la comèdia sobre un dislèxic amb dificultats en els estudis 'Escuela para fracasados', i la cinta d'acció 'Matar o morir' en la que Pierre Morel dirigeix a Jennifer Garner en el paper d'una mare a qui han assassinat la seva filla i busca venjaça sense res a perdre.\nDir.: Jaime Rosales. int.: Bárbara Lennie, Àlex Brendemühl, Marisa Paredes, Joan Botey...\nSota la direcció de Jaime Rosales, el film té com a protagonista Bárbara Lennie en el paper de Petra, una dona que vol descobrir qui és el seu pare, l’identitat del qual la seva mare sempre li ha ocultat. En aquest drama sobre la recerca i la redempció, Rosales -que va guanyar el Goya a la Millor Direcció per 'Soledad' (2007)- crea una espiral de maldat, secrets familiars i violència que porta a tots els personatges al límit. La cinta també compta amb els actors Marisa Paredes, Àlex Brendemmühl i Oriol Pla.\nDir.: Sylvain White. Int.: Joey King, Annalise Basso, Javier Botet, Julia Goldani Telles...\n'Slender Man' -que en català es tradueix com "l'home prim"- neix a partir d'un relat de terror compartit a Internet. Aquesta llegenda urbana, després de passar per videojocs i webseries, arriba a la pantalla gran. A la pel·lícula, dirigida per Sylvian White, quatre joves volen provar si la llegenda és veritat i decideixen invocar l'home prim, pàl·lid, alt i sense rostre, a qui se li atribueixen la desaparició de diversos nens.\nDir.: Malcolm D. Lee. Int.: Anne Winters, Tiffany Haddish, Kevin Hart, Keith David...\nEl film 'Escuela de fracasados' parla d'un grup d'estudiants dolents i endiablats que es veuen obligats a tornar a l'institut per aprovar els exàmens que els permetin finalitzar els seus estudis de batxillerat. Els protagonistes, d'aquesta nova comèdia del director Malcomlm D. Lee, comptaran amb una professora que utilitzarà mètodes curiosos i poc ortodoxes per aconseguir que els alumnes aconsegueixin graduar-se d'una vegada.\nDir.: Pierre Morel. Int.: Jennifer Garner, Juan Pablo Raba, Richard Cabral, John Gallagher Jr....\nThriller de de Pierre Morel protagonitzat per Jennifer Garner. Riley North desperta del coma després que el seu marit i la seva filla hagin estat brutalment assassinats. Quan el sistema que ha de jutjar els seus assassins fracassa, Riley decideix fer justícia pel seu compte.\n'Animales sin collar' és un thriller espanyol ambientat a Andalusia, que compta amb un repartiment de cares conegudes. Daniel Grao interpreta a Abel, un polític que dedica la seva vida lluitar pels més desfavorits, i Natalia de Molinat té el paper de Nora, una dona amb un secret que podria canviar-ho tot. La promesa d'una nova vida per als dos protagonistes es veu troncada per l'aparició d'un alt executiu caigut en desgràcia, Víctor (Ignacio Mateos), i uns amics que preferirien oblidar, Virginia (Natàlia Mateo) i Fèlix (Borja Luna). Aquest film de la productora de 'Tardes para la ira' suposa el debut de Jota Linares com a director.\nL'actriu americana Glenn Close interpreta al film 'La buena esposa' Joan Castleman, el prototip de dona perfecta. En aquest drama britànic dirigit per Björn Runge, la protagonista un dia s'adona que porta tota la vida sacrificant el seu talent i les seves ambicions per mantenir viu el seu matrimoni i donar suport a la carrera literària del seu marit Joe Castleman (Jonathan Pryce). A partir d'aquí ella decideix prendre una dràstica decisió: deixar-ho tot enrere i perseguir el seu somni literari.\nEl llargmetratge '¡A ganar!' està bastat en la història real de les integrants de l'equip de voleibol femení del West High School de Iowa, que després de la tràgica mort de la jugadora estrella, s'han d'unir sota la direcció d'una dura entrenadora (Helen Hunt) amb l'esperança de guanyar el campionat estatal. Sean McMara dirigeix aquest drama, que està protagonitzat per actors guardonats com Hunt -guanyadora de l'Òscar a Millor Actriu per 'Mejor... Imposible'- o William Hurt -guanyador de l'Òscar al Millor Actor per 'El beso de la mujer araña'-, entre d'altres.\nEl film 'Sordo', ambientat en el 1944, explica la història d'Anselmo, un maqui que forma part de la resistència dels moviments guerrillers antifranquistes i que queda sord durant una de les missions de sabotatge. El protagonista d'aquest film, interpretat per Asier Etxeandia, inicia una lluita per la supervivència a les muntanyes, mentre l'exèrcit nacional envolta la zona on es troba. Anselmo haurà d'enfrontar-se a les pors provocades per la guerra i per la recentment adquirida sordesa, que esdevindrà el seu major enemic. Aquest thriller, dirigit per Alfonso Cortés-Cavanillas, també compta amb actors com Aitor Luna, Hugo Silva o Imanol Arias.\n'Miau' -que adapta la novel·la escrita per Juan Luis Saldaña, 'Hilo Musical para una Piscifactoria' a la pantalla gran- és una comèdia que explica la història de quatre jubilats que volen gaudir la vida al màxim. José Luis Gil interpreta a Telmo, un personatge que ocupa el seu temps escrivint un assaig sobre l'origen del seu acudit preferit quan es troba casualment amb dos amics de joventut. Juntament amb un quart amic, que surt de la presó, el grup es veu immers en un pla rocambolesc: el robatori a un museu. La cinta dirigida per Ignacio Estaregui, compta amb Luisa Gavasa, Álvaro de Luna i Manuel Manquiña com a part del repartiment.\nEl llargmetratge documental 'Desenterrando Sad Hill' reconstrueix el cementiri creat a Burgos fa 50 anys per a la seqüència final de la pel·lícula 'El Bueno, el feo y el malo' (Sergio Leone, 1966). L'indret, que va quedar abandonat durant 49 anys, el 2015 va acollir la visita d'un reduït grup de fans de la pel·lícula que volien reviure el mític cementiri de Sad Hill. Durant mesos, gent de tota Europa hi va acudir per a participar en el desenterrament i la recreació de l'indret. Guillermo Oliveira dirigeix aquest film, que parla dels somnis i les motivacions dels fanàtics, a través d'intervencions de personalitats del cinema com Clint Estwood -que va protagonitzar western-, el director Joe Dante, el compositor i director Ennio Morricone o el director Àlex de la Iglesia.\nEl director alemany Felix Randau, en un llargmetratge ambientat fa més de 5.300 anys en els Alps Ötzal, presenta el primer cas d'assassinat sense resoldre de la història de la humanitat. El film explica la història d'un clan neolític que és atacat i brutalment assassinat. L'únic supervivent és Kelab, el líder de la tribu que havia sortit a caçar, i el seu fill. Deixant-se portar pel dolor i la fúria, Kelab parteix a la recerca de venjança, juntament amb el seu fill. El viatge es converteix en una odissea, plena de soledat, en la que haurà de lluitar per la supervivència del nen i contra les forces de la naturalesa.\nLee Chang-Dong dirigeix ‘Burning’, un film que adapta el relat d’Haruki Murakami ‘Quemar graneros’, el Premi Fipresci de la crítica internacional al darrer Festival de Cannes. Després de fer una entrega, el jove missatger Jongsu es troba per casualitat amb una veïna que li demana que es cuidi del seu gat durant el seu viatge a l’Àfrica. En tornar, li presenta un jove misteriós adinerat que ha conegut allà, el qual li revela un passatemps singular.


Villa Daheim - FeWo 01 Usedom Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nJaegerstrasse 13 - FeWo 01, Loddin, Usedom, Alemanya, 17459\nSobre Villa Daheim - FeWo 01\nDissenyat tant per oci com per negoci, Villa Daheim - FeWo 01 està situat idealment a Ostseebad Kolpinsee; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Villa Daheim - FeWo 01 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar, lloguer de bicicletes. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, aparell de televisió, cuina americana, nevera, renta vaixelles per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Villa Daheim - FeWo 01 és una selecció idònia per a la vostra estada a Ostseebad Kolpinsee.


Tanjung Puting | Volant he vist - Blog de viatges i fotografia\nHome Indonesia\tTanjung Puting\nwritten by Gemma 06/16/2011\nArribar a Tanjug Puting va ser més fàcil del que ens esperavem. Haviem decidit anar a Kumai i buscar-nos la vida allà, ja que els preus que haviem demanat des de casa se’n anaven una mica de pressupost. A Banjarmasin, però, en Joe de Borneo Homestay ens va fer un bon preu (en comparació amb el que haviem llegit) pels tres dies de tour, amb tot iclòs. Entrada al parc, àpats, recollida a l’aeroport a l’anada i transport per la tornada. Tot per 3.200.000 rupies.\nI la veritat és que tot va ser excel·lent. El nostre guia, el Maoritz, molt maco. i el “boat” era un Satria 4 del Majid, un vaixell per 6 persones on anavem els dos sols! Com reis 🙂 Dormiem a coberta amb matalassos i mosquitera, amb la jungla de fons.\nPel camí vam veure alguna orangutans salvatges, abans d’entrar al territori del parc, i ja a dins alguns cocodrils (n’està ple!) i monos de cua llarga.\nEl primer dia vam visitar el camp 1 (mosquits a patades, sort del Goibi!) on vam veure els primers orangutans. El segon dia, Camp Leakey, festival. És el camp on més orangutans hi ha, i ens hi vam estar un munt d’hores. Fins que es va fer de nit. Vam poder veure a Tom, el mascle que mana al camp i que és enorme. I també un munt de mames orangutanes amb les cries. Hi ha moltissimes cries. Des que es va crear el Parc Natural i es va començar a protegir la selva i els primats, cada any la població d’orangutans creix més.\nPel que fa a l’experiència, és molt xula. Els orangutans s’apropen força, i fins i tot molts cops et donen la mà. Però no pots aguantar-ho molta estona, ténen molta força! A Camp Leakey recomanen no dur bosses o motxilles, perquè es pensen que els potes menjar i pots tenir problemes. Vam coincidir amb uns catalans allà i una orangutana els va fotre la motxilla. Tot i que les habilitats negociadores dels guies acostumen a donar fruit, i pots recuperar el que t’han agafat, l’ensurt no te’l treu ningú 😉\nEl tercer dia vam visitar de baixada el Camp 2, on hi ha menys orangutans pero també menys gent. Tot i la calor sufocant, vam veure uns quants orangutans, flors carnívores i un camaleó.\nDe tornada a Kumai, al nostre vaixell li va entrar aigua al motor i es va aturar…vam anar a la “deriva” mitja horeta fins que ens va venir a remolcar un altre “Satria”. També força divertida l’experiència 🙂\nKumai és un poble lletget i petit i Pangkalan Bun és una ciutat lletgeta i petita. Res massa interessant per veure. Avui el Jere ha aprofitat per tallar-se el cabell i hem comprat els vols a Bali. Ah, a Pangkalan Bun, la boulangerie que surt a la Lonely és bastant bona! Hi hem fet tots els àpats 🙂\nTanjung Puting was last modified: June 16th, 2011 by Gemma\nVíctor 06/20/2011 at 08:13\nQuè “monus” esteu els 3 a la darrera foto :-P.\nFeia uns dies que no us llegia i la veritat que tot i començar el viatge amb el llistó tant alt la primera setmana no sembla pas que el ritme i les coses interessants a veure vagin a la baixa, tot al contrari!\nSalut i a continuar gaudint igual la darrera setmana!\nVíctor 06/20/2011 at 08:27\nQuè monus esteu els 3 a la darrera foto!!\nNo sé qui deia que havieu començat el viatge per lo més xulo perque crec que de moment el nivell és manté com a poc!\nSalut i a continuar gaudint com fins ara!\nVíctor 06/21/2011 at 08:15\nJa podeu esborrar un dels 2 comentaris que just quan l’he enviat s’ha produit un error i l’he tornat a escriure al veure en un primer moment que no l’havia registrat, tot i que ara veig que si :-P.


per Jordi Ubach Llorens , 15 de març de 2020 a les 17:56 |\nEl coronavirus ja és una realitat a les comarques pallareses. Segons ha pogut confirmar Pallars Digital, l’Hospital Comarcal del Pallars ja té el primers cas de Covid-19. Es tracta d’un home de 98 anys que ha ingressat aquest cap de setmana i que després de fer-se les proves ha donat positiu. A banda d’aquest primer cas, s'està esperant el resultat d’una persona que ha estat en contacte amb l’afectat, que es manté estable i aïllat.\nSocietat, infectats, pandèmia, Hospital del Pallars, salut, Departament de Salut, coronavirus, afectats


Esgrafiats de Martorell, un important patrimoni al nucli antic.\nBrowse: Home / 2017 / novembre / 08 / Parets tatuades (I)\nPrimer itinerari pels esgrafiats de Martorell.\nL’art existeix des que el món és món. Els primers habitants decoraven les coves. 4.000 anys abans de Crist a l’Orient van començar a fer els primers esgrafiats a les façanes dels habitatges, que més tard els romans van utilitzar amb motius senzills. Durant el Renaixement es recobriren façanes, palaus i esglésies amb treballats esgrafiats.\nA Catalunya ens arribà al segle XVII, en ple barroc, que va veure en aquesta tècnica una forma de distingir els habitatges amb un cost raonable. L’esplendor va venir de la mà del noucentisme i del modernisme que ens ha deixat autèntiques meravelles.\nNo obstant això, aquesta manera de decorar les façanes va tenir una nova renaixença cap als anys 50 del segle XX. Hi ha dues ciutats que destacarien per la gran concentració d’esgrafiats al carrer: Mataró i Martorell. De la primera he parlat diverses vegades, així que avui em centraré amb la segona.\nPerò, què és un esgrafiat?\nHo explico breument amb un gràfic.\nCada autor el seu estil\nAvui veurem, bàsicament obres de dos autors.\nFerran Serra i Sala va ser un dibuixant i escultor barceloní de principis del segle XX. Després de passar una temporada a Itàlia estudiant els artistes del Renaixement, va llatinitzar el seu nom com a Ferdinandus Serra. A més de crear motius propis, dins el corrent noucentista, va restaurar nombrosos esgrafiats arreu de Catalunya, especialment rellotges de sol.\nJaume Amat i Bargués va néixer a Martorell i amb només tretze anys es convertí en aprenent de Ferran Serra. Va aprendre l’ofici i continuà la tasca d’esgrafiador a la seva ciutat i rodalia.\nProposo iniciar la ruta al carrer Pere Puig, ben a prop de l’històric pont. Al número 78 veiem una façana decorada per en Ferran Serra cap al 1942, amb motius que ens recorden el passat agrícola i ramader de l’antiga vila. Una pagesa amb un manat de blat i un senyor munyint una vaca. Més amunt hi ha petits detalls relacionats amb aquests temes, com una lletera i una oliera.\nDavant mateix, a la plaça de la Creu, uns plafons allargats del mateix autor (1954), contraposen un traginer amb el seu carro espitjat per cavalls i un elegant carruatge amb uns animals més ràpids. Aquí hi vivia Josep Prats, més conegut com a Pep el Garbellador, empresari dedicat als transports. En aquest lloc hi havia una parada de diligències.\nSeguirem pel carrer Pere Puig. Passem per la capella de Sant Joan, on Jaume Amat va estucar la façana amb motius clàssics de garlandes, àngels i columnes. Aquest edifici és l’únic testimoni -reformat- de l’hospital de malalts construït al segle XIII.\nAnireu veient més façanes esgrafiades, però no ens aturarem a parlar de totes. Al 44 ens fixem en la decoració floral, realitzada per Josep Amat, en una típica casa de l’antiga vila de Martorell que no ha sofert modificacions.\nMalgrat que no se’n parla enlloc, ens fixarem en els curiosos motius verticals al número 39 i realitzats el 2011 per l’estudi d’arquitectura Poma. A la part inferior, el sol, la lluna i un àngel que estira una tela on apareix un codi binari rematat per un codi de barres. Una interessant reinterpretació de la tradició de l’estuc.\nEn una altra obra realitzada per Amat a Can Feliu, al número 20, veiem el procés de fabricació d’una roda i un parell d’eines utilitzades pel carreter -fabricant de carros-. Potser aquí hi vivia un.\nAl número 16 un solitari esgrafiat ens parla de quan aquí hi havia una fàbrica de paraigües.\nEl carrer canvia de nom i s’anomena de Josep Anselm Clavé, seguint l’itinerari de l’antiga Via Augusta. Tot i no tractar-se d’esgrafiats, a Cal Barraqueta -número 45-, ens fixarem que, aprofitant un medalló en relleu, el 1989 s’hi va pintar el pont del Diable, símbol de la vila.\nL’interès d’aquest habitatge es troba en el fet que aquí van viure dos germans, convertits en herois republicans per la seva activa participació en diverses revolucions a mitjans del segle XIX.\nA continuació, als números 25 i 27, dues façanes mostren decoracions florals realitzades per Amat.\nSeguidament, un garatge al número 23 llueix un fris del mateix autor, on uns nens nus arrosseguen una portadora carregada de raïm. Martorell ha tingut una gran tradició vitícola, que cada any es reviu amb la festa del most, que actualment rep el nom de Vimart.\nAl final del carrer, a tocar del campanar amb el rellotge, una casa, que en si no té més interès, però que l’he volgut incloure perquè és ben diferent de la resta. Consta l’any 1955 i la decoració sembla una mica matussera, en especial si parem atenció a l’àngel al lateral de la tribuna.\nNo us perdeu la segona part descobrint els esgrafiats de Martorell.\nCom es fa un esgrafiat: eduardomazarro.com\nFerran Serra: wikiwand.com\nJaume Amat, pel Centre d’estudis Martorellencs\nRuta dels esgrafiats: turisme.martorell.cat\nCapella de Sant Joan: turisme.martorell.cat\nCal Barraqueta: amartorell.com\nSegona part dels esgrafiats de Martorell\nBasílica de Santa Maria – Vilafranca del Penedès\nEtiquetes: esgrafiats, Ferdinandus Serra, Ferran Serra, itinerari, Jaume Amat, Martorell\n← Un far al mig del bosc?\nEl gatet juganer →


Jordi Gort ens presenta el nou capítol del seu MANUAL DE SUPERVIVÈNCIA ESTEL·LAR:\nls inquiets membres de l’Estol Explorador tenen infinitud de recursos per tal de portar a bon terme els seus projectes d’estudi de la fauna galàctica. És costum comú construir petits habitacles de camuflatge on es refugien els exploradors tot sovint en petits grups (fins i tot en solitari) per tal de poder observar les peculiaritats de la fauna d’un punt predeterminat de la geografia planetària.\nEn el moment capturat a la imatge veiem la Califòrnia Planells dins d’un d’aquests refugis en el moment en que capta imatges d’un enorme brolifaund (Asinus unguis) que ha acudit atret per la lluentor de la cúpula transparent i de color modificable a voluntat. En aquest cas el brolifaund ha pogut ser filmat una bona estona abans no perdés interès per les mostres de pirotècnia lluminosa amb que fou obsequiada la curiosa criatura per part de la nostra representant humana. Els brolifaunds són criatures d’una enorme curiositat i que s’allunyen sovint del ramat per tal d’observar de més a prop qualsevol fenomen climatològic, acústic o visual que es produeixi pels voltants del lloc de pas. Els encuriosits joves brolifaunds són els ulls del ramat, doncs sovint són interrogats pels seus progenitors sobre els fenòmens observats en els seus jocs, informació valuosíssima per la supervivència de la societat brolifaund.\nEls joves observadors s’han mirat l’un a l’altre en mig la immensitat seguint un mateix principi : la curiositat. Quant misteri falta per resoldre?\nSerà sadollat mai aquest esperò de l’ànima humana i sembla ser de l’ànima universal?\nL’estudi de tota criatura vivent, amb respecte i sense limitacions aportarà sens dubte resposta a aquest i d’altres misteris. El coneixement humà ha assolit fites colossals en aquesta era de prodigis, però els misteris incomprensibles semblen no tenir fi tampoc.\nDes d’aquesta base entre les estrelles on es cataloguen les dades obtingudes periòdicament per l’Estol Explorador desitgem a totes les ments de l’univers conegut molta sort en la seva recerca de la saviesa, i potser algun dia es farà realitat una trobada més enllà de la realitat material on puguem tots plegats gaudir plenament de la joia d’existir.\nMolta sort també pels exploradors com la nostra Califòrnia. Que pugui aportar molt sovint dades sobre fragments de la vida d’altres espècies com aquest extraordinari animal que es desplaça tot donant salts entre la vegetació de Prostinus (sector 78). Torna aviat Califòrnia!\nJordi Gort Solé - Manual de Supervivència Estel·lar. Ref.: 38rhjnnsx.\nPublicat per Associació Cultural Humoràlia a 22:55\nEtiquetes de comentaris: Gort


Eleccions al Rectorat UB 2012. Candidata: Victòria Girona. EstudiantsCatalà22 nov. 201231538Eleccions al Rectorat UB 2012. Candidata: Victòria Girona. Estudiants\nEleccions al Rectorat 2012. Debat entre els candidats al Rectorat de la UBCatalà20 nov. 201212865Els catedràtics Joaquim Gutíerrez, Victòria Girona, Josep Antoni Bombí i Dídac Ramírez, candidats a les eleccions al Rectorat de la Universitat de Barcelona (UB), mantenen un debat obert al públic, el 19 de novembre de 2012 al Paranimf de l'Edifici Històric de la UB.\nDebat amb candidats a rector/a organitzat pel Consell d'AlumnatCatalà19 nov. 201282057El dia 16 de novembre de 2012 a l'Aula Magna de la Facultat d'Economia i Empresa té lloc un debat electoral entre els catedràtics Joaquim Gutíerrez, Victòria Girona, Josep Antoni Bombí i Dídac Ramírez, candidats a les eleccions al Rectorat de la Universitat de Barcelona (UB). Aquest acte, obert al públic, és una iniciativa del Consell de l'Alumnat de la UB.\nEleccions al Rectorat UB 2012. Candidata: Victòria GironaCatalà8 nov. 201291741Victòria Girona Brumós (Barcelona, 1954) és catedràtica de Química Física del Departament de Fisicoquímica i professora de la Facultat de Farmàcia. Ha estat la impulsora del Grup de Dinamització Pedagògica i de la Unitat de Laboratoris Docents, i ha participat en setze projectes de millora i innovació docent i en quatre de millora de la qualitat docent. Ha obtingut la menció especial ...


EL CLUB :: Ver tema - Dwomo + Fidewa: Sábado 8 de Nov a las 22.30h\nDwomo + Fidewa: Sábado 8 de Nov a las 22.30h\nÍndice de EL CLUB -> Sa Sinia Bar\nPublicado: Vie Nov 07, 2008 12:14 am\nDwomo + Fidewa\nSábado dia 8 de Noviembre a las 22.30h\nSa Sínia d'Es Castell, Menorca\nDwomo retornen a Menorca a presentar de nou el seu darrer àlbum, un doble disc el tercer de la seva discografia "Moscas en Diciembre / Rapsodia de frutas" (PIAS 2007) amb el que han recorregut ciutats de tota la Península i l'estranger.\nAquesta vegada però ens ofereixen una proposta de Cósmic Cocktail traduïda amb dosis de pop, electrònica domèstica, punk i hard folk, tot amb diversos idiomes, i una actitud d'inconformisme davant les lleis establertes del rock-pop més ortodoxe i indie fàcil. Un dels directes més interesants del panorama de l'estat espanyol.\nAquest sorprenent duet compartirà escenari amb una altra formació menorquina propera a la proposta tant per l'actitud, com per la màgia i components a escena, els inseparables Fidewa.\nAixí doncs a Menorca un espiral de sons i cançons amb ensaimada inclosa que ens arribarà de l'espai.\nLoran Martín-Fabiani i Antonio J. Iglesias Zurita (col·leccionistes de sons)\nJulio Gusano Aparicio (guitarra, veu i bases) i Sergio Iglesias Zurita (baix, veu i bases)\nÍndice de EL CLUB -> Sa Sinia Bar Todas las horas están en GMT + 1 Hora


Les Escoles Esportives de la FDM llancen la seua oferta per a aquest Nadal - Fundación Deportiva Municipal Valencia\nLes Escoles Esportives de la FDM llancen la seua oferta per a aquest Nadal\n10 desembre, 2018 • Escoles Esportives, Notícies, Notícies esportives\nPel fet que el Nadal és un període vacacional en els col·legis és un bon moment per a aprofitar i realitzar activitats esportiu-formatives dirigides a escolars d’entre 5 i 16 anys de les nostres Escoles Esportives. La finalitat de les Escoles té un doble vessant. D’una banda, la de desenvolupar l’àmbit afectiu i les relacions socials dels més xicotets a través de continguts esportius i lúdics. D’altra banda, ajudar a les famílies en la conciliació de la vida familiar i laboral.\nTot preparat per als campus de Nadal\nPer a enguany, s’han previst quatre Escoles Esportives diferents, de les quals tres d’elles ofereixen dos torns quant a dates, i totes elles excepte una ofereixen la possibilitat de menjador de manera opcional.\nEn bàsquet, les activitats tindran lloc en dos torns en el Poliesportiu de Benimaclet els dies 24, 26, 27 i 28 de desembre per a xiquets d’edats compreses entre els 5 i 13 anys. El segon torn serà del 31 de desembre i el 2, 3 i 4 de gener per a les mateixes edats. En tots dos torns el menjador és opcional. Per a inscripcions: www.fbcv.es\nPer als escacs, el Club Ciutat Vella organitza en el Complex Esportiu Cultural Petxina i el Tram III del Jardí del Túria del 26 al 28 de desembre en el primer torn per a xiquets de 6 a 14 anys i del 2 al 4 de gener en el segon torn en les mateixes instal·lacions. En tots dos torns el menjador és opcional. Per a inscripcions: https://clubajedrezciutatvella.blogspot.com/\nEn el cas de l’hoquei, també s’han disposat dos torns per a les activitats. El primer tindrà lloc els dies 26, 27 i 28 de desembre en el Poliesportiu Verge del Carmen Beteró per a xiquets de 5 a 15 anys, i el segon els dies 2, 3 i 4 de gener sent aquest esport el que més places disponibles té amb un total de 150 places. En tots dos torns el menjador és opcional. Per a inscripcions: https://www.fhcv.es/betero/eventos-escuela-navidad-2018.php\nFinalment, la Federació d’Handbol organitza en el Pavelló Cabanyal-Canyameral les activitats dirigides a xiquets entre 8 i 14 anys els dies 26, 27, 28 i 29 de desembre. Es tracta de l’única Escola Esportiva que no ofereix l’opció de menjador.\nEn la següent taula detallem tota la informació detallada relativa a cada Escola:


Famílies que acullen estudiants L'informe britànic sobre abusos a 500 estudiants d'intercanvi ha desfermat la veu d'alarma sobre les condicions en les quals es troben aquests al·lots una vegada que han deixat el seu país d'origen per passar uns mesos a l'estranger aprenent un altre idioma. De fet, Amalia Gómez, secretària general d'Afers Socials, anuncià que Espanya plantejarà a la UE la creació de controls en cada país membre de la Unió a les famílies que acullen estudiants a l'estiu. «Sol·licitarem que se cerquin fórmules homologades d'acreditació per evitar aquestes coses», va dir la secretària general. L'esmentat informe revela que la major part dels malstractaments varen ser de gravetat menor o a causa de negligències, com una alimentació dolenta, obligar els menors a dormir en terra o a la banyera, en un armari o sota del llit. No obstant això, subratllà el cas del nin espanyol de 12 anys que va ser allotjat en casa d'un home acusat de pederastia, del qual patí abusos sexuals.E.P.\nEstendre el catalanisme, l'ojectiu El president del Comitè de Govern d'Unió Democràtica de Catalunya, Josep Antoni Duran Lleida, afirmà ahir que Catalunya ha d'«estendre el catalanisme polític» i convertir-se en el motor del desenvolupament d'Espanya i del Mediterrani si vol aprofitar les noves oportunitats que es presentaran a les pròximes dècades. Duran Lleida, que pronuncià una conferència titulada «Catalunya, nous reptes, noves possibilitats» organitzada pel Fòrum 2001, assegurà que ha de mantenir-se i reforçar-se la identitat nacional, però cal «reforçar també la posició política i econòmica de la nostra comunitat». Per a això, afirmà que no s'ha de recórrer a «les afirmacions de patriotisme, sinó al consens».E.P.\nFalta de projecte El candidat del PSC a la Generalitat de Catalunya, Pasqual Maragall, afirmà ahir que Convergència i Unió (CiU) utilitza la idea de la identitat nacional per amagar la falta de projecte de la coalició. Maragall va dir que «jo crec en la identitat dins d'un procés més ampli» i la definí com «la cultura del projecte davant de la cultura de la identitat». En aquest sentit, Maragall afirmà que iniciatives com la creació de les seleccions catalanes o el decret del doblatge del cinema en català que s'estan impulsant amb força són mostres de com CiU pretén «veure si el tema de la identitat s'imposa com a tema de campanya». E.P.\nAznar viatja a Kosovo El president del Govern, José María Aznar, viatja avui a la localitat albanesokosovar d'Istok, al nord-oest de Pec, a l'est de la província sèrbia, per fer una breu visita a les tropes espanyoles de l'Agrupació Tàctica Tizona, desplegada en el marc de la Força Internacional de Pau per a Kosovo (KFOR). Segons fonts oficials, Aznar arribarà passades les quatre del capvespre a Pristina, capital de Kosovo, i allà agafarà un helicòpter cap a Istok, on aterrarà al cap d'una hora.E.P.\nL'Audiència diu no a Etxabarri La Sala Penal de la Secció Primera de l'Audiència Nacional decidí no autoritzar Juan Mari Etxabarri, regidor d'EH a l'Ajuntament de Pamplona i condemnat per col·laboració amb ETA, a acudir avui a la primera sessió plenària del consistori després de les eleccions de juny. La petició havia estat realitzada d'ofici per la batlia de Pamplona a petició del grup municipal d'Euskal Herritarrok.E.P.\nSobre la llei d'enjudiciament civil El portaveu de CiU al congrés, Josep López de Lerma, qualificà ahir «d'esperpent parlamentari» la nova Llei d'enjudiciament civil que és «absolutament maligna per a advocats, jutges, fiscals, procuradors i sobretot per al ciutadà, a qui resta garanties processals contemplades a la Constitució». «CiU no la defensarà i seguim demanant més temps per canalitzar correctament les coses», explicà López de Lerma.E.P.


Agricultura xifra en 11 MEUR els ajuts necessaris per pal·liar els danys del temporal al sector agrari i pesquer La República\nACN Barcelona.-El Departament d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació ha valorat en onze milions d’euros l’afectació del temporal Gloria al territori català. Les zones més afectades han estat el Delta de […]\nACN Barcelona.-El Departament d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació ha valorat en onze milions d’euros l’afectació del temporal Gloria al territori català. Les zones més afectades han estat el Delta de l’Ebre, la zona del Baix Ter i l’horta de la llera de la Tordera. Aquest dilluns, el consell de direcció del Departament s’ha reunit de manera extraordinària a Amposta per analitzar la situació sobre el terreny. La conselleria ha acordat destinar onze milions d’euros a línies d’ajuts i préstecs tous. A més, ha anunciat la constitució de “manera immediata” de taules tècniques amb representants de sector per qualificar de manera “més exhaustiva” els danys en funció dels cultius.\nAquest matí, la consellera d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, Teresa Jordà, s’ha reunit amb els afectats a Sant Carles de la Ràpita, Alcanar i Amposta. A la tarda, ho ha fet amb els representants de regants, arrossaires, muscleres, consells comarcals, ajuntaments i sindicats agraris. Segons la consellera, aquestes trobades han servit per “ratificar” la necessitat de dur a terme mesures “d’immediatesa absoluta”. Moltes de les accions que afecten el Delta de l’Ebre es tractaran a la Taula de Consens de l’Ebre en l’àmbit de Govern. Jordà ha assegurat que aquesta zona “té un rol importantíssim i representa el mateix batec del sud del país” i ha afirmat que des del Departament el defensaran “a capa i espasa”.Actualment ja s’estan executant les primeres accions de neteja del fons marí, ja que hi ha molt material arrossegat pel temporal. “Ara la principal prioritat és que es pugui sortir de nou a treballar al mar amb màximes garanties i detectar tots els danys que un cop passada la tempesta es vagin evidenciant”, ha assegurat la consellera.


Com es tracta l’aigua provinent dels nostres domicilis? Els alumnes de 1r de Batxillerat ho descobreixen a l’EDAR | La Salle Tarragona\nInici › Notícies › Batxillerat › Com es tracta l’aigua provinent dels nostres domicilis? Els alumnes de 1r de Batxillerat ho descobreixen a l’EDAR\nCom es tracta l’aigua provinent dels nostres domicilis? Els alumnes de 1r de Batxillerat ho descobreixen a l’EDAR\nPublicat el 12 de novembre de 2018 per moderador a Batxillerat, Destacat, Notícies\nAquest divendres 9 de novembre els alumnes de 1r de Batxillerat han visitat les instal·lacions de la depuradora d’aigua que EMATSA té al Port de Tarragona.\nDurant la visita els alumnes han pogut comprovar com es tracta l’aigua provinent dels nostres domicilis. Concretament, han observat els diferents tractaments físics, químics i biològis que netejen l’aigua i permeten retirar tot de productes contaminants i deixar l’aigua neta per a posteriors usos.\nTambé s’han pogut conscienciar per a una utilització més racional d’aquest recurs, com podem estalviar-ne a les nostres cases per tal de reduir la producció de contaminats que després afecten els ecosistemes propers a nosaltres.\n‹ La Salle Tarragona, convidada a una ponència a la XVI Jornada de Qualitat de l’Ensenyament\nLa Salle Tarragona posa en marxa la implantació del programa TEI a Primària ›


5a Jornada "Vins del Pirineu" - Programa Al Teu Gust\nOrganitzem la cinquena edició d’aquesta jornada sobre vins, aquest dijous 30 de novembre a la seu territorial de l’Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya Tremp-Pirineus.\nAquestes jornades s’emmarquen en el context d’auge que està vivint al sector vitivinícola al Pallars: ens els darrers 7 anys han aparegut i s’han consolidat fins a 12 cellers en aquesta zona integrada a la DO Costers de Segre. L’objectiu, doncs, d’aquestes jornades és teixir una estratègia de cooperació publicoprivada i entre els propis cellers i altres agents econòmics, oferint un espai de formació, assessorament i intercanvi.\nLa present edició va adreçada a analitzar les possibilitats de comercialització en el marc del mercat català. Gràcies a la participació de diferents experts en gestió comunicativa, estratègies de comercialització del vi i planificació enoturística, s’estudiaran els aspectes que convé enfortir i quines vies es poden obrir per millorar la promoció dels vins de la subzona.\nDescarregueu el programa de la jornada i formalitzeu la inscripció (gratuïta però indispensable).


Clavé, un solitari? | Bonart\nClavé, un solitari?\nQuan, l’any 1963, Ferran Canyameres tancava el seu llibre Clavé, un solitari, les darreres paraules ens situen davant d’un home honest, fidel a la seva terra i a la catalanitat, que prefereix tancar-se en la seva lluita del dia a dia, en el silenci i la solitud del seu món, tot i que moltes de les seves obres viuen “escampades pels principals museus i col·leccions del món”. Però fins a l’any 1978, tot i exposar a tants llocs, no tindrà el gran reconeixement del país on viu, el que li va tocar l’ànima, amb dues exposicions simultànies a París –Centre Georges Pompidou i el Museu d’Art Modern–.\nA través de Daniel Giralt-Miracle, la Fundació Vila Casas ha volgut retre homenatge a Antoni Clavé (1913-2005), amb motiu del centenari del seu naixement. Sobta que aquesta iniciativa a gran escala sigui l’única i no vingui d’institucions públiques quan tant la seva trajectòria com la contribució a la renovació dels llenguatges creatius són ben significatives. Recordo en els anys vuitanta, l’època en què va tenir els primers reconeixements interns, tant de la Generalitat de Catalunya com de l’Ajuntament de Barcelona i el Ministeri de Cultura, que la seva obra tenia entre nosaltres grans defensors –no podem oblidar l’important paper que havia tingut la Sala Gaspar de Barcelona des dels anys cinquanta– i detractors, amb sistemes d’anàlisi plens de disjuntives. En canvi, unes dècades abans, l’any 1960, quan el Museu Rath de Ginebra va fer una retrospectiva sobre els darrers vint-i-cinc anys del seu treball, P.F. Schneeberger situava l’artista com un dels pocs que transgredia la disjuntiva entre l’abstracte i el figuratiu. I és que un dels grans encerts d’aquest artista va ser el de no aturar-se en límits i arriscar-se per anar més enllà de qualsevol divisió, entenent el procés creatiu com una suma sense excloents.\nUn dels aspectes més significatius és que, davant la versatilitat creativa i el reconeixement obtingut en altres vessants, com ara els cartells –el 1935 ja té els primers encàrrecs de la Metro Goldwyn Mayer–, la il·lustració de llibres, els decorats teatrals, etc., en un moment donat, l’any 1954, tingui clar que la seva aportació s’ha de centrar en la pintura. Abans, però, hi ha tot un procés gestat a partir del seu exili cap a França després de la derrota de l’exèrcit republicà, quan fa els dibuixos als camps de concentració dels Haras i Prats de Molló. Ens situem en el 1939 i, el 1942, una vegada instal·lat a París, comença la que s’ha considerat una etapa intimista en què és important l’impacte de Vuillard i Bonard, als quals, dos anys més tard, se sumarà la trobada amb Picasso, un nou estímul per explorar el concepte amb llibertat de tècniques i materials que esdevindrà homenatge A Don Pablo, el 1985. És el que Giralt-Miracle raona quan ens diu que, de manera molt probable, tot i sentir de petit el desig de ser pintor, si s’hagués quedat a Barcelona el seu treball no hauria avançat per aquest camí, sinó com el “d’un gran cartellista, un dissenyador destacat o un reconegut grafista”.\nLa curiositat per obrir-se a noves possibilitats, la capacitat d’assimilació, una gran voluntat constructiva i la intuïció creativa fan que qualsevol terme per definir el seu treball quedi curt, perquè el seu món potencia la integració, la transformació –el procés que li demana cada obra– i la reinvenció, tant si ens referim a tècniques com a materials. Aquesta capacitat que li veu Giralt-Miracle de fagocitar qualsevol cosa, “i com un demiürg convertir-la en element artístic”, que el converteix en “un dels artistes més transversals del segle XX”.\nA través d’aquesta exposició de la Fundació Vila Casas a Can Framis podem veure una representació molt àmplia de la seva trajectòria des del 1933/34 fins al 2005, amb un total de 75 peces. El recorregut més ric és el dels anys cinquanta, just quan Clavé té reconeixements com ara el David Bright de la Biennal de Venècia (1954), el Matarasso de la Biennal de Sao Paulo (1957) i el Kamakura de la Biennal de Gravat de Tòquio (1958), però també –amb vista al nostre col·leccionisme– és el moment del contacte amb la Sala Gaspar, el 1955, i l’any següent el retorn a Barcelona amb la seva primera exposició. Són els anys en què les tonalitats fosques de l’etapa anterior desapareixen per donar entrada als contrastos cromàtics, la importància de la matèria i la integració d’elements; quan els arlequins deixen pas als músics, els personatges de circ, amb reis, reines i guerrers que ens introdueixen en les baralles de cartes… A partir del 1960 se li genera la necessitat de treballar amb les mans sobre materials com per exemple el ferro, la roba, el paper arrugat, la fusta o els claus, un camí cap a l’objecte i el volum que s’integra tant en el pla pictòric com en els gravats.\nLa porositat i la metamorfosi, dues marques que sempre acompanyen Clavé, fan que es deixi impregnar per les experiències viscudes i, així, a mesura que avança, les integra en la seva obra. Els anys vuitanta tenen l’impacte rebut pels viatges al Japó i als Estats Units, entre “la poètica nipona” i “la potència visual de la cultura americana”, com assenyala el curador, “una hibridació que va donar frescor a la seva obra de maduresa”, que, fins al darrer moment, esdevé la clau per entendre el seu procés creatiu.\nA la imatge, Antoni Clavé al seu estudi.\nEtiquetes: Antoni Clavé · Fundació Vila Casas


Obres de millora i eixamplament del pont de la B-430 sobre el riu Llobregat, que dona accés al nucli de Cabrianes. Aquesta obra, que compta amb una inversió de 3,48 MEUR, permetrà afavorir la seguretat i la fluïdesa en la conducció, així com la mobilitat de vianants i ciclistes.\nEls treballs permetran doblar l’amplada del pont, dels 6 metres actuals als 12 metres previstos. D’aquesta manera, es configurarà una calçada de dos carrils i una vorera per al pas de vianants i també de ciclistes. A més de l’eixamplament de l’estructura, les obres inclouen la rehabilitació del pont, de 73 metres de longitud, i l’adequació dels trams que hi entronquen. En total, l’obra abastarà uns 300 metres de longitud de la carretera B-430 que, en aquest àmbit, té un trànsit de més de 7.000 vehicles diaris.\nLes obres van començar el juny de 2020 i està previst que finalitzin el setembre de 2021. Actualment, s’està treballant principalment en l’estructura. S’han finalitzat els treballs de muntatge de l’encofrat dels arcs i s’ha iniciat el formigonat dels mateixos. Posteriorment, s’iniciarà el muntatge de la prellosa prefabricada i, a continuació, s’executarà el formigonat del taulell.\nTambé a la carretera B-430, Infraestructures.cat per encàrrec del Departament de Territori i Sostenibilitat té previst l’actuació corresponent al reforç de ferm amb fibres de cel·lulosa de la B-430 de Sallent a Artés, amb una inversió prevista de 716.850 EUR, en el marc de les actuacions de ferms sostenibles finançat mitjançant cofinançament del Programa operatiu FEDER de Catalunya. L’execució es preveu per l’any 2022.\nL’objectiu és que aquestes mescles innovadores passin a ser utilitzades amb normalitat en projectes futurs, introduint en la valoració d’ofertes paràmetres com l’empremta de carboni.


Cadena Material bambú teixides per terres d'exterior terrasses proveïdors i fabricants Xina - fàbrica de productes a mida - AUGMENT per SEMPRE\nmaterial de bambú cadena teixides per a tablero terres d'exterior\nProducte Introducció: bambú paviments cadena teixit exterior bambú Ipé és amable de nous materials sòl ideal que pot en comptes de fusta i plàstic, a causa de les seves característiques de:\nAmb el concepte de protecció del medi ambient és cada vegada més popular. Més i més persones Trieu bambú a la decoració i la modificació de les terres de bambú. El paviment de la planta de bambú a l'exterior de la casa Mostra persones d'un color suau i brillant i es donen una marcada ambientació de la natura, perquè la gent se senti còmode.\nProducció de la indústria de bambú PX de cadena exterior terres de bambú i exterior teixides paret exterior decoració bambú amb tots els aspectes, han arribat a les normes internacionals de l'autoritat Departament d'inspecció,\nEquipat amb una fàbrica professional, SEMPRE RISE es dedica a la fabricació i comercialització de material de bambú de cadena teixides de qualitat per a terres d'exterior terrasses fets a la Xina a preu raonable. Som un dels principals fabricants a la Xina. I tots aquests productes són de disseny excel·lent i preu competitiu.\nHot Tags: material de bambú cadena teixides per terres d'exterior terrasses, Xina, fabricants, fàbrica, proveïdors, personalitzat, preu, a la Xina


Reflexionem sobre els reptes del Tercer Sector i la transformació educativa - FPdGi\n> Al llarg de l’acte, s’ha pogut veure una conversa entre S. M. la Reina i alguns dels premiats per la Fundació en la categoria Social: l’impulsor d’Ayúdame 3D, Guillermo Martínez Gauna-Vivas (Premi 2020); la directora de Nuevo Hogar Betania, Begoña Arana (Premi 2019); la fundadora i CEO d’It Will Be, Arancha Martínez (Premi 2018) i el director de l’Associació Educativa Itaca, Felipe Campos (Premi 2013) que han explicat el paper durant la pandèmia de les associacions socials que lideren.\n> L’acte també ha acollit la final del Repte emprenedor de la FPdGi, en el qual 250 alumnes de vuit centres educatius d’Aragó han plantejat, al llarg de 4 setmanes, solucions a la pregunta: Sol a casa. Idees per prevenir la soledat de la gent gran en moments de confinament.\n> A més, s’ha celebrat un debat en què s’ha reflexionat sobre el paper transformador de l’escola rural i la dinamització del territori.\n> Gira FPdGi 2021: La Fundació promou els seus programes de Transformació educativa i Desenvolupament professional i proclama als premiats de 2021 a través de quatre esdeveniments virtuals en col·laboració amb La Rioja (celebrat el 4 de març), Castella-la Manxa (17 de març), Aragó (avui) i la Comunitat Valenciana (29 d’abril).\nSaragossa ha acollit avui la tercera parada de la Gira amb la qual la Fundació Princesa de Girona promou els seus programes de Transformació educativa i Desenvolupament professional i proclama als premiats de l’any 2021. L’acte ha comptat amb la participació de premiats de la Fundació que han reflexionat sobre els reptes del Tercer Sector davant la COVID-19 i experts del món educatiu que han debatut sobre les escoles rurals i la dinamització del territori. L’esdeveniment ha tingut lloc a Saragossa, al Pati de la Infanta, seu cultural de la Fundació Ibercaja que ha col·laborat en l’organització de l’esdeveniment al qual han acudit Francisco Belil, president de la FPdGi al costat de diferents autoritats com José Luis Rodrigo, director general de la Fundació Ibercaja; María Victoria Broto Cosculluela, consellera de ciutadania i drets socials; José Antonio Mayoral, rector de la Universitat de Saragossa i Berta Sáez, rectora de la Universitat San Jorge. L’esdeveniment s’ha emès en directe a la web i al canal de YouTube de la Fundació.\nAl llarg d’aquest esdeveniment, s’ha proclamat al fundador de l’ONG NASCO Feeding Minds, Ousman Umar, com a guanyador del Premi Social 2021. L’acte, a més, ha acollit la final del Repte emprenedor de la FPdGi, en el qual 250 alumnes de vuit centres educatius d’Aragó han plantejat, al llarg de 4 setmanes, solucions a la pregunta: Sol a casa. Idees per prevenir la soledat de la gent gran en moments de confinament.\nDurant l’acte s’ha pogut veure una conversa entre S. M. la Reina i quatre premiats en la categoria social de la FPdGi en què s’ha reflexionat sobre el paper del Tercer Sector durant la pandèmia. En aquesta xerrada, han participat l’impulsor d’Ayúdame 3D, Guillermo Martínez Gauna-Vivas (Premi 2020); la directora de Nuevo Hogar Betania, Begoña Arana (Premi 2019); la fundadora i CEO de It Will Be, Arancha Martínez(Premi 2018) i el director de l’Associació Educativa Itaca, Felipe Campos (Premi 2013) que han explicat algunes de les iniciatives impulsades des de les entitats socials que lideren per pal·liar els efectes de la pandèmia entre els col·lectius més desfavorits.\nS. M. la Reina ha agraït la generositat dels quatre premiats a qui ha considerat com «els millors referents per a milers de joves» que segueixen molt de prop la seva tasca social. S.M. la Reina també ha recordat les altres línies d’acció en què treballa la Fundació: la millora en l’ocupabilitat dels joves i la transformació educativa.\nPrecisament la transformació educativa ha estat un altre eix de contingut d’aquest esdeveniment. “Escoles rurals i dinamització del territori” ha estat el títol d’una secció en la qual han participat el director de l’Àrea d’Educació i de l’Observatori de Tendències de la Fundació Botín, Javier García Cañete; el director del CEIP Ramón i Cajal (Alpartir), Juan Antonio Rodríguez i l’estudiant del grau en Educació Primària de la Universitat de Lleó, María García Silván que està fent pràctiques al CRA Garbayuela (Extremadura) a través de «Generació docents», un programa que impulsa la FPdGi i que està orientat al desenvolupament professional de futurs docents. Durant aquesta xerrada s’ha reivindicat el paper fonamental de l’escola rural en la dinamització del territori, ja que, tal com ha apuntat García Cañete, «a més de buscar un model d’inclusió i compensació de les desigualtats, l’escola rural exerceix com a motor del desenvolupament de la zona rural».\nPer a l’estudiant María García Silván la formació de professorat és un dels reptes actuals de l’escola rural. Segons aquesta jove que està realitzant les seves pràctiques en un CRA (Centre Rural Agrupat) «el professorat que forma part d’aquest tipus de centres ha d’estar molt ben preparat per a poder i saber treballar amb alumnes de diferents nivells dins d’una mateixa aula».\nPer al director del CEIP Ramón i Cajal (Alpartir), Juan Antonio Rodríguez, un altre dels reptes de l’escola rural passa per reduir l’elevada mobilitat dels docents que, en el cas d’Aragó, se situa al voltant del 60% de mitjana anual. «En alguns centres, s’arriben a canviar el 90 o el 100% dels docents cada any», ha lamentat.\nFinal del Repte emprenedor: “Sol a casa. Idees per prevenir la soledat de la gent gran en moments de confinament”\nA cada territori de la gira, la FPdGi dinamitza, des de 4 setmanes abans de l’esdeveniment, el Repte emprenedor amb centres educatius. Es tracta d’un taller disruptiu online que fomenta la innovació creativa, la competència emprenedora, el treball en equip, el lideratge i la comunicació a partir d’una dinàmica pautada de generació d’idees sobre una problemàtica relacionada, en cada cas, amb la categoria del premi que s’anuncia. Més de 250 alumnes de 8 centres educatius d’Aragó han participat en aquest repte i han treballat en equip guiats per l’emprenedor Xavier Verdaguer per resoldre aquesta pregunta: “Sol a casa. Idees per prevenir la soledat de la gent gran en moments de confinament”.\nDurant l’acte virtual, un comitè avaluador format pels premiats en la categoria social Begoña Arana(reconeguda per la Fundació el 2019); Mohamed El Amrani (guardonat el 2014) i la docent i participant del repte emprenedor el 2020, Cristina Montes ha escollit a l’equip guanyador i un finalista que participaran en la «Gran final Repte de Reptes» que es realitzarà un cop finalitzi la Gira.\nL’equip guanyador ha estat «Level UP» del CPIFP Los Enlaces de Saragossa que ha proposat la creació d’espais organitzats per realitzar múltiples activitats a l’aire lliure perquè la gent gran comparteixi el seu temps d’oci amb gent jove. D’altra banda, l’equip finalista ha estat «En Compañía» del Col·legi Compañía de María de Saragossa que ha proposat crear una revista que tindria apartats literaris, de cuina, oci o noves tecnologies. Aquesta publicació es realitzaria amb voluntaris, tant joves com gent gran. D’aquesta manera es busca trencar amb la rutina de la gent gran, un dels col·lectius més afectats per la solitud durant aquests mesos de pandèmia.\nEls centres educatius d’Aragó que han participat en aquesta activitat han estat el Col·legi San Agustín, el CPI Ayerbe, el CPIFP Los Enlaces, l’IES La Muela, el Centre San Valero, l’IES Bajo Cinca, el Col·legi La Immaculada i la Compañía de María.\nDesprés de passar per La Rioja (4 de març), Castella-la Manxa (17 de març) i Aragó (avui), la Gira de la Fundació Princesa de Girona realitzarà la seva última parada a Alacant el pròxim 29 d’abril quan es donarà a conèixer al guanyador del Premi Recerca Científica 2021. Durant el transcurs d’aquest esdeveniment, que es podrà seguir en directe al web i al canal de YouTube de la Fundació, també se celebrarà un debat sobre com es mobilitza el talent dels joves per construir el canvi a través del mentoring i es coneixeran alguns dels projectes dissenyats per estudiants valencians per resoldre el repte emprenedor: Què cal fer per fomentar les vocacions científiques? A continuació, es donen més detalls de les activitats programades a la Comunitat Valenciana en el marc de la Gira FPdGi 2021.\nRepte emprenedor – del 23 de març al 29 d’abril\nActe de proclamació – 29 abril – Premi FPdGi Recerca Científica 2021\nEls premiats en Rercerca Científica Guadalupe Sabio (2012), investigadora mèdica, responsable d’un grup de recerca al Centre Nacional d’Investigacions Cardiovasculars (CNIC) de l’Institut Carlos III de Madrid i membre del Comitè Científic Asessor de la Fundació Gadea Ciencia, el matemàtic i físic Alberto Enciso (2014), Cap del Grup de Geofluids a l’Institut de Ciències Matemàtiques (ICMAT) del CSIC, l’investigador químic Guillermo Mínguez (2018) i María Escudero Escribano (2018), investigadora química i responsable del grup de recerca en Nanoelectroquímica de la Københavns Universitet (Copenhague), junt a Ignasi Belda (Premio Empresa 2014), participaran a l’acte i posaran de manifest quines son les seves vocacions des de la seva pròpia experiència.\nHi participaran María Luisa de Miguel, directora de la «Escuela de Mentoring»; Antonio Manzanera, gerent d’Atracció i Desenvolupament de Talent a Enagás; i el jove del programa «Rescatadors de talent» Mario García, graduat en Psicologia i consultor a l’empresa Think and Action.


Sant Vicent del Raspeig vota si una dona pot ostentar la capitania dels Moros i Cristians - À Punt\nSant Vicent del Raspeig vota si una dona pot ostentar la capitania dels Moros i Cristians\nEls Navarresos necessiten obtindre 97 suports d'un total de 145 en l'assemblea de la Federació de Comparses d'aquest diumenge.\nMoros i Cristians de Sant Vicent del Raspeig / Europa Press\nAquest diumenge, l'assemblea de festers dels Moros i Cristians de Sant Vicent del Raspeig decidirà si accepta la proposta de la Filà Navarresos perquè una dona ostente, per primera vegada, la capitania del bàndol cristià de les festes de 2019. La comparsa necessita dos terços del total dels vots, 97 suports dels 145, i els membres reconeixen que serà molt difícil que tire avant.\nLa comparsa defén que la proposta compleix els estatuts i que, per tant, no cal arribar a una votació. Per la seua banda, Ruth Céspedes, la secretària general de la Federació de Comparses, ha dit en Les notícies del matí que és una proposta legítima però que ha de ser votada en el màxim òrgan de govern i representació.\nEl malestar generat per la proposta dels Navarresos, que ha dividit els festers, ha creat un corrent en defensa de la figura de l'abanderada, el càrrec femení junt amb el capità. Per a reivindicar el seu paper se celebra, aquest dissabte, la I Trobada d'Abanderades de Sant Vicent.


Rajoy: "Apartarse de la Constitución es apartarse de la prosperidad"\nen un mitin en Bilbao\nI ho diu als bascos que són els que viuen més lluny de la Constitución?\n"Queremos gobiernos que se dejen de discusiones, de líos, de rupturas, de marcos de convivencia que no llevan a ninguna parte y solo generan incertidumbre, que es lo que menos conviene hoy en día a España", ha dicho.\nÉs estrany sentir el Presidente del Gobierno reclamant al govern que es comporti. Està parlant com si no fos ell el governant? Considera que hi ha més d'un govern a España? Si no vol ruptures perquè es nega a tot el que ve de Catalunya? Si no vol marcs de convivència que no van enlloc perquè segueix insistint en la Constitución?\ntemes: Constitució, Euskal Herria, Mariano Rajoy, PP enllaç: 19:29


La Salà degustant O Polek – La Salà\nUna de les sensacions més especials d’arribar a un nou barri és conéixer als veïns, els establiments i projectes que construeixen la comunitat. Així està sent la nostra primera setmana de reobertura.\nLa Salà està composta per un equip de dones diverses, de diferents procedències i cultures. València,Xile, el Brasil… convergeixen en una creació rica en idees. I en arribar al Cedre, ens encanta sentir com la interculturalitat forma part del teixit d’una manera tan harmònica i saborosa.\nAquesta setmana hem conegut a Martina, que junt a la seua mare Elisabeth ens ha introduït a la delícia de la gastronomia Polaka, degustant els plats del restaurant O Polek.\nO Polek significa “a casa de les poloneses” i és un somni familiar que s’ha fet realitat en el barri del Cedre. Des de 2018, O Polek ve a proposar-nos una experiència de cuina casolana i saludable, que ens sorpren per el desconeixement que fins llavors hem tingut d’ aquesta gastronomia.\nLa farina, la col fermentada, l’anet, la patata… són ingredients principals que omplen de creativitat els plats del restaurant. Els Pierogi i les salsitxes fumades són tot un espectacle! Martina i la seua mare han preparat un menú degustació, per a endinsar-nos en el sabor d’aquest país a manera de tapes, per a totes aquelles que vulgueu experimentar.\nEns encanta la passió amb la que Martina parla d’aquest lloc, de la seua vida en el Cedre, com a estudiant i dona emprenedora. Li encanta la seua diversitat, el contacte amb la gent, la quantitat de noves persones que passen pel seu establiment i amb les quals sempre comparteix alguna anècdota.\nEl restaurant està obert de dimecres a diumenge de 13 h fins al tancament de sopars i la cuina no tanca en tot el dia! A nosaltres ens encanta saber que en les nostres prèvies i post concert tenim menjar de qualitat i fet amb tant d’amor just al costat de la Salà. També pots menjar els seus plats a la nostra terrassa! El valor principal d’O Polek és La Família, i sens dubte així us tractaran.\nMartina ens compta com la pandèmia ha afectat els establiments i ens dóna una conseqüència molt positiva i encoratjadora que s’està vivint en el Cedre: la unió del sector per a fomentar-nos els uns als altres, per a saber que junts som més forts i si ens recolzem guanyem totes.\nUs deixem el telèfon, perquè feu la vostra reserva: 659 48 53 30\nLa percanta neix per la inquietud de dos cuiners formats a l'Argentina. Després d'emprendre en…\npost anterior: La Salà i la Feira da Música del Brasil en connexió per a la ciculación artística internacional\nsegüent missatge: Cultura i sabor en el Cedre: La Salà & La Percanta


El gran atreviment psicalíptic | Jaume Vidal | Barcelona | Cultura | El Punt Avui\nEl gran atreviment psicalíptic El gran atreviment psicalíptic El gran atreviment psicalíptic El gran atreviment psicalíptic + El gran atreviment psicalíptic E-mail\nBarcelona - 2 gener 2015 2.00 h\nEl gran atreviment psicalíptic El gran atreviment psicalíptic El gran atreviment psicalíptic El gran atreviment psicalíptic El gran atreviment psicalíptic E-mail\nEl dibuixant i estudiós Jaume Capdevila, ‘Kap', ha coordinat un nodrit equip d'especialistes\nA principis del segle XX, i fins arribar a la Guerra Civil, Catalunya va viure un moment excels pel que fa a les publicacions satíriques que incidien en molts aspectes de la vida catalana, sobretot en l'efervescent, aleshores, vida urbana. Tal era el seu paper de crítica social i política que el 25 de novembre de 1905, un grup de 400 oficials de l'exèrcit espanyol assaltà la impremta i les redaccions de la revista Cu-cut! i del diari La Veu de Catalunya. Arran de l'assalt, amb el pretext d'un acudit de Junceda, el govern espanyol encara va repartir més llenya i va promulgar la llei de jurisdiccions, que restringia molt més la llibertat de prem-sa. Com a conseqüència d'aquest fet es va crear el moviment polític de la Solidaritat Catalana. I el catalanisme polític va agafar més consistència.\nTres anys després d'aquests fets que van representar el tancament de Cu-Cut! durant gairebé un any, va néixer, el 25 de novembre de 1908, la revista Papitu, d'una iniciativa de Feliu Elias, que s'havia donat a conèixer a Cu-cut! amb la signatura Apa, al costat de noms com ara Cornet, Junceda i Opisso. “Papitu va representar un revulsiu del moment intens que es vivia”, explica Jaume Capdevila, Kap, dibuixant, estudiós de la premsa humorística catalana i autor del llibre Papitu. Sátira, erotisme i provocació 1908-1937, en el qual també han col·laborat Josep Maria Cadena, Jordi Clapés, Jaume Collell, Jordi Farré, Maria Dasca, Jordi Riera, Sebastià Roig, Albert Rossich, Lluis Solà i Daschs i Joan Manuel Soldevilla. Segons explica Capdevila, Papitu va crear un nou espai dins del marc de les publicacions satíriques de l'època. “Hi havien tres grans publicacions: La Campana de Gràcia, força satírica amb gran consciència social que corresponia a l'esquerra radical; la publicació germana, L'Esquetlla de la Torratxa, d'ideologia progressista que es va desmarcar de Lerroux arran de l'assalt, i Cu-cut!, que representava la dreta catalanista. Papitu va afegir un nou component sensual al catalanisme d'uns i a l'anticlericalisme i la consciència social d'altres”, explica Capdevila. Aquest factor es deu a la procedència dels seus col·laboradors, molts d'ells del món de l'art i la creació, i que tenien un hedonisme molt més marcat i que a més de la crítica social i política mostraven la cara sensual de la vida expressada en joves atractives, homes galants i acudits picants. El caràcter més eròtic de la publicació es va potenciar sobretot amb el relleu d'Elias, que si bé hi va continuar col·laborant, ja no tenia tant de pes en la línia de la revista. “Es parla dels tres anys d'Elias al capdavant de la publicació, tot i que de fet només n'hi va estar un. Va entrar un nou editor que va rebaixar el to polític dels acudits, que donaven molts problemes, i va impulsar l'erotisme.”\nLa revista es va redreçar econòmicament, ja que tot i que les vendes eren prou bones, Elias la gestionava generosament. Papitu pagava molt més que les altres revistes ja que considerava que el món de la creació, d'on ell provenia, havia d'estar ben pagat. “Si a L'Esquella cobraven tres pessetes per un acudit, al Papitu se'n pagaven deu.” El nom de Papitu, segons explica al llibre Josep Maria Cadena, prové de Joan Moles, jove polític d'esquerres, que assenyalant un contertulià va dir: “I per què no li posem com aquest: Papitu”. Es tractava de Josep Maria Pascual, redactor de La Publicitat i gran especialista en òpera.\nA més dels incidents amb les autoritats, Papitu va tenir un enfrontament amb la dreta catalana poc després de sortir al carrer. La coberta del segon número, dibuixada per Junceda, no va agradar a la gent forta de la Lliga i va fer que tots els col·laboradors de Papitu, que també treballaven per a revistes afins a la dreta com ara Cu-Cut! i La Veu de Catalunya haguessin d'abandonar Papitu. Entre les plomes destacades hi havia les d'Eugeni d'Ors, Carner, Raventós i López Picó, a més dels dibuixants Junceda i Smith. Aquest enfrontament radicalitzarà molt més Papitu. Per Capdevila, Papitu era “una revista eròtica fresca, que jugava molt amb l'equívoc de les paraules més que amb les imatges explícites”. L'escriptor Francesc Pujols, que juntament amb el dibuixant Xavier Nogués, va ser un dels puntals de la revista, va incidir molt amb els jocs de paraules en què la qüestió hortofructícola deixava entreveure al·lusions al sexe. “Aquests equívocs vénen d'una pràctica popular molt arrelada a Catalunya, però amb el Papitu aquesta tradició es converteix en art”.\nSi en l'evolució de la publicació, que va durar fins l'any 1937, en plena Guerra Civil, passant per períodes repressius com ara la dictadura de Primo de Rivera, es va intentar defugir la censura política, el to eròtic també li va causar força problemes. Quan es tancava la revista s'utilitzaven trucs com ara reaparèixer amb la capçalera modificada, com ara amb Paquitu. La publicació va tenir problemes fins i tot en la República\na causa d'un cert\nmoralisme de l'esquerra.\nAquesta línia relacionada amb el que s'anomenava revistes “galantes”, que se solien trobar a totes les barberies, van generar un humor eròtic, conegut com “psicalíptic”. Després de la guerra aquesta tradició no es va continuar, fins que es va retrobar, però en revistes d'àmbit estatal, quan Mingote “va començar a fer unes dones més voluptuoses”, diu Capdevila. A finals dels cinquanta van aparèixer Mata Ratos i Can Can, però molt lluny dels atreviments de Papitu. Una tradició humorística que continuaria, amb publicacions com ara El Papus, també d'àmbit estatal i en castellà. Però la premsa satírica en català ja no viuria aquell moment brillant del primer terç del segle XX.\nPel que f a a altres col·laboracions, Albert Rossich destaca els reculls de material ja publicat, que es van editar, juntament amb altres textos de caràcter eròtic i pornogràfic, en l'anomenada Biblioteca Papitu. Joan Manuel Soldevilla compara Papitu amb altres publicacions eròtiques de l'època, denominades eufemísticament psicalíptiques. Els dibuixos de Papitu van evolucionar des de la insinuació eròtica, a l'època de Primo de Rivera, fins a altres marcadament eròtics, en el moment de proclamació de la Segona República. Jordi Riera Pujal parla de Papitu en el període de la Guerra Civil i Maria Dasca remarca el llenguatge psicalíptic de Papitu. Al seu torn, Jordi Clapés fa un retrat de Feliu Elias; Jaume Collell analitza les vinculacions de Papitu en el món del music hall del Paral·lel; Sebastià Roig analitza l'estètica cubista de molts dels dibuixants; Lluís Solà i Dachs se centra en la figura de Francesc Pujols, i Jordi Farré parla de la gran longevitat de la revista. Capdevila clou el llibre amb una indexació dels principals col·laboradors de Papitu.\nVisions urbanes i altres mirades\nEl Punt Avui. Girona 02-01-2015, Pàgina 30\nEl Punt Avui. Nacional 02-01-2015, Pàgina 30


Termes de química, tendències alimentàries, desertització...: vegeu el butlletí del mes de juny | TERMCAT\nTermes de química, tendències alimentàries, desertització...: vegeu el butlletí del mes de juny\nJa es pot consultar el nou butlletí d'informació del TERMCAT, que presenta un recull de les notícies i dels apunts difosos durant aquest mes.\nAixí, s'hi destaquen dues publicacions rellevants: per una banda, la important actualització del Diccionari de química, que incorpora 500 nous termes de química analítica; i, per una altra banda, la difusió de la Terminologia de les tendències alimentàries, que presenta un conjunt de termes de plena actualitat (crudiveganisme, dieta paleolítica, etc.).\nTambé hi ha espai per a diversos apunts d'interès terminològic, relatius a aspectes com ara la dermatologia, la diferència entre desertització i desertificació, entre temporer, temporal o de temporada, etc.\nEl butlletí és l'eina més adequada per assegurar-se d'estar al dia de totes les novetats relacionades amb l'activitat del Centre de Terminologia. Si el voleu rebre puntualment a la vostra bústia de correu, només cal que ho indiqueu en el formulari de registre del web.


ESCOLA ARTÍSTICA D'ESTIU 2020 - CMA\nTú estás aquí: Inicio / ESCOLA ARTÍSTICA D’ESTIU 2020\na patir dels 8 anys (nascuts al 2011) dansa, música i arts plàstiques de dilluns a divendres, de 9 a 13h\nEdat: a partir dels 8 anys (nascuts al 2011)\nActivitats: música, dansa i arts plàstiques. No són necessaris coneixements previs.\nDates: del 6 al 31 de juliol de 2020\nHorari: de 8:45 a 12:45 o de 9 a 13h\n1 setmana: 75€\n2 setmanes: 114€\n3 setmanes. 158€\nL’Escola Artística d’Estiu és una iniciativa cultural de temps lliure desenvolupada per l’equip docent del Centre Municipal de les Arts Rafel Martí de Viciana durant quatre setmanes, una vegada el curs ordinari ha finalitzat.\nCom el seu nom indica, les arts són el pilar a partir del qual construïm les activitats. Es tracta d’un apropament lúdic, interdisciplinari i obert que entén les arts com un mitjà educatiu tant per al desenvolupament personal com col·lectiu. Un apropament que no exigeix cap coneixement previ i que ens permet viure les arts com una forma de conéixer i una part quotidiana de les nostres vides, a més de compartir-les amb les nostres amistats i passar quatre setmanes ben entretinguts.\nAquest curs i degut a la situació d’emergència sanitària, només tindrem dos grups reduïts i a partir de 8 anys (nascuts al 2011). Ocuparan les aules més grans de l’edifici per mantindre la distància física i totes les mesures d’higiene i seguretat necessàries i prescriptives per a reduir els riscos de contagi de la COVID-19.\nFORMULARI D‘INSCRIPCIÓ EN L’ESCOLA D’ESTIU 2020\nQuantes setmanes vol fer?\n1 setmana (75€)2 setmanes (114€)3 setmanes (158€)4 setmanes (200€)\nSi no has triat tot el mes, indica el període que vols fer (setmanes completes)


Una testimoni del Suprem acusa la policia d'haver-se quedat el seu mòbil l'1-O\nUna votant que el dia del referèndum va ser a l'IES Pau Claris diu que va veure "voluntat de fer mal" en els agents\nIrene Vaqué 14/05/2019 - 20.28 Actualitzat 14/05/2019 - 20.45\nEsther Raya és una de les votants de l'1-O a l'IES Pau Claris que podria afrontar una querella\nLa imatge de l'escala de l'IES Pau Claris de Barcelona és una de les més impactants de l'1-O. Esther Raya hi era i aquest dimarts ha explicat al Suprem com la policia va actuar de forma "molt agressiva".\nHa narrat que la gent estava asseguda "de forma pacífica i calmada" a l'escala que connectava el pati del centre amb el replà on hi havia les urnes, i com els agents van començar a arrencar la gent, "a bufetejar, els arrossegaven de molt males maneres, sense dir cap paraula; és el que més em va inquietar".\nLa testimoni, citada per la defensa de Jordi Cuixart en la segona i última sessió del judici aquesta setmana de Sant Isidre, ha comentat que els policies "tenien pressa" i va veure com un agent "feia cops de puny al cap" a un noi. També que "agafaven dones pels cabells".\nQuan van arribar on era ella, a la meitat superior de l'escala, els agents estaven "visiblement cansats per l'esforç de pegar". A ella la van agafar per una cama:\n"Estava asseguda a l'escala. Va venir un agent i em vaig quedar paralitzada. Un altre de més avall em va agafar per la cama i em va llançar. Un altre agent va posar la cama com per fer la traveta. No hi va arribar, però hi havia voluntat de fer mal."\nDesprés van "tirar gent per les escales". Aquest és un dels vídeos de l'1-O en aquest institut del Fort Pienc:\n"Tinc proves que el meu mòbil el té la policia"\nRaya ha explicat també que, a l'escala, els agents li van estirar la bossa i el mòbil amb el qual els estava gravant. I ha indicat que té "indicis" que el telèfon se l'ha quedat la policia:\n"El mòbil he de dir que no el vaig recuperar i que està en mans de la policia, perquè tinc indicis que s'hi han connectat des d'una població del sud d'Andalusia. I en el meu mòbil personal se m'han esborrat fotos, vídeos, converses de WhatsApp. Jo tinc proves, indicis, que el mòbil el té actualment el cos de policia."\nLa testimoni ha comentat que ha denunciat els fets al jutjat, però no té constància de si s'ha fet cap actuació judicial.\nDenunciada per l'1-O\nTampoc té constància del curs que ha seguit la querella que un sindicat policial va anunciar que volia presentar contra algunes de les persones que eren a l'IES Pau Claris el dia del referèndum. "Des de fa un mes i mig tinc coneixement que volen presentar la querella, i crec que la Fiscalia s'hi ha adherit", ha explicat al jutge Marchena quan li ha demanat si estava o havia estat processada.\nL'advocada de Raya va presentar un recurs, però no tenen cap notificació del jutjat.\nLa Fiscalia va demanar que s'investiguessin nou dels 19 votants que el Sindicat Professional de Policia va sol·licitar investigar per resistència o desobediència greu a l'autoritat. Aquests votants es van querellar per lesions contra la policia.


Viatjar a barcelona - Diari de Girona\n11·10·20 | 06:00\nTot sovint els gironins viatgem o hem viatjat a Barcelona, tot i que ara a la nostra ciutat podem satisfer necessitats que anys enrere ens obligaven a traslladar-nos a la capital. A Girona han millorat molt els serveis mèdics, es poden cursar a la ciutat moltes carreres universitàries i el correu electrònic ens pot estalviar molts viatges. Però encara hi ha situacions que ens poden obligar a viatjar. O potser no serà per obligació, sinó per interès a presenciar determinat espectacle o competició esportiva, o visitar alguna exposició, o realitzar determinada compra, visitar familiars i amics, i, aquells que tenen una activitat política, per complir amb les seves obligacions. L'autopista va sovint plena i els trens, especialment en determinades hores, porten més viatgers que places poden oferir. Però no sempre ha estat igual. Amb el pas del temps la necessitat de desplaçar-se ha anat variant, i els mitjans de comunicació no sempre han estat els mateixos.\nFins a mitjan segle XIX el viatge a Barcelona des de la nostra ciutat es feia en diligència. Un carruatge que sortia de Girona a les quatre de la matinada i arribava a Barcelona a l'hora de sopar. Amb aquestes condicions no cal dir que molts gironins morien de vells sense haver estat mai a la capital. Les coses canviaren molt quan el tren, que l'any 1848 havia inaugurat el servei de transport de viatgers entre Barcelona i Mataró, l'any 1862 arribà a Girona. Aquest nou i tan revolucionari mitjà de comunicació originà que la mobilitat humana s'intensifiqués considerablement. Encara que, com sol passar amb totes les innovacions, hi hagué qui tenia por de viatjar amb aquell estrany carruatge que anava a la velocitat extraordinària d'uns quaranta quilòmetres per hora, velocitat mai assolida fins aquell moment per diligències, berlines i tartanes. També impressionava veure sortir foc de la màquina. Però tots aquests temors s'anaven diluint a mesura que el nou mitjà de transport s'anava imposant i cada vegada tenia més usuaris. Un inconvenient pels viatgers era la carbonissa que es filtrava a l'interior dels vagons, molt especialment quan feia calor i s'obrien les finestretes. Es podia introduir alguna esberla a l'ull i també s'emmascaraven cara i mans i el vestit. Com que per anar a Barcelona s'havia d'anar mudat, molts, per protegir el vestuari, en pujar al tren es posaven una bata protectora.\nL'Exposició Universal de l'any 1888 motivà que molts gironins es desplacessin per primera vegada a la gran ciutat per ser testimonis d'un esdeveniment tan sensacional. I més encara fórem els que, l'any 1929, viatjàrem en tren per visitar la segona exposició. I cada vegada van essent menys els gironins que moren de vells sense haver estat mai a la capital de Catalunya.\nDe dia en dia, els serveis ferroviaris anaren millorant. Més velocitat, més comoditats, més freqüència d'horaris. Però l'any 1936 tot s'espatllà. Dificultats per proveir-se de carbó, impossibilitat de renovar el material. Cada vegada el servei era més deficitari. Menys trens, menys freqüència d'horaris i sense puntualitat, carència de calefacció, vidres trencats que no es reposaven, de nit llum escassa, més viatgers drets que asseguts, i fins i tot alguns mig penjats en els estreps. Viatges en males condicions que només es podien fer per estricta necessitat. També existia la por als bombardeigs, que a Barcelona eren més freqüents que a Girona. Aquella situació s'allargà encara molts anys acabada la guerra. Les dificultats per superar les anomalies eren moltes. El país havia quedat empobrit i aïllat, amb l'afegit de la guerra mundial. Per tant, la recuperació va ser molt lenta. En els meus temps d'estudiant, els primers anys quaranta, vaig haver de fer molt aquest viatge a Barcelona i recordo molt bé totes les incomoditats que havíem de suportar. Poca freqüència d'horaris. El primer tren passava per Girona a dos quarts de set i arribava a Barcelona a tres quarts de nou; però sovintejaven els retards. Difícilment cap tren arribava a l'hora. Darrer tren per tornar de Barcelona, sortida a les sis i cinc minuts de la tarda, arribada a Girona a dos quarts de nou. Era l'únic tren ràpid del dia. Moltes vegades s'havia d'anar dret tot el trajecte i encongit entre els companys de viatge, amb dificultats per poder-se moure. La calefacció escassa o inexistent, alguna finestra sense vidre, i en cas de pluja haver de suportar alguna gotera. A poc a poc les coses s'anaren arreglant i es notà una gran millora quan arribà l'electrificació. Més rapidesa, més puntualitat, més netedat.\nEl tren tingué un competidor amb els autocars que oferien un servei més còmode amb uns horaris que permetien no haver de matinejar i també poder tornar més tard aprofitant la tarda a Barcelona. Però el preu del bitllet era superior al del tren.\nTot i que els primers automòbils aparegueren a començaments de segle, eren molt pocs els que disposaven de vehicle propi. A mitjan segle XX la possessió d'automòbil s'anà generalitzant. Anar a Barcelona amb el propi automòbil representava una gran comoditat. Horaris totalment lliures. Vehicle de porta a porta. Si per Barcelona s'havia de fer gestions en diverses oficines o compres en variats comerços era possible fer-ho còmodament i aparcar al pas de la porta de la majoria dels llocs on convenia anar. Però aquesta comoditat s'anà perdent, el viatge en cotxe propi s'encarí i es complicà, fins que arribà el moment que resultava més pràctic deixar el cotxe a casa i tornar a ser client del tren.\nAmb el pas dels anys, el tren, com tantes altres coses, ha anat millorant. Ja va representar una gran millora l'elevació de la via al pas per Girona, amb la supressió dels passos a nivell i la nova estació que substituí la que portava més d'un segle de vida, amb el consegüent envelliment i la falta total de comoditats. Ara hi ha més facilitat per adquirir bitllet, si s'ha de fer espera és en uns locals nets, amb temperatura adequada, amb seients còmodes i amb un servei de megafonia orientatiu.\nL'arribada del tren d'alta velocitat ens ha situat en els nivells de les comunicacions del segle XXI. Tot i que no s'han completat tots els projectes que en principi s'havien fet i que s'han hagut de lamentar algunes deficiències, ja és molt el que s'ha aconseguit. Malgrat que l'ADIF és molt prepotent. No només es pot anar còmodament de Girona a Barcelona en pocs minuts, sinó que fàcilment es pot aprofitar el viatge per anar treballant amb tot confort en el mateix tren, i per tant perdre el mínim de temps, cosa que en les anteriors condicions de desplaçament era totalment impossible i inimaginable. No és estrany que siguin molts els que es desplacen diàriament. No és cap extravagància viure a Girona i treballar o estudiar a Barcelona o a la inversa, encara que això darrer és molt menys freqüent.\nEn el transcurs d'un segle i mig hem passat de la diligència al tren de fum, a l'autocar, al cotxe particular, al tren elèctric, i finalment al tren d'alta velocitat. I aquest trajecte, d'uns cent quilòmetres, que es cobria en quinze o setze hores, ara es pot realitzar en poc més de mitja hora i en molt més bones condicions i molta més comoditat.