A PEU » 2016 » gener\nArxivar per gener de 2016\n30 gen. 2016\nUsurpadors del poder\nAquí a Catalunya ja ho vam tenir molt complicat a l’hora d’elegir President. Va costar, però finalment i amb molts entrebancs va sortir. A Espanya em dóna la impressió que, tal com pinta el panorama, encara hopoden tenir pitjor. Dic ‘poden’ –i potser no ho hauria de dir–, perquè sento Madrid molt i molt lluny, tot i sabent que encara són ells qui ens governen i els que tenen la bossa. Per tant, no seria del tot bo caure en la temptació del “ja s’ho faran”. De moment en depenem, ens agradi o no, i seguirem depenent-ne si no canviem les coses. I les coses no són fàcils de canviar si no hi ha predisposició de diàleg, que no hi és ni s’espera que hi sigui. Les minories han d’anar fent la feina per elles mateixes perquè ningú més els la farà. Dins d’Espanya els catalans som minoria i, tal com estan les coses, no podem influir gaire a Madrid perquè no ens acostumen a escoltar gaire i mai no ens han entès. L’estatus quo actual fa que tinguin l’aixeta i ens donen l’aigua que volen i quan volen. Aquesta situació, si la mirem objectivament, ens hauria d’indignar, però sembla que encara hi ha molts catalans que no se n’adonen i sembla que la vulguin aguantar estoicament per secula seculorum .\nAquesta situació d’enfrontament i mirades de reüll entre els grans partits que vivim aquests dies seria prou divertida si no fos que fa molta de llàstima i indica que tenen un concepte de democràcia molt primari. Els sembla que la situació de poder privilegiada i compartida que han tingut durant anys els gran partits corre perill i qualsevol dels que arriben nous només arriben per usurpar-los el poder. No saben què és governar en coalició i haver d’escoltar veus diferents. No tenen cultura democràtica. Encara creuen que les majories poden fer el que els roti i que les minories s’han d’aguantar, que per això són minories. No sé qui serà el nou president del Gobierno de España, però no tinc gaires esperances que sigui algú que vulgui escoltar, entendre i arreglar una situació com la de Catalunya, que resulta incòmoda per a tots. Només cal escoltar aquestes velles mòmies socialistes que han aixecat la veu aquests dies per adonar-se’n. Com també és interessant escoltar les veus d’aquests que arriben per fer –diuen- una nova política i que em dóna la sensació que de nova no en té res perquè parteix dels mateixos vicis i prejudicis de sempre. Són moments difícils perquè el temps de les majories s’han acabat, no se n’adonen i no estan acostumats a governar en coalició.\nEl surrealisme s’ha establert a Madrid i em dóna la sensació que s’hi quedarà una bona temporada. Per molta imaginació que hi posin no els serà fàcil trobar un President de Govern. Aquí no ens serà fàcil governar, però allà encara els serà més difícil. Esperarem expectants…\nRefugiat? Migrant?: Persona!\nClassificat com a Emigració\nEn uns moments de tant de sofriment per a milers i milers de persones que han de marxar de la seva terra i que, per tant, creen un greu problema a altres països que els han d’acollir no és fàcil entendre i fer una anàlisi justa d’ aquesta cruel realitat. L’emigració, l’exili o simplement els moviments de les poblacions d’un lloc a l’altre han existit des d’antic. Potser fins i tot podríem afirmar que han existit sempre. Les persones sempre han tendit a marxar d’allà on estan malament per buscar llocs millors per viure. A vegades ho fan per guerres o persecucions, altres per fam, pel clima o simplement perquè creuen que hi ha llocs millors per viure.\nL’ ACNUR (Agència de la ONU per als Refugiats) explica molt bé en aquest article ¿Refugiado o migrante? quina és la diferència entre refugiat i migrant. En resum, ve a dir que quan parlem de ‘refugiats’ ens referim a persones que fugen de la guerra o persecució i han creuat una frontera internacional. I diem ‘migrants’ quan ens referim a persones que es traslladen per raons no incloses en la definició legal de refugiat. No sé si és prou neta i definida la línia que separa els dos grups. El que no podem negar de cap manera és el fet que hi han uns ésser humans que demanen ajuda i que no se’ls pot negar de cap de les maneres; més encara si algunes de les causes dels seus problemes són totalment externes a ells. No és totalment lícit fugir d’una guerra que potser fins i tot han iniciat altres, o d’uns dictadors que els persegueix sense escrúpols o simplement fugir de la fam?.\nRecordo que quan va morir Mario Benedetti vaig escriure un apunt el 4 de Maig de 2009 que es titulavaL’exili i el “desexili” on recollia paraules seves que expressaven perfectament com de dur és haver de sortir del propi país per causes alienes a la pròpia voluntat i com de dur és haver de desmuntar una vida per muntar-la en un altre lloc, moltes vegades de forma ben provisional i sense gaires seguretats. Ell es va inventar la paraula “desexili” per expressar d’alguna manera com la persona exiliada necessita sentir-se desexiliada, o sigui, necessita trobar-se en algun lloc com a casa seva, cosa que no resulta gens fàcil la majoria de les vegades.\nEn moments com aquests, en què el drama dels refugiats s’ha fet tan cru i resulta tan greu, m’avergonyeixo de ser europeu. Jo creia que Europa seria tota una altra cosa i que seria capaç de fer alguna cosa més pels que més ho necessiten. Ens havien dit –mentint-nos descaradament- que la Unió Europea serviria per anivellar desigualtats, per treballar conjuntament per tal que tots els europeus visquessin millor, etc. etc. Resultaren ser promeses i només promeses. Poques, molt poques realitats hem pogut veure en aquests anys de crisi. Només cal mirar Grècia… Els països miren més per ells mateixos que no pas per al bé comú. Europa podria fer molt més amb el tema dels refugiats, ho podria fer molt més de pressa i ho podria fer molt millor. Tot és molt urgent i ells sembla que van a pas de tortuga. Moltes institucions, molts ajuntaments, molta gent, ha ofert llocs d’acolliment i no són capaços de distribuir-los d’una vegada per totes. Una autèntica vergonya! Escruix i commou profundament veure a la tele com arriben les barques plenes a vessar de gent, veure amb la situació en què arriben i com en molts cassos han de treure els cadàvers del mar. Europa dels pobles? Europa dels ciutadans? Res de res, purament i simple: Europa dels mercaders i d’uns mercaders sense entranyes!\nBons propòsits incomplerts\nClassificat com a España,POLÍTICA\nA tots ens neixen -no sé ben bé d’on i potser en algun moment de debilitat- bons propòsits. De tant en tant, ens en neix un. Cada començament d’any acostumem a aparèixer-ne més del compte. Llavors tots comencem a fer-nos promeses que després poques vegades s’acompleixen. Són molt típiques les d’anar al gimnàs per tal de perdre algun d’aquells quilets de més que tan ens amoïnen; la de deixar de fumar, repetida tantes i tantes vegades perquè sabem que ens fa mal; la d’estudiar anglès, tant imprescindible avui dia; la d’estalviar per poder fer aquell viatge planejat i somniat de fa anys; la de telefonar més sovint als amics… Tantes i tantes promeses i bons propòsits que s’esvaeixen aviat, pacíficament, i que anem oblidant poc a poc i sense gaires remordiments. Deuen ser aquelles petites misèries de la vida que ens acompanyen a tots inevitablement i que, de tan familiars i quotidianes, ja ni en fem cas i acceptem de forma natural que desapareguin.\nAquest any jo també me’n vaig fer una. Em vaig fer l’íntim i ferm propòsit de no escriure sobre política al meu blog. Fins ara ho havia complert, però ja veig que no podré dur-ho a terme. Veient com pinten les coses i veient en panorama que se’ns acosta durant aquest propers mesos serà inevitable fer-hi un repàs. Es fa molt difícil no dir res sobre algunes mentides que s’escolten i, tot i procurar no caure en la temptació, ja veig que arribarà un moment que no em podré mossegar més la llengua si no vull morir enverinat. I dic que no podré resistir-m’hi perquè no fa gaires dies, per exemple, vaig sentir algú del PP que assegurava que havien executat el 92,8% (m’agradaria saber com es calcula tan exactament la xifra) del seu programa i que es tenien molts prejudicis i s’escampaven falsos mites sobre la gestió de Rajoy.\nDoncs no, els bon propòsits i les promeses que un dia va fer Rajoy tampoc s’han complert. Ni de bon tros! Una de les coses que aquesta gent del PP diuen és que amb Rajoy s’han creat un milió de llocs de treball. El que no expliquen és quina és la qualitat d’aquests llocs i que, en realitat hi ha mig milió menys de contractes indefinits a jornada complerta que quatre anys enrere, segons dades de la mateixa Seguridad Social. Diuen també que hi ha menys atur que quan va arribar (4,3 milions contra 4,8). El que no diuen és que llavors estàvem en plena recessió i ara estem en un 3,4% de creixement perquè el més fort de la crisi ja ha passat i Europa sencera va recuperant-se poc a poc. I tampoc expliquen que milers i milers de joves se n’han hagut d’anar a buscar-se la vida a altres països i que molts ja han deixat de buscar feina perquè han perdut totalment l’esperança de trobar-ne.Tampoc parlen de la precarietat en que ha caigut el mercat laboral entre contractes temporals i de temps parcial, ni parlen de la caiguda de sous que hi ha hagut. Hem arribat al nivell del 2007.\nI no parlem de la corrupció, que se n’han destapat més cassos que mai en aquests darrers anys, tot i que el PP i els seus tribunals fidels i obedients a la veu del seu amo (amb l’excepció d’algun jutge valent) han mirat de tapar tot el que han pogut. Tenim una Espanya governada per un presumpte corrupte –com anomena a Rajoy el professor Cotarelo- i per un partit que ha estat imputat per la destrucció dels ordinadors de l’ ínclit Bárcenas per tal de que no trobessin tota la merda que devia haver-hi amagada allà dins; tenim una Espanya on la germana i el cunyat del Cap d’ Estat han hagut d’asseure’s al banc dels acusats per delictes econòmics i en la que el seu pare va haver d’abdicar corrents i de pressa perquè tenia un comportament nefast en tots els aspectes i que ha fet un dineral –impossible d’aconseguir en circumstàncies normals- i que va destapar la revista Forbes i que ningú s’ha pres la molèstia d’explicar.\nTenim un Gobierno de España que no ha estat capaç de parar els desnonaments, que ha fet lleis que van clarament contra els pobres i que, en canvi ha rescatat bancs per valor de 56.181 milions no té perdó de Déu. I els experts diuen que la major part d’aquests crèdits no es recuperaran mai més. Què en podem dir d’un President que paga l’atenció mèdica del seu pare amb diners públics i no és capaç de pagar ajudes a milers de dependents que estan en llistes d’espera o han vist retallades les ajudes que ja tenien?\nUn Gobierno de España que no ha acomplert quasi res del que va prometre, que ha governant a cops de decrets-llei, que ha anat compulsivament contra Catalunya en tot el que ha pogut, que sembla que només hagi tingut interès en amagar els problemes no pot continuar governant Espanya de cap de les maneres. És cert que ara les coses depenen més dels altres partits que no pas d’ells mateixos i que també tots plegats han col·laborat força en aquest immens i pudent desordre que s’ha tornat Espanya. Però tornar a tenir de Presidente algú que s’ha vist que és mut, paralític, hamletià, que és una paret de frontó impassible i que deixa podrir els problemes perquè és incapaç de resoldre’n cap i que, quan s’atreveix a parlar, no se sap expressar i descobreixes que és un mentider compulsiu o un trilero i un cantamañanas… crec que seria massa càstig per a tots. Potser caldria que tots sabessin estar a l’alçada d’aquest moment i sabessin aprofitar aquesta situació privilegiada per fer una Espanya diferent, més moderna, més neta, més oberta i més democràtica. I considero que Catalunya, tot i que ha de seguir fent el seu camí, també hi pot donar un cop de mà. Potser fins i tot un cop de mà decisiu…\nTags: España, POLÍTICA\nÉs bell el vell?\nClassificat com a Jubilació,Vida i mort\nEl títol d’aquest apunt pot semblar simplement un joc de paraules. Però potser no ho és. Podria ser també el punt de partida d’una reflexió, que és el que intentaré fer sense cap intent de que sigui profunda ni res d’això. Possiblement l’origen de l’apunt surt de dues circumstàncies que s’han correlacionat casualment durant aquests dies.\nPer una banda el viatge que vaig fer amb l’IMSERSO, un intens bany de vellesa (o, si voleu, de maduresa força madura) que feia pensar de manera irremeiable en les acaballes i en els finals, volguessis o no. Tot el dia immers en un microclima de gent més o menys gran (més aviat més que menys), escoltant converses amb temes de gent gran, veient unes cares més aviat amb arrugues i unes actituds molt concretes fa que tot allò et faci reflexionar una mica. El concepte de senectut ha anat canviant al llarg de la història, certament, i actualment tendim a valorar aquesta etapa de la vida de molt diferent manera de com s’ha fet en altres èpoques. El vells d’ara no tenen gran cosa a veure amb els vells d’altres èpoques, tenen un lloc molt diferent i són valorats també de molt distinta manera de com ho eren en altres temps. Els vells d’ara tendeixen a dissimular-ho força i miren de que no es notin massa les clivelles que els ha deixat la vida, vestint-se i comportant-se moltes vegades com a joves sense cap mena de mania. A vegades fent solemnement el ridícul i situant-se visiblement fora de lloc. Però no seré jo qui ho critiqui i cadascú que faci el que millor li sembli.\nI la segona circumstància que m’ha fet pensar que podia escriure sobre aquest tema ha estat un correu que vaig rebre, estant justament en ple viatge de l’ IMSERSO. El dimarts 12 de Gener vaig rebre un correu electrònic de la MONTSERRAT CELDRAN CASTRO de la Facultat de psicologia de la Universitat de Barcelona en el que em deia que s’adreçava a mi “perquè estem buscant persones més grans de 60 anys que en l’actualitat escriguin en un blog”. M’explicava que “tenen entre mans un projecte de titulat:“Blogers grans, grans blogers” que té com a objectiu explorar les opinions i l’experiència de persones blogaires de 60 anys o més (com van començar, el moment present i el futur com a bloger). Considerem que és una activitat que no ha tingut ressò als mitjans i que es una bona oportunitat de donar visibilitat a les persones d’una determinada edat que van servir les noves tecnologies”. Em convidava a participar-hi fent una entrevista telefònica ja que no visc a Barcelona.\nAhir vam tenir l’entrevista i justament abans d’ahir vaig fer 68 anys. Vol dir entro plenament en aquesta franja d’edat i que miro d’entrar-hi a poc a poc i de puntetes, amb molt de respecte, en aquest imprecisa època de la vida que acostuma a començar amb la jubilació i que acaba en la vellesa pura i dura, si tenim la sort de viure uns quants anys més. A mi no m’agraden gaire els eufemismes i tant em fa dir-ne tercera edat o directament vellesa, perquè aquesta és la realitat, diem-li com li diem o bategem-la amb el nom que vulguem. Quan anem intuint que la vida es va atansant al seu ocàs i a una decadència anunciada sempre penso en l’íntim dolor humà que acompanya la situació i que uneix els vells de tots els temps i de totes les èpoques. Potser en altres temps els vells tenien un altre rol dins la societat i eren considerats imprescindibles i, per tant, eren molt més respectats. No sé si avui els vells no són cada cop més prescindibles i, per tant, menys respectats i més oblidats. El que és cert és que el rol ha anat canviant d’acord amb els canvis que la societat moderna ha anat fent i no entraré aquí a fer-ne cap valoració ètica, que seria molt més llarg i complicat de fer i potser no en sabria prou. Simplement faig una descripció d’una realitat històrica que seria ben interessant anar repassant i que potser algun altre dia faré…\nDiguem-ne vellesa, ancianitat, senectut, tercera edat, gent gran, longevitat -o de la manera que ens sembli millor- la realitat és que ens referim a una època de la vida en què les forces van minvant i hom s’adona que es va atansant a un final. D’acord que això es pot viure de diferents maneres i es pot entomar millor o pitjor d’acord a l’estat de salut, el bon humor o el tarannà de cadascú. Però sempre que penso en aquest estadi vital penso en un text que vaig trobar un dia i que em vaig guardar. És segurament el text més antic que coneixem d’un vell que fa un autoanàlisi prou rigorós i lúcid com per tenir-lo en compte. Es tracta d’un escriba egipci, Ptahhotep, visir del faraó Tzezi de la dinastia V, per tant redactat cap a l’any 2450 AC. Diu aquest text: Què penosa és la fi d’un vell! Es va debilitant cada dia; la seva vista disminueix, les orelles es tornen sordes; la seva força declina, el seu cor ja no descansa, la seva boca es torna silenciosa i no parla. Les seves facultats intel·lectuals disminueixen i li resulta impossible recordar avui allò que va passar ahir. Tots els ossos estan adolorits. Les ocupacions que tenia i feia no fa gaire amb plaer, només les realitza ara amb dificultat i el sentit del gust desapareix. La vellesa és la pitjor de les desgràcies que pot afligir un home”.\nI, per acabar, us explicaré una altra casual circumstància que s’ha donat mentre escrivia aquest apunt i que m’ha semblat bé que hi podria posar un bon colofó. Mentre escrivia això que esteu llegint, estava escoltant un programa que es diu La vida de Catalunya Ràdio i que parlaven justament de la vellesa. Han posat per iniciar el tema una deliciosa cançó de Luís Llach que descriu un vell mariner assegut en una taula de taverna. Us la deixo:\nquan a cada desig li deia “demà tindràs temps encara”.\nÉs vell, prou que ho sap; és vell, prou que ho nota…\nTags: Jubilació, Vellesa, Vida i mort\nTal com suggereix l’autor del blog amic Elnouburxeta vull fer córrer avui un article, escrit pel director de Religión Digital, José Maria Vidal.És prou interessant com per llegir-lo i pensar-lo detingudament. Personalment m’hi adhereixo perquè el considero prou lúcid i clar com per retratar el moment transcendental i delicat que viu l’ Església catòlica. No sé si els canvis profunds que el Papa Francesc vol tirar endavant arribaran a bon port. Reconec que no li serà fàcil, tot i que seria molt necessari i convenient. Però la Cúria és la Cúria i els Papes passen i ells es queden… L’article descriu prou bé tots els entrebancs que troba pel camí. És cert que l’article parla en general i no pot entrar en detalls concrets de cada país -en trobaríem tants!- però ja que l’article està escrit a Espanya, trobo a faltar algun comentari sobre els dos grans búnquers integristes espanyols com son 13TV i la COPE, dos mitjans de comunicació vinculats amb l’Església que fan fàstic, vergonya i que sembla que ningú hi vulgui posar remei…\nAquí teniu l’article de José M. Vidal:\nEstán al acecho. Como los cazadores despechados. Llevan tres años sin cobrarse la pieza y ya disparan sin parar, a todo lo que se mueve. Incluido al Papa. Sobre todo al Papa Francisco. Los ‘cazadores’ eclesiásticos son los talibanes de siempre (obispos, curas y laicos), los que, durante años, impartieron carnets de catolicismo para elegidos, de docrtrina íntegra y de principios innegociables.\nCardenales de todos conocidos (Burke, Sodano, Re, Bertone, Ruini…y un largo etcétera). Y, entre nosotros, Rouco y los obispos de su cuerda y línea, como Demetrio, Munilla o Reig. Por hablar sólo del trio de tenores episcopales más temeriario del suelo patrio. Los tres obispos que cada vez que abren la boca baja el pan de la credibilidad eclesial.\nTambién abundan los curas ‘trabucaires’, diocesanos y de los movimientos neoconservadores. Los que congelaron el Concilio y se olvidaron de salir a las calles. Los que enterraron la parábola del buen samaritano en el cajón de los olvidos y ciñeron el seguimiento de Jesús al Catecismo y al Código de Derecho Canónico.\nEn los últimos tiempos destaca como cazador avezado el antiguo corresponsal religioso de ABC y fundador de los Franciscanos de María, el padreSantiago Martín. Desde Roma y a través de grabaciones en vídeo lanza soflomas contra la “confusión” creada por el Papa Francisco en la Iglesia, advierte que los católicos fetén están desertando de ir a Roma y que Bergoglio diluye la sagrada doctrina católica en el sincretismo, con el último video que acaba de lanzar sobre el diálogo interreligioso.\nLa consigna es darle ‘leña al mono’ por muy Papa que sea. Para intentar desacreditarlo (¡qué ilusos!) y para que desista de su ‘revolución tranquila’, de su reforma evangélica. Para que deje de predicar el Evangelio de los pobres. Para que se amilane y desista. Y, si no lo hace (¡que no lo hace ni lo hará!), lo mínimo que le desean es que se muera o que lo mueran (como a Juan Pablo I), que dice el obispo de Ferrara, monseñor Negri.\nY es que, como dice Andrea Tornielli, el autor del libro entrevista con el Papa ‘El nombre de Dios es misericordia’, “cuando las críticas no son sinceras, sino hechas sobre la base de prejuicios, cuando se convierten en sistemáticas, incluso ridículas, por su insistencia y por su inconsistencia, al final se vuelven en contra de quienes las hacen”.\n“Los que lapidan a Francisco… por sistema.” José María Vidal-Religión Digital\n16 gen. 2016\nVacances de jubilat\nClassificat com a Jubilació\nJa sabeu que les vacances dels jubilats modestos i amb no gaires recursos són els viatges de l’ IMSERSO. Com a digne representant d’aquesta classe social i acomplint el destí d’una gran majoria de jubilats he estat 8 dies de vacances a Roquetas de Mar(Almeria) i algú ja s’ha cuidat de recordar-me si m’havia perdut i que trobava a faltar el meu apunt setmanal…\nÉs veritat que vaig marxar per la porta falsa i sense avisar. Però vaig considerar que no calia fer publicitat d’un viatge tan modest com el meu. Si hagués anat a Austràlia, a Nova York o al Pol Nord potser sí que hagués valgut la pena de fer més aldarull… Simplement han estat les vacances d’un pobre jubilat, tot i que alguns diuen que nosaltres no podem parlar de vacances perquè hi estem sempre. No és ben bé així, però no en farem controvèrsia d’aquest tema.\nDurant aquests dies d’autèntic descans, de desconnexió mental i canvi de rutines he tingut temps també per pensar una mica en aquest blog. He passat balanç dels temes sobre els que més escric, en la freqüència, en la forma i fins i tot si calia continuar-lo o abandonar-lo ja d’una vegada per totes, després de més de 7 anys d’escriure-hi amb certa freqüència.Si hagués de fer cas de la quantitat de comentaris que rebo, segurament que hauria d’abandonar-lo immediatament. Però veig que, tot i haver-hi molts pocs comentaris, les visites que em marca el comptador continuen més aviat en ascens. I, per altra banda, sempre rebo alguna impressió cara a cara (allò que en diríem “en viu i en directe”) d’algun seguidor que més aviat m’anima a seguir. Per tant, he decidit continuar; pels que em llegiu de tant en tant i per mi mateix que, com he dit alguna altra vegada, m’ho passo bé escrivint i em sembla que em serveix de teràpia. I, en els temps que corren, si em puc estalviar algun quartet amb psicòlegs i psiquiatres tampoc està gens malament. Diuen que és una cosa molt saludable això de treure de dins les inquietuds, poder parlar els problemes o, simplement, compartir les enrabiades, les penes i alegries o els temes d’actualitat amb algú. He comprovat que el sistema millor i més eficient per a mi és escrivint-ho. Això sí: si en teniu ganes, sempre serà benvingut algun comentari que vulgueu fer, tant si és discrepant com no. Sigueu generosos i escriviu també vosaltres alguna cosa de tant en tant…\nI passant a parlar ja de les meves vacances us diré que vam anar a Roquetas de Mar, el poble on hi va tocar aquest any el Gordo de Nadal amb l’esperança de poder-hi trobar abandonat encara en algun racó alguns euros perduts enmig de l’eufòria espirituosa i la disbauxa d’algun guanyador; però res de res. Ni una trista copa de cava! Com a màxim -i per si volíem exercir la curiositat- ens van indicar on era la petita i humil Administració de Loteria on va ser venut el Gordo. Pel demés, no gran cosa per explicar. Fa ja una colla d’anys que vam visitar aquests mateixos paratges en una excursió que fèiem la gent d’ Acudam i, per tant, ja teníem una mica vistos els llocs i els paisatges, tot i que vam aprofitar-ho per gaudir d’un parell d’excursions als encantadors poblets blancs de les Alpujarras. Fora dels dos dies de vent intens que vam tenir al principi, vam gaudir de bon temps. I una altra cosa: continua impressionant la contínua expansió dels hivernacles, el famós mar de plàstic, que diuen que és de les poques coses que els astronautes veuen des de l’espai.\nI per acabar vull fer una menció especial al Jose, un guia excepcional que ens va acompanyar en les excursions que vam fer. Jo, que quan era estudiant em vaig dedicar durant tres o quatre estius a fer de guia turístic per la Vall d’ Aran i el Pirineu francès -i que sé prou bé que ser un bon guia no és gens fàcil-, he de confessar que vaig poder conèixer i gaudir del millor guia. El Jose és un home molt culte, sap explicar les coses, distreu, explica acudits amb una gràcia andalusa excepcional, fa riure, fa reflexionar… Un autèntic guia 10!. Ho té tot! Llàstima que ja està a punt de jubilar-se, segons algun comentari que córrer. Sigui aquest humil apunt, un homenatge al Jose, el millor guia que jo he conegut!\n05 gen. 2016\nEls tres reis eren dos\nEls tres Reis d’ Orient eren dos i van resultar ser els pares. No recordo bé en quin moment vaig descobrir aquest fet. Em sembla que va ser a l’escola quan els nens més grans –segurament per sentir-se més importants- ho anaven xerrant en secret als més petits. Els fet és que en algun moment es va trencar aquell encantament que durant els anys de la nostra infantesa sentíem els nens pels Reis d’Orient. De mica en mica es va anar esfumant aquella il·lusió infantil, tot i que ens guardàvem prou bé de fer veure que ja sabíem la crua realitat. Pensàvem que d’aquesta manera els Reis anirien arribant, cosa que no teníem tant segur que passés si els pares hagessin arribat a saber que nosaltres ja havíem descobert el misteri.\nDurant anys, les dates anteriors a les festes de Nadal foren plenes d’unes quantes il·lusions: primer per fer el pessebre, després per donar de menjar i beure al tió i finalment per fer la carta als Reis amb la secreta esperança de que es creguessin tota la història que els escrivia amb la millor bona lletra possible (allà els explicava que m’havia portat bé i que, per tant, em mereixia tot allò que els demanava. I no faltava mai la promesa que l’any vinent encara em portaria millor….). En aquells temps de la meva infantesa només hi havia aquestes tres o quatre il·lusions molt ben filtrades pels pares, que anaven prou justos de butxaca com per fer-nos veure que els Reis havien de portar joguines a molts i molts nens i que, per tant, no havíem d’abusar de la seva generositat fent una llista molt llarga. A casa meva no hi havia arbre de Nadal, ni Pare Noel, ni grans regals. Tot era molt senzill, molt casolà, molt segons les tradicions catalanes i els regals acostumaven a ser coses útils. Els meus “Reixos” –com diem aquí al Pla d’ Urgell- em deixaven més aviat carteres d’anar a l’escola, pissarres, estoigs de llapis de colors Alpino o alguna peça de roba… Predominava la utilitat a la diversió, tot i que de tant en tant no puc negar que també queien algunes joguines.\nA Castellnou –el meu poble- els Reis arribaven en tren. Vull dir que l’estació del tren, a les afores del poble, era el lloc ideal per a preparar la gran festa dels nens. Des d’allà, en una carreta una mica disfressada i estirada per un tractor qualsevol, entraven al poble. A vegades deixaven els regals al balcó de les cases i altres vegades anaven fins a l’església. Allà, una vegada rebuts amb un parlament, anaven cridant els noms de tots els nens que tenien algun paquet i que esperaven amb frisança que els anomenessin. En aquells llunyans temps els grans magatzems per departaments els desconeixíem i les joguines que demanàvem eren molt senzilles. La gran varietat només es donava a Barcelona i nosaltres, pobrets nens de poble, encara no ho havíem descobert. El posterior Pare Noel, tan obès, tan rotund i de barba tan blanca -com veiem avui a tot arreu, -encara no havia arribat i desconeixíem totalment les grans novetats que portava dins el sac. Els seu paper, en aquell temps, el feien els patges dels Reis amb molta més discreció, però amb la mateixa efectivitat.\nLa cartera de desitjos dels nens de llavors devia ser la mateixa que la dels ara i les cartes les dipositàvem a les bústies de Correos; amb la diferència que llavors la situació no era tant boiant com la d’ara i ens conformàvem –quin remei!- amb poca cosa perquè no havíem tastat encara el gust de l’abundància. Però tampoc no ens feia cap falta per a ser feliços, la veritat sigui dita… Per als nens i nenes de llavors, el que comptava era la nit del 5 de gener on tot era màgia, ansietat i també somni, literal i metafòric. Era una nit en què costava dormir. Qualsevol soroll et feia parar l’orella i et feia pensar que els Reis ja eren allà i deixaven els regals vora les sabates que havíem deixat ben enllustrades i ben arrenglerades al balcó al costat del menjar i el beure pels camells. Quantes nits mal dormides portem a l’esquena els que ara tenim ja més anys dels que voldríem! I quantes matinades il·lusionades del dia de Reis encara recordem, baixant d’una revolada del llit i corrent cap al balcó! Aquells misteriosos i generosos Mags que, quan anàvem a “doctrina” ens havien ensenyat que arribaven a la cova de Betlem amb les seves ofrenes d’or, encens i mirra, ara ens deixaven també regals a nosaltres…\nDe mica en mica, i gairebé sense que ens n’adonéssim, la màgia monàrquica es va anar esfumant i devaluant i vam anar creient cada cop més amb els pares, amb el seu esforç, amb les seves subtils maneres de fer-nos feliços que, al cap i a la fi, és del que es tractava. I ens vam anar conformant amb la nova situació i ho vam anar comprenent -si no de grat, per força- i vam procurar continuar sent feliços.\nAlguns ens hem anat tornant republicans del tot (acèrrims republicans, fins i tot) però seguim creient incomprensiblement amb aquests mateixos Reis d’ Orient i fins i tot seguim esperant el nostre preuat regal: que ben aviat ens puguin portar la tan desitjada REPÚBLICA CATALANA. Que així sigui!\nTags: Nadal, Nit de Reis\n03 gen. 2016\nTemps enrere recordo haver llegit una interessant entrevista de Laia de Ahumada a Joan Escales, rector d’ Enviny, al Pallars Sobirà. Si voleu, la podeu llegir aquí: Entrevista a Joan Escales.\nJustament avui un amic m’ha fet arribar el Pregó de Nadal que ha escrit aquest any. Com que encara som en temps nadalenc i considero que és prou bonic com per llegir-lo pausadament, us el transcric\nPREGÓ DE NADAL 2015\nQuan comença Nadal?\nNadal comença quan comencem a somiar en ell. Així ho vivíem en la nostra infantesa. El que feia bonic el Nadal era l’espera. Per tant, tractaré de descriure com l’esperàvem i el vivíem, en aquells temps.\n-Jo recordo de ben petit, en el meu poblet dels Pirineus, Enviny, quan sentia les primeres esquelles de les ovelles que baixaven de les muntanyes i trencaven el silenci del poble, em feien pensar en Nadal.\n-M’ho recordaven també el bel ensordidor dels corderets, a l’hora d’afillar, quan esperaven les seves mares al corral per a popar.\n-La fal·lera dels nens a la sortida d’estudi que ens passàvem la tarda a l’alzinar en busca de soques i d’arbres caiguts per a preparar la foguera de la Nit de Nadal.\nDespertava també la il·lusió de Nadal veure com la nostra amiga que havia estat amagada durant tot l’any, apareixia vestia de blanc al cim de les muntanyes enviant-nos com a missatge de la seva arribada les primeres volvetes de neu.\n-Quantes vegades en aixecar-me al matí i obrir la finestra, ens trobàvem amb la sorpresa d’un paisatge que no s’assemblava gens al que estàvem acostumats a veure. Mig metre o un metre de neu: les cases, els carrers i els conreus, els arbres, vestit tot del mateix color; semblava com si despertés en un altre poble, que aquell no era el meu.\n-I què bonic era veure com els homes, cada un en la parcel·la de davant de casa seva, s’obrien camí entre la neu fent ruta amb la pala per a poder transitar pels carrers que semblaven tots anivellats pel gruix de neu que els cobria.\n-Les festes de Nadal estan teixides de records bonics i de persones que ja no hi són, però el Nadal és com una veu que els crida, i tornen… Pensem-hi, pensem-hi, i posem-hi noms: Pares, padrins, germans… (Donar la paraula a ells).Tot ens parlava de Nadal. L’ambient del poble… Es respirava alegria a les famílies, als carrers. A mi els pares, en aquetes festes, em semblaven diferents pel seu bon humor, per la seva tendresa, especialment el pare, més aviat seriós. Els germans, vivíem els preparatius com si fos ja Nadal. Vivíem tan il·lusionats… Recordo que el primer any de seminari no ens van deixar anar a casa per Nadal… Quant em vaig enyorar… I és que, “per nadal cada ovella al seu corral” Enyorava els pares, els padrins, els germans, en aquelles vetllades a la vora del foc. Tots reunits allí amb alguna família del poble que els pares havia invitat: “Veniu, veniu a passar vetllada”. I allí reunits, amb el gran ardor del foc, fent bullir la caldera del menjar dels tocinos, sense tele ni radio, ens passaven les hores explicant històries, passant el rosari, cantant cançons de Nadal i fent alguna becaina, i no acabàvem mai la reunió sense regar-ho amb el porró del vi de la toneta del racó.\n-I el pessebre, fet amb la il·lusió de tots: uns portaven la molsa, altres, les escorces, i els pares compraven les figuretes i nosaltres les col·locàvem.\n-I la tronca… Era una escena encantadora veure com els germanets més petits, desprès de retirar-se uns minuts a la sala per a pregar, mentre els pares fornien la tronca, tornaven disparats, i trucaven amb tota la seva força i la seva fe: “Tronca de Nadal, per la virtut que Déu t’ha donat, caga torrons per aquest forat”.\n– I la falla, aquella foguera que enceníem al vespre en sortir de Completes, i cremava tota la Nit de Nadal. És ben cert, el que feia gran les Festes, era l’espera, somiar en elles, i així s’allargaven, i s’allargaven.\nPer això l’Església fa una llarga preparació de Nadal. Com en diem d’aquest temps de preparació?… Advent. Són 4 setmanes de preparació i d’espera. Aquest és el sentit de l’Advent\n-Nadal ens feia pensar també en el gall. a més dels torrons, les panses i figues. Però el gall era el plat típic del dinar de Nadal. Les mestresses s’hi lluïen, no era com ara que en mengem a tot hora.\n-I el dia de cap d’Any amb les neules i les orellanes i el ninou, la recapta dels nens pel poble…\n-I els Reis, oh els Reis! la febre amb que eren esperats fins a les tantes de la nit, i quan la son podia més que la il·lusió de veure’ls passar, quan ja estàvem dormint, llavors actuaven els pares, que nosaltres pensàvem que eren el Reis d’Orient.\n-En aquell temps no hi havia “Gordo”, però aquella alegria del poble que ens aplegava tots a la Missa del Gall, el dia de Nadal, era la millor loteria. Jesús ja podia néixer. La il·lusió amb que l’havíem preparat era el seu bressol.\nClassificat com a SOCIETAT,Valors,Vida i mort\nLa millor notícia que podíem llegir avui, el primer dia d’un nou any, és que ha estat localitzat amb vida el nen de 3 anys desaparegut a Camós, al Pla de l’Estany. El nen va desaparèixer ahir a la tarda mentre jugava amb altres companys prop de la casa rural Can Serrallonga, situada en una zona boscosa d’aquest municipi, mentre els seus pares descarregaven el cotxe per passar el cap d’any en una casa rural.\nAquella coneguda frase “Any nou, vida nova” jo la deixaria en “any nou, vida”. Simplement vida. De fet, la vida sempre és nova. Sempre passa alguna cosa encara que no vulguem. No cal dir que, si volem, en passen moltes més de coses. El nen ha estat trobat amb vida després de que més de 500 persones han passat tota la tarda del 31, tota la nit de cap d’any i tot aquest matí buscant-lo. Segurament que ha estat la nit de cap d’any més profitosa de la seva vida. Han perdut temps i forces per salvar una vida. Avui podran menjar els torrons i podran brindar amb cava ben satisfets de tot el que han fet tant els que ho havien de fer per obligació com els que ho han fet voluntàriament. Caldria que la societat agraís a tots ells les hores, els maldecaps, el fred, el cansament i l’ansietat que han posat buscant el nen.\nUna societat que tingui gent així és una societat viva. Ja sabem que hi ha molta gent egoista, gent que només mira per ella mateixa, gent que només sap destruir en lloc de construir. Però només que n’hi hagi uns quants com aquests que han estat capaços de buscar el nen en una nit de cap d’any, deixant l’escalfor de la llar, la família, el raïm i els torrons, ja estem salvats. Heu vist mai el rastre que deixa una tortuga a l’arena de la platja quan torna al seu mar salvador? Doncs això mateix és el rastre que han deixat aquest munt de persones aquestes darreres hores. Un rastre salvador, un rastre que aquesta família no esborrarà mai de la seva memòria. Mentre hi hagi persones que vulguin deixar aquest rastre d’estrelles en el seu camí, el món està salvat.\nTots podem deixar un rastre bo si volem. No seria mala imatge en un primer dia de l’any la d’una tortuga anant cap al mar; com no ho seria la d’aquest munt de gent buscant frenèticament i sense parar el nen perdut. Són imatges que hauríem de guardar i imitar, preguntant-nos si tots nosaltres serem capaços de deixar un bon rastre com ells mirant de crear vida. Simplement vida. Perquè la vida que creem entorn nostre amb bons sentiments envers els demés sempre serà nova i donarà fruit.\nQuina mena de petjades voldré deixar jo en aquest nou any?\nTags: SOCIETAT, Solidaritat, Valors, Vida i mort, Voluntariat


«A Mallorca em sent molt estimada i molt acollida», declarà Marina Rossell\n19 abril 2021 03:00\nL'artista cantarà en la XVII Cançons de la Mediterània, anit al parc de la Mar\nJUDITH POLO Palma\nMarina Rossell, la sensible cantant catalana, presentarà aquesta nit el seu darrer treball, Y rodará el mundo, en el marc del parc de la Mar, per iniciar el cap de setmana que tancarà la dissetena edició del cicle Cançons de la Mediterrània, que organitza l'Ajuntament de Palma. La cantant, que poer febrer d'enguany ja va ser a l'Illa per presentar el seu nou treball, ha tornat a Mallorca on «sempre m'he sentit molt estimada», va manifestar ahir en roda de premsa, per tornar a cantar en el festival. Ella és l'única artista que repeteix dins del context de Cançons de la Mediterrània, i això l'omple de satisfacció.\nAl concert estarà acompanyada només per un piano, perquè ara està en un període en què «li importa despullar-ho tot per trobar l'essència», «en què li agradaria fer un disc amb el mínim de coses», i ara que té l'oportunitat de pujar a un escenari i cantar d'aquesta manera, «aconseguint la simbiosi de la veu amb la fusta del piano» ho aprofitarà.\nAquesta nit presentarà les seves cançons noves, que ella defineix com a «anotacions d'un quadern de geografia de la vida» perquè amb aquestes cançons portuàries uneix diferents mons musicals i culturals, a part de les vivències personals. També, però, cantarà cançons com «La gavina» que han configurat la seva trajectòria artística i també, «com no, personal», segons ella, que és de l'opinió que tot allò que viu passa a formar part de la seva persona.\nTambé cantarà cançons del seu disc en castellà Ha llovido, llengua en la qual també es troba còmoda: «Les llengües serveixen per comunicar-se, som les persones les que les connotam negativament».


L'Estratègia contra la Violència Sexual es podrà presentar al novembre\n07/10/2020 - Tania López\nLa vicepresidenta i consellera d’Igualtat i Polítiques Inclusives, Mónica Oltra, ha presidit, aquest matí, la reunió del Pacte Valencià contra la Violència de Gènere i Masclista en el seu tercer aniversari des de la seua signatura. En acabar, Oltra ha fet un balanç i ha analitzat els resultats: “En tres anys, hem posat en marxa el 83% de les 298 mesures que conformen el pacte. Per tant, realitzem un balanç molt positiu perquè, en els pròxims dos anys, podrem complir l’objectiu d’executar el 17% de les mesures que queden pendents”.\nUna aposta per la lluita contra la violència masclista que, a més, s’ha desenvolupat en un any marcat per la pandèmia on “hem hagut de centrar-nos a atendre les dones víctimes de la violència de gènere durant el confinament. Per això, hem reforçat els Centres Dona 24 Hores perquè l’atenció telefònica i presencial, en casos d’urgència es poguera dur a terme, hem reforçat l’alternativa residencial, augmentat en 54 les places de la xarxa residencial i hem donat alternativa residencial a 107 dones, entre elles 33 xiquets i xiquetes que han hagut d’eixir de les seues cases per la violència masclista”.\nAixí mateix, Oltra ha avançat que, de cara a aquest 25 de novembre, es podrà presentar l’Estratègia contra la Violència Sexual. En aquest sentit, ha explicat que “hi haurà un eix fonamental que és el de la sensibilització perquè no només volem erradicar les agressions sexuals cap a dones i xiquetes, sinó construir paradigmes nous d’una sexualitat lliure, basada en el desig, l’exploració i el plaer propi, i no en l’impost des de fora. I, per tant, unes relacions lliures, segures i consentides. És fonamental entendre la sexualitat des d’un punt de vista positiu i de creixement personal”.\nFinalment, la vicepresidenta ha volgut agrair el treball col·lectiu que s’ha fet per a construir una societat lliure de violència i feminista. “Aquest compromís i aquest treball no es fa només des del govern, sinó que és una construcció col·lectiva”.\nLa residència de Llíria té la sanció més gran que s’ha imposat des de la Generalitat\nPreguntada per la petició de la Fiscalia de demanar la imputació de la directora de la residència DomusVi de Llíria, Oltra ha assenyalat que, aquest centre té la sanció més gran que la Generalitat ha imposat a una residencia. Així, ha apuntat que “forma part d’un entramat empresarial que no només està tenint problemes en la residència de Llíria, sinó que també s’han produït incidents a Catalunya o a Castella i Lleó”.\nAixí mateix, ha afegit que “és adequat que la fiscalia actue i si es considera que els fets excedeixen l’àmbit sancionador del dret administratiu, que s’aplique el dret sancionador penal, i que es depuren totes les responsabilitats” perquè, conclou Oltra, “tothom que opera dins dels serveis socials, i especialment en un àmbit tan vulnerable com el residencial de majors, han de posar, per davant del benefici econòmic, el benestar de les persones. Si no, no tenen cabuda en un sistema que aposta per posar en el centre a les persones, la seua dignitat i els bons tractes”.\nPuig assegura que el nou bo de viatges "serà una aportació a la reactivació" del turisme i "unirà als valencians"


Pendents de la UE per la mobilitat\nGovern creu que un cop aprovat el procés per poder viatjar per Europa el certificat andorrà de vacunació estarà a punt i serà homologable\nUn dona rebent el certificat després d'haver-se vacunat.\nActualitzada 20/05/2021 a les 06:21\n“El Govern està fent tots els passos perquè un cop els països membres validin el procés [per viatjar sense restriccions per la Unió Europea (UE)], els certificats emesos per Andorra hi puguin estar inclosos i que la mobilitat dels nostres ciutadans sigui la més àmplia.” Aquesta va ser la resposta del portaveu de l’executiu, Eric Jover, preguntat ahir en la roda de premsa posterior al consell de ministres sobre la proposta feta per la Comissió Europea als estats membres perquè permetin l’entrada a tots els visitants, també per a viatges no essencials, no només a les persones que provenen de països amb bona situació epidemiològica, sinó també a totes aquelles que han rebut l’última dosi recomanada d’una vacuna autoritzada per la Unió Europea.\nEl ministre de Salut, Joan Martínez Benazet, per la seva banda, va recordar que totes les dades personals relatives a la Covid-19 que estaran a l’abast dels ciutadans a través de l’aplicació en què està treballant el Govern i que es podran emetre en paper amb un codi QR “segueixen tots els indicadors de la Unió Europea, i seran homologables dins les seves fronteres”. Un fet que ha de facilitar que sigui reconegut pels estats membres de la UE.\nMés llibertat amb la vacuna\nMartínez Benazet, respecte a les mesures que es puguin adoptar des de Brussel·les, va indicar que independentment de tota la negociació del certificat verd i de la feina que es fa en el grup de treball transversal amb la Comissió Europea, “la tendència serà que les persones vacunades cada cop tindran més llibertat i podran traspassar les fronteres. Cada cop tindran més drets quant a la seva mobilitat”.\nEl ministre de Salut va insistir en el fet que la mobilitat cada cop s’anirà produint amb més intensitat, ja que l’ampliació de la mateixa per part dels diferents estats es basa en el criteri de seguretat respecte a la transmissió del virus. “Qualsevol persona vacunada correctament podrà moure’s per tots els països. Aquest serà el futur de la pandèmia quant a la mobilitat”, va sentenciar Martínez Benazet.\nDe mobilitat també va parlar la ministra d’Afers Exteriors, Maria Ubach, qui a Madrid, en el marc de la fira Fitur, es va reunir amb la seva homòloga espanyola, Reyes Maroto, amb la qual va compartir la necessitat de rellançar el sector del turisme, sempre extremant les mesures de prevenció per evitar contagis. Ubach va exposar a la ministra espanyola l’aplicació andorrana que incorporarà les dades relacionades amb la Covid dels pacients i que podrà facilitar els moviments internacionals. En aquest sentit, Maroto va assegurar que Espanya donarà el suport per tal que l’adequació de l’aplicatiu andorrà s’esdevingui el més ràpid possible i seguint les normes que s’acordin des de la UE.\nLa ministra també va mantenir reunions bilaterals amb la secretària d’Estat de Turisme de Portugal, Rita Marques, i amb el secretari d’Estat de turisme de Croàcia, Tonči Glavina, als quals també va exposar l’aplicatiu i de qui va rebre un compromís similar al de la titular de Turisme espanyola.\nEl consell de ministres va aprovar ahir que els bars i les cafeteries puguin acollir-se a un ajut màxim del 50% del lloguer i no del 75% com estava vigent fins ara per la millora de l’activitat econòmica per als negocis. El ministre de Salut, Joan Martínez Benazet, va indicar en roda premsa que la disminució de beneficis anirà aplicant-se a tots els sectors per la recuperació de l’activitat que havia caigut per l’efecte de la pandèmia.\nEl portaveu del Govern, Eric Jover, va remarcar que el canvi es fa perquè l’executiu ha de ponderar els esforços econòmics “perquè els recursos públics no són infinits” i s’han d’anar modulant les mesures de suport. I va indicar que es mantindran els ajuts fent “una feina de gestió eficient dels cabals públics i de suport a l’economia”.\nJover també es va referir als ERTO que ja s’han endut uns 50 milions d’euros de l’Estat i que no es podran aplicar més enllà del 30 de juny, “però estem mirant les mesures d’acompanyament perquè d’un dia a l’altre” no s’acabarà el suport. El ministre va recalcar que per les xifres d’entrada de mercaderies, d’ocupació hotelera i de mobilitat “tot indica que la recuperació és molt ràpida”, com va succeir l’estiu passat, però va incidir que hi haurà ajudes per al teixit econòmic i els ciutadans que ho necessitin amb elements com els crèdits tous.\nD’altra banda, l’executiu sol·licitarà al Consell General l’ampliació fins a final de juny de la facultat de prendre mesures excepcionals restrictives associades a la pandèmia.\nManel va dir..No fa falta dir gaire cosa més, i que passarà amb nosaltres? Comença una època de més discriminació a certs col·lectius, que per la raó que sigui no es vacunarà.\nDoncs jo no voldré que entrin persones vacunades al meu negoci, voleu que comenci una guerra ideològica per aquest motiu?\nSenyors de govern, esteu fatal, denota molt poca sobirania de pensament i molta cultura de borreguisme.\nVosté mateix, poca gent li entrarà llavors.....\nNazisme va dir..Als que no poden vacunar-se per problemes de salut o al·lèrgies, o senzillament perquè no volen, els tancaran al país i els faran seguir amb la mascareta.\nNo fa gaires anys a aquest tipus de comportament governamental se l'anomenava crear guetos. Època desoladora on marcaven la gent amb símbols i codis de barres per identificar-los com «apestats».\nPensava que era una cosa superada per la humanitat.\nNo fa falta dir gaire cosa més, i que passarà amb nosaltres? Comença una època de més discriminació a certs col·lectius, que per la raó que sigui no es vacunarà.\nAls que no poden vacunar-se per problemes de salut o al·lèrgies, o senzillament perquè no volen, els tancaran al país i els faran seguir amb la mascareta.


16 dels moments de moda i bellesa més inclusius de la dècada - Història\n16 dels moments de moda i bellesa més inclusius de la dècada\nDes del llançament de Fenty Beauty fins al primer saló de la New York Fashion Week de Chromat.\nNomés en l'última dècada, les indústries de la moda i de la bellesa han fet canvis monumentals en matèria d'inclusivitat. Tant si es tracta de diversitat de mida com de representació racial, l’augment de les xarxes socials i l’era digital ha ajudat a que els consumidors mantinguin les marques responsables i amb el temps. Ja van quedar els dies en què una marca de bellesa va poder llançar una col·lecció de bases que només incloïa tres tons per a persones de colors. Ara, amb les plataformes a cadascuna de les nostres mans, tenim el poder de canviar la narració per una de més inclusiva, realment representativa del món on vivim.\nPer descomptat, hi ha una gran quantitat de treballs que cal fer. Sovint, la inclusió és un terme ampli i de moda en moda i bellesa sense pensar en la responsabilitat que li correspon. Però els avenços aconseguits durant els darrers deu anys, com tenir gent de color grasa tant a portades de revistes com darrere dels escenaris, demostren que un futur inclusiu és possible.\nMentre ens preparem per entrar al 2020, continuant fulminant els nostres assaigs individuals endavant, ens ha semblat adequat reflexionar sobre 16 dels millors moments de moda i bellesa inclusius de la dècada, moments que encara ens aporten alegria i ens permeten defensar tota la comunitats marginades que mereixen un seient a la taula.\nAquesta llista, tot i que subjectiva, destaca 16 moments increïbles que constitueixen un precedent per a la indústria de la moda i la bellesa en general. En cap ordre particular, aquí es mostren els nostres moments de bellesa i bellesa inclusius preferits de la dècada.\nRihanna llança molta bellesa\nEl llançament de Fenty Beauty el setembre del 2017 va sacsejar el nucli de la indústria de la bellesa. Amb Rihanna al capdavant, la marca va redefinir el maquillatge, llançant un producte inclusiu (en el veritable significat de la paraula) amb una gamma de colors que finalment va donar a gairebé tots els clients l’opció d’ajustar-se amb precisió al seu to de pell. En els dos anys posteriors al llançament inicial de Fenty Beauty, la marca ha crescut exponencialment, passant de 40 tons a 50, a més de ser nomenada una de Temps Les 50 millors empreses més genials de la revista del 2018.\nAddicionalment, Rihanna va llançar Savage x Fenty, una extensió de la marca que va crear roba interior impressionant i inclusiva en la mida.\nL’evolució de Chromat\nEl 2010, el dissenyador Becca McCharen-Tran va llançar Chromat, un nou segell dedicat a la roba avançada i inclusiva en la mida, inspirada en gran mesura en peces arquitectòniques. El 2014, la marca va mostrar la seva primera col·lecció a NYFW, posant-la al mapa com a canviador de jocs. Des de llavors, la marca ha evolucionat cap a una celebració de totes les races, ètnia, mides, altures, discapacitats i molt més. Al setembre del 2019, Chromat va celebrar el seu desè aniversari amb un altre programa de NYFW que va fer volar el sostre.\nPortada il·lustrada de Ashley Graham\nAshley Graham fa temps que va ser pionera en la inclusió de la mida en la moda, trencant contínuament les barreres i defensant les persones que corren i més a la indústria. Però el més important de la seva carrera va arribar el febrer del 2016 quan es va convertir en el primer model de mida més gran que va donar gràcia a la portada de Esport il·lustrat. La portada va significar molt per a la comunitat més, cosa que va ajudar a demostrar que la sexualitat es pot aconseguir a qualsevol mida i no només es reserva per a persones més primes.\nCandice Huffine x el calendari Pirelli\nCom Graham, el model de mida més Candice Huffine és un defensor de la comunitat des de fa temps, sovint treballant amb grans dissenyadors i marques com Christian Siriano. I al novembre de 2014, va tenir l’honor de convertir-se en el primer model de mida més que es va presentar a l’icònic Calendari Pirelli. En una entrevista amb El tall, Va dir Candice, 'Significa molt i és una actuació tan audaç i brillant per part de Pirelli i Meisel. És la seva comprensió: saben que sexy pot tenir formes i mides diferents. Estan disposats a arriscar-se i fer alguna cosa nova. Simplement és aclaparador de la millor manera ”.\nDispara de Vogue Cover de Tyler Mitchell amb Beyonce\nVogue ha establert per sempre el to de l’estat actual de la moda, i és per això que el seu número de setembre de 2018 va esdevenir tan monumental. La portada, que compta amb Beyonce, va fer història, ja que Tyler Mitchell, de 23 anys, es va convertir en el primer fotògraf negre a rodar la portada de la història de la revista. El moment va significar un punt important en la inclusió de la moda: no es poden canviar les històries sense canviar les històries. No n’hi ha prou amb posar les persones negres a les portades, també les necessiteu entre els escenaris, aportant una poderosa autenticitat a la taula.\nL'estàndard universal es converteix en la marca que sempre ha inclòs la mida\nTot i que moltes marques afirmen que són inclusives en la mida, sovint s’aturen a una mida de 20 o 24. Universal Standard, però, volia canviar això. Al maig del 2019, van anunciar que tota la seva roba estaria disponible en les talles 00 a 40, cosa que va convertir la marca en la mida més inclusiva que s’ha fet mai. En aquest sentit, Universal Standard va posar un exemple cap a on hauria de dirigir-se el futur de la moda: per què cal dividir les rectes i les talles més? La veritable inclusió de moda significa opcions per a tots i la marca es dedica a demostrar-ho en tot allò que fan.\nNoia de portada Fa que la diversitat sigui la norma\nPer a molts, Covergirl va ser la seva primera visió al món de la bellesa que creixia. I durant els últims anys, la marca de bellesa s’ha compromès a mostrar la diversitat en els representants que tria. S’han presentat dones de color com Ayesha Curry i Issa Rae, així com Amy Deanna, el primer model de Covergirl amb vitiligen. El 2016, la marca també va convertir en YouTuber James Charles el seu primer Covergirl masculí, demostrant que el maquillatge s'estén molt més enllà del gènere.\nA (una entrevista amb ella, El vicepresident sènior de Covergirl, Ukonwa Ojo, va dir: 'La diversitat no és una tendència a Covergirl. Abraçar la diversitat significa abraçar realment la diversitat en la nostra individualitat. La perspectiva de la nostra campanya és que la gent considera el maquillatge més que un cosmètic, sinó una eina per a la creativitat, l’expressió de si mateixa i la transformació personal ”.\nChristian Siriano triplica els seus negocis amb mides més\nDes de guanyar Pista del projecte, el dissenyador de luxe Christian Siriano ha mostrat una i altra vegada la seva dedicació a la inclusivitat. A NYFW, mai no contracta diversos models. Quan les celebritats de mida més gran com Leslie Jones no poden trobar algú per vestir-les per la catifa vermella, ell entra bé i, clarament, la seva devoció per la inclusivitat ha donat els seus fruits: El juny del 2018, va revelar que literalment va triplicar el seu negoci. en ampliar les mides més. Això no només va mostrar la increïble demanda de roba per sobre de la mida 14, sinó que també va mostrar a altres dissenyadors de gamma alta i de luxe que necessiten pujar a bord abans de caure en un segon pla.\nHalima Aden es converteix en el primer equip de Hijab que porta la sessió amb IMG\nEl 2017, amb només 19 anys, Halima Aden es va convertir en el primer model de lluita de pirates que es va signar amb IMG, un moment enorme per a la indústria. Aquesta tardor, va caminar a la setmana de la moda de Nova York i Milà. El moment innovador es va produir en el moment en què el hijab va entrar a la moda principal amb marques com Nike, Uniqlo i American Eagle que van oferir versions de l'hijab a la venda.\nCeCe Olisa i Chastity Garner Valentine presenten The CurvyCon\nQuan la setmana de la moda no ens permetrà engreixar-nos, fem lloc per nosaltres mateixos, i això és precisament el que van fer CeCe Olisa i Chastity Garner Valentine el 2014 quan van llançar The CurvyCon, una convenció de moda més exclusiva que celebra dones a les quals sovint es descuiden de les conversa de moda.\nFinalment, CeCe i Chastity van canviar The CurvyCon a la setmana de la moda, oferint a les dones i als homes un lloc on sentir-se representats quan els greixos de darrere no són benvinguts als Spring Studios. Ja ha acabat la seva cinquena iteració, The CurvyCon ha creat una comunitat notable per a dones més que s'estén més enllà de Nova York i L.A. i a la vida de persones de tot el país.\nestils de blocs de colors\nPortada Cosmopolita de Tess Holliday\nL’agost del 2018, Tess Holliday va trencar realment internet amb ella Regne Unit Cosmopolita història de portada. Veure una dona de mida més gran amb un vestit de bany a la portada d’una revista tan destacada va suposar un gran avenç cap a la moda a la diversitat corporal. Per a molts seguidors, aquesta cobertura els va donar la representació que ja havien estat buscant. Una i altra vegada, Tess continua trencant barreres, ja sigui caminant per NYFW o només publicant una foto a Instagram. Però aquesta portada segurament destaca com una de les millors.\nSavage x Fenty's First Runway Show\nEn el moment en què es va anunciar que Rihanna portaria Savage x Fenty a NYFW, tothom sabia que seria el bitllet més calorós de la temporada i, segurament, va ser. El saló –que va tenir lloc durant el setembre del 2018– va ser el primer de la marca i va comptar amb nivells de diversitat mai abans vistos a la setmana de la moda. Dones negres, dones grosses, dones embarassades - Rihanna s’assegurava que ningú no se sentís fora. En el seu primer espectacle de pistes, Savage x Fenty va aconseguir alguna cosa que la majoria de les altres marques mai podrien fer: mostrar l'alta moda d'una manera intrigant entre diversos tipus de cos i formes de diversitat. I això és precisament per això que Rihanna és una llegenda.\nKerby Jean-Raymond, Telfar i Christopher John Rogers de Pyer Moss, guanyador del premi CFDA\nCOMPOSITIU: IMATGES GETTY.\nEls premis CFDA tenen un paper vital en la moda. Tenen l’objectiu d’honorar i donar suport a dissenyadors actuals que canvien de narrativa amb la seva obra. I en aquesta dècada, entre els altres destaquen tres guanyadors: Pyer Moss, Telfar i Christopher John Rogers.\nEls tres dissenyadors no només són increïblement inventius, sinó que també són homes negres que ajuden a fer arribar la diversitat al corrent de la moda, normalitzant-la en tots els vestits que creen. Les seves victòries indiquen un canvi en les veus que la indústria de la moda honra i eleva. Amb els seus premis CFDA, cada un rep la tutoria i l’assistència per portar les seves marques al següent pas, ampliant les seves iniciatives de diversitat a nivells nous.\nAl gener del 2019, Louis Vuitton va fer història a la marca icònica tocant a l’actriu i transgènere Posem protagonitza Indya Moore per a la seva campanya de pre-caiguda de la primavera del 2019. Indya ha tingut un gran impacte en poc temps, i la col·laboració entre ella i la marca semblava un partit perfecte. En un comunicat publicat sobre la campanya, Nicolas Ghesquiere va dir: 'Aquestes dones abracen les diverses personalitats que encarnen la moda a Louis Vuitton. Ja siguin protagonistes o noves cares, totes comparteixen la mateixa força de voluntat i confiança en les seves eleccions i, alhora, reflecteixen l’eclecticisme de la identitat femenina ”.\nTedTalk de Sinead Burke\nL’activista de moda Sinead Burke ha lluitat durant molt de temps per la inclusió en la indústria. I el 2017, el seu TEDTalk viral titulat 'Per què el disseny hauria d’incloure tothom' va sacsejar Internet i la indústria al seu nucli.\nEn ella, explica com és navegar pel món i la indústria de la moda com a dona de 3 '5', destacant l'impacte que té el disseny en la vida de les persones i per què la representació és tan important. La veu de Sinead és capdavantera per al futur inclusiu de la moda, i la seva TEDTalk ho demostra clarament.\nDapper i x Gucci\nDapper Dan, parlant de veus líders de moda, ha tingut un gran impacte en la indústria al llarg de la seva carrera. I el 2017, va fer una tria que va agafar per sorpresa a molts: entrar en negoci amb Gucci. Poc a poc, la seva relació va anar creixent fins que Dapper Dan es va convertir en un gamechanger per a la diversitat de la marca, ajudant-los a solucionar errors passats.\nAquesta associació, tot i que clarament icònica, també va mostrar com les marques de luxe poden començar a preparar-se per al futur inclusiu de la indústria: aconseguint finalment la taula per a les comunitats marginades de les quals s'han apropiat.\nVoleu més de Teen Vogue? Mira això: Els millors moments famosos de la moda de la dècada


ADOPCIONS SENSE RECEPTES - EBOOK - BiblioEteca\nADOPCIONS SENSE RECEPTES - EBOOK\nAUTOR: Panchón, Pilar Heras Carme; ND\nCyberdark 11.50 €\nHi ha diferents maneres d'entendre l'adopció, de viure-la. Hi ha diferents motivacions i diferents decisions, dubtes, interrogants i pors per part de les persones adultes que adopten. Hi ha molts elements de coincidència en els processos, en els conceptes i en les legislacions, però no hi ha maneres modèliques que garanteixin que s'ha fet categòricament bé o malament una adopció. Aquest és un llibre peculiar que no és un manual, ni una guia, ni un informe, ni tampoc una mostra dels processos pels que cal passar, tot i que al llarg de les seves pàgines s'hi desgrana una mica de tots aquests aspectes. Aquest és un llibre que vol desmuntar mites i fal·làcies al voltant de l'adopció i també, per què no, vol contribuir a canviar la visió vers alguns aspectes encarcarats del fenomen de les adopcions.


Redacció 06/04/2017 - 11.40 Actualitzat 06/04/2017 - 21.35\nEl Ministeri de Foment s'ha compromès a reprendre les obres de l'estació de la Sagrera el tercer trimestre d'aquest any. Així ho ha anunciat l'alcaldessa de Barcelona després de la reunió que han mantingut el ministre Íñigo de la Serna. Ada Colau ha assegurat que la Sagrera ja no pot esperar més ja que és una obra que afecta milers de veïns.\nDe la Serna ha explicat que les obres començaran abans de l'estiu amb una inversió de 10 milions d'euros per al col·lector Prim i en el tercer trimestre de l'any es començaran els treballs de la mateixa base de l'estació. Pel ministre, un dels principals esculls és la judicialització que afecta aquesta infraestructura, però ha dit que es farà un "gran esforç administratiu" per resoldre aquest entrebanc.\nPrecisament per aquest motiu ha preferit mostrar-se prudent pel que fa a l'estació de Sant Andreu i no ha concretat terminis.\nColau descarta evitar pujades desorbitades\nDe la Serna, d'altra banda, ha descartat regular el preu de lloguer per limitar-lo, com li ha demanat Colau. També ha rebutjat modificar la Llei d'Arrendaments Urbans per ampliar els contractes de lloguer de tres anys i evitar les pujades desorbitades dels preus.\nEl ministre, en canvi, ha avançat que l'esborrany del pla d'habitatge 2018-2021 que prepara el govern espanyol preveu ampliar els topalls per rebre subvencions al lloguer, és a dir, que si abans es podia donar ajudes a rendes de fins a 600 euros al mes, ara les podran rebre també les que no arribin a 900 euros.\nPer la seva banda, l'alcaldessa Ada Colau ha dit que l'Estat es juga el seu prestigi pel tema de les infraestructures pendents.\nAbans de la trobada, la primera oficial, Colau ja avançava que s'havia proposat com a prioritat la represa immediata de les obres de la Sagrera i la "regulació de lloguers per aturar l'especulació".\nAvui reunió amb Ministre de Foment on portem 2 prioritats clares: represa immediata obres Sagrera i regulació lloguers x aturar especulació pic.twitter.com/6XS8y8p4ZY\n Ada Colau (@AdaColau) 6 d'abril de 2017\nL'alcaldessa considera que la paralització fins ara de les obres de la futura estació de l'AVE de la Sagrera és una gran vergonya i que era necessari desbloquejar-les. Demanaven l'inici immediat de la construcció de la llosa de fonaments de l'estació de la Sagrera, l'execució del projecte aprovat de l'estació de Sant Andreu i l'inici immediat de les obres del col·lector de Prim.\nFoment anuncia el reinici de les obres de l'estació de la Sagrera a l'estiu\nEls veïns de la Sagrera, farts del retard de les obres


Colata: A l’amic /-ga anònim/-a\nA l’amic /-ga anònim/-a\nPerdoneu que el present post el titule amb tanta profusió de correcció política, mai millor dit, pel tema de què es tracta. Però és que no sé a qui li escric.\nM’explicaré: he rebut un anònim.\nNo m’estic referint a aquells fulls amb lletres retallades, sovint amenaçadores, que hem vist a les pel•lícules de mafiosos i delinqüents. Em referisc a un comentari anònim fet arran del meu darrer post, “Desficaci, prepotència i personalismes”.\nFins ara he de confessar-vos, als pocs minuts de publicar qualsevol comentari me n’apareixia un, segurament fet per una màquina d’aqueixes que escannegen l’activitat a Internet. Com que era en anglès i jo no estic per impartir res en aqueix idioma, i la Conselleria de Font de Mora encara no té jurisdicció sobre Colata, ... ho tenia clar.\nDe sobte m’han vingut al cap aqueixes rèmores predemocràtiques, aqueixes pors atàviques a “significar-se”, a ser conegut, o senzillament producte de la mala fe i la covardia. De segur que recordeu algun que altre exemple, al poble o en un altre poble veí.\nDoncs hi ha qui encara no ha superat aquella etapa, signe inequívoc de que hi ha qui encara “no està en democràcia”. Això no vol dir que els altres que solem participar d’aquests blocs i fòrums ja tinguem per costum signar els comentaris. Que no passa res, que l’important és debatre idees i formular propostes. I rebatre-les si cal.\nD’això va aquest bloc.\nIgual que jo em presente, els qui voleu dir res, també cal que ho feu. Ací no hi ha represàlies ni llistes negres. Hem lluitat massa anys, i encara ho fet en altres àmbits, contra aquest obscurantisme, perquè ara claudiquem de la responsabilitat que tenim sobre el que diem i donem el mateix valor a un anònim que a una opinió donada de cara, amb tota la voluntat.\nPer això, amic o amiga (que no sé de quin sexe ets o a quin vols adscriure’t) que m’has enviat un anònim que acaba amb un “no soy persona de letras”. Com a qualsevol mitjà de comunicació responsable, el teu comentari només el penjaré en el mateix moment en què me l’envies signat. Evidentment, com tots els comentaris d’aquest bloc, a partir d’aqueix moment, i seguint el mateix procediment, qualsevol escrivent identificat podrà contestar-te. Només cal seguir una senzilla norma: ser respectuosos.\nAltrament seria una falta de respecte als qui creiem en la democràcia i volem foragitar de la vida pública per a sempre els escoltets i les maledicències.


El suport de Gaspart al vot electrònic - Albert Cuesta\nEl suport de Gaspart al vot electrònic\nby Albert Cuesta · Published 25 de October de 2019 · Updated 28 de October de 2019\nTot i que li ha fet perdre poder després de les eleccions a la Cambra de Comerç de Barcelona, Joan Gaspart dóna suport al vot electrònic.\nL’expresident del Barça i del consorci Turisme de Barcelona ha reconegut que les votacions fetes per mitjans electrònics són el camí a seguir per aconseguir una major participació dels ciutadans en les institucions. Ho ha fet durant un debat amb Victor Font, el precandidat a la presidència del Barça que precisament promou que el club adopti el vot electrònic.\nAixò ha passat en la primera jornada del congrès Democràcia per a Tothom que es fa avui i demà com a pròleg de la setmana del blockchain de Barcelona. A més del vot electrònic, també s’han tractat altres aplicacions de la tecnologia de la cadena de blocs en el camp de la governança, des dels contractes intel·ligents fins a la protecció de testimonis anònims i la identitat autosobirana que promou el govern de la Generalitat.\nEl congrés continuarà demà amb l’expresident d’Estònia Toomas Hendrik com a ponent principal.\nTags: barcelona blockchain weekcatalunya nitdemocràcia per a tothomfires i congressosjoan gaspartvot electrònic


Catalunya Nord - 19/01/2020 - 14:08\n“La convivència, l’ecologia i la democràcia participativa són els eixos principals del nostre programa. A partir d’aquí, hem recollit les aportacions de la gent”, explica Nicolas Garcia\nImagen 2 de 2 - Elne comm’une idée neuve\nTot i que encara falten dos mesos per les eleccions municipals, el col·lectiu ‘Elne comm’une idée neuve’ ja fa temps que treballa per confeccionar un programa que incorpori les opinions dels ciutadans d’Elna, una població de quasi 10.000 habitants situada molt a prop de Perpinyà. Després de mesos de feina, tant el programa com la candidatura ja estan definits. De fet, durant la jornada d’ahir, alguns membres de la llista van recórrer els carrers d’Elna, fent un porta a porta, per explicar la seva proposta. “En lloc de deixar el programa a la bústia, el donem a la mà i n’expliquem el contingut”, assegura el cap de llista d’aquest col·lectiu, Nicolas Garcia.\n‘Elne comm’une idée neuve’ està format per 53 persones, i d’aquestes, un total de 31 (29 titulars i dos suplents) seran a la candidatura municipal. “Som un col·lectiu ciutadà que inclou persones amb entusiasme i experiència”, relata Garcia. Al ser preguntat per la ideologia del col·lectiu, el seu cap de llista ens la defineix com “una llista progressista, ecologista i identificada amb les esquerres”. Sense cap mena de dubte, un dels trets distintius d’aquesta candidatura és la seva voluntat d’escoltar als habitants d’Elne. “La convivència, l’ecologia i la democràcia participativa són els eixos principals del nostre programa. A partir d’aquí, hem recollit les aportacions de la gent”, afirma Nicolas Garcia.\nLa vocació del col·lectiu ‘Elne comm’une idée neuve’ és ser un projecte que va més enllà del que proposen els partits polítics tradicionals. D’aquí que molts dels seus membres no tinguin cap vinculació amb cap partit polític ni experiència en treballar en institucions. “Penso que és un punt fort, i no un hàndicap. A la llista hi ha gent molt jove i el més important, tothom té veu!”. En aquest sentit, Nicolas Garcia destaca que la llista que encapçala manté una diversitat d’opinions molt àmplia, però amb un mínim comú denominador: una visió d’esquerres i progressista. “Escoltem a la gent però naturalment, al nostre programa no hi caben propostes populistes i de dretes”, afegeix Garcia.\n“Gran defensor de la catalanitat”\nA banda de ser el cap de llista del col·lectiu ‘Elne comm’une idée neuve’, Nicolas Garcia forma part de la delegació del Consell per la República a Catalunya Nord, i també és membre del Comitè de Solidaritat. D’aquí que es consideri un “gran defensor de la catalanitat”. Precisament, el mateix Garcia ens recorda que dins la candidatura que es presentarà a les eleccions municipals hi ha Pere Manzanares, un dels impulsors de Ràdio Arrels i un dels militants més importants de Catalunya Nord.\nTot i mostrar-se preocupat per la situació dels presos i exiliats polítics, Nicolas Garcia envia un missatge d’optimisme assegurant que “la independència és irreversible. No sé quan passarà però penso que tots els camins porten a la llibertat de Catalunya”. En aquest sentit, el militant nord-català reitera el seu compromís “amb el dret de l’autodeterminació dels pobles, i particularment de Catalunya Sud”. Abans de concloure l’entrevista, Nicolas Garcia lamenta que els partits espanyols d’esquerres no s’hagin posicionat a favor del dret a l’autodeterminació. “Entenc que no siguin independentistes, però no puc entendre que pensin com la monarquia i la dreta”, assenyala el número 1 de la llista d‘Elne comm’une idée neuve’.


calamares en su tinta: A catar\nGalderich 31 de enero de 2014, 0:48\nEspectacular, no tinc paraules! Apa, cap a Terol que hi falta gent!\nJosé Luis 31 de enero de 2014, 8:59\nMe encanta, el que no corre vuela\nMarga 31 de enero de 2014, 10:36\nkalamar 31 de enero de 2014, 20:18\namics, a mi m'agrada el pernil del bo, no sé si jo aquest..ara, lo de Catar és enginyós.\nAlejandro 31 de enero de 2014, 23:38\nAra que ha plegat el "Sandrusco" podrien aprofitar per canviar l'esponsorització i substituir la publicitat d’una aerolínia de bandera d’una país dictatorial pel pernil de Teruel. A mi m’agrada més el pernil de Teruel que no pas les dictadures, però ai, sembla que aquests catarins estan forrats de petrodòlars i són uns dictadors molt simpàtics....\nkalamar 1 de febrero de 2014, 12:21\ni sobre la senyera, que és de tots, no només del Barça, la paraula fatal.


Alguns veïns ho aplaudeixen, d’altres exigeixen millores\nJa fa sis mesos que es va implantar el sistema de recollida porta a porta al casc antic de Sarrià i en aquest mig any la recollida selectiva ha passat d’un 19% a un gairebé 56%, situant al barri pel que fa recollida selectiva en 18 punts per sobre de la mitjana de la ciutat, que gira entorn d’un 36%.\nDe moment, la recollida de la matèria orgànica és la que més ha augmentat i les impureses en la matèria orgànica recollida s’han reduït per sota del 2%, fet que permet que es pugui aprofitar per fer compost. A banda de la fracció orgànica,la recollida de plàstics i metalls s’ha doblat, d’un 34% a un 71%, i la recollida del paper i del cartró ha passat d’un 30% a un 54%.\nEl sistema té un seguiment periòdic que porten a terme veïns, comerciants, entitats i l’Ajuntament per tal de canalitzar solucions i encara treure més profit del projecte, com distribuir bujols comunitaris als edificis de més de cinc plantes i fer xarxa entre els veïns i veïnes per solventar problemes com els que suposa que la gent gran hagi d’estar baixant al carrer els cubells en diferents fraccions orgàniques. Per altra banda, la comissió busca reforçar la informació a les zones amb menys participació.\nAquest és un projecte pioner a la ciutat, i es va decidir fer al nucli de la vila de Sarrià per la seva configuració territorial i geogràfica.


Ens prenem seriosament la teva felicitat, seu i explica’ns el teu projecte\nAssessoria Empreses i Autònoms\nasesor_US Innovació Tecnològica\nCloud, què és?\nEl nostres clients poden supervisar i fins i tot ulilitzar el nostre programari software per a la gestió integral del seu negoci.\nLa comptabilitat és vostra i pot supervisar-la quan vulgui\nTindrà accés a la comptabilitat les 24 hores del dia i durant els 365 dies de l’any.\nCloud, quins avantatges per als nostres clients?\nMillor control i accés a les seves comptes 24x7x365 dies.\nFormació més senzilla del software.\nEvitar errades i simplificar la tasca administrativa.\nMillorar l’outsourcing financer.\nasesor_US, Comunitat i Coworking\nCol·laborar, compartir, compromйs amb les persones, amb l’empresa innovadora, amb el que ve per primera vegada a la nostra ciutat o paнs, amb tots els que creen el seu projecte i arrisquen.\nEscoltant actívament, amb un assessorament, no només legal, si no estratègic com començar, com créixer, com millorar processos…La nostra experiència ens ho permet.\nA totes aquelles empreses o emprenedors que vulguin fer les coses diferents, que vulguin innovar, millorar, crear el seu estil propi d’empresa\n¿Por qué elegiste Asesor_Us?\nAmb l’anterior assessoria havíem de portar les factures físicament i no podíem revisar el que feien. Asesor_US ens dona confiança i tecnologia per gestionar el nostre negoci.\nDiego Alconchel, directiu de Jaune Sistemas, SL\nNecessitàvem assessorament per constituir una empresa i iniciar un nou negoci. Vam obtenir el que necessitàvem de forma ràpida i, a més, en anglès; per a nosaltres va ser un extra.\nLoek Peeters, administrador d’Humamsurge, SL\nEn el meu aterratge a Madrid, vaig trobar en asesor_US un assessorament proper, complet i coneixedor de les meves necessitats. La seva disponibilitat va ser clau per triar asesor_US. A més valoro molt el networking professional que impulsen.\nPietro Boggia, directiu de la consultora multinacional Frost & Sullivan\nVaig triar asesor_US perquè és l’assessoria que t’imagines ique es va a preocupa per la teva situació fiscal i laboral. No són robots, són persones que persegueixen donar un bon servei. També perquè necessitàvem gestionar Dropbox i Drive i no totes les assessories ho fan.\nCarlos Goga, administrador d’Onevox cloud, S.L.\nEl nostre negoci és innovador, i necessitàvem una assessoria que també apliqués innovació. Per això ens va encantar el programari de comptabilitat i la gestió en línia de nòmines. Ens ha facilitat la gestió.\nFrank Wimberg, soci i directiu de la societat FOOD TRUCK SYSTEMS, SL.\nVaig triar asesor_US per recomanació. Em vaig alegrar de selecionar.los perquè em van explicar tots els pros i les contres de ser autònoma. La seva gestió diària és molt fàcil d’entendre per als que no sabem res sobre aquests temes.\nJuliana Waelkens, directiva de la multinacional engoo, que es dedica a donar soluciones per a l’aprenentatge de l’anglès.\nTenim professionals amb experiència àmplia, apliquem l’última tecnologia i apostem pel talent del nostre equip més que pel luxe de les nostres oficines\nSocietat (sense treballadors)\nDesde 220€ / procediment\nAbans de contractar per primera vegada una assessoria et recomanem:\nDemana referències als clients de l’Assessoria.\nContacta’ns personalment i en un lloc concret.\nExigiu el nom i cognoms de la persona que el vagi a assessorar.\nAdministració electrònica i sense desplaçaments\nComptable, fiscal i laboral. Servei integral, no només parcialment.\nTramesa mensual o com a mínim trimestral de la documentació\nUs informem de manera periòdica de les novetats.\nNos autoriza a usar sus datos para enviarle información comercial de ASESORUS\nasesor_us Assessoria fiscal, comptable i laboral:\n> PYMES :110€/mes\n> Autònoms: 55€/mes\n> Delegacions multinacionals: 150€/mes\n*Sense treballadors i no s’inclou l’IVA.\nAmb asesor_US també podrà:\n> Constituir empresa per 170€*\n> Alta d’autònoms i empreses, gratuït!\n> Ser assessorat en anglès, gratuït!\n*No està inclòs Notaria i Registre Mercantil.


S’aixeca la suspensió temporal per licitar les obres de protecció a la zona de la Portalada d'Andorra — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / S’aixeca la suspensió temporal per licitar les obres de protecció a la zona de la Portalada d'Andorra\nS’aixeca la suspensió temporal per licitar les obres de protecció a la zona de la Portalada d'Andorra\nDesprés de la represa de l'activitat laboral del sector de la construcció, es reactiven tres projectes d'obra al Principat\nEsllavissada a la zona de la Portalada (Foto d'arxiu/ANA)\nEl Govern d'Andorra ha aprovat aquest dimecres, a proposta del ministre d’Ordenament Territorial, Jordi Torres, l’aixecament de la suspensió temporal de tres licitacions en el sector de la construcció, entre ells l’execució de les obres de protecció a la zona de la Portalada.\nA causa de la situació d’emergència sanitària provocada per la pandèmia causada pel coronavirus SARS-CoV-2, el 18 de març es van suspendre temporalment totes les licitacions públiques relacionats amb la construcció. Després de la represa, el passat 4 de maig, de l’activitat laboral d’aquest sector, el ministeri ha decidit recuperar tres dels projectes que s’havien aturat i tornar a posar a disposició dels concursants la totalitat del termini de licitació.\nAixí, la data de lliurament d’ofertes s’allarga fins al 15 de juny i l’obertura es farà el dia 19, adequant-se a les mesures dictades per evitar els contagis de la malatia. En aquest sentit, només podrà assistir-hi una persona en representació de cada concursant, els assistents hauran de dur mascareta o hauran de respectar la distància mínima de dos metres de seguretat entre persones.\nSeguretat a la CG-1\nLa licitació de l’obra de protecció enfront de la caiguda de blocs rocosos a la CG-1, a la zona on el passat estiu va haver-hi una esllavissada, inclou tasques com l’execució d’un peu per estabilitzar la part submergida del mur de sosteniment de la carretera, la realització d’ancoratges definitius, l’estabilització amb una escullera del talús de la zona nord i la construcció d’un mur pantalla al límit de la carretera, d’entre 5 i 9 metres d’alçada.\nLes altres dues licitacions sobre les que s’aixeca la suspensió fan referència als controls de qualitat de l’obra d’eixampla i rectificació de la CG3 entre la rotonda de les Dos Valires i la cruïlla d’Anyós i els treballs de vigilància i control d’accés a l’edifici Prat del Rull.


la cotorra de SIMAT: Comencen els cursets de ACUDE\nComencen els cursets de ACUDE\nAmb el curset denominat " Respir " , el qual objectiu es que els cuidadors de depenents dispossen de tres hores setmanals per a ells, deixant-los a més en mans de professionals que desenvoluparàn activitats positives per a una seua millor qualitat de vida , durant hora i mitja els Dimarts i Dijous de 11 a 12,30 hores es faràn exercicis de mobilitat a càrrec d'un llicenciat en educació fisica , i manualitats a càrrec dels propis membres de l'associació . Més avant es faràn altres cursets i activitats (psicomotricitat,memòria,lectura ... ).\nCada sessió tindrà un cost de 4 euros i es desenvoluparà en el salò de la Llar dels Jubilats .\nLa primera sessió, de presentació a més , es farà demà divendres . Si estàs interessat vine demà a vorens o ficat en contacte amb nosaltres als telèfons :\n682 20 55 95 (María José )\n630 53 64 82 (Paqui Romero)\nObjectius de l'associació A.CU.DE. :\nDonar suport psicològic , legal, social i econòmic a les persones majors i depenents .\nDonar informació i formació als cuidadors i familiars\nOferir activitats adequades a les necessitats dels seus associats (activitats ocupacionals, rehabilitadores i d'oçi per a majors).\nPromoure la sensibilització ciutadana respecte a la problemàtica que envolta als dependents .\nCrear grups de auto-ajuda per a familiars .\nGestionar l'arreplegada i distribució d'ajudes tècniques ( cadires de rodes, caminadors, llits articulats, etc.) .\nAtendre a malalts i familiars de tot tipus de demències i malatíes degeneratives (Alzehimer, Parkindson, etc. ) .\nBolsa de treball per a cuidadors\nPublicado por La Cotorra de Simat en 18:39\n▼ de novembre (38)\nEls treballadors de RTVV, els sindicats i l'oposic...\nApaguem al PP! fora els lladres i corruPPtes!\nFora el PP de totes les institucions públiques!\nEl PP mata definitivament RTVV, Canal 9 i Ràdio 9 ...\nEs fa efectiu el canvi a les files del Grup Social...\nReaccions des de La Valldigna al tancament de RTVV...\nCampionat Femení de Padel\nComunicat d´ACCIÓ CULTURAL DEL PAÍS VALENCIÀ. Tanc...\nLa Llosa de Ranes i Genovés, acullen el Trofeu Mix...\nLes reclamacions als blogs d´Arc Iris i La Cotorra...\nÁlvaro Almiñana, Secretari General dels Socialiste...\nAquest Nadal, apadrina una família necessitada de ...\nDubtes a les obres de la Font Menor. L´empresa adj...\nVicent Ribera (Compromís-BLOC), entra hui com a no...\nDemòcrates Valencians (DV) recolza totes les accio...\nVideo: últim quinze de la final.\nCampió!!!!!!!! Coeter II ja té el seu segon títol...\nComença la gran final: "Cavallers, va de bò!"\nCoeter II, "com una moto" a pel títol de Campió de...\nManifestació a València #RTVVnoestanca\nLa història de Paco Luis "COETER II".\nEleccions anticipades ja! ...una iniciativa masiv...\nEls Socialistes de Simat presenten una moció urgen...\nMorera a Fabra en un acte públic:"Has fet un colp ...\nEste diumenge tots al Trinquet de Piles!!!! ...a a...\nProu d´infàmies, salvem RTVV! Comunicat de Demòcra...\nA tu, votant del PP\nInforme: el PP assassina RTVV.\nConclou la primera conferència de "Les Rutes de La...\nComunicat de Demòcrates Valencians (DV) de La Vall...\nNotícies 9 (5-11-2013), tancament de RTVV.\nCanal 9... a la merda també! Fabra i el PP destros...\nMEMBRES DEL GMValldigna PARTICIPEN AL 37é APLEC EX...\nHui comencen les Conferències del cicle Les Rutes ...\nLa setmana de la gran Final: "última batalla per s...\nMoncho és el rival de COETER II en la final de l'I...\nA la final!!! Coeter II guanya i passa a la final ...


Bona nit i tapa't: Dos tipus de persones\nEscrit per en XeXu a les 13:47\nCarme Rosanas 2 de juliol de 2016 a les 17:38\nHi ha dos tipus de persones. Els que quan han quedat amb algú no desfan mai el compromís a darrera hora i els quan han quedat amb algú se senten justificats per canviar d'opinió a qualsevol moment,per qualsevol xorrada.\nCarme Rosanas 2 de juliol de 2016 a les 17:40\nHi ha dos tipus de persones: els que dialoguen i els que parlen ex-catedra.\nMcAbeu 3 de juliol de 2016 a les 8:38\nHi ha dos tipus de persones: Els que es pensen que sempre tenen tota la raó i els que saben que, de vegades, poden no tenir-la.\nsa lluna 3 de juliol de 2016 a les 8:39\nHi ha dos tipus de persones: Els que escolten i els que només xerren ells.\nsa lluna 3 de juliol de 2016 a les 8:45\nHi ha dos tipus de persones: els que s'informen i els que xerren per xerrar.\nCarme Rosanas 3 de juliol de 2016 a les 12:00\nHi ha dos tipus de persones: els que respecten els gossos i els que pensen que respectar els gossos vol dir menysprear les persones.\nAssumpta 6 de juliol de 2016 a les 15:30\njo en conec dels segons... grrr\nElfreelang 3 de juliol de 2016 a les 12:02\na veure .....dos tipus de persones els qui són feliços quan fan feliços als altres i els que són feliços carregant-se la felicitat dels altres\nGemma Sara 5 de juliol de 2016 a les 21:38\nOstres, ELFRI... aquest és molt profund... Cert i trist.\nHelena Bonals 3 de juliol de 2016 a les 12:09\nHi ha dos tipus de persones: els que volen ser perdonats sempre i mai perdonen els altres, i els que hi posen l'altra galta.\nxavier pujol 3 de juliol de 2016 a les 14:51\nHi ha dos tipus de persones: els que creuen que manen i els altres són tropa, i els que creuen que tots som iguals.\nxavier pujol 3 de juliol de 2016 a les 14:52\nHi ha dos tipus de persones: els que sempre busquen raons, i els que intenten comprendre.\nConsol 3 de juliol de 2016 a les 18:12\nHi ha dos tipus de persones en una discussió: els que només els importa que els donin la raó i els que els importa la força de les raons.\nHi ha dos tipus de persones: els que cedeixen el pas i els que passen per davant com si els altres fossin invisibles.\nM. Roser 3 de juliol de 2016 a les 18:17\nHi ha dos tipus de persones, els que respecten però no es deixen trepitjar i els que no respecten i trepitgen tothom...\nHi ha dos tipus de persones, els que cedeixen el pas i els que et tiren la porta pels nassos...\ncantireta 3 de juliol de 2016 a les 18:31\nhi ha dos tipus de persones: les que són vegetarianes de debò i les que perden els principis davant del pernil salat.\nHi ha dos tipus de persones: les que diuen que llegeixen i les que llegeixen i a més tenen criteri.\nCarme Rosanas 3 de juliol de 2016 a les 20:31\nEva 3 de juliol de 2016 a les 22:16\nHi ha dos tipus de persones: les que es molesten fàcilment i les que no.\nConeixeu el blog 2 Kinds of People?\nPons 4 de juliol de 2016 a les 10:35\nHi ha dos tipus de persones: Les que són puntuals i les que es mereixen una mort lenta i dolorosa.\nGlo.Bos.blog 4 de juliol de 2016 a les 13:02\nHi ha dos tipus de persones: Els gasius integrals i els que només són garrepes pels demés.\nGalionar 4 de juliol de 2016 a les 16:16\nHi ha dos tipus de persones: les que xerren per no haver d'escoltar el silenci i les que callen per no trencar-lo...\nGalionar 4 de juliol de 2016 a les 16:17\nHi ha dos tipus de persones: les que foten i les que estan fotudes...\nnovesflors 4 de juliol de 2016 a les 20:58\n2 tipus de persones: les que es creuen el centre de l'univers i ni se'n recorden que n'hi ha, d'univers, i les que són conscients de la insignificància de cadascú de nosaltres.\njomateixa 5 de juliol de 2016 a les 12:53\nOstres estic tant d'acord amb gairebé tot el que he llegit als altres comentaris que he quedat bloquejada.\njomateixa 5 de juliol de 2016 a les 12:54\nHi ha dos tipus de persones, els que sempre tenen temps de fer-ho tot, i els que necessitarien moltes vides per poder fer el que tenen a la llista.\nRoselles 5 de juliol de 2016 a les 15:31\nHi ha dos tipus de persones: les que els hi arriba el missatge sense donar importància la manera que està escrit i ls ke no ls arriba el miss pk ls posa massa nerviosos ke un adult eskrigui aixi.\nRoselles 5 de juliol de 2016 a les 15:32\nFaig constar que jo sóc del segon tipus, i em sap greu.\nRoselles 7 de juliol de 2016 a les 9:52\nEsmeno l'error: jo sóc la que es posa nerviosa quan un adult escriu com un "adolescent odiós" (segons les teves pròpies paraules, i hi estic d'acord). M'assenyalo un defecte, tan transigent que sóc per moltes coses i tan poc per unes altres. Evidentment no parlo de faltes d'ortografia, em refereixo a l'acte de matar l'ortografia. Perquè a veure, una persona que et vol explicar algun fet una mica (o molt) greu, te la pots prendre seriosament si t'ho explica d'aquesta manera? Es que sembla que ella mateixa no es prengui seriosament! Si vols ser escoltat, entès i comprès, perquè no t'esforces en que el missatge arribi amb claredat? I ara sóc jo la insensible perquè en comptes d'anar al contingut del missatge, no puc evitar criticar la forma.\nGemma Sara 5 de juliol de 2016 a les 21:31\nHi ha dos tipus de persones: els que estan enganxats a les pantalletes i... i???\nGemma Sara 5 de juliol de 2016 a les 22:37\nHi ha dos tipus de persones: els sàdics i la resta. (Crec que només n'he conegut un, un cap, però segur que n'hi ha molts més per allí dalt).\nrits 5 de juliol de 2016 a les 23:15\nbuf, m'és molt difícil!!!\nHi ha les persones que valoren les coses positives i les coses negatives de la vida en la seva justa mesura. Hi ha les persones que enalteixen les coses positives de la vida i neguen les negatives.\n(i a sobre fan creure tòxics als primers).\nTot ha de tenir el seu just equilibri.\nCrec que m'ha quedat un comentari com els posts darrers del meu blog... massa confús i ambigu... massa d'hora potser encara per tornar a la catosfera.\nXeXu 5 de juliol de 2016 a les 23:37\nMoltes gràcies a totes i tots pels comentaris. Vaig proposar aquest petit joc de cap de setmana arran d'aquesta dicotomia que vaig plantejar. Com podeu pensar, jo sóc del primer tipus, no m'agrada endarrerir les coses, i si sé que durant el cap de setmana no podré fer-les, corro a fer-les abans. En canvi, hi ha gent que m'exaspera que ni abans, ni de vegades després. Quina creu.\nDels vostres n'hi ha de molt bons, i em permetreu que no els contesti un a un, que n'hi ha molts. En alguns casos costa situar-se en un o altre cantó, encara que suposo que tots ens posaríem del cantó bo, i ja sabem que per estadística ni que sigui, no pot ser que tots siguem tan bones persones. De totes maneres, ha estat bé l'exercici per veure les coses que us preocupen o molesten a vosaltres.\nLaura T. Marcel 6 de juliol de 2016 a les 12:37\nNoi, jo sempre arribo tard! Espero que no t'exaspiri massa.\nHi ha dos tipus de persones: els que lluiten sempre fins al final i els qui tiren la tovallola a la primera dificultat.\nHi ha dos tipus de persones: els perfeccionistes i els destralers.\nHi ha dos tipus de persones: els que els agrada fer-se veure i els que volen passar totalment desapercebuts.\nHi ha dos tipus de persones: els que van nèixer amb la flor al cul i els que van trepitjant merda.\nI com que sóc l'última faig una petita reflexió final: Ja sabem que en el terme mig hi ha la millor opció, però tots tenim debilitats i en alguna cosa o una altra ens situem a l'extrem i així tenim les combinacions de les diferents dicotomies que no donen dos tipus de persones sinó infinits i arribem a aquella altra conclusió que és que cadascú és un món, és únic, és irrepetible... i així hem anat de la dicotomía, a la multitud per arribar a la individualitat!\nignasi 6 de juliol de 2016 a les 13:39\nHi ha dos tipus de persones: les que pugen les escales mecàniques per la dreta i les que ho fan a l'esquerra... Perdó si m'autopublicito però hi ha un post sobre això a: http://acontratorrent.blogspot.com.es/2012/09/les-escales-mecaniques-o-lart-dignorar.html Salut!\nAssumpta 6 de juliol de 2016 a les 15:29\nHi ha dos tipus de persones, les que no els sap greu reconèixer que s'han equivocat i disculpar-se i les que "sempre tenen raó", passi el que passi i passin per damunt de qui passin.\nSergi 6 de juliol de 2016 a les 18:37\nHi ha dos tipus de persones: els que divideixen la humanitat en 2 tipus de persones segons qualsevol criteri i els que les divideixen en un número de grups diferent de 2.\nAssumpta 8 de juliol de 2016 a les 13:14\nAssumpta 8 de juliol de 2016 a les 13:13\nAquells que quan viatgen gaudeixen tastant els menjars normals del lloc que visiten (i ara tampoc penso en escarabats, cucs i coses així que ja seria l'extrem) i aquells altres que voldrien trobar-ho tot com en el lloc del qual provenen.\nJo, evidentment, sóc de les primeres, clar... Menjar musclos amb patates a Brussel·les, una paperina de Fish and Chips pel carrer a Londres, agafar porridge per esmorzar a Edimburg (per cert, molt insípid pel meu gust), sopar un sandvitx salat amb te... i anar afegint "hot water" a la tetera... :-DD\nAssumpta 8 de juliol de 2016 a les 18:08\n- Les que prefereixen el ganxet.\n- Les que prefereixen la mitja.\nAssumpta 8 de juliol de 2016 a les 18:10\nHi ha dos tipus de persones,\n-... aquells que quan es troben amb algú que necessita una petita quantitat de diners en un moment donat (li falten quatre o cinc eurus per pagar el que sigui), ràpidament treuen el moneder i li deixen els diners...\nI aquells altres que fan veure que remenen la bossa durant una estona, fent veure que no troben el moneder fins que un altre ja ha deixat la petita quantitat, moment en que -casualment- el troben.\nAssumpta 8 de juliol de 2016 a les 18:12\n- Aquells que tenen unes malalties concretes, que van, venen, es curen...\n- Aquells que SEMPRE tenen la mateixa malaltia que els està explicant que té alguna persona amb la que es troben. (A més, la tenen més greu).\nAssumpta 12 de juliol de 2016 a les 13:58\n- Els de dutxa matinal.\n- Els de dutxa nocturna.\nJo, sense dubtar-ho ni un moment, dutxa matinal.\nAssumpta 14 de juliol de 2016 a les 23:46\n- les que tenen una connexió a Internet que els funciona bé.\n- els pobres desgraciats que tenim una merda de connexió, que ens passem el dia trucant al servei tècnic, que ens ho arreglen i al dia següent ja torna a anar fatal i que ja ens estem acostumant no fer servir l'ordinador. Ja puc estar dies sencers sense recordar que en tinc... Però no, no m'agrada. Jo era feliç escrivint de tant en tant...\nAssumpta 16 de juliol de 2016 a les 14:39\n- les que els agrada el formatge.\n- les que no suporten el formatge.\nAssumpta 17 de juliol de 2016 a les 17:26\n- Les que els agrada el futbol.\n- Les que no els agrada.\nAssumpta 21 de juliol de 2016 a les 22:52\n- Les que vacunen els seus fills.\n- Les que no ho volen fer.\nAssumpta 22 de juliol de 2016 a les 13:57\n- les que compleixen la paraula donada\n- les que prometen una cosa i s'excusen en "mutacions" impossibles per no fer-la.\nXeXu 24 de juliol de 2016 a les 20:35\nNo et dic res però vaig llegint totes les 'dos-tipus-de-persones' que poses, eh! Tu mateixa, pots seguir!\nAssumpta 25 de juliol de 2016 a les 16:48\n- Les que avisen que llegeixen els missatges que se'ls hi deixa.\n- Les que passen de tot (són insensibles).\nUna agraeix que l'amo d'aquest blog s'hagi manifestat dins del primer grup. :-P\nAssumpta 3 d’agost de 2016 a les 13:18\nmmmmmm... però "de moment" no ho puc explicar. Aquesta distinció queda aplaçada... :-DD