'Joc de xiquetes', de la companyia valenciana Bullanga, Premi Max del Públic 2018\nEscrita i dirigida per Adrián Novella, l'obra està basada en fets reals i compta amb la participació del públic\nGairebé 5.000 persones han votat els seus espectacles favorits a través al web dels Premis Max i #VotaMAX\nEl comitè organitzador dels Premis Max de les Arts Escèniques ha concedit el Premi Max del Públic a Joc de xiquetes, obra escrita i dirigida per Adrián Novella per la companyia teatral valenciana Bullanga. És la primera vegada que els Max atorguen aquest guardó especial, el qual se suma als premis Max d'Honor i Max Aficionat o de Caràcter Social, així com a les 19 categories a concurs. Amb aquest guardó es vol reconèixer quin és l'espectacle favorit, d'aquesta temporada, per als aficionats a les arts escèniques. Gairebé 5.000 persones han votat, a través del web dels Premis Max i una aplicació mòbil, durant els dos darrers mesos.\n«Quan ens van donar la notícia del premi no ens ho crèiem», afirma entusiasmat el dramaturg i director valencià Adrián Novella. «Vam obtenir dues candidatures (Millor Espectacle Revelació i Millor Autoria Revelació) en aquesta edició dels Premis Max, però no havíem aconseguit arribar a la final. Ens va fer força pena. Per això, que el públic hagi apostat per una obra d'una companyia petita, que amb prou feines porta quatre anys en actiu com la nostra, ens fa molta il·lusió. El millor de tot és pensar que és una obra en la qual es fa partícip al públic hagi estat reconeguda pel propi públic. Què bé encaixa tot!», subratlla.\nEls artífexs del muntatge de Joc de xiquetes rebran el guardó el proper 18 de juny en el marc de la gala de la XXI edició dels Premis Max de les Arts Escèniques que organitza la Fundació SGAE, amb la col·laboració de l'Ajuntament de Sevilla, Sevilla Turismo, INAEM, Cartuja Center CITE, Ernst & Young i Fluge, al nou espai cultural Cartuja Center CITE de la capital andalusa.\nUna obra basada en fets reals\nEscrita i dirigida per Adrián Novella i interpretada per Miquel Arnau, Resu Belmonte, Vicent Domingo, Gemma Taberner, Ariana Higón i Jorge Valle, Joc de xiquetes ha estat definida per la pròpia companyia teatral Bullanga com una «comèdia amarga per públic adult». Així, a partir d'un succés real, el muntatge recrea una reunió de pares i mares en una escola i el públic forma part de la comèdia en assignar-se-li un rol per poder entrar i participar activament en aquest «joc de nenes i nens».\nMitjançant aquest format de teatre participatiu, la peça proposa una dura reflexió entorn de la comunicació o, millor encara, d’aquesta hipercomunicació a la qual ens enfrontem en l'actualitat i en la qual res ni ningú sembla estar fora de perill. Els grups de WhatsApp de pares i mares dels col·legis són, segons apunta Novella, un bon exemple d'aquests casos en els quals la «tergiversació de la realitat pot acabar provocant conseqüències fatals. En qualsevol cas, durant el desenvolupament de l'obra, nosaltres en cap moment jutgem els fets. És el públic qui finalment decideix si aquests són reals o no. El nostre objectiu és mostrar com aquesta mala comunicació entre els uns i els altres pot acabar generant una protecció desmesurada dels pares vers els fills».\nAdrián Novella arribar al model de teatre participatiu a través del seu treball com a actor en la companyia La Cubana. A més, durant el seu pas pel Màster en Estudis Teatrals de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), va realitzar una recerca sobre dramatúrgies per a la inclusió del públic. «Vaig analitzar el treball que diverses companyies realitzen en aquest camp i vaig descobrir una fórmula per introduir-lo. És el que jo volia fer i, per a això, havia d'aconseguir que el públic s'identifiqués amb la història, que hi entrés de ple», explica. A partir d'aquesta premissa, i també a partir d'un succés real a l’entorn d'una denúncia a un professor per abusos, es va originar aquesta obra guardonada amb el Premi Max del Públic, Joc de xiquetes.\nLa peça es va estrenar el 2016 al festival teatral Russafa Escénica i, després de recórrer diversos escenaris de la Comunitat Valenciana i Catalunya, es va poder verure el 2017 al festival Tercera Setmana. Allà va recollir aplaudiments entusiastes; inclòs el d'un programador xilè que se’n va endur el muntatge al Festival Internacional Santiago OFF. Joc de xiquetes s’ha representat també al Perú i, en els darrers mesos, compagina la seva presència en escenaris teatrals amb trobades educatives a les aules de col·legis municipals.\nSobre Bullanga Compañía Teatral\nCreada el 2013 per un grup de joves actors de l'Escola Superior d'Art Dramàtic de València, Bullanga es va consolidar com a associació cultural el 2015. Des dels seus inicis, la companyia ha produït els seus propis espectacles, amb el suport d'un bon nombre de col·laboradors vinculats a les arts escèniques: ballarins i coreògrafs, músics i cantants, tècnics de llum i so… La companyia es va estrenar amb La gloria del pueblo i ha continuat amb títols com El sueño de las galaxias o Maruschka. Comèdia russa sobre la nostra terreta.\nL'autor i director de la guardonada Joc de xiquetes , Adrián Novella , és membre fundador de Bullanga, companyia amb la qual ha dirigit algunes de les seves obres, i imparteix classes de teatre a diferents centres educatius i institucions. La dramatúrgia per a la inclusió del públic és la senyal d'identitat de les seves darreres creacions: Maruschka. Comèdia russa sobre la nostra terreta (Premi Micalet de Teatre 2017) o Joc de xiquetes.\nA més de les 19 categories a concurs, enguany hi ha tres premis especials: el Max d'Honor, que ha reconegut la carrera del dramaturg i director teatral José Sanchís Sinisterra; el Max Aficionat o de Carácter Social, en aquesta ocasió per a Danza Mobile, i el Max Especial del Públic, en el qual més de 5000 persones han votat les seves obres favorites.\nOrganitzats per la Fundació SGAE des de 1998, els Premis Max, el guardó dels quals va dissenyar el poeta i artista plàstic Joan Brossa (Barcelona, 1919-1999), impulsor d'un dels col·lectius renovadors de l'art del país de la postguerra, s'han consolidat al llarg d'aquests anys com el reconeixement més ampli en l'àmbit de les arts escèniques a l'Estat.


La vida és una broma: A la caça dels infidels\nA la caça dels infidels\nLa notícia va esclatar fa just una setmana i, des d’aleshores, no hi ha dia que els mitjans no dediquin pàgines a aportar noves dades sobre el tema. El robatori de dades personals al web de cites extramatrimonials Ashley Madison ha anat com a anell al dit a totes aquelles redaccions ansioses de notícies durant l’agost, un mes amb poca activitat i on la recerca de titulars sovint es fa feixuga. Resulta que el cas és llaminer, funciona la mar de bé entre els lectors estiuencs i té tots els ingredients per captar la nostra atenció.\nEntre els mitjans catalans, n’hi ha que, enfilats al carro i a la recerca de moltes lectures, s’han dedicat a publicar notícies específiques sobre el nombre d’usuaris d’Ashley Madison a cada poble i ciutat de Catalunya: 4.500 a Tarragona; 5.700 a Terrassa; 2.300 a Manresa, o 142 al Pallars. Molts d’altres han fet difusió del mapa interactiu que una empresa ha creat a partir de les dades robades i que permet veure quantes persones registrades al web hi ha a cada lloc del món. I encara d’altres s’han atrevit a publicar els noms de personatges famosos o cares conegudes que ja s’han pogut localitzar dins l’arxiu dels pirates informàtics.\nLa cacera dels e-infidels ja és una realitat i, a hores d’ara, la llista piratejada (amb els contactes de 37.000 persones usuàries) està rebent més i més visites de gent que busca els noms d’altra gent amb cap altre objectiu més enllà de la xafarderia i la morbositat. Perquè als humans, admetem-ho, ens agrada molt mirar a casa dels altres, i més encara quan ho podem fer d’amagat i sense que ningú no ho sàpiga.\nSi les xarxes socials són ja una oportunitat excel·lent per al nostre voyeurisme innat, les dades usurpades d’un portal com aquest són una fantasia feta realitat per a una societat obsessionada per la intimitat dels altres. Remenar les misèries alienes, a través de mapes interactius i periodisme rapinyaire, és digne d’aquells convidats que quan visiten un pis s’escapen a tafanejar les tauletes de nit i els calaixets que hi ha al costat del vàter.\nDiuen que l’escàndol d’aquest atac hacker i tot el que ha provocat servirà com a toc d’atenció general i ens farà ser més conscients de la importància de controlar la nostra privacitat a les xarxes. Mentrestant, però, durant unes quantes setmanes les pantalles i els diaris seguiran carregats de detalls sobre els infidels virtuals: qui sap si demà apareixerà un nou nom a la llista d’adúlters mundial o si ens assabentarem que un veí de l’escala estava registrat al portal.\nI amb tant d’entreteniment potser no se’ns acut imaginar què passaria si, algun dia, totes (totes!) les nostres cerques a Internet apareguessin publicades a les pàgines on avui es parla d’Ashley Madison, o si s’esbombessin tots els correus electrònics i whatsapps que hem escrit al llarg de la nostra història digital. Més val que Google ens agafi confessats perquè, pel que sembla, la caça dels e-secrets ja ha començat!\n[Article publicat a Núvol el 29 d'agost de 2015, i també a Comunicació 21 el 31 d'agost de 2015]\nEva 29 d’agost de 2015 a les 3:17\nI jo tan desconnectada, no me n'havia assabentat!\nRecentment he llegit un llibre més o menys sobre aquest tema:"So You've Been Publicly Shamed" (Jon Ronson). Molt interessant!\nPD M'agrada molt que l'adreça d'aquest apunt siga "a la caca dels infidels" :)\nAnònim 31 d’agost de 2015 a les 0:39\nOn comença la infidelitat? Només quan es consuma l'acte sexual? O ja quan només tens pensaments plens de fantasies?\nI encara la pregunta més important: ets infidel a tu mateix si no comets la infidelitat a l'altre/a que els teus desigs reclamen?\nLa resta -això del hackejament a Ashley Madison- són coses de la tecnología humana: igual que els cavalls domesticats llancen coces i els embornals s'embossen quan hi ha aiguats, així internet ens fa pets al nas cada cop que creiem dominar-la.\nBerta Florés 31 d’agost de 2015 a les 8:09\nMoltes gràcies per la recomanació Eva, a veure si trobo el llibre que dius... I sí, l'adreça té la seva gràcia! hehe\nGràcies també pel comentari i la reflexió, "Anònim", m'ha semblat interessant...\nAnònim 17 de setembre de 2015 a les 3:46\nFelicitats per l'article.\nPoden canviar bolquers, els homes?\nMongòlia, espai llunyà


Coronavirus: 328 morts més per Covid i 15.156 nous contagis\nSanitat notifica 328 morts més per coronavirus i 15.156 nous contagis\nBarcelona 20 de de novembre del 2020. 23:27\nLes comunitats autònomes han notificat aquest divendres al Ministeri de Sanitat 15.156 nous casos de Covid-19, 6.021 dels quals diagnosticats en les últimes 24 hores. Això suposa un gran descens respecte als 21.371 del mateix dia de la setmana anterior.\nLa xifra global de contagis a Espanya s’eleva ja a 1.556.730 des de l’inici de la pandèmia, segons les estadístiques oficials. La incidència acumulada en els últims 14 dies per 100.000 habitants se situa en 419, davant els 436 d’aquest dijous i 498 divendres passat, amb un total de 197.266 positius en les últimes dues setmanes.\nA l’informe d’aquest divendres s’han afegit 328 noves morts en comparació amb les 252 d’aquest dijous i les 308 de divendres passat. En l’última setmana han mort 1.341 persones amb diagnòstic de Covid-19 positiu confirmat a Espanya. Fins a 42.619 persones amb prova diagnòstica positiva han mort des que el virus va arribar a Espanya, d’acord amb les dades recollides pel Ministeri.\nActualment, hi ha 17.963 pacients ingressats per Covid-19 a tot Espanya (18.961 aquest dijous) i 3.054 en uci (3.125 aquest dijous). En les últimes 24 hores, s’han produït 1.643 ingressos (1.727 aquest dijous) i 2.099 altes (2.246 aquest dijous). La taxa d’ocupació de llits ocupats per coronavirus se situa ja en el 14,52% (15,18% aquest dijous) i a les ucis hi ha un 31,02% (31,66% aquest dijous).\nIlla demana «precaució» a la població\nEl ministre de Sanitat, Salvador Illa, ha demanat aquest divendres als espanyols actuar amb «precaució», ja que, tot i que els indicadors epidemiològics són millors que fa unes setmanes, la situació continua sent «molt preocupant»: «Anem millorant, però estem malament», ha resolt.\nIlla, en un acte de la comissió de Ciències de la Salut del Cercle d’Economia de Barcelona, ha advertit que «l’entorn és molt inestable», amb referència a la situació en altres països europeus, per la qual cosa Espanya ha de continuar alerta. Tot i que, ha dit, ja s’entreveu «la llum al final del túnel», un «horitzó» d’esperança que ha situat al maig, quan ja s’hauria de comptar amb un suficient «nombre de persones vacunades que permetin passar a un estadi molt diferent que tenim en aquests moments».


Charles Alexandre Lesueur - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLesueur el 1818, per Charles Willson Peale\n1r gener 1778\n12 desembre 1846 (68 anys)\nNew Harmony, Indiana el 1831. Dibuix per Charles Alexandre Lesueur.\nCharles Alexandre Lesueur al bosc litografia per Karl Bodmer.\nCharles Alexandre Lesueur (Le Havre, 1 de gener de 1778 – Sainte-Andresse, 12 de desembre de 1846) va ser un naturalista i explorador francès.\nL'any 1801 viatjà a Austràlia com artista en l'expedició de Nicolas Baudin. Amb François Péron va substituir al naturalista zoòleg René Maugé després de la mort d'aquest. Junts van recollir més de 100.000 espècimens zoològics.\nEntre 1815 i 1837 va viure als Estats Units. El 1833, vistà Vincennes, Indiana on va dissenyar la mansío Grouseland de William Henry Harrison.\nEn els anys 1825–1837 Lesueur vaviure a New Harmony, Indiana on contactà amb els moviments utòpics fundats pel seu amic William Maclure.\nAutorretrat, de le Géographe\nLesueur tornà a França el 1837, només quan ja havien mort els seus amics Thomas Say i Joseph Barabino A Françava ser fet Chevalier de l’Ordre Royal de la Légion d'honneur per la seva contribució a la ciència.\nCommemoren el seu nom una espècie de granota i dues de llangardaixos:\nLitoria lesueurii (Duméril & Bibron, 1841) – (Hylidae)\nAmalosia lesueurii (Duméril & Bibron, 1836) – Gecko (Diplodactylidae)\nIntellagama lesueurii (Gray, 1831) – (Agamidae)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Charles_Alexandre_Lesueur&oldid=23378559»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 abr 2020 a les 22:13.


Sempre ha sigut interessant veure ofertes de tot tipus per poder disposar d’algun producte, d’informació, de llibres que havien passat inadvertits... Amb aquesta lògica s’ha accentuat la tendència a buscar ofertes que ens diguin com hem de viure, pensar, ser feliços i, sobretot, accedir al benestar amb imatges amoroses, especialment “cors”. Aquesta tendència, lògicament, comporta que sorgeixin tot tipus de professionals per “donar resposta a la demanda”.\nAixí es va teixint una xarxa de missatges que genera un augment de la sensació d’ignorància, de manca de capacitat per pensar, de dubtar de tot, de no poder interpretar què ens passa. ¿Us adoneu que cada vegada necessitem més el suport d’algú que ens doni seguretat, que ens torni la tranquil·litat, que ens faci sentir bé, que ens acompanyi? Doncs bé, aquestes situacions generen més dependència, més ignorància, i comporten que cada petita situació quotidiana es pugui dramatitzar, ens faci sentir més indefensos i amb més inseguretat i desorientació.\nAquest és un bon terreny per a les ofertes: coaching, mindfulness, teràpies de tot tipus, prevencions, tractaments de suposades necessitats defensades amb “eslògans” que fan pensar que es necessita aquest acompanyament per estar bé i, sobretot, per arribar a allò que se suposa que és desitjable i difícil d’assolir.\nÉs clar que el marc de referència és “el benestar” i la tan buscada felicitat, però si no ens miréssim únicament el propi melic sinó altres llocs, altres temps i altres situacions, veuríem que cal recuperar molts dels criteris que acabem perdent. Es perd la idea que cal tirar endavant, superar adversitats, no posar-se de mal humor fàcilment, prendre una dutxa i comptar fins a deu o fins a cent quan una cosa ha anat malament. Curiosament, tanta “oferta per millorar el nostre benestar” sembla que només hagi aconseguit que anem enrere, perquè cada dia hi ha més tensió, mal humor i indefensió.\nPer tant, potser ens cal reforçar més la nostra imatge, mirar-nos al mirall i creure que podem tirar endavant per nosaltres mateixos. Cal, sobretot, no fer més grans els problemes perquè molts es poden resoldre amb temps, amb tranquil·litat i amb una petita dosi de reflexió. És el que diem a la canalla, no? Doncs cal que els enfortim i que no ens fem i els fem dependents de tants missatges i ajudes.


Blog-via cap a la independència: Suport pel dret a decidir des d'Alacant.\nAvui he rebut un correu, de Joan-Lluís Moreno, que em deia així:\nBenvolguts amics i benvolgudes amigues:\nUs envie l'enllaç d'un curtmetratge del qual sóc guionista, pensat i fet a Alacant, que vol ser la nostra contribució a la reflexió sobre el dret a decidir dels pobles i en el qual volem manifestar el nostre suport a la Via Catalana.\nSi us agrada, espere que ens ajudeu a donar-li difusió.\nPublicat per Carme Rosanas a 8:01\nXeXu 29 de novembre de 2013, a les 10:04\nGenial el vídeo! Se n'ha de fer difusió, és un símil que molts hem pensat, però veure-ho representat d'aquesta manera posa els pèls de punta. La nostra situació amb España és tan extrapolable a un matrimoni que fa por. I ara què, tots els unionistes s'identificaran amb aquest dèspota i masclista? Si ho fan es retraten, és clar. I dir que no és comparable... ja no cola.\nNúria Martínez (Bruixeta) 29 de novembre de 2013, a les 11:16\nImpressionant!!! Difusió màxima!\nAssumpta 29 de novembre de 2013, a les 13:34\nEls actors són genials i la situació impressiona... I ningú podrà dir que és exagerat perquè és ben bé així (i això sense comptar els extremistes que ens enviarien bombes i ens posarien a tots a la cambra de gas...) Aquest home podria ser ben bé un "unionista moderat".\nConsol 29 de novembre de 2013, a les 18:54\nVeient aquest document en clau independentista t'adones de la seva simplicitat. Em costa creure que avui dia encara hi hagi gent que s'oposi al dret a decidir i es digui demòcrata.


L'Aula Molas debat sobre els estudis literaris\nLa tercera conferènica ha vingut marcada per la recent mort del doctor Joaquim Molas\nLa tercera edició de la Conferència consolida una iniciativa que reuneix investigadors i experts en la història de les escoles literàries\nSota el títol 'Estudis literaris: quin demà per a estudis de sempre?', la Biblioteca Museu Víctor Balaguer ha acollit la 3a edició de la Conferència de l'Aula Molas, que ha reunit una trentena de persones entre d'estudiosos i acadèmics, a més d'estudiants de batxillerat i universitaris.\nUna edició que serveix per consolidar la tasca de l'Aula Joaquim Molas de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, i que s'ha organitzat amb la col·laboració de la Universitat Autònoma de Barcelona, la Universitat de Barcelona i la Universitat Oberta de Catalunya.\nEn una jornada marcada per la mort de Joaquim Molas fa unes setmanes, la directora executiva de l'Aula, Montserrat Comas, ha recordat en la presentació que la taula rodona sobre "El llegat intel·lectual de Joaquim Molas", emmarcada en la jornada d'avui, "és un primer pas per marcar les directrius de l'Aula d'ara endavant". La taula rodona en record/homenatge a Molas és la primera reflexió entorn el seu llegat intel·lectual, la defensa del qual recau per responsabilitat i voluntat a Vilanova i la Geltrú.\nComas ha agraït el compromís de totes les persones que s'han implicat en els projectes de l'Aula. A banda de la celebració d'aquesta Conferència, l'Aula Molas ha impulsat la creació d'un grup de treball de professors de batxillerat perquè els alumnes del Garraf disposin d'una eina de treball per vincular art i literatura, des de la Biblioteca Museu Balaguer. Una iniciativa que compta amb el suport del Centre de Recursos Pedagògics i que es vol fer extensiva als alumnes universitaris.\nL'altre projecte en el que treballa intensament l'Aula Molas és l'edició dels Quaderns Kodac d'Enric Cristòfor Ricart.\nLa jornada ha servit per fer un balanç de les escoles, els corrents i les figures més representatives dels estudis literaris des del segle XVIII ençà, per oferir-ne una visió retrospectiva i per valorar les tendències del present i fer propostes constructives per als estudis del futur.\nAbans de la primera conferència, "Les escoles del passat (segles XVIII-XIX)", per Roger Canadell de la UOC, la regidora de Cultura Marijó Riba ha donat la benvinguda als assistents i ha recordat que "la figura de Joaquim Molas en ha fet créixer com a país, i amb la consolidació d'aquesta Conferència posem el nostre granet de sorra en el creixement del nostre país i al nostra cultura".\nEl programa de la jornada compta també amb una visita al Museu Víctor Balaguer amb Teresa M. Sala (UB), sota el títol "Art i literatura, una simbiosi creativa". Una visita que enllaça amb la Nit dels Museus, que se celebra demà dissabte 16 de maig.


L'actor Héctor Alterio duu a la Poefesta d'Oliva un espectacle sobre els versos de León Felipe - Diari La Veu\nEscriba el número 801915\n2 abril 2019 17:22h\nL'espectacle del dia 5 d'abril comença amb l'actuació de l'artista de les bombolles de sabó, Pep Bou. / POEFESTA\nVALÈNCIA. Aquests 4 i 5 d'abril, Oliva (la Safor) torna a ser per quinzena vegada la capital de la literatura amb la celebració de la Poefesta, que en aquesta ocasió compta en la programació literària amb l'actuació de l'actor Héctor Arterio. Entre els poetes que participaran en la festa poètica destaquen Gerard Quintana, Manuel Rivas, Berta Piñán, Enric Sòria i Maria Sevilla, entre d'altres.\n"La Poefesta ens ha ensenyat que els miracles, si creus en ells, són possibles, i, perquè vosaltres hi heu cregut des del primer moment, hem volgut preparar-vos una edició de pel·lícula", ha destacat el regidor de Cultura i Música de l'Ajuntament d'Oliva, Enric Escrivà, qui, junt amb la directora del certamen, Àngels Gregori, han presentat aquest dimarts el XV Festival de Poesia d'Oliva, el qual han destacat com a "patrimoni literari, artístic, i actiu social de la comarca".\nLa Poefesta, després de "més d'una dècada d'esforços", s'ha situat com un "referent de prestigi internacional" per on han passat, al llarg dels anys, els poetes i artistes més importants de l'actualitat, ha ressaltat, per la seua part, Gregori. A més de ser guardonada amb el Premi Fundació Bromera al Foment de la Lectura 2019, "s'ha aconseguit que el festival esdevinga un dels valors patrimonials de més alta volada a la ciutat, de manera que ha convertit Oliva en sinònim de poesia.\nL'acte central tindrà lloc el divendres 5 d'abril, a les 20 hores, al Teatre Olímpia. Escrivà i Gregori han destacat la presència de poetes de reconegut prestigi, com ara Gerard Quintana, Manuel Rivas, Berta Piñán, Enric Sòria, Maria Sevilla i Claudio Pozzani, "un dels poetes més internacionals de la literatura italiana". A tots ells, cal sumar l'artista Pep Bou, "mestre de les bombolles de sabó reconegut internacionalment", que inaugurarà el festival. Per a clausurar l'acte, l'actor argentí Héctor Alterio interpretarà, junt amb José Luís Merlín, una selecció de poemes de León Felipe en un dels "espectacles més impressionants que mai s'ha vist". A més, com ve sent habitual en les darreres edicions, el festival comptarà amb l'acompanyament visual d'Àlex Pallí.\nLa primera parada poètica d'aquesta XV edició tindrà lloc el dia 4 d'abril i servirà com a prèvia amb un caràcter "molt especial". L'actriu Mercè Sampietro i el músic Eduard Iniesta oferiran "un viatge d'alt voltatge poètic" amb el recital El perquè de les paraules. L'espectacle començarà a les 20 hores al Conservatori Professional de Música Josep Climent.\n"L'èxit de la Poefesta naix de la població. Entre tots i amb tots els actius del poble hem anat fent créixer Oliva fins a convertir-la en una capital cultural i literària". Com han remarcat Escrivà i Gregori, "la cultura no és un luxe, és un dret". Per això, "seguirem treballant de valent perquè continue sent el certamen literari més exitós i amb més repercussió de les nostres comarques".\nJovi Lozano-Seser, Aina Garcia Carbó i Ramon Guillem, entre els guanyadors dels premis literaris del Magnànim\nEl premi de narrativa en valencià per a autors joves torna a quedar desert malgrat els canvis introduïts l'any passat per a incentivar la participació\nL'editorial 3i4 obri el termini per a presentar originals per als Premis Octubre del 2019\nLa gala de lliurament dels guardons està prevista per a la nit del 26 d'octubre\nPicasso – Cela: dibuixos, escrits i ceràmiques. Col·lecció Gabarrón\nEscriba el número 284323


Joan-Lluís Lluís retrata la travessa d'una «colla utòpica» en cerca del poeta Ovidi a l'època romana - Nosaltres La Veu\nClub Editor publica la novel·la «Junil a les terres dels bàrbars»\nJoan-Lluís Lluís | Pere Francesch\nL'escriptor Joan-Lluís Lluís retrata la travessa d'un grup heterogeni en l'època romana en cerca del poeta Ovidi a la novel·la Junil a les terres dels bàrbars, publicada per Club Editor. L'autor va construir la hipòtesi d'una lectora jove que viu en un confí de l'Imperi romà i com ho fa per anar a veure el seu ídol Ovidi. L'acompanyaran una colla de persones que Lluís assegura que és utòpica perquè al grup «l'única autoritat naix de la competència entre les persones, però no hi ha cap dirigent ni líder». L'obra arriba a les llibreries aquest dimecres. Lluís va guanyar el premi Sant Jordi 2017 per Jo soc aquell que va matar Franco.\nJunil a les terres dels bàrbars se situa al principi de l'era cristiana i narra la fugida d'una noia culpable de la mort del seu pare frontera de l'Imperi enllà. En companyia d'alguns esclaus fugitius s'embrancarà en la travessa a peu de part del continent europeu; però no ho farà només per escapar al càstig que l'esperava, sinó també per l'al·licient dels versos d'un poeta desterrat, Ovidi, que l'anirà alimentant dia rere dia.\nEl poeta romà Ovidi està en l'origen de la novel·la. «Ovidi té un punt fascinant i dramàtic i és que l'emperador August el va enviar a l'exili, però no se sap per què. Ningú ho va deixar escrit. Va marxar i es va morir a la vora del mar Negre, que era l'extremitat de l'Imperi». Lluís explica que quatre llibres del segle XX van novel·lar l'exili d'Ovidi. Admet que cadascuna d'aquestes novel·les li va agradar, però afirma que si ajuntava les quatre «esdevenien molt monòtones» perquè realment no hi ha informació sobre l'exili del poeta.\nEn aquest context, es va plantejar fer «una novel·la d'Ovidi sense Ovidi i que el personatge principal siga una lectora, una fan». L'autor, explica, va construir la hipòtesi d'una lectora jove que viu en un confí de l'Imperi, que no es precisa on és, i com ho fa per anar a veure el seu «ídol» Ovidi. Ha deixat clar que no és una novel·la històrica i que hi ha «anacronismes volguts».\nReconeix que la seua forma de plantejar-se les novel·les és a partir de preguntar-se com ho fan els personatges per aconseguir un objectiu. «El que descobrisc, ho escric».\nLa protagonista, una adolescent, va acompanyada en aquesta travessa i Joan-Lluís Lluís va anar agregant personatges al grup. «La idea era veure què passava amb cada personatge i construir una colla que decideix a anar a un nou lloc i que el seu objectiu no és només fugir».\nDel viatge de la colla, li interessava les relacions de poder entre els personatges. «Aquesta és una colla utòpica perquè l'única autoritat naix de la competència entre les persones, però no hi ha cap dirigent ni cap líder, no funcionen així, sinó que aquest grup és una utopia llibertària».\nReconeix que descobreix aspectes de les seues novel·les un temps després d'haver-les escrites com la idea de la utopia llibertària. «Gairebé en cada novel·la tinc alguna sorpresa agraïda».\nPatiment i fruïció\nPel que fa al procés d'escriptura reconeix que en el seu cas hi ha «una barreja de patiment i de fruïció. Si fora només patiment seria inaguantable, però només fruïció ho trobaria sospitós i molt superficial». A Junil a les terres dels bàrbars, apunta, «hi ha hagut més fruïció del que és habitual perquè hi ha molts personatges i és una novel·la coral. Jo m'enamore sovint dels personatges i com que ací n'hi ha molts, m'he enamorat de molta gent alhora».\nClub Editor i Joan-Lluís Lluís\nClub Editor va anunciar el passat mes de maig que Joan-Lluís Lluís passava a formar part dels autors de l'editorial i que al llarg del 2022-2024 anirà recuperant les seues obres anteriors començant per la seua primera novel·la, Els ulls de sorra, seguida d'El dia de l'os i Cròniques del déu coix. «Club Editor acull aquestes quatre novel·les amb la convicció que, com passa amb altres autors de la casa, l'obra s'ha d'explorar de cap a cap per veure'n la dimensió», va destacar l'editorial.


Els antecedents. Fins a començament del segle XVIII no hi havia al nostre país un cos policial organitzat de forma permanent i estable, en mans dels governs, com un servei a la ciutadania. Una de les primeres forces populars documentades és el sagramental (1) , que, sota el control del Veguer, la corporació municipal podia mobilitzar quan era necessari.\nDurant els segles XVI i XVII, amb l'expansió del bandolerisme, apareix a Girona el càrrec de "cap de Guayte", per reial privilegi de Ferran d'Aragó de 24 de novembre de 1515. La unió de Girona es va activar el 1606, però sense massa èxit; les actuacions moltes vegades partidistes en les tensions entre l'Església i la noblesa gironina, obligaven el govern municipal, sovint, a cridar el Sometent, arrelat al poble des de temps molt reculats (2).\n(Ampliar) - Retrat de grup dels municipals de Girona. 1920. Autor desconegut. CRDI - Ajuntament de Girona.\nEl 1721 Felip V va crear un cos de seguretat a partir dels Mossos d'Esquadra, que es va anar expandint per Catalunya al larg del segle XVIII, sobretot a zones rurals. No hi ha referències que actuessin a Girona i rodalies, però sí als pobles del corregiment, com Palafrugell, Vidreres, Sant Feliu de Guíxols o Santa Coloma de Farners. El 1868 es va abolir el cos, les missions del qual havia assolit la Guàrdia Civil.\nDurant la ocupació napoleònica de Girona (1809-1814), els nous governants crearen, el maig de 1811, un cos policial de nova planta, encarregat de l'ordre públic, la seguretat i la salubritat de la ciutat i els seus habitants, acompanyat d'una estructura judicial molt avançada per a l'època.\nA partir del primer terç del segle XIX varen aparèixer periòdicament cossos de seguretat de caràcter partidista, com la Milícia Nacional (1820-1823) com a suport de l'assaig liberal, els Voluntaris Reialistes de 1824, aquests com a reacció a la Milícia Nacional, els Voluntaris de la Llibertat (1869-1872), o els Voluntaris de la República (1873-1874).\nEn tots els casos, eren formats per ciutadans de classe humil, vinculats ideològicament al govern de torn, ciutadans per a qui aquesta inserció els aportava un ajut econòmic imprescindible per el seu sosteniment.\nLa creació de la Policia Municipal. El febrer de 1850 el Ministeri de Comerç i Instrucció, i Obres públiques, publicava al Butlletí Oficial de la Província una disposició per a la creació d'un cos policial institucionalitzat. A Girona es va crear per l'acord del Ple municipal de 17 d'octubre de 1856, sota la presidència de l'alcalde Marià Hernández. A la mateixa sessió també es va proposar la creació d'un cos de bombers.\nEls primers policies eren gent del país procedents de la guàrdia civil o de l'exèrcit. Tot que la intenció inicial era dotar el cos amb nou efectius, durant bona part del segle XIX es va limitar a cinc. Durant temps aquest cos va conviure amb el preexistent de la seguretat nocturna, els serenos.\nEn els seus origens, el comandament del cos va anar a càrrec d'un caporal (3). Un sou baix, una funció poc definida i una escassa valorització feien que sovint deixessin la feina. Josep Sans va ocupar el cèrrec el 1890 i, aprofitant que era agutzil segon, l'Ajuntament va provar d'unificar els cossos de policies nocturns, els serenos, i els diürns, i també li atorgava el comandament de la brigada d'escombriaires, dels cotxes dels morts i dels carretons de neteja, el que tampoc es va aconseguir.\n(Ampliar) - Targeta d'identitat de Salustià Romero, cap de la guàrdia diürna. Juliol de 1937. Arxiu Municipal de Girona.\nLa organització. La reforma consistent en la unificació de les dues guàrdies, diürna i nocturna, va fracassar. La indefinició clara de funcions es va veure agreujada quan, durant la revolució de 1868, l'Estat va voler recuperar les competències d'ordre públic, amb el que la policia municipal esdevenia una força innecessària, i el març de 1868 es va proposar de suprimir-la. L'Ajuntament el va seguir mantenint, però amb uns mitjans encara més migrats. Aleshores el cos estava format per un caporal i dos individus, i el dels serenos, per un caporal i set individus.\n(Ampliar) - Comiat de l'alcalde, Josep Bonet Cuffí, amb la Policia Municipal a l'Ajuntament. 2 de març 1972. Narcí Sans. CRDI - Ajuntament de Girona.\nEl 1870 va plegar un dels guàrdies, Jaume Vila, el que encara va fer més evident la insuficiència d'efectius per a una ciutat que ja sobrepassava els 17.000 habitants. Aleshores la comissió municipal de pressupostos va decidir augmentar la provisió econòmica per assolir una plantilla de cinc membres, un dels quals exercís de caporal, amb un sou de 730 i 820 pessetes respectivament.\nL'agost del mateix any l'Ajuntament va decidir canviar els uniformes, atès que els que usaven estaven en un estat lamentable. Es va optar per dotar-los d'uniformes blau turquesa amb franges blau celest i amb l'escut de la ciutat a ambdós extrems del jaqué. N'hi havia un d'estiu i un d'hivern, i també se'ls va dotar de revólvers. Passada la revolució del 1868, la policia municipal va deixar les armes de foc i tornà a utilitzar el clàssic sabre com a mitjà d'intimidació.\n(Ampliar) - Targeta d'identitat de Francesc Ripoll, cap de la guàrdia nocturna. Juliol de 1937. Arxiu Municipal de Girona.\nEls serenos. El cos de serenos era la força de seguretat no militar més antiga de Girona. Al Manual d'Acords de 1801 s'esmenta l'existència de quatre serenos que vigilaven les demarcacions de la Catedral, el Pla de la ciutat, el Mercadal i el barri de Sant Pere. Un ban de 1804 (4), on s'anunciava una vacant, il·lustra la procedència dels que formaven el cos: es presentaren un jornaler, un camàlic i dos sabaters. Es va considerar que el més adient era Juan Gich, sabater.\nEl 1815 hi havia a Girona quatre serenos, encarregats de dir la hora i el temps que feia, vetllar per la seguretat de les persones i els béns, i perseguir els malfactors. En aquesta època era molt habitual que quan un sereno es jubilava, el succeís el seu fill o un parent proper. A la jura de la Constitució de 1869 es presentaren vuit serenos, encapçalats per Joan Sabadí; hi havia més serenos que guàrdies diürns.\n(Veure'l sencer) - Façana i aparador de la galeria Foto Lux en l'encreuament dels carrers Ciutadans i Cort Reial. S'observa el Cap de la Policia Municipal, el senyor Romero i a Joana Pereferrer. Sobre la galeria hi ha el local de la Secció Femenina de la Falange. 1950-1955. Foto Lux. CRDI - Ajuntament de Girona.\nLa seva jornada laboral era des de cap a les 10 de la nit (una hora més tard a l'estiu), fins cap a les 5 de la matinada. Al primer terç del segle XX encara perdurava una escassa coordinació amb els guàrdies diürns, i s'havien de complementar el sou amb les aportacions que aconseguien dels veïns. Aquesta dependència del veïnatge queda reflectida en el nou reglament del cos de serenos del 1928. El 1936, en un debat municipal, es remarcava que calia acabar amb el fet que els guàrdies nocturns fossin uns "simples servidors particulars del veïns dels barris on presten servei, remunerats en part i mesquinament pel Municipi, i en part per donatius voluntaris del veïnat".\nEn el ple municipal del 22 de setembre de 1936 s'aprovà la unificació del servei de guàrdies municipals diürns i nocturns, fusionant-los en un sol cos que s'anomenaria Guàrdia Urbana de Girona, el que suposava una equiparació de sous, la mateixa uniformitat i les mateixes funcions. Aquesta unificació es va fer efectiva el 14 d'abril de 1937.\n(Ampliar) - Inauguració del 'Hogar Infantil Nuestra Señora de la Misericordia'. Agents amb uniforme de gala a l'entrada del centre. 21 d'abril de 1963. Salvador Crescenti Miró. CRDI - Ajuntament de Girona.\nL'arribada dels Ajuntaments democràtics. Després de quaranta anys de franquisme, l'Ajuntament heretava una policia mancada de recursos i de projetes. El regidor de govern local i participació, Jaume Curbet, va reformular el model policial d'acord amb les exigències democràtiques, una conseqüència de les quals va ser la millora de la formació amb la creació de l'Escola de Policia Municipal, i també l'increment d'efectius i de mitjans.\nEl 16 d'abril de 1980 es va acordar crear l'Escola a Girona. Posteriorment, amb la creació de l'Escola de Policia de Catalunya, va passar a ser el seu "Centre de Girona", d'acord amb el conveni del 6 de juliol de 1989. Els 67 guàrdies de 1979, augmentaren a 91 el 1981, i a 96 el 1987.\n(Ampliar) - Policies municipals. 1951. Col·lecció particular. Gentilesa d'Antoni Carbó.\nEl 1980 s'aprovaven les "Normes d'actuació de la policia municipal de Girona". La millora i augment dels recursos es materialtzava en la millora de l'equipament, la renovació de la flota de cotxes, l'adquisició de dues grues i dues ambulàncies i d'aparells de mesura del soroll. El 1987 s'informatitzava el servei. El 25 de juny de 1982 s'inaugurava la nova seu al carrer Bacià:, i així va poder deixar les dependències que tenien als baixos de l'Ajuntament a la plaça del Vi. El 1981 es creà una patrulla d'auxili.\nDurant aquest període varen ser cap de la policia, successivament, Pere Serra, Joan Sánchez, Joan Delort i Josep Palouzié, qui en va prendre possessió el 27 de juny de 2016, i actualment n'és l'inspector Joan Jou.\nSegons dades del Departament d'Interior de la Generalitat i de l'Idescat, el 2018, Girona tenia una plantilla d'un inspector, tres sotinspectors, set sergents, tretze caporals i 114 agents, el que representa un total de 138 efectius.\n(Ampliar) - Policies municipals. 1978. Narcís Sans. CRDI - Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Policies municipals. 1979. Narcís Sans. CRDI - Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Estudiants del Curs de Formació Bàsica de l'Escola de la Policia Municipal de Girona. 1980. Joaquim Curbet Hereu. CRDI - Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Obres de construcció de l'edifici de la Policia Municipal, al carrer Bacià. 1980. Joaquim Curbet Hereu. CRDI - Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Policies municipals amb l'uniforme de gala. 1983. Jordi S. Carrera. CRDI - Ajuntament de Girona.\n(1) - Va ser instituït segons un privilegi d'Alfons V el 31 d'octubre de 1430, amb l'objectiu d'evitar robatoris i violències al seu territori (R. Alberch, op. cit). Julián de Chía esmenta que "era más bien una asociación de socorros mutuos entre los individuos que la componían, que una fuerza verdaderamente protectora de los bienes y las personas en general". - Tornar al text\n(2) - Format per gent del país, va ser disolt per Felip V després de la Guerra de Successió i tornat a reinstaurar a partir de 1793 amb les primeres dificultats amb els revolucionaris francesos durant la Guerra Gran. - Tornar al text\n(3) - El càrrec de caporal va ser ocupat inicialment per Francesc Giner, que va durar pocs mesos, i va ser substituït per Nadrés Pereira (1857), Juan Vicente (1861), Joan Ferrés (1861 i 1867-1869) i Joan Carbó (1862-1866). Més tard varen ocupar el càrrec Francesc Canadell (1870 i 1885), Mateo Sendino (1884), Josep Sans (1890), i Julián Serrano (1895). Extret de "Policia Municipal", de Ramon Alberch. - Tornar al text\n(4) - Aquest ban va ser emès per la Comissió d'Enllumenat, de l'Ajuntament. Cal tenir en compte que una de les seves funcions primordials era anar pels carrers cantant les hores i el temps, de manera periòdica, i haver d'encendre els fanals d'oli a l'arribar el capvespre. Per aquest motiu, en el que cas que comentem, es va valorar molt la veu del candidat. Les hores i el temps s'havien d'anunciar en "idioma catalán, siguiendo la forma de costumbre", recordava l'Ajuntament al cap de serenos l'any 1918. Esmentat a "Policia Municipal", de Ramon Alberch. - Tornar al text\n- "República i Guerra Civil a Girona. Estudis i documents". Joaquim Nadal i Farreras. 2018. ICRPC - Documents Universitaris. ISBN 84-9984-454-1.\n- "Policia Municipal. 150 anys al servei de la ciutat". Ramon Alberch i Fugueras. 2006. Ajuntament de Girona. ISBN 84-8496-034-X.\n(Ampliar) - Dibuix original de la vestimenta de gala de la Guàrdia Municipal en el moment de la seva creació. 1856. Arxiu Municipal de Girona.\n(Ampliar) - Acord del Ple de l'Ajuntament de Girona de 17 d'octubre de 1856 que crea el cos de la Guàrdia Municipal. Manual d'Acords 1855-1856, pàgina 512. Fons Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Acord del Ple de l'Ajuntament de Girona de 17 d'octubre de 1856 que crea el cos de la Guàrdia Municipal. Manual d'Acords 1855-1856, pàgina 513. Fons Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Retrat de Joan Pericall, policia municipal de Girona, 1935. Foto Unal. CRDI - Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Retrat de Francesc Junqué, policia municipal de Girona, 1936. Foto Unal. CRDI - Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Distribució de l'enllumenat de la ciutat entre els serenos. 27 de desembre de 1850. Manual d'Acords 1849-1850, pàgina 245. Fons Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Distribució de l'enllumenat de la ciutat entre els serenos. 27 de desembre de 1850. Manual d'Acords 1849-1850, pàgina 246. Fons Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Policia municipal a les escales de la Catedral. 1950. Col·lecció particular. Gentilesa d'Antoni Carbó.\n(Ampliar) - Reglament del cos de serenos de la ciutat de Girona. 1926. Arxiu Municipal de Girona.\n(Ampliar) - Distribució dels guàrdies nocturns en les dotze demarcacions de Girona. 1935. Arxiu Municipal de Girona.\n(Ampliar) - Relació nominal de les armes de foc destinades al servei de la Guàrdia Municipal. 1923. Arxiu Municipal de Girona.\n(Ampliar) - Reglament imprès del cos de serenos de Girona. 1886. Arxiu Municipal de Girona.\n(Ampliar) - Un agent de policia amb motocicleta a l'encreuament entre el carrer Argenteria i la Cort Reial. 1968. Narcís Sans Prats. CRDI - Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Policies municipals. 1977. Narcís Sans Prats. CRDI - Ajuntament de Girona.\n(Ampliar) - Policia municipal. 1979. Narcís Sans Prats. CRDI - Ajuntament de Girona.


PARRÒQUIA SANT JOAN VILASSAR DE MAR : Campaments 2019 – “Connectats!”\nA part de la revisió de vida també vam fer diverses activitats, com una gimcana que feia referència als refugiats. On hi havia dos grups, cadascú dels grups havíem de passar diverses proves, semblants a les que han de passar els refugiats dia a dia per travessar fronteres dels diferents països, a més a més hi havia els qui tenien el rol de màfies i uns altres el rol de O.N.G. Per últim vam celebrar-ho fent una Missa on tots portàvem la samarreta que havíem fet del lema “connectats”. A la Missa hi havia un pou on tothom hi va col·locar un desig. El pou feia referència al capítol de l’evangeli de Jesús amb la Samaritana; aquest capítol ens va acompanyar durant els 4 dies en els moments de pregària.\nPer últim va tocar el moment de l’acomiadament, ningú volia marxar. Van ser uns campaments plens d’emocions, alegria, bons moments, bona connexió, molta calor, i vàrem marxar amb noves amistats.\nAquests campaments van acabar, per poder tornar a començar-ne uns altres!\nClara Itchart Fábregas


Miró: Interior holandès I\nFrida Kalho: El marxisme sanarà els...\nDaniel Serres Peralta\n, Hacker a tiempo parcial\nat daniel serres peralta\nInterior holandès I

Documentació general

Catalogació:

Autor: Joan Miró

Títol: Interior holandès I

Cronologia: 1928

Localització: Museu d’Art Modern, Nova York

Estil: surrealisme

Anàlisi material:

Dimensions: 92 x 73 cm

Suport: Tela

Tècnica: oli

http:// www.bcn.fjmiro.es / 2.\nSURREALISME El Surrealisme apareix el 1924 amb el primer manifest surrealista elaborat per André Breton ( escriptor i ideòleg del grup) . Aquest donà la definició: “ Surrealisme, nom masculí, pur automatisme psíquic pel qual s’intenta expressar verbalment o per escrit l’autèntica funció del pensament. Pensament dictat en absència de tot control exercit per la raó i al marge de tota preocupació moral o estètica” El 1930 Bretón elaborà un segon manifest . Aquest moviment també s’anomenà Superrealisme, ja que Bretón va dir: “ Crec en l’encontre futur d’aquells dos estats, tan contradictoris en aparença, com són el somni i la realitat, en una espècie de realitat absoluta, de superrealitat” Context històric : Neix al període d’entreguerres , a partir de les teories de Freud: una persona té el món del conscient que el controla, però el món del subconscient existeix sense el control de la persona . Els surrealistes intenten pintar aquest món dels somnis . Per als surrealistes la paraula discorre tant de pressa com les imaginacions i les associacions verbals automàtiques, idea que podia servir per a la creació artística. 3.\nTeories de Breton

AUTOMATISME

Coneixement de la Psicoanàlisi de Sigmund Freud. El 10 octubre de 1921 visita a Freud a casa seva.

La teoria psicoanalítica es basa en l’associació lliure d’idees i defensa l’AUTOMATISME.

Breton ja havia tingut ocasió d’experimentar amb tècniques derivades de les investigacions de Freud quan treballava d’auxiliar en un hospital, durant la Primera Guerra Mundial.

Practica a partir de 1921 l’AUTOMATISME (sessions d’escriptura automàtica) i escriu “ELS CAMPS MAGNÈTICS”.

SOMNI

Coneixement de “La interpretació dels somnis” de Freud, publicat l’any 1900

Importància del somni per evadir-se de la raó.

El gust estètic de Sigmund Freud era molt tradicional: Freud mai no acceptà l’obra dels artistes surrealistes, només li interessà una mica la pintura de Salvador Dalí, que el visità a Londres durant la Segona Guerra Mundial. 4.\n

Característiques dels Surrealisme

Influència de les teories psdicoanalítiques de Freud : importància de l’inconscient, rebuig de la omnipotència de la raó, cert nihilisme. Es produeix un cert conreu del tema eròtic en les dimensions del sexe.

Propugnaven un esteticisme involuntari basat en l’automatisme , en el grafisme instintiu, en el qual la mà no es deixa conduir per cap dictat del pensament. Es busca representar el fet psíquic elemental i pur.

Trenquen amb les convencions socials , fan grans excentricitats... Les típiques dites de Dalí són exemple de l’automatisme irracional.

Pinten formes allargades, espais buits i opressius, metamorfosis, etc. Trets que es troben molt clars en certes obres de Dalí.

Principals pintors : Dalí, Miró, René Magritte, André Masson, Max Ernst, Yves Tanguy, Marc Chagall.

Automatisme : Tècnica d’escriptura i de pintura surrealista. Es deixa la ment en blanc i que la mà traci gargots i línies espontànies, sense guiar-la, cercant després formes que suggereixin elements reconeixibles. Se suprimeix el control conscient de la ment i tota preocupació estètica i moral, fent aflorar l’inconscient i els elements psíquics que constitueixen la realitat més profunda de l’ésser humà. 5.\nEl tocador de llaüt, 1661. Rijksmuseum , Amsterdam El punt de partida d’aquesta pintura va ser una postal acolorida d’aquest quadre del pintor holandès del s. XVII, Hendrick Sorgh , que Joan Miró havia adquirit durant un viatge a Holanda l’any 1928. 6.\nAnàlisi formal Elements plàstics Colors vius, brillants, purs i plans. Destaquen els primaris. Formes que es distorsionen, molt imaginatives. S’estenen pel quadre de manera molt particular (forma d’ameba). Tres grans bandes de color configuren l’habitació Elements propis de la seva obra posterior: - línies de relació entre els personatges i objectes, - vigorosos traços negres que travessen les taques de color, - elements naturals i rurals (animals, sol...) 7.\nComposició L’escala és jerarquitzada: Engrandeix considerablement la figura del músic i també el llaüt , de manera que les cames del protagonista, en comptes d’aguantar-lo, sembla que surtin del instrument musical. Pel que fa a la forma oval que envolta el cap , es diria que el cap s’allarga a través de la blancor de la taula , on amb prou feines s’endevina una noia asseguda mirant una partitura. Un gat juga amb un cabdell de llana sota la taula. A l’esquerra i a primer terme un gos va rosegant un os. A la part oposada veiem una petjada a terra, un rat-penat volant i, penjat a la paret, un quadre que representa un paisatge. No perspectiva tradicional, però formes, línies i colors es refereixen a un espai. 8.\nllaüt home gos gat finestra i paisatge taula dona quadre Miró traduí al seu propi llenguatge el quadre de Sorgh, que com altres pintors holandesos, l’havia impressionat per la seva precisió i el realisme. 9.\nEl cap del músic s'estén per l’espai com una forma orgànica blanca i té la cara d’un sol enfurismat. La dona és una silueta també blanca, situada damunt la taula, més difícil d’apreciar. El gat sota la taula 10.\nUn peu en negre Triangles en negre i en groc Rectangles de colors Filaments en negre Multitud de signes i animals Formes biomòrfiques 11.\nEl centre de la composició és el tocador de llaüt. Al seu voltant s’hi forma una espècie de remolí que crea un gran dinamisme (moviment). Totes les formes segueixen un ritme molt dinàmic, i ocupen un lloc concret per mantenir-lo. El resultat és una invasió de personatges, distorsionats, del món rural, que han ocupat tota l’habitació. Aquests eren molt familiars a Miró, des de la seva infància. Els detalls del quadre original foren transformats per Miró en formes fantàstiques. 12.\nLa Masia , 1920-21. Adquirida per Ernest Hemingway National Gallery of Art, Washington "Té tot el que es pot captar d’Espanya quan hi ets i tot el que en recordes quan no hi pots ser “ Comentari de Hemingway sobre La Masia. Estil En les obres de Miró, anteriors a la que analitzem, basades en paisatges catalans, es detecta per primera vegada un llenguatge molt personal , en què els objectes no tenen un valor pel que són, sinó com a signe de les projeccions personals de l’artista . El canvi sobre tot comença amb l’obra Paisatge català (El caçador), de 1923. En aquesta Miró ja havia trobat el seu llenguatge particular. 13.\nL’any 1923, a Montroig comença a pintar La terra llaurada i Paisatge català (el caçador) , que marcaran una nova trajectòria en la seva obra. En aquestes obres aconseguí trobar el seu llenguatge propi. Els objectes i figures són reduïts a la seva essència i apareixen configurats com formes orgàniques de colors plans. Terra llaurada, 1923-24. Solomon R. Guggenheim Museum , Nova York Paisatge català ( El caçador ) 1923-24. Museu d’Art Modern, Nova York Montroig, vinyes i oliveres, 1919 14.\n“ Per Miró els animals eren taques, ulls i orelles; les persones eren caps, mans, peus, llengües, dents, pits i sexes: la terra era la mare nodridora, i per això a vegades tenia mugrons; les muntanyes llançaven els seus secrets en forma de foc o d’animals com serps que sorgien de les seves entranyes i que simbolitzaven rius; els arbres eren presències verticals amb alguna fulla que envaïa l’espai. Eren formes vagament orgàniques que semblaven adquirir vida pròpia. Reduí objectes i figures a la seva essència, cercant una aproximació a la innocència dels nens i a la manera d’expressar-se d’aquests” (Visualart) 15.\nInterpretació Les figures de Miró sempre feien referència a alguna cosa, persona o animal concret. El realisme de Miró elimina elements del quadre, com ell mateix explica. El llenguatge de Miró que es configura als anys 20 és una fusió de somni i realitat. Mai no es va deixar influir del tot per l’automatisme exposat pels surrealistes. 1928. Interior Miró recrea una realitat (quadre de Sorgh) amb un nou llenguatge, proper a una certa innocència infantil, allunyada del món de l’inconscient i dels somnis. El que relaciona a Miró amb el moviment surrealista és el caràcter al·lucinador de la seva obra , a través de formes d’estil naïf o ingenu. Miró és el representant del primer període surrealista dels anys 20 , juntament amb Max Ernst, André Masson i Ives Tanguy, lligats al primer manifest surrealista de 1924. http://www.famousartistsgallery.com/gallery/miro-os.html 16.\n“ Vaig pintar, doncs, aquest "Interior holandès I" amb la postal col·locada al cavallet. No tenia pas la idea de burlar-me de la concepció realista de Sorgh. El que passa és que el resultat respon a la mescla tràgico-humorística que domina el meu caràcter. No hi havia res de preconcebut en la meva manera de pintar aquesta tela, sinó que em sortia així”. L’any 1928 va a Bèlgica i Holanda. A Mont-roig pinta els Interiors holandesos . 17.\nFunció L’any 1928 Miró feu una exposició a la Galeria Bernheim, en la qual va vendre totes les obres i rebé molt bones crítiques. Dins del surrealisme Miró va tenir gran autonomia, preferí recuperar la innocència de la seva infantesa a seguir els dictats de l’inconscient profund, com predicaven la majoria dels surrealistes. S’inspirà sovint en l’art dels “no instruïts”, com els nens o els malalts mentals, admirant la seva llibertat. Juntament amb André Masson es considerat el representant més destacat de l’automatisme surrealista. 18.\n

Joan Miró i Ferrà neix a Barcelona l’any 1893.

L’any 1907 assisteix a l'Escola de Comerç de Barcelona, i al mateix temps a l'Escuela Superior de Artes Industriales y Bellas Artes (la Llotja), on va fins al 1910.

Exposà per primer cop a les Galeries Dalmau, l’any 1918, unes obres en les que es detecta la influència de l’expressionisme, del fauvisme , del cubisme. En una època en la qual a Catalunya l’estil imperant era el neoclàssic noucentista.

L’any 1919 viatjà a París on conegué Picasso .

Pot disposar a París, des del 1923 fins al 1925, del taller de Pablo Gargallo a la rue Blomet, 45, durant els mesos lectius. Passa la resta de l'any principalment a Mont-roig on la família tenia una casa.

Gràcies a la seva relació i amistat amb André Masson , l’any 1925, té el primer encontre amb André Breton , que visita el taller de la rue Blomet.

\nCarnaval de l’Arlequí 1924-25 "Els meus amics d’aleshores eren els surrealistes. Vaig intentar de plasmar les al·lucinacions que em produïa la fam que passava. No és pas que pintés el que veia en somnis, com propugnaven aleshores Breton i els seus, sinó que la fam em provocava una mena de trànsit semblant al que experimenten els orientals. (...) A la tela apareixen ja elements que es repetiran més endavant en altres obres: l’escala, que és la de la fugida, de l’evasió, però també la de l’elevació; els animals i sobretot els insectes, que sempre m’han interessat molt; l’esfera fosca que apareix a la dreta és una representació del globus terraqui, perquè aleshores ja m’obsessionava una idea: "Haig de conquistar el món!", el gat, que sempre era al meu costat mentre pintava. El triangle negre que apareix a la finestra representa la torre Eiffel." 20.\nInterior holandès II 1928 Peggy Guggenheim Collection, Venècia Jam Steen La lliçó de ball del gat, 1674. Rijksmuseum, Amsterdam 21.\nInterior holandès III 1928 És el més violent de tots tres. Representa una dona en el moment d’infantar una cabra. Miró es recrea en els forts contrastos de colors que accentuen el dramatisme de l’escena. Pintura, 1933 22.\nEl circ, 1933 1934.Shallow love 23.\n1935.Retrat de Joan Miro. Barcelona 1938.Cap de dona 24.\n1940.Traces fosforescents d'ungles 1944.Snob party at the Princess's 1945. Cursa de braus 25.\n1951.Drac volador amb ales vermelles... 1960.Disc vermell 1961.Silenci 26.\n1962.Blue I 1965.Pintura III 27.\n1966.Lliçó d'esquí 1966.Ubo roi Dona i ocell 28.\n1970.Dona de nit 1973.Les agulles del pastor Recommended


El MoraBanc espera trencar contra el cuer la dinàmica de derrotes - El Periòdic d'Andorra\nEl MoraBanc espera trencar contra el cuer la dinàmica de derrotes\nPeñarroya veu que el seu equip en els últims partits té més un problema de resultats que no pas de joc\nJelinek defensa Budinger en l’últim partit disputat al Poliesportiu d’Andorra, contra el Baskònia. | Martin Imatge\nSón quatre les derrotes seguides del BC MoraBanc Andorra. A la Lliga Endesa amb el Divina Seguros Joventut, Baskònia i Rio Natura Monbus Obradoiro. A la Copa del Rei, amb el Reial Madrid. Avui visita el Poliesportiu d’Andorra el cuer, l’ICL Manresa. És el partit propici per acabar amb la mala ratxa i tornar a mostrar el poder com a local.\nPerò que ningú esperi un partit plàcid, perquè «en aquesta Lliga no hi ha cap rival fàcil», remarca el tènic del conjunt andorrà, Joan Peñarroya. Aquest partit «és molt important. Fa un mes i mig que no guanyem i per primera vegada aquesta temporada estem en una mala dinàmica de resultats», i per tornar a saborejar el triomf, «hem de donar el màxim de concentració, energia i d’aquelles coses que no depenen de l’encert». La mentalitat en tot moment serà clau: «Arribem després d’haver perdut els dos darrers partits disputant pròrrogues i penso que potser estem pitjor de resultats que de joc». Del Manresa, destaca que és «un equip que no es deixa anar mai i que sempre està al partit, hem d’esperar un enfrontament molt difícil».\nLa situació dins la plantilla està ben interioritzada. «Portem tres derrotes seguides i definitivament aquest partit és important», exposa Oliver Stevic, remarcant que «queden 12 partits de Lliga i per a nosaltres és una gran oportunitat de començar a demostrar quina classe d’equip som i si volem lluitar fins el final pels play-off, que és molt dur». Com abans ja s’han pronunciat Peñarroya i Francesc Solana, director general de l’entitat, «després de classificar-nos per a la Copa i guanyar a la pista del Gran Canària vam rebre molts elogis i potser ho hem acusat relaxant-nos una mica i no posant en pista tota la força i l’energia que calia». Aquest capítol de derrotes el volen deixar ràpidament enrere i centrar-se en el què queda per davant, per seguir complint objectius: «Estic cent per cent segur que l’equip està preparat per afrontar el que queda de temporada i lluitar pels play-off».\nDonar la sorpresa / El conjunt del Bages té bons records de les dues últimes visites a Andorra. La campanya passada va guanyar, mentre que en pretemporada a la Lliga Catalana també va fer-ho. Aquell matx «tenien molta pressió i nosaltres zero», indica el tècnic del conjunt manresà, Ibon Navarro, que no creu que aquests antecedents serveixin de referència. És conscient que visiten una «pista complicada on només el Baskònia ha estat capaç de guanyar fins ara». El tècnic basc destaca el rendiment de qui tindrà al davant i subratlla que «juntament amb el Canàries és una de les sorpreses agradables de la Lliga. No només pels resultats i haver estat a la Copa del Rei, sinó també pel joc. Juga un bàsquet molt alegre, a camp obert, agressiu i atractiu».\nSón diferents els punts que li agraden del contrincant. De la plantilla ressalta que tenen «la capacitat que tots saben quin és el seu rol i l’intenten complir. El fet que les coses els surti tant bé els dona molta confiança. Jugant a casa, a més de l’atractiu que tenen en el joc és l’efectivitat. A casa seva se senten molt més còmodes i encertats», i per tenir opcions de vèncer, «hem de fer les coses bé». Valora que la pressió que pot tenir el MoraBanc per assolir objectius no l’ha de condicionar, perquè «no crec que estiguin obligats ni a guanyar ni estar en zona de play-off, igual que no ho estaven per estar a la Copa del Rei».


Semana del Llibre Valencià 2012 [Secció de Llengua i Lliteratura Valencianes]\nVosté està ací: Llengua Valenciana » Notícies » Semana del Llibre Valencià 2012\n14/05/2012 10:25 Bernat 14/05/2012 10:24 Bernat creat\nblog:semana_del_llibre_valencia_2012 [14/05/2012 10:24]\nblog:semana_del_llibre_valencia_2012 [23/01/2014 18:00] (Actual)\nLlínea 3: Llínea 3:\nLa RACV celebra un any més la Semana del Llibre Valencià. Una semana en la que la programació d’actes gira al voltant de la figura del llibre. La RACV celebra un any més la Semana del Llibre Valencià. Una semana en la que la programació d’actes gira al voltant de la figura del llibre.\n- - El **dilluns 14** s’inaugura a les 12h una Exposició de llibres antics que es podran adquirir a preus inimaginables, juntament en les edicions actuals i les novetats editorials. També es podrà contemplar -i adquirir- una mostra dels facsímils històrics de Vicent García Editors, alguns, eixemplars únics, que arriben al valor de 5.000€. + * El **dilluns 14** s’inaugura a les 12h una Exposició de llibres antics que es podran adquirir a preus inimaginables, juntament en les edicions actuals i les novetats editorials. També es podrà contemplar -i adquirir- una mostra dels facsímils històrics de Vicent García Editors, alguns, eixemplars únics, que arriben al valor de 5.000€.\n- + * El **dimarts 15** el propi editor, Ricart Vicent, nos ilustrara`en una magna conferència, o tertúlia com ad ell li agrada resenyar, sobre el el llibre i l’imprenta valenciana.\n- - El **dimarts 15** el propi editor, Ricart Vicent, nos ilustrara`en una magna conferència, o tertúlia com ad ell li agrada resenyar, sobre el el llibre i l’imprenta valenciana. + * El **dimecres 16** toca presentació de llibres. La lliteratura en llengua valenciana oferix les últimes produccions per mig de la AELLVA i Edicions Mosseguello.\n- + * El **dijous 17** complirem ya la consecució dels XIX Recitals Poètics que la AELLVA ve organisant. Enguany i degut al bon sabor que deixà l’any passat l’experiència de “Seguint el rastre d’un llibre”, realisarem la segona edició.\n- - El **dimecres 16** toca presentació de llibres. La lliteratura en llengua valenciana oferix les últimes produccions per mig de la AELLVA i Edicions Mosseguello. +\n- - El **dijous 17** complirem ya la consecució dels XIX Recitals Poètics que la AELLVA ve organisant. Enguany i degut al bon sabor que deixà l’any passat l’experiència de “Seguint el rastre d’un llibre”, realisarem la segona edició. +\nVos esperem a tots en la sèu de la RACV, carrer Avellanes nº. 26. Ciutat de Valéncia. Vos esperem a tots en la sèu de la RACV, carrer Avellanes nº. 26. Ciutat de Valéncia.


Regalar Vi>Regals per Preu>Menys de 50€\nVins per a regalar per preu menys de 50€\nEn aquesta categoria trobaràs tots els lots de vins per a regalar que elaborem tan acuradament, ja sigui per denominació, per enòleg, per celler, per punts Parker o *Peñíno amb gurmet, ordenats per preu, un compendi dels millors regals amb vi apte per a tots els pressupostos.\nSelecció Calatayud Selecció Calatayud\nTots dos vins presents en aquest regal estan elaborats pel celler Sommos Garnacha en Murero, D.O. Calatayud, a partir de Garnatxa aragonesa procedent de vinyers de més de 50 anys, Nietro 75cl 14%vol. passa un procés de criança de 4 a 6 mesos i Alquez 75cl 14%vol. de 12 a 14. El resultat són dues expressions suggeridores i molt particulars de la Garnatxa. Tots dos vins presents en aquest...\nEstoig de cartró negre acabat tipus pell amb 3 ampolles. Tres ampolles Sumarroca, Sumarroca Negre, un negre jove, cupatge de merlot, Ull de Llebre i cabernet sauvignon. Un Sumarroca blanc de blancs, un vi blanc jove amb cupatge de Macabeu, Xarel•lo Parellada i un vi escumós, cava Sumarroca brut reserva. Amb D.O. Penedès i D.O. Cava. Estoig de cartró negre acabat tipus...\nVins de Somontano Vins de Somontano\nUn regal amb vins contemporanis seleccionats especialment per a paladars que gaudeixen de la intensitat de la fruita. En primer lloc trobem el vi blanc Enate Chardonnay 234 75cl 14.5%vol. un vi amb un tall cosmopolita i contemporani, De Beroz essència de Gewürztraminer 75cl 13.5%vol., un vi blanc delicat, molt aromàtic i finalment, Glárima de Sommos Roure... Un regal amb vins contemporanis...\nEstotjat, trobem Pago de los Capellanes Criança 2016 75cl 13.5% vol. és un negre elaborat per una dels cellers més excel·lents de la nova generació de cellers de Ribera del Duero, Pago de los Capellanes. Un vi elaborat amb Trempranillo de vinyes centenàries i envelleix 12 mesos en barriques de roure francès. Presentat en un estoig per regalar, sobri i... Estotjat, trobem Pago de los...


La naturalesa és un llibre sempre obert\nEl filòsof i pedagog Jean-Jacques Rousseau (1712-1778), d'origen suizofrancófono, va dir: "Hi ha un llibre sempre obert per a tots els ulls: la naturalesa".\nEn el gran llibre de la naturalesa, tots podem i hem de llegir.\nLa naturalesa és un llibre dens i bell que diàriament hem de contemplar i llegir.\nLa naturalesa, en les seves múltiples facetes, és com un gran llibre obert que tots poden llegir. En la lectura diària d'aquest llibre podem aprendre moltes coses que seran de gran utilitat per a les nostres vides.\nNo cessem de llegir aquest gran llibre de la naturalesa que Déu ha posat a les nostres mans. La seva lectura, a més d'ensenyar-nos a viure, ens farà més savis i assenyats. La seva lectura ens descobrirà noves meravelles que produiran en nosaltres alegria i felicitat.\nArticle 450 de la columna "Punt ètic" publicat en el diari Última Hora del dia 9 de juliol de 2020, dijous, pàg.26.


INTERVÉ: Gabriel de Prado, director del MAC Ullastret\nLa ciutat ibèrica d'Ullastret és la més important de Catalunya, i a més, declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. En aquesta zona, està prohibit dur a terme actuacions arqueològiques si no han prèviament estat autoritzades. El Museu Arqueològic, però, fa temps hi està detectant actuacions il·legals i intents d'espoli, l'últim, fa només unes setmanes.\nEl passat mes d'agost, personal de la seu d'Ullastret del MAC va detectar, en un dels controls periòdics que es realitzen al jaciment de l'Illa d'en Reixac, l'existència de més de trenta forats característics d'una temptativa d'espoli amb detector de metalls.\nPer fer front al problema, des del MAC documenten l'actuació, la posen en coneixement dels Agents Rurals i també efectuen la denúncia als Mossos d'Esquadra. Per altra banda, s'està treballant per millorar les mesures de seguretat del conjunt arqueològic d'Ullastret, ampliant el circuit de càmeres de seguretat.\nAquesta és una problemàtica recurrent al conjunt arqueològic d'Ullastret. Els darrers anys han detectat actuacions arqueològiques no autoritzades com la d'aquest mes d'agost en moltes ocasions, tant enganxant directament a l'autor o autors, sent així detinguts al moment, com, en el cas d'aquest estiu, trobant els rastres dels fets.


Isabel Pantoja, al metge per un atac de pànic: “Crits i ansietat”\nIsabel Pantoja, preocupada pel documental de Julián Muñoz - Europa Press\nLa cantant va necessitar atenció mèdica en assabentar-se que Julián Muñoz parlarà d'ella a televisió\nJulián Muñoz ha signat un contracte amb Telecinco que promet fer tremolar la família Pantoja. L’exalcade de Marbella protagonitza una docusèrie en la que traurà alguns dels detalls més íntims de la seva relació amb la cantant, amb Isabel Pantoja, a qui no li ha fet gens de gràcia assabentar-se de la notícia. Tots sospitaven que Isabel Pantoja patiria en conèixer aquest nou atac de l’ex, el que arriba en el seu pitjor moment. Mai no havia estat envoltada de tants problemes, el que ha provocat que la seva reacció no sigui gens positiva.\nDes d’El programa de Ana Rosa, de fet, asseguren que l’artista ha necessitat atenció mèdica. Encara no se sap què explicarà exactament Julián Muñoz, però no serà fàcil per a Isabel reviure la relació, la ruptura i el pas per presó que va provocar. Afirmen que s’ha vist acorralada i que té por a què pot arribar a explicar Julián Muñoz: “Isabel va entrar en pànic quan va saber-ho i el seu germà va haver de trucar el metge de confiança perquè la cantant va començar a patir un atac d’ansietat molt fort. No parava de dir que no entenia què més li podia passar, que no pot més perquè se li acaba de morir la mare, no es parla amb el fill, està arruïnada i ara veu l’ex que surt a remoure coses”, ha assegurat Marisa Martín Blázquez.\nMarisa Martín Blázquez cuenta que Isabel Pantoja "entró en pánico" al saber de la emisión de la docuserie de Julián Muñoz #AR5E https://t.co/IxtwzcFS0I\n— El programa de Ana Rosa (@elprogramadear) January 5, 2022\nL’època en la que Isabel Pantoja i Julián Muñoz sortien, va ser la pitjor per a l’artista. Ella va acabar ingressant a presó, uns anys que no pot evitar recordar sempre que veu l’ex: “Quan va saber que Julián parlarà a televisió va haver-hi crits, moments d’ansietat i una cosa que a ella l’afecta especialment… recordar el moment de la presó. El primer que va fer el germà va ser preocupar-se sobre si podran prendre accions legals davant d’aquesta docusèrie”.\nLa filla d’Isabel Pantoja va manifestar la seva preocupació quan va saber que Julián parlaria i va criticar-lo públicament: “No té molt de sentit que surti ara… La meva mare ho ha passat molt malament perquè des del primer moment en el que van començar a sortir junts, la premsa va atabalar-la. Per a ella tot va ser un calvari i ara ho haurà de remoure tot”.


Curs Bombers - Generalitat\nCurs de Maneig del Pacient Politraumàtic Greu\nNo hi ha cap curs de Pacient Politraumàtic en projecte\nMANEIG PREHOSPITALARI DEL\nPACIENT POLITRAUMÀTIC GREU\nDes de març de 2013 CursBombers col·labora amb la Creu Roja de Sant Feliu - Vall d'Aro en el disseny i l'execució del Curs de Maneig Pre-hospitalari del Pacient Politraumàtic Greu. Aquest curs va adreçat a personal que treballa estretament en l'emergència, des de metges, infermers i tècnics d'emergències mèdiques, a bombers, mossos d'esquadra i voluntaris de Creu Roja.\nEl curs té una durada de 35 hores, dividides en quatre dies consecutius. Inclou classes teòriques, pràctiques a l'aula i exercicis a l'exterior. El curs es realitza a les aules de la seu de Creu Roja a Sant Feliu de Guíxols. S'emmarca en l'àmbit de la formació personal continuada, pretén que l'alumne assoleixi un alt grau de coneixement del pacient traumàtic greu així com el seu abordatge en el medi prehospitalari, des d'una vessant multidisciplinària (bombers, metges, tècnics...).\nAquest curs es realitza dues vegades l'any, al març i al setembre. Les places son limitades. Anunciarem en aquest web l'inici del període d'inscripcions (generalment un mes abans de cada curs). Té un preu aproximat de 225 euros (preu establert per Creu Roja de Sant Feliu - Vall d'Aro) i inclou l'esmorzar i el dinar de cadascun dels quatre dies.\nSi s'aprova el curs es concedeix un diploma d'aprofitament. Aquest diploma puntua pels concursos de l'Administració de la Generalitat de Catalunya (concursos de trasllat i promoció interna de Bombers i Mossos d'Esquadra, per exemple). El professorat el componen tres infermers especialitzats en l'àmbit pre-hospitalari, un bomber i un tècnic d'emergències sanitàries. Aquí teniu un exemple de l'estructura del proper curs.\nPer més informació podeu adreçar-vos a la Creu Roja de Sant Feliu - Vall d'Aro:


Els tancs robats pel PSUC el 1937 | VIDEO | betevé\nDos mesos abans del fets de Maig del 1937, el PSUC va robar 12 tancs a la Generalitat per fer un cop d'estat defensiu\nGabriela Grífol Porta | divendres, 5 de març del 2021, a les 08.00\nDurant la Guerra Civil, al gener del 1937, el Comitè Executiu del PSUC amb presència d’agents soviètics van decidir fer un cop d’estat defensiu. Ens ho explicava el periodista Jordi Bigues, en aquest capítol del ‘Va passar aquí’.\nL’objectiu era robar 12 tancs, armes de la república que estaven en un vaixell soviètic i comprar munició a París. Volien fer un cop d’estat contra la CNT i els revolucionaris de Barcelona per controlar la revolta que hi havia a la ciutat. Es va preparar amb un grup humà de mil persones a Barcelona i 250 a Castelló que, com a guàrdies d’assalt, estaven preparats.\nEs va produir al març als Salesians de Sarrià ―situats al passeig de Sant Joan Bosco―, que era la fàbrica d’armes número 14 de la Generalitat. Un grup de persones armades es va endur els 12 tancs presentant documents falsificats, signats pel responsable de la CNT. L’objectiu era portar-los a la Caserna Vorochilov, controlada pels comunistes, al Sagrat Cor de Sarrià. Les sospites dels vigilants va fer seguir-los i comprovar que no anaven al front sinó a una caserna comunista. Tarradellas va fer de mitjancer entre la CNT i el PSUC perquè retornessin els tancs, però dos mesos després es van produir els enfrontaments coneguts com els fets de Maig del 1937.\nEra una fàbrica regentada per la CNT amb centenars de persones fabricant bales per al front de guerra i el fusell Mauser. Tenia Un magatzem amb tancs per enviar-los al front i un búnquer soterrani preparat per si es bombardejava la fàbrica d’armes més important de la Generalitat de Catalunya.\nUn bar de a plaça de sant Josep Oriol va ser l’escenari escollit per un grup de militants comunistes republicans per crear el PSUC . Pocs dies després de l’esclat de la Guerra Civil, el 23 de juliol de 1936.\n— Front Republicà — Guerra Civil — república\nL’origen de Sant Medir\nLa Caputxinada, la revolta dels estudiants catalans


Vargas Llosa critica amb ironia López Obrador\nPer al narrador, el president mexicà s'hauria d'haver enviat a si mateix una carta sobre la situació dels pobles originaris\nBuenos Aires 27 de de març del 2019. 19:33\nMario Vargas Llosa no podia quedar-se al marge de la controvèrsia entre Mèxic i Espanya. A l’inaugurar el VIII Congrés Internacional de la Llengua Espanyola (CILE) a la ciutat argentina de Córdoba, l’autor de 'La ciudad y los perros’ va considerar que Manuel López Obrador li hauriad’haver enviat a ell mateix” la carta que li va remetre a Felip VI i al Papa relacionada amb la necessitat de demanar perdó per les desgraciades conseqüències de la conquesta. “Tinc la impressió que el mandatari mexicà s’ha equivocat de destinataris”.\nEl narrador va assenyalar en aquest sentit que López Obrador hauria de respondre a la pregunta de “per què Mèxic, que des de fa 200 anys és independent i sobirà, encara té tants milions d’indis marginats, pobres, ignorants i explotats.” En to irònic va afegir: “Tant de bo que quan acabi el mandat els indis mexicans tinguin millors condicions de vida, que hagin obtingut gràcies aquesta gestió millors oportunitats, més educació.”\nPer al narrador peruanoespanyol“cap país ha resolt aquesta injustícia proverbial”que afecta les comunitats originàries, principalment a Guatemala, el Perú, Bolívia i el Paraguai. Vargas Llosa va lamentar al seu torn que López Obrador “no sembli informat que les grans matances d’indis” no van ser només perpetrades “durant els anys colonials”, sinó que en alguns països “es van cometre” durant l’era republicana, com a l’Amazònia. “Aquest problema l’hem de resoldre i no està allà en el passat, no és un problema dels espanyols d’avui, aquells que es van quedar a Espanya, sinó que afecta fonamentalment els espanyols que van venir i es van quedar aquí. És a dir, als avis, besavis i rebesavis de López Obrador i els meus i de milions de llatinoamericans que ens sentim orgullosos de tenir avantpassats espanyols i ser profundament llatinoamericans”.\nFelip VI l’havia precedit en l’exercici de la paraula. El Congrés, va assenyalar, ha de ser “la celebració de la fraternitat hispanoamericana” i la renovació del compromís per integrar diversitats. “¡Visca la nostra llengua! ¡Visca la nostra germandat”. Amb una orella en la cursa del dòlar que sacseja l’economia i un altre en el que deia el monarca, el president amfitrió, Mauricio Macri, va dir als participants del CILE que “apostar per la llengua és apostar pel futur”.\nMario Vargas LLosa Castellà


Home \_ Notícies \_ Elements que es mostren per etiqueta: optimist\ndimarts, 31 de maig de 2016 09:11\nNacho Dávila, Campió de Catalunya d'Optimist 2016\nDurant els caps de setmana 21 i 22 i 28 i 29 de maig, el Club Nàutic Salou, ha organitzat el Campionat de Catalunya per a la classe Optimist, acollint un total de 160 regatistes de diferents clubs de tot el litoral català.\nEl campionat s'ha tancat amb un total de 6 proves per al grup 1 i 5 proves per al grup 2, durant els dies de competició les condicions de vent han estat molt variables, el primer cap de setmana va estar marcat per vents d'intensitat molt fluixa de component sud, disputant-se només dues proves per a cada grup. Es va haver d'esperar a l'últim dia per a poder realitzar quatre proves més amb un mestral variable i d'intensitat forta que va arribar en alguna ocasió fins als 28 nusos.\nLa classificació del Grup 1 del Campionat ha estat:\n1r Nacho Dávila del CN Vilassar de Mar\n2n Arnau Gelpí del CN el Balís\n3r Pol Marsans del CN Arenys de Mar\nLa classificació del Grup 2 del Campionat ha estat:\n1r Pol Font del GEN Roses\n2n Jordi Ventura del CN el Masnou\n3a Aina Castells del CN Vilanova\nEls campions per categoria han estat:\nCampió de Catalunya Sots-16 M:Nacho Dávila\nCampiona de Catalunya Sots-16 F: Iset Segura\nCampió de Catalunya Sots-13 M:Alejandro de Maqua\nCampiona de Catalunya Sots-13 F: Mar García\nAmb aquest campionat es tanca el sistema classificatori català per tal de definir la selecció que participarà en la pròxima Copa d'Espanya. Els esportistes que formen la Selecció Catalana d'Optimist per a la pròxima Copa d'Espanya que es disputarà al juny, són:\n- Nacho Dávila (CN Vilassar de Mar)\n- Arnau Gelpí (CN el Balís)\n- Iset Segura (CN el Balís)\n- Max Rondeau (CN Arenys de Mar)\n- Nil Subirats (CN Cambrils)\n- Lluc Reverte (CM Torredembarra)\n- Alicia Fras (CN Cambrils)\n- Pol Marsans (CN Arenys de Mar)\n- Mariona Rahola (CN el Balís)\n- Gregorio Perá (CN Vilassar de Mar)\n- Marçal Costa (CV Palamós)\n- Xavier Mestres (CN Vilassar de Mar)\n- Mònica Veenhoven (CN el Balís)\n- Alex Marsans (CN Arenys de Mar)\n- Miquel Pérez (CN el Balís)\n- Pau Noguera (CN Vilanova)\n- Miguel Cairo (CN Cambrils)\n- Jaume Alcover (CN el Balís)\n- Pau Llibre (CN el Balís)\n- Mar García (CN el Balís)\n- Isaac Pujol\n- Magda Resano\n- Panxo Pi-Suñer\nFoto de Cristina Balcells\nPots veure totes les fotos del campionat, a càrrec de Cristina Balcells, aquí.\ndimarts, 17 de maig de 2016 09:30\nL'alacantí Sven Stadel guanyador absolut de la MedSailing al Balís\nEl campió del món de la classe Europe marxa invicte del Balís. Intens cap de setmana amb la participació de 310 embarcacions de 14 classes\nL'alacantí Sven Stadel (CN Calpe) ha estat el guanyador absolut de la VI MedSailing, regata multiclasses que s'ha celebrat aquest passat cap de setmana en aigües del CN el Balís. Stadel ha estat l'únic que ha guanyat les quatre mànigues disputades, emportant-se el premi absolut, un rellotge Nautica Watches i el trofeu de campió de la classe Europe.\nEl vent va tornar a ser capriciós bufant al límit, entre 5-7 nusos, tot i que en aquesta última jornada totes les classes van poder acabar completant com a mínim una prova. Stadel no va donar opció a la resta de la flota, amb quatre victòries amb quatre mànigues, el campió del món de la classe Europe, líder de principi a fi només va deixar que hi hagués lluita per la segona i tercera posició, ocupats per Marc Rubio (CN el Masnou) i Joan Freixa (CN el Balís), empatats aquests dos amb deu punts.\nEn Optimist, el mexicà Sebastián Riquelme, que navega pel CN el Balís, es va proclamar vencedor en G1 superant en aquesta última jornada a l'alacantí Javier Clement (CN Santa Pola), que va acabar segon després de liderar la general durant les dues primeres jornades. Tercer ha estat el català Arnau Gelpí (CN el Balís). En G2 ha guanyat Marina Giralt (CN Vilassar de Mar) i en G3 Víctor Gimeno (CN Arenys de Mar).\nEn Làser Standard s'ha endut el triomf Arturo Noguer (CN el Balís), líder de principi a fi, seguit de Jordi Capella (GEN Roses) i Gorka Arajol. El podi del Campionat de Catalunya de Làser Standard, disputat durant la Medsailing, va ser per a Arturo Noguer al més alt del podi seguit de Jordi Capella i Alberto Guillen en segona i tercera posició respectivament i el regatista Xavier Boluda com a 1r màster.\nEn Radial victòria d'Albert Carcellé (CN Cambrils) superant en l'última jornada per un punt a la seva companya de club Miriam Oliva, primera líder. Tercera ha estat Virginia Guillermo (CN Salou), que ha acabat empatada amb la segona. En 4.7 el triomf ha estat per a Pau Jordán i segon Pau Vives, empatats a punts i ambdós del CN el Masnou. Tercera posició ha estat per a Alex Viaplana (CN Arenys de Mar).\nEn Finn, el gironí Carlos Ordóñez (CV Blanes) amb un segon i dos primers ha acabat emportant-se el triomf per davant del balear Adrián Bedoya (CN Ibiza). Tercer ha estat Axel Muñoz (CV Blanes).\nEn 420, Marta Torner i Enrique Mir (CN Port d'Aro) es van adjudicar finalment el triomf gràcies als dos primers parcials aconseguits en la primera jornada, acabant empatats a cinc punts de la general amb Alex Brú i Lluís Mas (CN el Balís), que han estat segons. Tercers han estat els també locals Eduard Ferrer i Carlos De Maqua.\nEn la classe 29er victòria de Pep Costa i Fran Núñez (CN Garraf) amb quatre primeres posicions superant a Tania Bonilla i Núria Miró, segones i Albert Gelpí i Arnau Guillemat, tercers, ambdues tripulacions del CN el Balís.\nEn Catamarà Interseries triomf de Marc Verdaguer i Elisa Corrochano (CMar Port Olímpic) amb dos primeres posicions.\nEn windsurf, en Raceboard victòria de Toni Colomar (CN Salou), amb tres primeres posicions, seguit de Luis Camacho (CV Blanes) i Jordi Vilurbina (CN Salou). També va guanyar en Techno 293, Guillem Segú (CN Salou), amb tres triomfs, seguit del seu company de club Ferran Jurado; Jan Sanfeliu (CM Altafulla) va acabar tercer.\nEn TDV va guanyar Xavi Jofré (CN Salou) i en RS:X, Toni Bonet (CM Altafulla) va superar en tres punts al gallec Tomás Vieito (CV Ensenada Limens), tercer el local Ferran Cornudella.\nLa classe J80, que va competir el passat cap de setmana, en el primer cicle de la MedSaling, es va imposar el Nautica Watches de José María Van der Ploeg, seguit del Bribón Movistar de Marc de Antonio (RCN Barcelona) i l'Akewuele de Carlos Martínez.\ndimarts, 10 de maig de 2016 11:08\nXLVII Trofeu Francesc Sanahuja d'Optimist (N3 ascens Zona Centre)\nEl XLVII Trofeu Francesc Sanahuja d'Optimist, regata de nivell 3 d'ascens Zona Centre, s'ha celebrat aquest cap de setmana al CN el Masnou amb 83 participants\nAquest cap de setmana s'ha celebrat al Club Nàutic el Masnou la 47a edició de l'emblemàtic Trofeu Francesc Sanahuja.\nTot i que les condicions meteorològiques no van ser massa propícies, a causa de la borrasca que va afectar el litoral català aquests dies, es van poder celebrar 5 regates.\nDissabte el Comitè ho va intentar a les 12h amb vent de Ponent però la intensitat va caure i es va haver d'esperar fins a pràcticament les 16h per a poder completar 2 regates amb vent fluixet del NE.\nDiumenge, amb vent del NE des de primera hora del matí, es van poder completar 3 regates. Va ser una jornada dura per als petits regatistes a causa dels plugims constants i l'onatge de Llevant.\nEn el G1 i G2 van competir 40 regatistes i el millor del G1 va ser Miquel Baena (CN Vilanova) que va acabar 1r en el G1 i David Peña (CN Premià) primer del G2.\nEn el G3 cal felicitar la participació dels 43 regatistes. El podi va estar format per Victor Gimeno (CN Arenys) primer, Laia Peñalver (CN Vilassar) segona i Maria de la Casa (CN el Masnou) tercera.\nL'ambient entre els esportistes i familiars va ser molt bo i diumenge es va servir el tradicional esmorzar i la patrocinadora de la regata, Elena Sanahuja, va gaudir de les regates in situ diumenge al migdia.\nFelicitar la bona feina del Comitè Organitzador i agrair la col·laboració dels regatistes d'altres flotes del Club que van ajudar la varada/rampes i també els pares i mares dels regatistes.\nEl lliurament de premis tindrà lloc durant el transcurs de la Nit de la Vela divendres 8 de juliol.\nClassificació Optimist G1-G2\nClassificació Optimist G3\ndimarts, 10 de maig de 2016 08:03\nRegata Optimist Maig al CN Cambrils\nMiguel Cairo del Club Nàutic Cambrils en G1-2 i Luca Vázquez del Reial Club Nàutic de Tarragona en G3 guanyen la regata trofeu Fira Marítima Costa Daurada - GP Latinia - Fruites Font. S'ha celebrat aquest cap de setmana al Club Nàutic Cambrils, amb la participació de 51 regatistes de 8 clubs catalans.\nLa competició va començar dissabte amb un cel ben tapat. Amb tot, la pluja va donar treva i es van poder realitzar les regates. De fet, tot i arribar a ratxes de fins a 18 nusos de Llevant, es van poder celebrar totes les proves entre dissabte i diumenge. Amb un total de 6, Miguel Cairo del Club Nàutic Cambrils guanyava en G1-2. El van seguir Álvaro Martínez i Miguel Malo, també de Cambrils. En Grup3 va ser Luca Vázquez del Reial Club Nàutic de Tarragona el vencedor. Ricard Montagut i Sergi Prats, de Cambrils, van ser segon i tercer.\nPel que fa al repartiment de premis, hi va haver uns convidats especials. Aprofitant l'entrenament que havia tingut l'equip juvenil, el Latinia Fruites Font Youth Sailing Team, amb el J80, Alberto Guillén i Nico Olabarria, s'hi van quedar i van encoratjar els més joves a seguir navegant i entrenant.\ndimecres, 30 de març de 2016 17:12\nPresentació de la I Regata Carla. Curem la Síndrome de RETT\nLa regata s'ha presentat aquest matí en roda de premsa a la seu de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya amb la presència de totes les institucions implicades\nEl Club Nàutic Sant Feliu acull el 2 i 3 d'abril la "I Regata Carla. Curem la Síndrome de RETT". Es tracta d'una regata pionera de projecció internacional que el club ganxó organitza en col·laboració amb la Federació Catalana de Vela i l'Associació Catalana de Classe Optimist oberta als grups 1, 2 i 3 de les classes Optimist.\nLa competició se celebrarà en memòria de la Carla Griñó, una regatista que va morir l'any passat a causa de la Síndrome de RETT i que representava tots els valors de companyonia, esforç i passió d'aquest esport. Amb l'organització d'aquest esdeveniment, es pretén d'una banda divulgar aquesta malaltia encara desconeguda i de l'altra recaptar fons per promoure la recerca.\nLa competició començarà el dissabte 2 d'abril a les 12 del migdia i contempla la celebració d'un total de 6 proves per classe. No se'n disputaran més de 4 diàriament. Serà necessari completar un mínim d'1 prova per fer vàlid el campionat i es descartarà 1 de cada 5 proves vàlides. Els premis es lliuraran el diumenge a les 16:30h de la tarda.\nLa regata es podrà seguir íntegrament per streaming per mitjà dels canals de LiveSailing TV.\nLes inscripcions, obertes fins al 30 de març, seran de 10 euros que es destinaran íntegrament a la recerca. La regata s'ha presentat aquest dimecres 30 de març a les instal·lacions de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya.\nEl President de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya, Gerard Esteva, ha estat l'encarregat d'obrir l'acte. Esteva ha destacat la importància d'organitzar iniciatives com aquesta i destaca la col·laboració entre institucions per aconseguir un objectiu comú.\nGonzalo De Maqua, secretari de la classe Optimist i un dels principals impulsors per a fer realitat aquest projecte ha volgut "donar les gràcies a tots els participants, a tots els col·laboradors i entitats que s'han bolcat a un esdeveniment digne de donar suport"\nEl Gerent de la Federació Catalana de Vela, Josep Seguer ha dit que "des de la Federació Catalana de Vela estipular tots aquests projectes és un orgull per nosaltres. Dir que la vela és solidària, la vela a Catalunya és solidària, actualment molts clubs catalans estan fent regates solidàries de tot tipus", Seguer ha volgut "agrair al Club Nàutic Sant Feliu de Guíxols i al seu Ajuntament aquesta iniciativa que demostra que la unió entre institucions són elements claus per donar a conèixer i impulsar aquest tipus d'activitats". També ha volgut agrair a la classe ACCIO per tot el suport i ha animat a tothom a participar en la regata i a totes les activitats del cap de setmana.\nMaribel Vela, Gerent del Club Nàutic Sant Feliu de Guíxols ha volgut transmetre la il·lusió i entusiasme que com a seu els aporta la celebració d'aquesta regata i afirma que "tenim el compromís de celebrar les tres primeres edicions de la Regata Carla"\nEl Dr. Manel Esteller, que és el director del Programa d'Epigenètica i Biologia del Càncer d'IDIBELL, va establir una línia de recerca específica per a l'estudi i tractament de la Síndrome de RETT ha fet un especial èmfasi a la importància que té la recerca per a la cura i eradicació de malalties "les vacunes van prevenir i eliminar l'aparició de malalties. No ha estat l'atzar qui ha aconseguit això, ha estat la recerca, la investigació dura de laboratoris" afirma.\nFinalment, Dolo Aixalà i Guillem Griñó pares de la Carla han volgut expressar el seu agraïment a tots els presents i a tots els que faran possible que la Regata tiri endavant i que això ajudi a què es potenciï la recerca per a trobar la cura de la Síndrome de RETT.\nLa Síndrome de RETT, una malaltia per investigar\nLa Síndrome de RETT és la segona causa més freqüent de retard mental en les nenes, després de la Síndrome de Down. Es tracta d'una malaltia del desenvolupament neuronal que afecta només les nenes i que apareix entre els 6 mesos i els dos anys.\nAmb aquest objectiu neix la "I Regata Carla. Curem la Síndrome de RETT", una cita solidària que va molt més enllà de l'esport.\nAl llarg de la jornada de dissabte, es portaran a terme diverses activitats a les instal·lacions del Club Nàutic destinades a portar l'esdeveniment més enllà de l'estricta competició i poder atreure el màxim de públic possible per col·laborar amb la causa.\nLa jornada que acollirà diverses actuacions musicals, sortejos i espectacles i comptarà amb la presència de personatges populars. Un dels moments de clímax del programa serà quan diversos entrenadors i navegants dels clubs portaran a terme una coreografia inèdita per formar la paraula "Carla" al mig del mar.\nPàgina 9 de 64