Ciutadella violenta - Indymedia Barcelona\nNotícies :: antifeixisme : corrupció i poder : altres temes\nper HEREURIP\t 26 mai 2008\nHaurem de fer picnic i disfrutar de les petites coses de la vida en els parcs de Pedralbes.\n(notícia copiada per la cara d'un diari messmerda)\nQui vulgui accedir els caps de setmana al Parc de la Ciutadella ho tindrà més difícil a partir d'ara perquè dels deu accessos que té el parc públic més gran de la ciutat només se n'obrirà un. L'Ajuntament de Barcelona ha posat en marxa un dispositiu especial coincidint amb l'arribada del bon temps per evitar la proliferació de la venda ambulant i dels grups de percussió que tradicionalment ocupen la gespa tot i estar prohibit. També vigilarà els pícnics que tan de moda s'han posat entre els turistes que ens visiten.\nLa mesura, que en principi s'aplicarà només els caps de setmana, afectarà totes les portes d'accés al parc tret de la que hi ha just al davant del passeig de Lluís Companys i anirà acompanyada d'un reforç de la vigilància dintre del parc per part d'agents de la Guàrdia Urbana.\nEl dispositiu el va començar a aplicar Parcs i Jardins l'anterior cap de setmana, coincidint amb la celebració de la Festa de les Famílies. L'allau de gent que va participar en aquesta activitat lúdica, unes 30.000 persones segons fonts de l'organització, juntament amb la gran afluència de públic als museus, que el diumenge 18 eren gratis perquè era el Dia Internacional dels Museus, va provocar greus col·lapses a la sortida, fins al punt que sortir del parc a l'hora de dinar es va convertir en tota una odissea. La pluja d'ahir va deixar el parc desert, però el dispositiu estava igualment a punt.\nL'augment de la venda ambulant a la ciutat és un fet inqüestionable. Segons la Guàrdia Urbana, durant l'any passat es van fer un total de 32.245 intervencions relacionades amb la venda il·legal al carrer, xifra que suposa un increment del 25% respecte a l'any anterior. A més, es dóna el cas que el gruix de les confiscacions es van produir durant l'estiu i els caps de setmana, que és quan hi ha més turistes i més ciutadans passejant pels carrers.\nSegons l'Ajuntament, els complements de moda, com ara ulleres, bolsos i cinturons, han guanyat definitivament la partida als DVD i CD. Tanmateix, en el món de la venda ambulant s'està produint un nou fenomen que en altres ciutats, com Madrid, ha disparat totes les alarmes. Es tracta de la venda de menjar cuinat per part dels col·lectius d'immigrants, que aprofiten els caps de setmana per retrobar-se als parcs públics i els converteixen en merenderos. En el cas de Barcelona, l'Ajuntament assegura que encara és un fet aïllat.\nRe: Ciutadella violenta\nper Barcelona està morta\t 26 mai 2008\nPrimer ens van treure les Rambles i el centre turístic, ara la Ciutadella.\nFora Hereu, polítics i altres còmplices.


Inèdit! La primera reacció de Sofia en enxampar Joan Carles amb una amant\nLa reacció de Sofia en enxampar Joan Carles amb una altra dona per primer cop\nDesprés enxampar al seu marit per primera vegada amb una altra dona al llit, la reina va decidir deixar-ho tot i anar-se'n\nper Nadine Salinas diumenge, 26 de juliol 2020 - 08:00h\nLa primera vegada que la reina Sofia va descobrir a Joan Carles I al llit amb una altra dona, tan sols tenia 37 anys i acabava de morir Franco. Va ser llavors quan va decidir fugir amb els seus fills a l'Índia, comprenent que el seu marit mai li havia de ser fidel i disposada a abandonar tot, segons ha informat la periodista Pilar Eyre.\nEn aquell temps, la reina Frederica, que havia sortit tan pobra del seu país que li havien hagut de portar roba per vestir, vivia molt humilment en un ashram a Delhi amb la seva filla Irene i el seu guru Mahadevin.\nEls motius pels quals la reina es va penedir de la seva decisió\nVa ser ella qui li va explicar que deixar tot enrere era un error. «No l'abandonis mai, no deixis de ser reina ... Vols ser com jo, una reina sense regne, un pària que ha de viure de la caritat dels altres, i que ha hagut de venir a l'Índia per ningú m'aguanta?». Després d'aquesta declaració de la seva amiga, Sofia li va dir al rei que passés el que passés no voldria separar-se mai d'ell i que formaria part del regnat fins a la seva mort.\nUn altre dels motius pels quals l'esposa de l'ara rei emèrit va decidir retractar-se van ser els diners. «Ella era perfectament conscient, és més, l'animava en aquest sentit, temorosa que li passés el mateix que a la seva mare. La por a la pobresa és un sentiment tan humà!», va explicar el periodista García Abado quan se li va preguntar si la reina era conscient de la fortuna del seu marit.\nTot i això, Sofia va declarar el contrari. «Austera... diners, diners, diners ... Em fa fàstic que la gent sempre parli de diners!», va confessar la reina.\nLa reina Sofia amb els seus fills que es convertirien en infantes i rei: Helena, Felip i Cristina | Catalunya Diari\n«Entenc que pugui perdonar unes banyes, però no un marit malalt de la caça»\nPel que fa a la polèmica que va suscitar Joan Carles I en el viatge a l'Àfrica, Pilar Eyre ha explicat les paraules que li va comentar una advocada molt propera a la reina, Magda Oranich.\n«Entenc que pugui perdonar unes banyes, a la fi i al cap, a certa edat deixes de donar importància a aquestes coses. Però que el teu marit sigui un malalt de la caça? Nosaltres, que som animalistes com ella, podríem aguantar? La meva resposta és no... Llevat que hi hagi una motivació molt forta».\nD'altra banda, la periodista ha informat que abans del confinament, el rei emèrit es dedicava gairebé en exclusiva a caçar per desfogar les seves frustracions i mal glops, malgrat les seves limitacions físiques, a les finques dels seus amics que té a la seva disposició i són molt discretes.\nNotable canvi físic de Diego Matamoros que deixarà el seu pare de pedra\nEl cobrador del frac segueix a Chelo García Cortés per anar-se'n sense pagar\nFamília Reial Reina Sofia Pilar Eyre Rei Joan Carles


Eivissa Editions El Dia de el llibre es festeja a tot el món i busca fomentar la lectura\nEl Dia del llibre és una commemoració que es celebra a tot el món i que busca, sobretot, fomentar la lectura, protegir la indústria editorial i els drets d'autor. Per a les editorials és un dia clau, però aquest any ho celebram confinats ...\nA 1995 la UNESCO va aprovar, a proposta de la Unió Internacional d'Editors, La celebració del Dia Internacional de l'Llibre i de el Dret d'Autor. La data escollida és transcendent en la història de la literatura ja que fou un 23 d'abril quan Miguel de Cervantes, William Shakespeare, Inca Garcilaso de la VegaWilliam Wordsworth o Josep Pla van morir. També va ser un 23 d'abril quan Manuel Mejía Vallejo, Maurice Druon o Halldór Laxness varen néixer.\nA Edicions Aïllades tenim, com cada any, les nostres novetats que reservem per a presentar durant els dies que se celebren activitats al voltant d'aquesta festa de el llibre, amb una oferta molt variada i que per primera vegada hem publicat tot en català: poesia, traducció, relats, teatre ...\nPriap a l’illa en blanc, de Bartomeu Ribes\nAnimàlia, de Ramon Mayol\nMots i brases, de Nora Albert\nSèrie Fòssil / Serie Fossile, de Maria Grazzia Calandrone\nRebecca torna a Manderley, de Toni Roca\nVisca Aucanada lliure, de Martí Mayol.\nTots aquests llibres estan disponibles en edició impresa i enguany, A més, apostam per la versió digital o llibre electrònic de forma decidida. Aquest projecte editorial, va néixer el febrer de 2012 junatment amb la Plataforma literària ILLES.cat com a segell digital i plataforma de descàrrega de llibres electrònics, encara que de seguida vam publicar també en paper. Des de llavors oferim tots els nostres títols en els dos formats. A més, de forma recent, hem afegit també podcast, a través d' LeOigo.és: relats sonors.\nAixí, la nostra proposta per a aquest any de confinament és la d'aconsellar el format electrònic (el digital) en aquest Dia de el llibre, a l'espera de poder realitzar les presentacions oportunes dels llibres impresos.\nA més, segueix en peu la proposta d'oferir tota la producció digital de la Plataforma literària ILLES.cat totalment gratis mentre duri el confinament. Només cal aplicar el codi CORONA perquè la descàrrega sigui sense cap cost.\nCONFINAMENT, CONFINAT, DIA DEL LLIBRE, Diada, EBOOK, Edicions Aïllades, Eivissa, llibres, MARIA GRAZZIA CALANDRONE, Martí Mayol, Nora Albert, NOVETATS EDITORIALS, Ramon Mayol, Sant Jordi, Toni Roca\nTORNAR A “L'ANY EN ESTAMPES”


Els enemics més poderosos d'en Goku ressusciten de l'infern | Bola de Drac Wiki | FANDOM powered by Wikia\nEls enemics més poderosos d'en Goku\nressusciten de l'infern\nNom JAP 死ね悟空!!地獄から蘇る強敵たち\nNom ROM Shine Goku!! Jigoku kara yomigaeru kyoteki-tachi\nEstrena JAP 16 d'abril de 1997\nEstrena CAT 22 de març de 1999\nEls enemics més poderosos d'en Goku ressusciten de l'infern (死ね悟空!!地獄から蘇る強敵たち, Shine Goku!! Jigoku kara yomigaeru kyoteki-tachi) és l'episodi 42 de Bola de Drac\nL'aliança dels Doctors Gero i Muu\nEl Doctor Mu està caminant per l'infern, quan es troba al Doctor Gero. Aquest li proposa venjar-se d'en Son Goku i els dos fan una aliança.\nA la Terra hi ha pau, i en Son Goku està dinant amb la seva família, la Bra i la Bulma a casa seu. Les dues noies queden esgarrifades de saber que estan menjant dinosaure, sopa de cent-peus, granotes fregides,... En Trunks ha d'anar a dinar també, però fa tard. Llavors, piquen a la porta, la Pan va a obrir i hi ha en Trunks malferit, dient alguna cosa sobre l'A-17, però es desmaia.\nEl forat entre el cel i l'infern\nQuan miren llavors al cel, veuen que hi ha un forat enorme. En aquell moment, en Kaito es posa en contacte amb en Goku i li diu que l'Altre Món i aquest s'han ajuntat. El forat és visible des de tot arreu del planeta. Llavors, en un turó es veu l'A-17 alliberant una espècie d'energia maligna. Sorprenentment, a l'infern hi ha un altre A-17 alliberant el mateix tipus d'energia. A continuació, els dos A-17 alliberen més energia, que es dirigeix cap al forat, i al xocar, el forat es fa més gran. Els dos mons queden connectats i ara s'hi pot passar lliurement. A l'infern, els dos doctors celebren que la primera part del seu pla ha funcionat.\nEn Cooler, l'A-19 i altres sortin de l'infern\nMés tard, en Trunks es desperta i explica el que li va passar: Mentre anava amb cotxe cap a casa d'en Goku, l'A-17 va aparèixer al mig del pas i l'ataca. Llavors s'obre el forat i l'androide explica que al l'altra banda hi ha l'infern i que molts dels ésser que allà hi ha busquen venjança contra en Goku i estan ressuscitant i que si el superguerrer vol lluitar contra ells, vagi a l'infern ell sol.\nEn Son Gohan entra a l'habitació i posen la televisió, on antics enemics d'en Goku, com en Cooler, l'A-19, en Yakon, el rei Cold, en Babidí, en Dodoria, ... estan atacant ciutats. En Goku decideix anar a l'infern, esperançat per trobar-s'hi en Freezer i en Cèl·lula aviam si s'han fet més poderosos. Mentrestant, a la ciutat, en Son Goten està derrotant a alguns ressuscitats, i més tard en Trunks apareix per ajudar-lo. La Pan també està lluitant contra alguns rivals, mentre en Goku arriba a l'infern i es troba als doctors i l'A-17, que immediatament marxen. A continuació, el forat que comunica els dos móns es tanca, deixant en Goku atrapat allà, on es troba amb en Cèl·lula i en Freezer.\nObtingut de «http://ca.dragonball.wikia.com/wiki/Episodi_42_(BDGT)?oldid=35128»


Steven Soderbergh reedita 2001: una odissea de l'espai\nNoemix 15.1.15 Directors , Kubrick , remake , Soderbergh 1 comentari\nGairebé tota la gent que conec té una pel·lícula favorita, que ha vist desenes de vegades i de la que se'n sap diàlegs sencers. En el cas d'Steven Soderbergh podem endevinar que aquesta pel·lícula és 2001: Una odissea de l'espai (Stanley Kubrick, 1968).\nDiu a la seva pàgina web http://extension765.com/ que desde fa quatre dècades ha vist tota classe de metratge d'aquesta pel·lícula, en tots els formats en els que s'ha publicat. L'Steven, que ha fet 51 anys fa dos dies, ha decidit publicar a la pàgina web, la seva pròpia versió de 2001: una odissea de l'espai, que ha reeditat per deixar-la a 110 minuts i que estarà online fins que algun advocat l'obligui a treure-la.\nEn el post en el que està publicada la reedició, l'Steven confessa que de vegades passar-se de la ratlla és la única manera de saber on està el límit. Així doncs, s'excusa per endavant per haver retocat i reeditat "la peça d'art visual més impressionantment imaginada".\nEstem esperant a trobar un moment per veure-la sencera, però ja us podem avançar que la qualitat de les imatges és absolutament increïble i que al final de la pel·lícula en Soderbergh inclou una imatge d'en HAL que no està en el metratge original i que, certament, afegeix un element més de reflexió.\nPodeu veure la versió del Soderbergh en aquest enllaç a la seva pàgina web: http://extension765.com/sdr/23-the-return-of-w-de-rijk\nPerò què faaaaaaaaaaaaaaaaaaa?!?!?! Aquest tio està torrat! Per què no se'n va a fer un Director's cut de tota la colla de pelis merdoses que ha fet com, per només citar-ne algunes:\n- El soplón\nNo entenc com algú que es declara fan d'una peli tan perfecta com 2001 tingui els sants pebrots no només d'esquarterar-la sinó d'afegir-li plànols (com el final del HAL) per donar-li un altre significat, per donar-li la volta, com dient "kubrick era gilipolles i jo sóc un puto geni".\nI escolta, que:\na) cadascú pot fer el què vulgui, i que no fa mal a ningú\nb) que s'excusa abans de fer-ho.\nPerò tot plegat no deixa de semblar-me absurd, prepotent i absolutament mancat d'humilitat.\n15 de gener de 2015, a les 19:08


PREMIS GAUDÍ|Psicologiaclinica.cat| | LA CURIOSITAT EM DEFINEIX\nES POT ESTIMAR UNA ESTONA? →\nM’agrada veure els agraïments que fan els guanyadors de premis. No sé si és una inquietud professional, intel·lectual o personal o una barreja dels tres. Imagino la dificultat d’agrair alguna cosa que encara no tens, i que potser no tindràs. Penso que d’alguna manera en el moment que preparen el seu discurs s’imaginen a si mateixos com a guanyadors malgrat després potser no en seran. Deu ser difícil això. No sé si això els consolaria, però per mi ser nominats, ja els fa guanyadors, encara que no siguin els primers.\nAquest any en l’entrega dels Premis Gaudí hi va haver una perleta per l’intel·lecte en el discurs d’agraïment de la pel·lícula Rastres de Sàndal. Explicaven que hi ha un verb Indi anomenat Jugat que significa fes el que puguis amb el que tinguis. Fonèticament em va sonar català i vaig somriure pensant en paraules catalanes en terres tan llunyanes. Jugat s’assembla al nostre verb jugar, activitat que també requereix aquesta capacitat de fer el que puguis amb el que tinguis. Però segurament ells no pensen a jugar quan diuen jugat, sinó que pensen a sobreviure, parlen de resistir, d’imaginar, de crear, de reconvertir, de buscar, …\nPenso que és una característica innata dels éssers humans, intentar fer el que puguem amb allò que tinguem, tant si juguem com si sobrevivim, però sens dubte es necessita un verb per anomenar aquesta tasca tan difícil quan el que es té és menys del mínim necessari per viure.\nThis entry was posted in Reflexions and tagged EMDR, Emocions, jugar, Jugat, Premis Gaudí, Psicologia, Sobreviure. Bookmark the permalink.


Gairebé 10.000 persones entre reixes | Directa\nGairebé 10.000 persones entre reixes\nEl creixement del control social “formalitzat i punitiu” s’estén a més franges de població\nEl nombre de persones preses a Catalunya és de 9.358, segons dades publicades el mes de desembre passat al web del Departament de Justícia. Aquesta xifra és la més baixa que s’ha registrat un final d’any des de 2007. De totes aquestes recluses, 190 es troben en règim tancat, el més dur de tots. Ara bé, a la presó, al llarg de l’any, hi passa molta més gent, de manera que la xifra acumulada és més alta.\nA tall d’exemple, el 31 de desembre passat, durant la Marxa contra les presons, els col·lectius de lluita feminista denunciaven que “avancem cap a un enduriment punitiu brutal, amb l’entrada d’unes 8.000 preses els darrers deu anys”. Entre 2009 i 2011, les xifres van arribar al seu màxim: per sobre de les 10.500 persones. Tot seguit, va disminuir –no gaire– i, des de llavors, és manté una població reclusa estable, sempre per sobre de les 9.000 persones. Per altra banda, si alguna cosa caracteritza la presó és l’enorme heterogeneïtat existent, amb una disminució de la població estrangera perquè les deportacions s’han fet més massives.\nAvança una presó més global i vaporosa, sense murs, com un quart grau penitenciari que, amb preceptes com la llei mordassa, pot afectar qualsevol persona\nMalgrat aquest descens, l’informe Estadística bàsica dels serveis penitenciaris, publicat pel Departament de Justícia el setembre de 2014, contempla un augment de la població reclusa durant els propers deu anys. Segons Iñaki Rivera, sembla difícil que es compleixi aquest pronòstic perquè, de 2008 en endavant, les previsions d’aquest departament –tant en els índexs de delictes com en els de condemnes– no s’han complert. El cas és que, tot i que la taxa d’atur s’ha triplicat, la taxa oficial de criminalitat oficialment registrada (els darrers cinc anys) ha baixat un 5%, amb un descens estable i lleuger. Segons Rivera: “Van associar malament l’increment natural de delictes amb el creixement de presos i, als càrrecs tècnics, se’ls escapa dir que hem perdut 10.000 presos...”.\nCap al quart grau\nLa presó s’ha desbordat i està esquitxant cada vegada més franges de població que, abans d’entrar en vigor la legislació actual, no haguessin estat tractades amb eines punitives com les actuals. L’escenari que es prefigura és el d’una presó més global i vaporosa, sense murs, com un quart grau penitenciari que, amb preceptes com la llei mordassa, pot afectar qualsevol persona.\nS’amplia el ventall de sancions penals no privatives de llibertat i de sancions no penals però no administratives, a més del mecanisme de privació d’alguns drets\nMantenir el sistema penitenciari actual resulta car. En lloc d’augmentar-lo, s’aposta per un altre tipus de control i mesures. S’amplia el ventall de sancions penals no privatives de llibertat i de sancions no penals però administratives, a més dels mecanismes de privació de drets: per ocupar càrrecs, per fer determinades activitats laborals o per mantenir residència a determinats llocs. També s’aplica l’anomenada legislació d’emergència o d’excepció penal, que va néixer –suposadament– per “lluitar contra el terrorisme” i ha acabat contaminant la resta del sistema i emprant-se amb objectius totalment diferents als inicials. Avui dia, la gent que entra dins el sistema penal ja no ho fa estrictament dins el circuit de les presons, sinó a través del creixement d’un sistema punitiu de repressió de la protesta social, de reclusió de migrants i d’expulsions.\nGairebé 10.000 persones entre reixes Flattr donate!\nmodel penitenciari català\nquart grau penitenciari


Apunts Estratifiació Social  | Estratificació Social (UPF) | Unybook\nApunts Estratifiació Social (2015)\nApunts Estratifiació Social\nIntroducció ESTRATIFICACIÓ SOCIAL Diferenciació social: fa referència al fet que les persones realitzen tasques diferents, però aquesta diferència no implica jerarquia.\nDesigualtat social: condició per la qual les persones tenen un accés diferencial als recursos, serveis i posicions més valorades en la societat. Neix de la tendència de les persones a establir jerarquies i voler jutjar qui mereix més mèrit que altres.\n_______________________________________________________ Els psicòlegs socials diuen que les persones tendim a assignar etiquetes en funció dels atributs qualitatius que veiem de la gent, i quan assignem aquestes etiquetes “ordenem” les persones.\nEn els orígens de les civilitzacions, per protegir-nos dels perills reconeixíem els nostres aliats segons les semblances físiques que tenim amb nosaltres: aquelles persones que no eren similars a nosaltres eren objecte de la nostra desconfiança en primer lloc.\nL’etiquetatge genera problemes per la gent etiquetada: prejutgem algú sense conèixer-lo realment.\n1)Estima (gent semblant a nosaltres) 2)Enveja 3)Llàstima (mestresses de casa, gent gran…) 4)M e n y s p r e u ( t r a fi c a n t s , s e n s e - s o s t r e , delinqüents..) __________________________________________________________________________ Error fonamental d’atribució: és una etiqueta que fa referència a la tendència de les persones de sobreestimar els factors personals per sobre de l’entorn per explicar el comportament humà.\nEstratificació social: és el moment en el qual les jerarquies i les desigualtats prenen forma i s’institucionalitzen. Com societat, ja hem establert una jerarquia de les persones i d’alguna manera han establert qui és mereixedor de rebre més o menys recompenses i tots estem d’acord amb aquest model d’estratificació social.\nRecursos simbòlics: accés diferencial a l’estatus o honor que té una persona dins el conjunt de la societat: les diferències d’estatus i prestigi.\nAssoliment: ubicació de les persones dins d’un estrat social que està relacionat amb les qualitats de la persona que un pot controlar. Permet que un es pugui moure dins de l’estructura social per mèrits propis. Logro social.\nAdscripció: ubicació de la persona dins d’un estrat social per raons que, fonamentalment, estan fora de la persona: són raons d’herència.\n1 Introducció Classe social: conjunt de persones que comparteixen la mateixa posició dins l’estructura social i que, per tant, comparteixen els mateixos interessos polítics i econòmics. Va més enllà del poder adquisitiu d’una persona.\nHi ha tres dimensions per les quals es defineix la classe social: Kerbo (2003) - Treball: Categoria ocupacional - Propietat: Tens la propietat dels teus mitjans de producció, tens alguna part del teu lloc de treball? - Autoritat: Quina autoritat ostentes al teu lloc de treball. Kerbo (2003) Classes socials: 1. Classe alta: Treball alt; autoritat alt; propietat alt. Ex: Família Botín.\n2. Classe corporativa: Ocupacions molt qualificades, molt autoritaris (des del punt de vista econòmic). Persones que han tinguin bon creixement econòmic durant la guerra (classe emergent). Ex: Grans directius.\n3. Classe mitjana: Professió qualificada, certa autonomia, nivell de propietat mitjà. Ex: Directius més humils.\n4. Classe treballadora: Tenen treball (nivell de formació baix), nul·la autoritat i poca propietat.\n5. Classe baixa: Treballadors sense preparació/formació, nul·la autoritat i nul·la propietat. Feines manuals i rutinàries.\nOcupació Autoritat Relació de propietat Alta Alta Alta Propietaris Corporativa Alta Alta No Mitjana Treballadora Baixa Alta-mitjana Mitjana No Mitjana-baixa Baixa No Baixa Baixa No 5 MODELS D’ESTRATIFICACIÓ I LES SEVES CARACTERÍSTIQUES: I. Comunal primitiu: Societats nòmades. Màxima igualtat possible, ja que les propietats no es podien traslladar.\nPoca cronologia. En quant a recursos: No tenien recursos materials, però si simbòlics econòmics. Aquells que tenien comportaments negatius per a la subsistència eren ridiculitzats/marginats. => S’establien jerarquies. Diferència important a destacar: Rígida divisió sexual del treball. Així cada “sexe” havia de desenvolupar les característiques pròpies. Dones (mares) i homes (caçadors).\nEn el moment que comencen a fer-se sedentaris i sorgeix la propietat, es diu que és l’inici de l’estratificació social. II. Societat esclavista: L’esclavitud representa que unes persones tenen el poder de controlar a unes altres. Si parlem dels EUA, el model esclavista era el 98% => Ubicació per adscripció.\nEra un sistema injust però bo per als blancs => eren mà d’obra de franc.\nTot i les revoltes, el sistema esclavista va durar molt temps => Societat basada en arguments racistes, la religió reforçava les idees i eren societats altament repressives (si s’escapaven morien)\nIII. Sistema de castes: ÍNDIA: Hi ha 4 castes principals a partir de les quals hi ha altres subcastes.\n1. Brahmins (intel·lectuals i líders espirituals)\n2. Kshatriyas (soldats i governants)\n3. Vaishyas (mercaders, agricultors)\n4. Shudras (artesans, proveïdors de serveis)\nPoblació tan baixos en l’estructura social que ni es consideren dins castes.\nDalits o intocables Feien el que ningú vol fer. No podien ni tocar ni tenir contacte visual.\n2 Introducció Aquest sistema ha durant molts anys => Sistema hereditari. Ara la discriminació per castes es prohibeix el 1949, però encara es visible avui en dia. Procés de legitimació: La religió hindú => diu que si tu et comportes amb els deures de la teva casta, a la segona vida seràs reencarnat en una casta superior. 1992 abolició de APARTHEID: l’apartheid Negres Segregats en “bautustanes” 1994 primeres eleccions Indis depauperats (homelands)\nBlancs => un 15% de la població i control pràcticament absolut de la riquesa del país i monopoli del poder polític.\nLegitimació: Por, repressió i ideologia racista. S’aboleix degut a la pressió exterior. Nelson Mandela va fer un boicot al sistema econòmic.\nSegregació: 1964: Es prohibeix la segregació racial a les escales; llocs de treball i espais públics als EUA. 1955-1968: Moviment afroamericà per drets civils => moviments en els EUA dirigits a prohibir la discriminació racial contra els afroamericans i pel restabliment dels seus drets de vot. *Rosa Parks: activista per als drets civils entre blancs i negres als EUA. La fi de l’esclavitud i la segregació…\nNo és econòmicament eficient\nÉs moralment injusta als ulls de les societats civilitzades\nIV. Sistema feudal:\nSocietats agràries avançades => Major desigualtat (Repartiment de la riquesa molt extrema).\nNivell de tancament molt elevat => es casaven entre el mateix estatus per augmentar riqueses.\nNeixes i mories dins el teu estrat social. Legitimació => Religió catòlica: et comportes com t’ha tocat per família. Tradició\nS’acaba amb el sorgiment d’una nova classe emprenedora (burgesia), convencen als treballadors per a la formació i es crea el sistema capitalista. V. Sistema capitalista: Les elits canvien les relacions laborals => Salaris més alts, increment del nivell adquisitiu.\nRepartició dels guanys del capitalisme = millors condicions. Així milloren la producció i redueixen l’hostilitat entre els interessos dels obrers i les elits. Legitimació => Igualtat social: les persones poden pujar de classes socials i prosperar en la vida en funció dels mèrits i honors.\nSISTEMA RANGS UBICACIÓ FORMA DE LEGITIMACIÓ FONAMENTS DE LA DESIGUALTAT COMUNAL PRIMITIU oberts Assoliment Tradició Estatus-honor ESCLAVISTA Per regla general, tancats Usualment, adscripció Ideologia legal Econòmic CASTES Tancats Adscripció, religió Ideologia Estatus-honor FEUDAL Fonamentalment tancat Fonamentalment adscripció Ideologia legal Econòmic CLASSE Fonamentalment obert Barreja assoliment i Ideologia legal adscripció Econòmic, autoritat burocràtica 3 Gràfics GRÀFICS INEQUALITY OF LABOR INCOME: De 1900-2010: diferents països.\nEl gràfic és un indicador de com es reparteix la riquesa a cada país, si es molt alt, vol dir que hi ha molta riquesa dins la classe alta i molt poca a les baixes, és a dir, hi ha molta desigualtat.\n1900: 10% de la població que més rica d’EEUU, Suècia, Alemanya (…) guanya més del 40%.\n(EUA): Capitalisme poc regulat, males condicions, salaris baixos, etc. El nivell de desigualtat està per sota dels demés.\n1930: Crack. Es fan reformes. (preguntar!) 1940-1970: Després de la Segona Guerra Mundial: desenvolupament de l’Estat de Benestar, reducció de les desigualtats.\n1980: Es disparen les desigualtats. => 2010: EUA major país amb desigualtats.\nDIFERÈNCIES DE RENTA Diferències de renda entre el 2007 i el 2011.\nEspanya: Abans de la crisi, la distància entre rics i pobres era baixa. Però la crisi ha agreujat la distància, apropant-se a la dels EUA.\nEspanya és el país on més ha augmentat la desigualtat.\nPOBRESA INFANTIL Espanya: Molta pobresa infantil. És greu per que es diu que la infància i les condicions d’aquesta condicionaran el futur de les persones.\n4 Gràfics GRÀFIC 2.3 Al gràfic es mostra els ingressos dels ciutadans dels EEUU dividits en el 5% i el 20% més alt, el 20% més baix i entre els anys 1971-2002. Així es poden veure els canvis i millores que uns han fet i, per tant, les desigualtats.\n- Els ingressos del bottom 20% no ha variat durant aquests anys. És manté amb menys de 50.000$/anys.\n- Els ingressos del top 5%, així com els ingressos del top 20%, han anat augmentant substancialment (Ex: supermanagers). S’han beneficiat del desenvolupament econòmic.\nNEOLIBERALISME DEL CAPITALISME Facilita la vida als empresaris => la societat igualitària havia de canviar.\n• Retallen els impostos a les rendes altes.\n• Congelació del salari mínim • Retallada de salaris • Retallen el sistema de protecció social.\nDesmantellament de l’estat de Benestar Això explica el distanciament del gràfic.\nREAL MEDIAN HOUSEHOLD INCOME Mitja d’ingressos de les famílies segons l’origen ètnic que viuen als Estats Units.\nLa població negra (pròpia d’els Estats Units) està per sota de la mitjana.\nLa població asiàtica és la més rica degut a que (hipòtesi) són procedents de famílies adinerades que envien els seus fills a estudiar als Estats Units.\n5 Gràfics ESTRUCTURA SOCIAL I DELINQÜÈNCIA *Bruce Western [Gràfic 1]: Taxes d’empresonament (2007): Els EEUU tenen una proporció molt alta. Es parla de empresonaments en massa [Gràfic 2].\nEls països nòrdics tenen una baixa incidència i una baixa desigualtat, per això hi ha una taxa tan baixa d’empresonament.\n[Taula (no copiada) sobre les persones dins la presó d’EUA, dividits segons l’edat, el sexe i la nacionalitat. => S’aprecia com els homes, negres, sense estudis, tenen més probabilitats d’entrar a la presó.\nProblemes d’entrada a la presó: 1. Estigma social => tothom coneix els antecedents (EUA) Difícil reinserció 2. No tenen formació => forats en el currículum 3. Pèrdua de contactes BLOC 2. ORIGEN DE LES CLASSES A TRAVÉS DELS TEÒRICS CLÀSSICS 2 grans corrents fonamentals: CRÍTIC FUNCIONALISME CONFLICTE NO CRÍTIC - MARX (1818) (1858) MAXIMILIAN WEBER (1864) FUNCIONALISME Interessats en que malgrat les diferències, les persones arribem a cooperar => Si tots tenim la mateixa visió del món arribem al benestar => Consens social: Socialització.\nSocietat com un conjunt => totes les persones són importants pel funcionament de la societat.\n• FUNCIONALISME NO CRÍTIC Les desigualtats socials són inevitables i saludables.\nno es pot confiar en les persones.\nEs preocupen per els mecanismes restrictiu de les persones (religió i família).\nL’ordre social es manté quan és eficient.\nImplicacions: Les institucions de les persones (família…) Emile Durkheim: Preocupació fonamental: Integració total - Com aconseguir que tots comparteixin la mateixa moral del dels individus en món=> solidaritat.\nla societat - La unió de la societat, per evitar el caos social.\n-Totes les institucions han de fer bé la seva feina per unir la societat.\n6 Solidaritat: No parla mai del concepte de classe social, parla de persones que tenen diferents funcionalitats a la societat.\nDeia que a les societats mes rudimentàries hi havia una solidaritat mecànica (tothom s’ajudava perquè se suposa que depenien dels altres, era molt senzilla per que tothom tenia les mateixes creences i interessos). A mesura que la societat es va dividint i es difuminen els interessos, les persones obliden aquesta solidaritat => Durkheim creu que hem de treballar per a que torni a sorgir aquesta solidaritat per que creu que es necessària.\nHI ha dos tipus de desigualtats (dins el sistema capitalista): a) A les societat poc desenvolupades, es troben desigualtats externes. Desigualtats molt injustes, basades en factors totalment adscriptius.\nb) A les societats més desenvolupades, es donen desigualtats internes pròpies del sistema.\nDesigualtats que s’expliquen només per l’assoliment.\nBase de la ubicació de les persones en el sistema. capitalista=> Societats basades en la meritocràcia: gran part del que guanyen les persones responen al sacrifici.\nTeoria de Davis i Moore: Premissa: Les desigualtats socials son inevitables i necessàries.\nÉs una teoria abstracte i molt simple.\nPunts més importants: 1. A totes les societats hi ha posicions més importants. Hi ha ocupacions que tenen una funcionalitat més alta a les societats, i aquesta rellevància = + qualificació.\n2. Hi ha quantitat limitada de persones amb talent per aquesta qualificació. No tothom esta capacitat per realitzar aquestes feines.\n3. En la societat meritocràcia: La intel·ligència ha d’estar avalada amb una titulació.\n4. Per fer tots els sacrificis, s’ha d’esperar una recompensa.\n5. Quins béns o recompenses? Drets incorporats a les seves posicions que contribueixen sentiment i benestar, humor i diversió, autoestima + ego 6. Quin resultat? + prestigi (desigualtat social institucionalitzada = estratificació ) 7. Conclusió: la desigualtat social és positivament funcional i inevitable.\nElements crítics d’aquesta teoria: èmfasi que donen a la intel·ligència. Diuen que es una de les claus per a l’èxit i amés una forma d’organització/diferenciació.\nCONFLICTE La societat està fraccionada i dividida. Està organitzada a través de grups que tenen diferents interessos.\nLa convivència es deu a les relacions de poder.\n• CONFLICTE NO CRÍTIC Gran desconfiança de la naturalesa humana.\nImplicacions: Interès dels autors per entendre les relacions de les persones Maximilian Weber: Volia entendre la ubicació de les persones dins l’estructura social.\nGran aportació: Teoria al voltant de les estructures burocràtiques.\nEixos que determinen l’estructura social: - Classe social: per entendre-la havies de tenir en compte: 1. Accés de les persones a la propietat i a la riquesa. i 2. la posició que tenen les persones en el mercat de treball (tenint en compte la ocupació i la formació). Concepte dinàmic: la formació i credencials determinara el teu desenvolupament en el mercat de treball “life chances”.\n- Estatus: representa un grup social que ostenta un estatus especial o un estil de vida que el fa diferent a la resta de les persones. Aquests grups intenten limitar o restringir l’interacció social.\n- Partit (o poder): habilitat d’exercir el poder sobre els altres a partir de l’organització d’un grup o partit.\n7 Per Weber la societat no era harmònica, donat que eren molts grups diferents amb subordinació, però considera que la societat depenia d’un sistema burocràtic superior amb la suma d’interessos socials comuns. Aixi, predeia la importància d’una estructura burocràtica.\n• CONFLICTE CRÍTIC Teòrics radicals.\nElement fonamental que els diferencia: Confiança en la naturalesa humana => l’enemic són les institucions, que són repressores i mantenen l’ordre social de manera forçada.\nImplicacions: No només busquen entendre la realitat social sinó intentar canviar-la => model de societat igualitari.\nEx: Feminisme Carl Marx: Teoria de la classe determinant. Durant molts anys ha estat un escriptor prohibit, a països com els EUA no es va traduir fins als anys 80. HI ha assignatures totalment dedicades al que ell volia dir.\njueves, 5 de febrero de 2015 Conceptes importants => Materialisme històric: fa referencia a entendre com es guanya la vida la gent. Si entens bé com està organitzada la base econòmica, entendràs bé com s’organitza l’estat.\nLa base de marx: entendre els canvis que s’han donat al llarg de la historia sobre els diferents models d’estratificació social (feia un treball de recerca històrica).\n- Model Marxista d’organització social: 2 parts: 1. Infraestructura (la manera a través de la qual la gent es guanya la vida): Elements de la infraestructura a tenir en compte: Mitjans de producció (Si l’economia es basava en la terra, en el coneixement…); les relacions de producció, hi havia tres elements que per marx eren molt importants: relacions dels treballadors (com treballen), relacions de poder (quin poder poden exercir) i la propietat (quina es la propietat que ostenten). 2. Supraestructura. En cada moment en la historia hi ha una relació casi supraestructura determinista entre la infra i la supraestructura. Estudiant-ho podem arribar millorar les condicions de vida i millorar la societat: Cada cop que hi ha un canvi en la infraestructura, canvia la supraestructura i cada cop que hi ha un canvi hi ha infraestructura una revolució. Pretenia acabar amb el capitalisme i passar a un altre model d’organització social sense diferencies entre classes socials. Les idees que predominen son les idees dels grups dominants.\nrevolució Al llarg de la historia (degut al capitalisme), s'ha produït una major divisió del treball, tecnificació, i s’ha anat separant més el treballadors dins el procés productiu, aquest ja no controla res i són només una peça, sense interacció amb els demés. Aixi el que el capitalisme el que ha fet ha sigut produir “autòmats” i es perd la satisfacció de produir res.\n(Utopia): Marx pensava que la infraestructura i la supraestructura trencarien la relació i ens duria a la revolució. Degut a uns elements que farien que la gent prengués consciencia (fi del capitalisme): Contradiccions: concentració de la riquesa en poques mans => a mesura que es concentrava més, a l’hora es produïa una crisis periòdiques: hi ha pics de riquesa, i davallades. => creació de l’exercit de reserva industrial: tota la part de la població obrera sobrant que no utilitza el capitalisme. Deia que el capitalisme aniria fent créixer el gruix dels treballadors obrers de fàbriques; no preveia el creixement de les classes mitjanes.\nAIxi s’adonen de que és el moment de canviar. [REVOLUCIÓ] *Under class.Es feia referència als grups socials composats, principalment, per una majoria ètnica i minories desfavorides.\n8 Finalment, no s’ha produït cap revolució, degut a que s’han anat produint canvis que fan que les condicions obreres hagin millorat. El gruix que marx preveia de treballadors obrers no s’ha format, en canvi, ha augmentat la classe mitjana.\njueves, 12 de febrero de 2015 MOBILITAT La gent necessita creure que les societats estan obertes i són fluïdes.\nDes del paradigma funcionalista: Total mobilitat, tothom pot moure’s dins els estatus en funció del sacrifici. Ens presenten una escala de prestigi ocupacional: La seva hipòtesi era que tots tenim al cap qui té més prestigi.\nVan agafar una mostra de gent i els van fer donar “punts” a les professions, així es va fer una llista.\nEs va fer una altra basada en els estudis i en el nivell d’ingressos associats a aquestes ocupacions.\n• Jerarquia de Treiman (1977) • Índex socioeconòmic de Duncan Des del paradigma del conflicte: Parlen de mobilitat dins la classe social => Estudien quina es la probabilitat de canviar de classe respecte a la del teu pare.\nEstudis realitzats: Escales, relacionals; discontinues amb rígides fronteres entre classes socials.\nErik Olin Wirght Ha fet una aportació molt important per entendre un mapa de la aportació marxista.\nEs pregunta si marx va errar tant amb les seves prediccions, si aquesta utopia que ens proposava no s’ha arribat a crear mai.\nLa primera resposta es que la revolució no ha arribat mai però que arribarà.\nDiuen que certament no van preveure el desenvolupament del estat i la força que prendria l’estat, però ens diuen que l’aparell estatal s’ha construït no per a defensar els interessos de la classe treballadora si no: - Buscava apaivagar les revoltes dels treballadors, els ha donat beneficis però realment busquen millorar la condició dels rics.\n- També diuen que el que han fet ha sigut crear institucions com els grans sindicats, que sembla que busquin els interessos dels treballadors però el que realment fan es intentar evitar les vagues i controlar les reclamacions de la classe obrera, afavorint aixi les classes altes.\n- Gran diversificació de les ocupacions (a mida de que s’ha anat desenvolupant el capitalisme) el qual ha fet creure als treballadors de que tothom serà capaç d’evitar les feines mes desagradables.\n- Els treballadors han guanyat en les condicions de vida. Tanmateix, diuen que el que s’esta fent es “comprant l’ànima” dels treballadors. Diuen que aquestes societats consumistes, t’estan donant la falsa impressió de que estàs gaudint dels productes/consum.. Per tant et fan suportar unes condicions molt dolentes per a que puguis comprar els productes i aixi poder participar en les societats de consum.\n- A més estem exposats al proces de legitimació. Ens convencen de que aquesta es la única i millor societat possible.\nEns intenta il·lustrar l’antagonisme en els interessos de classe de capitalistes i treballadors. Ho fa a partir del còmic “Shmoo” en el llibre de “Class Counts” (1997).\nPer a arribar a aquestes conclusions ho fa degut a: ¿Que controla els diners? ¿Qui te control sobre els mitjans de producció? ¿Qui te control sobre la força del treball?\n9 Mobilitat ¿Fins a quin punt controles les tasques que realitzes? ¿Fins a quin punt te la possibilitat d’intervenció? ¿Fins a quin punts tens responsabilitat de supervisió? Burgesia: els que controlen les tres dimensions que hem dit abans (mitjans de producció, inversions…). Són tan rics que podrien viure de la renda.\nPetit empresari: tenen capital per contractar altres treballadors però ells han de treballar també.\nPetita burgesia: poc capital, treballen de manera autònoma i no poden contractar a altres treballadors. Són propietaris de petits negocis.\nSemi autònoms assalariats: treballen sols però a les ordres d’algú.\nLa conclusió: la millor manera d’arribar a la classe capitalista es ser fill de persones capitalistes.\nAquestes representen una barrera important, i un dels eixos d’aquesta tipologia es l’explotació.\nQuina utilitat te aquesta tipologia? Té un efecte predictiu de la renda.\nS’han fet estudis del rendiment educatiu.\nDificultats per estudiar la mobilitat: La grandària relativa de les classes socials pot modificar-se amb el temps (han crescut feines de coll blanc i les feines més qualificades) L’essència de les classes també pot canviar al llarg del temps (no és el mateix treballar ara a La Caixa com haver treballat al 1950) Les conseqüències de la pertinença a una classe social també poden canviar al llarg del temps (per exemple, les diferències de renda entre classes socials poden augmentar o disminuir).\nDues maneres de mesurar la mobilitat: Mobilitat que s’ha produït entre els nostres pares i nosaltres, (a partir de la primera feina significativa que tinguem nosaltres) i la mobilitat que s’ha produït al llarg de la nostra vida (la primera feina, i la última).\nGoldthorpe: Classes socials: 1. Classe de serveis: professionals, directors, administratius, supervisors de treballadors de coll blanc i propietaris de capital 2. Classe intermèdia: altres treballadors de coll blanc com els administratius, venedors treballadors dels serveis, petits propietaris (agricultors o ramaders), autònoms (que no tenen treballadors al seu servei) i tècnics de grau mitjà i supervisors de treballadors manuals.\n3. Classe treballadors: ocupacions fonamentalment manuals (siguin o no qualificatives) Diferències entre autors: Wright: les posicions socials depenen de propietat econòmica, control i autonomia en el procés de producció.\nGoldthorpe: les posicions socials representen recursos per a accedir a l’educació i als béns de consum. El més important són les qualificacions i l’experiència.\n*Mobilitat descendent *immobilitat *Mobilitat ascendent Té problemes a l’hora de fer les classificacions.\n10 Mobilitat Quan a una persona li podíem atribuir un eix d’estratificació (element per el qual patiria dificultats per assolir un estatus determinat) = cúmul de desavantatges (dona, negra, i lesbiana) Interseccionalitat: fa referència a que aquests diferents eixos d’estratificació actuen al mateix temps provocant una situació de desavantatges molt específica i que depèn molt del moment històric el qual analitzes i en el qual succeeix. És a dir, combinació de variables que produeixen una situació de desavantatge molt especifica i singular, que depèn molt del moment històric i del context en el qual es produeixen.\nS’estudia, tradicionalment, mitjançant estudis qualitatius. Miren que vol dir que una persona visqui en aquest context particular. Aquests estudis diuen que una dona obrera no tenen les mateixes desavantatges que un home obrer (pot ser pitjor, millor o diferent), “tots ho viuen de manera diferent” Teoria Liberal funcionalista fa un pronostic respecte que succeirà, a mida que les societats es van desenvolupant, s’obra un ventall d'oportunitats que faran que la mobilitat ascendent augmenti (pg 162 del manual) Ho diuen per que: 1. Canvis en l’estructura ocupacional: fan referencia al fet de que la majoria de societats capitalistes tendeixen a anar a una societat del coneixement (major desenvolupament de les noves tecnologies), aixo farà que cada vegada es necessitin persones mes qualificades per navegar dins aquesta societat.\n2. Processos de selecció: cada vegada més, serà molt important la contractació per la via del medi, per que per aquestes noves ocupacions, l’important es que la gent sigui molt competent (meritocràcia). Així, es perdrà la costum de “l’enchufe” 3. Els efectes de composició: passem de societats mes basades en la industria en societats basades en sector serveis => desindustrialització i tercialització de la societat.\nAixo crea mes nínxols de mobilitat.\nLa realitat però, els estudis empírics, demostren que no existeix una pauta única de mobilitat, es a dir, contràriament al pronostic dels liberals funcionalistes de que tots aniríem a unes pautes de mobilitat ascendent. S’han dut a terme uns estudis comparatius (goldthorpe), per saber quin país es mes fàcil que es doni la mobilitat ascendent => arriba a la conclusió de que les societats industrialitzades no tenen una pauta comú de mobilitat.\nConclusió final: l'estructura del estat del benestar explica molt les possibilitats que tenen les persones, la igualtat d'oportunitats està mes garantida en un país en el que si caus, et recull.\nEstudis d’assoliment d’estatus: fets a partir d’enquestes.\nPioners en l’estudi de la mobilitat.\n1. Estudi fet per Blau i Dankan. Es plantejaven quins elements explicaran la primera ocupació seria que fa un jove. Per respondre, tenien 5 variables: 1. La educació\n2. Educació dels pares 3. Primera feina 4. La ferina seriosa que volem estudiar\n5. ocupació del pare\nConclusions que extreu: Correlació molt alta entre el nivell educatiu del fill i la primera feina seriosa. el nivell educatiu del pare, indirectament influeix al fill, per que els estudis dels pares estan molt correlacionats amb el nivell dels fills.\n2. Estudi de Wisconsin (1970). Van introduir: 1. les notes que treuen els joves als seus estudis, consideraven que una persona que treu notes molt altes volia dir que era una persona molt compromesa i molt aplicada\n2. El coeficient d’inteligència\n3. Aspiracions que tenien els seus pares quan ells eren joves (que es el que esperaven d'ells) Conclusions: correlació positiva entre el nivell d’estudis i la ocupació, i destaca la importància 11 Mobilitat que te la família a l’hora de crear aspiracions als joves, i com aquestes aspiracions explicaven les ocupacions del joves. Aixi mesuràvem com la família transmet unes avantatges, a través del dia a dia.\nPierre Bourdieu: Deia que hi ha 4 grans formes de capital: 1. Capital econòmic: riquesa, renda… 2. Capital social: xarxa de persones (amics i contactes) que fem a la nostra vida. hi ha llaços forts (totes les connexions que tenim amb la família, amb gent molt propera…) i llaços febles (llaços amb persones que igual no veus quotidianament però que mantens un contacte). No ens produeix beneficis tangibles però si indirectes.\n3. Capital cultural: conjunt de coneixement i costums, que no fan a les persones més productives però si que els hi permet que siguin més eficients com a actors en un context social determinat.\n4. Capital simbòlic: la reputació, l’estatus.\nLEGITIMACIÓ SEGONS LES TEORIES: Funcionalistes: són necessàries i beneficioses pel conjunt de la societat No crítics del conflicte: és un mitjà de dominació de les elits que no sempre beneficia al conjunt de la població Crítics del conflicte: és un mitjà de dominació de les elits que impedeix que s’accepti una economia política alternativa amb menys desigualtats i explotació.\nPer que hi ha persones que accepten voluntàriament la legitimitat de l’autoritat de determinades persones i acaten les seves ordres? Les respostes venen en part per la idea de que a la majoria de nosaltres rebem una informació que està filtrada => Els grups privilegiats tenen la capacitat per generar confusió i dubte a través dels mitjans de comunicació => constant devaluació de les cadenes informatives.\nProcés de legitimació: interacció dels processos micro-macro socials a nivell micro: les persones acaben assumint la idea que el sistema de recompenses es just i acaben autoconvençent-se de que es mereixen mes recompenses que altres. Defineixen quina distribució de béns valorats es considera justa.\n• Normes de justícia distributiva: concepte de justícia o equitat que desenvolupen les persones.\nDefineixen quina distribució de béns valorats es considera justa. Basat en la coherència cognitiva (tenir una harmonia entre el que tu creus i el teu comportament, les persones desenvolupem principis de justícia que estableixen que les recompenses han de ser proporcionals a l’esforç i la feina que poses) • Capacitat d’empatia: les persones podem entendre els sentiments dels altres, el seu patiment i les seves necessitats, sempre hi haurà un cert grau de recolzament en la distribució basada en la necessitat.\na nivell macro: una vegada la gent te interioritzades aquestes normes, les institucions treballen per a que es mantenguin aixi.\nElements que recolzen l’existència de les desigualtats a les societats industrials: 1. Normes de justícia distributiva 2. procés d’autoavaluació 3. Rituals de Solidaritat 4. Ideologia de la igualtat d'oportunitats *Project censored *anuari media.cat\n12 TEMA 4. DESIGUALTATS DE GÈNERE Crítica feminista a la sociologia convencional • S’han fet molts estudis prenent com a referència només els homes. I després s’han volgut generalitzar al conjunt de la població.\nCriminologia dins la Sociologia: - Socialització de gènere: parlen sobre el significat de ser home => masculinitat tòxica (persona que té un rol agressiu, violent… que al final acaben tenint unes conseqüències molt dolentes per a les persones) - Fins a quin punt el teu entorn resulta una mala influència per tu.\n- Moltes feministes diuen que hi ha 2 preguntes molt interessant: • perquè es tan baix el risc de que les dones cometin actes delictius.\n• i les dones que ho fan, per que ho fan? GÈNERE: construcció social de la feminitat i la masculinitat i el conjunt d’expectatives socials, del que la societat considera adequat per el teu gènere.\nSEXE: fa referencia a les diferencies anatòmiques o físiques que diferencies els homes de les dones. Gran part de les desigualtats entre homes i dones no provenen de les diferencies biològiques, sinó de les de gènere.\nPer què tenen tant impacte aquestes diferències? Hi ha un corrent de persones que diuen que homes i dones són biològicament diferents, i per tant, tenen capacitats diferents. Aquesta explicació biològica, està en part, rebutjada per la sociologia i la majoria de les ciències.\nLa sociologia ens diu: - El gran culpable d’aquesta diferenciació està *EGALIA -un experiment social en una relacionada amb la socialització de gènere escola de bressol: (aprenentatge que tots fem per ser el nostre genere), • han prohibit els contes tradicionals.\naquesta es dona des de que som petits, en l’àmbit de No utilitzen el gènere per parlar • la família (la família és un àmbit on la socialització és Les joguines no tenen gènere.\n• molt alta). Quan mirem com hem estat socialitzats, la realitat es que de molt petits, les diferències són molt grans.\n- Es creu que si tu et socialitzes en un ambient fora de la socialització de gènere, les teves expectatives no varien.\n- El cos també té un element important de construcció social => tenim la capacitat de canviar o modelar el nostre cos per arribar a l’ideal de gènere (Raewin Connell) LA DIVISIÓ SEXUAL DEL TREBALL És un problema perque quan les dones fan moltes feines en l’àmbit domèstic estan en una situació de desavantatge per integrar-se en el mercat del treball. Aquest problema es trasllada en l’àmbit domèstic. Ja que l’home es sent superior perquè treballa mes hores i cobra més.\n(Charles Parsons): Com es possible que hi hagi tantes famílies on nomes treballa l’home i les dones es queden a casa? Diu que és un model de família molt positiu, perquè permet la cohesió de la família (sempre hi ha una persona tenint cura de la “família”). Tenia un fort convenciment de les diferencies biologiques, ho veien com una capacitat innata. Parlaven de complementarietat de rols, el qual feia que les families fossin molt eficients => les dones s’especialitzen en el rol compassiu (amor, cura..) i el homes en el rol instrumental (diners..). Model de complementarietat de rols.\n(Gary Becker): La nova economia de la llar: nou corrent.\nExplicava per què hi ha aquests rols: 13 Les persones es comporten com a actors racionals, busquen maximitzar els beneficis => aquella persona que té més capacitat per obtenir mes diners que l’altre, es lògic que sigui la que treballa.\nIntrodueix el concepte cost d’oportunitat: la persona que ha fet una inversió molt gran en la seva vida educativa i laboral, el cost de deixar de treballar per prendre cura dels nens és molt alt => aquell que tingui el cost més alt, treballarà.\nQue passa quan homes i dones tenen el mateix cost d’oportunitat? Segons ell, la dona deixa de tenir interès en el matrimoni en el moment en el qual tenen un alt nivell educatiu i laboral. Ja que no surt a compte.\nEn resposta a aquesta afirmació, demogràfes nord americanes diuen que això no es veritat. Però si que es veritat que amb els canvis que s'han donat en les dones, han canviat les pautes per a fer parelles, són més exigents.\n___________________ La població immigrant es un “input" positiu per a tots nosaltres, ja que ens permet rejovenir la població. Però quan les coses van malament, la població immigrant rep tota l’atenció, i és el principal focus de culpa.\nEtiquetes que utilitza la sociologia per fer referència a la població diferents dels grups dominants (nouvinguts): - Grup racial: molt utilitzada a EUA i poc a Europa. Quan parlen de raça fan referencia a un grup de persones que viu en una situació de aïllament per les seves característiques físiques.\nAquestes son sovint característiques que estan més en el imaginari de les persones que en la realitat.\nLa societat constantment fa esforços per categoritzar les persones segons la raça.\n- Grup ètnic: grup que viu en una situació de aïllament per el seu origen nacional o per la cultura.\n(jueus, irlandesos, israelians..) - Minories: (no parla de quantitat) Fer referència a persones que estan en una situació de subordinació respecte els grups dominants, tenen molt menys poder d’altres procedències. Hi ha 5 característiques bàsiques que els diferencien: • Diuen sentir que se-l’s tracta diferent que a la resta de la població.\n• La societat els atribueix uns trets culturals o físics específics.\n• Tenen un estatus adscriptiu.\n• Tenen un sentiment de solidaritat molt fort. Tan més fort segons els grau de discriminació que sent el grup.\n• Homogàmia marital. Gran part dels processos d’emparellament es troben dins la mateixa comunitat (manteniment de la cultura).\nEls grups dominants defineixen els estàndards de referència per al color de pell, o característiques físiques.\nLa gent que es diferent dels grups dominants => víctimes del que s’anomenen falses imatges o estereotips1. Problemes dels estereotips: es poden produir prejudicis, i en conseqüència, la discriminació. Culpables de la seva propagació: els mitjans de comunicació.\nEls perjudicis impliquen una actitud negativa envers una minoria. Origen: etnocentrisme2.\nAixò a provocat delites de d’odi: delites o intents de delites deguts a un perjudici envers en altres religions, ètnia, tipus de delicte de d’odi en la policia anglesa (48% raça, 19% religió, 19% orientació sexual, 1,6 discapacitat). En els EUA tenen localitzat 939 grups d’odi, com grups neonazis, glans, glans nacionalistes, els blancs separatistes.\n1 Generalitzacions que fem respecte els comportaments d’un grup.\n2 Consideres la teva cultura o la teva manera de viure com l’estàndard de normalitat.


Mizrahim - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nJueus i Àrabs.\nIsrael, França, Estats Units d'Amèrica, Canadà, Iran, Azerbaidjan, Índia, Marroc, Regne Unit, Iemen, Iraq, Bahrain i Líban\nEls jueus mizrahim (en hebreu: יהודים מזרחיים) són els descendents de les comunitats jueves de l'Orient Mitjà, Nord d'Àfrica, Àsia Central i el Caucas. El terme es fa servir a Israel en l'argot polític, els mitjans de comunicació i també en ciències socials per jueus dels països àrabs i/o musulmans; concentrats actualment a Israel, procedeixen dels països de majoria musulmana. Malgrat la seva heterogeneïtat d'orígens, en general els jueus mizrahim practiquen ritus idèntics o similars al sefardita tradicional.\nL'èxode jueu des dels països àrabs es va produir en el segle xx, per l'expulsió o bé emigració massives dels jueus sefardites i mizrahim, des dels països islàmics en general. La migració es va iniciar al final del segle xix, però es va accelerar fins a fer-se pràcticament total després del conflicte araboisraelià de 1948.\nS'estima que entre 800.000 i 1.000.000 de jueus es van veure forçats a abandonar casa seva als països àrabs entre 1948 i els primers anys setanta; 260.000 van arribar a Israel entre 1948 i 1951, i 600.000 només durant l'any 1972. Els jueus d'Egipte i de Líbia foren expulsats directament, mentre que els d'Iraq, Iemen, Síria, el Líban i els països del Magreb van haver de fugir a causa de la inseguretat física i política a la que es veien sotmesos, en ser vistos com a representants d'un país enemic. Molts van ser obligats a deixar les seves propietats sense dret a indemnització. El 2002, aquests jueus i els seus descendents constituïen cap al 40% de la població total d'Israel.\nL'entrada general sobre els jueus\nJueus sefardites - els jueus de la península Ibèrica\nAsquenazites - els jueus d'Alemanya i Europa de l'Est\nCaraïtes - jueus d'un ritus especial caraïta, originalment de Crimea\nKrymtxak - jueus de ritus especial, també originalment de Crimea\nentre d'altres a la categoria "Grups de jueus".\nMisraim - personatge bíblic\n↑ Schwartz, Adi. "All I wanted was justice" Haaretz, 10 gener 2008.\n↑ 2,0 2,1 Malka Hillel Shulewitz, The Forgotten Millions: The Modern Jewish Exodus from Arab Lands, Continuum 2001, pp. 139 and 155.\n↑ 3,0 3,1 Ada Aharoni "The Forced Migration of Jews from Arab Countries Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine., Historical Society of Jews from Egypt website. Accessed febrer 1, 2009.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Mizrahim&oldid=29421044»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 feb 2022 a les 10:03.


La teoria de la dissonància cognitiva explica l’autoengany\nT’expliquem en què consisteix aquest concepte gràcies a l’ajuda de Leon Festinger\ndivendres, 6 de juliol 2018 - 08:43h | Actualitzat a 06/07/2018 08:43h\nLeon Festinger | Psicología y Mente\nLeon Festinger va ser un psicòleg que va formular la teoria de la dissonància cognitiva per mirar d’explicar de quina manera els humans proven de conservar la seva pròpia consistència interna.\nFestinger suggeria que les persones compten amb una necessitat interior ben forta que fa que es vulguin assegurar que les seves actituds, creences i comportament mantinguin una coherència. Quan no hi ha una consistència entre aquests elements, es produeix un conflicte que es tradueix en una manca d’harmonia, un fet que la majoria d’individus lluiten per evitar.\nLa teoria s’ha estudiat molt dins de l’àmbit de la psicologia, i es podria definir com una tensió, incomoditat o ansietat experimentada per les persones quan veuen que els seus comportaments o creences entren en conflicte amb les coses que duen a terme. Aquesta incomoditat pot fer que es vulgui canviar la conducta o que es defensin les pròpies actituds o creences —fins i tot produint-se un autoengany— per mirar de fer minvar el malestar generat.\nEl 1957, Festinger va publicar l’obra ‘Theory of Cognitive Dissonance’, un treball revolucionari dins de l’àmbit de la psicologia social que s’ha fet servir en àrees molt diverses, com ara la dinàmica de grups, la motivació, l’estudi pel que fa al canvi d’actituds i la presa de les decisions.\nQuin és el vincle existent entre la dissonància cognitiva i la mentida?\nEl lligam existent entre la dissonància cognitiva i la mentida sempre ha cridat molt l’atenció de les persones que han estudiat el tema. Leon Festinger, amb James Merrill Carlsmith, que era col·lega seu, va conduir una investigació que va arribar a demostrar que la ment de les persones mentideres resol la dissonància cognitiva assumint que la mentida és una certesa.\nExperiment de Carlsmith i Festinger\nTots dos homes van aconseguir idear un experiment per demostrar que, en el cas que tinguem poca motivació extrínseca per tal de justificar una actitud que estigui en contra de les creences o actituds que tenim, tenim tendència a modificar la nostra opinió per tal de racionalitzar les accions que duem a terme.\nLes persones sovint modifiquen les seves opinions per racionalitzar les seves actituds | Psicología y Mente\nPer aquesta raó, es va dividir en tres grups uns estudiants de la universitat californiana d’Stanford i se’ls va demanar que duguessin a terme una tasca que consideraven que era altament avorrida. A continuació, es va demanar als participants en l’experiment que diguessin una mentida i fessin creure a unes altres persones que havia estat una tasca ben divertida. El grup 1 va poder marxar sense haver de dir res al nou grup, el grup 2 va rebre 1 dòlar poc abans de mentir i el grup 3 va rebre un total de 20 dòlars.\nSet dies després, Festinger va demanar als subjectes de l’experiment que li diguessin com havien trobat la tasca. Tant el grup 1 com el 3 van dir que la tasca els havia semblat ben avorrida, però el grup 2 va afirmar que l’havia trobat divertida. Per quin motiu les persones que només havien rebut 1 dòlar deien que els havia semblat divertida?\nEls encarregats de dur a terme l’estudi van arribar a la conclusió que les persones experimenten una dissonància entre les cognicions que estan en conflicte. Els estudiants que únicament van rebre 1 dòlar van veure’s obligats a modificar les coses que pensaven, perquè no existia cap altra justificació possible —1 dòlar era una quantitat de diners molt baixa i originava dissonància cognitiva.\nEn canvi, les persones que havien rebut la quantitat de 20 dòlars comptaven amb una justificació externa per a la seva manera de comportar-se, cosa que els va produir un grau inferior de dissonància. Això sembla apuntar al fet que, en el cas que no existeixin causes externes per justificar la manera de comportar-se de la gent, resulta més senzill modificar les seves actituds o creences.\nFer créixer la dissonància cognitiva per detectar les persones mentideres\nAnastasio Ovejero va dur a terme una altra investigació molt coneguda sobre aquest tema i va afirmar que, pel que fa a la mentida, «Cal que entenguem que, de manera general, els subjectes viuen en consonància cognitiva entre la manera que tenen d’actuar i pensar i que, si existeix alguna raó per la qual no poden ser congruents, miraran de no esmentar els fets que originen la dissonància per tal d’evitar que augmenti i intentaran tornar a acomodar els seus principis, valors o idees. Això ho fan per autojustificar-se, per tal que totes les seves idees puguin encaixar entre elles i perquè disminueixi la tensió existent».\nEn els casos de dissonància cognitiva, a banda d’intentar reduir-la de manera activa, les persones sovint eviten les informacions i situacions que els podrien originar un malestar.\nExemples relacionats amb l’ús de la dissonància cognitiva per mirar d’enxampar els mentiders\nUna bona forma d’aconseguir enxampar les persones que diuen mentides és fer que n’augmenti la dissonància cognitiva, per poder-ne identificar els principals senyals delators. Com a exemple d’això podem posar el cas d’un home que es diu Carlos, aturat des de fa dos anys, que tot just comença una feina de comercial en una companyia elèctrica. Encara que en Carlos té els seus valors i és honest, a final de mes ha de portar diners a casa.\nSempre que en Carlos va a veure algun client, li ha de mirar de vendre un producte que és conscient que a llarg termini li comportarà una pèrdua de diners al seu comprador. Això crea un conflicte amb els seus valors i creences i li provoca una dissonància cognitiva. En Carlos s’haurà de justificar de manera interna i haurà de mirar d’originar idees noves enfocades a mitigar el malestar que podria originar-li aquesta situació.\nPer part seva, el client pot veure diversos signes contradictoris en el cas que faci prou pressió cap a en Carlos perquè la seva dissonància cognitiva augmenti: la situació podria afectar les afirmacions que fes, el to de veu que mostrés o fins i tot els gestos que articulés. Segons Festinger, «Els individus no ens sentim còmodes quan tenim creences contradictòries o quan les creences que allotgem no mantenen una harmonia amb allò que duem a terme».\nLa psicòloga Ciara Molina és l’autora de l’obra « Emociones expresadas, emociones superadas: Una guía para lograr el equilibrio psicológico a través de la gestión de nuestras emociones», a través de la qual expressa que, per culpa de la dissonància cognitiva, «sovint a la incomoditat i al malestar els acompanyen els sentiments de frustració, enuig, vergonya o culpa».\nL’exemple clàssic del cas dels fumadors\nHi ha un exemple molt habitual sobre de la dissonància cognitiva que ens parla de les persones fumadores. Tothom sap que el fet de fumar pot produir diversos problemes de salut —trastorns respiratoris, càncer, fatiga crònica i, en els casos més extrems, la mort. Així, per què la gent fuma tot i saber que el fet de consumir tabac té tots aquests inconvenients?\nEl fet de ser conscient que el tabac perjudica en gran mesura la salut de cada persona però seguir fumant origina una dissonància que sorgeix entre dues cognicions diferents: «el fet de fumar és perjudicial per a la meva pròpia salut» i «necessito gaudir de salut». Ara bé, lluny de deixar de fumar o de no sentir-se bé pel fet de fumar, els fumadors poden intentar autojustificar-se amb afirmacions com ara «no val la pena viure molts anys si no puc gaudir».\nAmb aquest exemple podem veure que habitualment tenim tendència a reduir la dissonància cognitiva a través d’una distorsió de la informació rebuda. En el cas que fumem, no fem tant de cas a les proves que existeixen al voltant del vincle entre el càncer i el tabac.\nEls individus s’estimen més no sentir res que faci que entrin en un conflicte amb els seus desitjos i creences profunds, encara que fins i tot els paquets de tabac adverteixin contra els riscos que fumar té per a la salut.\nEls fumadors sovint miren d'autojustificar-se per seguir fumant | Cedida\nLa dissonància cognitiva en els casos d’infidelitat\nLes persones que han comès una infidelitat també podrien constituir un exemple ben clar pel que fa a la dissonància cognitiva. Un gran nombre de persones diuen que mai podrien cometre una infidelitat i són conscients que no voldrien que algú altre els fos infidel.\nTot i això, a vegades ho poden ser i, quan perpetren la infidelitat, sovint es justifiquen i es diuen a elles mateixes que és culpa de l’altra persona que conforma la parella —que està massa amb les seves amistats, que ja no li proporciona el mateix tracte, etc., i tot això perquè el pes d’haver comès una infidelitat pot fer patir molt, sobretot si es pensa que la infidelitat només la perpetra gent dolenta.\nPassat un temps, de fet, la dissonància cognitiva pot anar a pitjor, i el fet de veure sovint l’altre membre de la parella pot fer que la persona que hagi estat infidel confessi el que ha fet, perquè probablement s’anirà sentint més malament cada cop. La lluita interna pot fer desesperar algunes persones, que poden patir problemes greus lligats amb la salut emocional a causa dels seus intents per justificar-se pel que fa a aquesta situació.\nEn aquests casos, la dissonància cognitiva pot arribar a afectar àmbits de la vida ben diferents, com ara les amistats, la feina, etc. Sovint, l’única forma d’aconseguir deixar de patir és confessar els fets.\nSi es produeix una dissonància cognitiva originada per una infidelitat, el subjecte sovint es veu impulsat a fer alguna cosa per fer que disminueixi, perquè l’ansietat i el malestar que li causa això és molt elevat.\nAra bé, quan no hi ha cap opció de modificar la situació —com en els fets del passat—, la persona intentarà modificar les seves cognicions o, fins i tot, la valoració de les seves accions. Els problemes apareixen perquè la convivència diària amb la persona que ha patit la seva infidelitat fa que el seu sentiment de culpa la vagi matant per dins.\nTraducció de: Disonancia cognitiva: la teoría que explica el autoengaño


Destacades personalitats reflexionen sobre la recuperació del patrimoni\nEl segon cicle internacional de conferències Futurisme. Imatge i realitat del turisme a les Illes Balears que es desenvolupa a Palma a partir d'avui, 16 d'octubre i fins a l'11 de desembre d'enguany, reunirà, sota el títol de Reiventar el territori, destacades personalitats del món de la cultura i experts en turisme i medi ambient que reflexionaran sobre la recuperació del patrimoni arquitectònic, paisatgístic, natural i cultural.\nAquesta reflexió centra la seva atenció en la recuperació dels diferents tipus de patrimoni propis de cada lloc com instrument de transformació i de redefinició dels territoris per a la construcció d'espai d'oci i intercanvi. D'aquesta manera, el que pretén aquest cicle és, des de diferents enfocaments com l'aquitectura, la sociologia o la filosofia, formular iniciatives per compaginar el respecte a la identitat cultural pròpia amb el coneixement d'altres cultures.\nLa proposta de Futurisme s'inicia amb la inauguració avui horabaixa de la mostra Entre terra i aigua, al Centre de Cultura de Sa Nostra de Palma. Aquesta exposició vol apropar al visitant les línies de treball que constitueixen la nova política turística del Govern balear.\nLes diferents fotografies que componen Entre terra i aigua mostren els diferents projectes posats en marxa des d'aquesta Conselleria, com ara el balneari de la Tramuntana al Port de Sóller, el centre de cultura des Mercadal o les intervencions a Albarca i es Verger, entre d'altres. L'historiador cubà Eugenio Leal inaugurarà oficialment el cicle amb la seva ponència.


"Tinc una motivació personal: donar valor a productes que m'apassionen. Entendre'ls, apreciar-los i explicar-los al món des del mateix respecte, amor i emoció que sento al descobrir-los."\nEn el vi i en l’amistat, res és tan important com el que ens aporten. El ‘viamic’ reivindica una percepció subjectiva del món i del vi. És un espai per dialogar i imaginar entre amics on el 4G no podrà arribar mai.\nVOLS REBRE LA INFORMACIÓ?\nSELECCIÓ JAUME JORDÀ\nDistribueixo vins naturals que per una raó o altra m’apassionen. La selecció sorgeix d’una mirada personal i honesta que pretén donar valor a propostes úniques vinculades a unes realitats que considero especials.\nCal Tiques – Joan Rubió\nCONSULTA’NS LA LLISTA\nM’agrada definir la Nau com un espai on tant jo com els productes hi estem bé . Aquesta superfície és un punt de venda directa i un lloc de trobada per a noves propostes que giren entorn al producte. De tot excepte una botiga convencional.\nVISITA’NS O FES-NOS UNA PROPOSTA!\n+34 629 766 722\nCarrer Solsona 3,


Els Armats enceten la Setmana Santa\nDissabte 1 el trasllat de Jesús Captiu i Nostra Senyora dels Dolors obre el periple de processons de Setmana Santa. Els confrares de la Germandat de Jesús Captiu i Nostra Senyora dels Dolors porten les seves imatges titulars des de les seus de les entitats fins a Santa Maria. Diumenge 2 tindrà lloc la processó de la Coronació de la Verge de la Soledat pels carrers del barri de Cirera.\ncapgros.com 30 de març de 2017 (17:22 CET)\nAmb la representació de “La Passió, últims dies de Jesús”, el tradicional espectacle que els ‘Soldats de Pau’ mataronins presenten a l’Hort del Rector\nEls Armats són uns dels grans protagonistes de la Setmana Santa de Mataró, festivitat que ja escalfa motors a la ciutat amb diverses activitats durant aquest cap de setmana. Una de les més destacades és la representació de “La Passió, últims dies de Jesús”, el tradicional espectacle que els ‘Soldats de Pau’ mataronins presenten a l’Hort del Rector de Santa Maria. Ho fan des de 1983, escenificant diferents quadres com el Sant Sopar, l’hort de Getsemaní, la Desesperació de Judes, el Calvari, el Davallament i el final amb la Resurrecció de Jesús. La direcció del muntatge va a càrrec de Joan Rovira Viñas i Jordi Llinàs Barrios.\nDivendres 31 i dissabte 1 a les 21.30h a l’Hort del Rector de Santa Maria. Preu: 5/6 €\n30 anys de ‘La passió infantil’\nL’església de Sant Pau acollirà una nova edició de ‘La passió infantil’ el proper diumenge 2 d’abril, representada per alumnes d’escoles de Mataró, (segons els organitzadors, amb la participació d’un número cada cop més alt d’estudiants de col·legis públics). Enguany se celebren 30 anys des de que l’any 1987 l’Escola de Pares de Santa Anna va ressuscitar ‘La passió infantil’ pensant en el bé que aportava als infants fer-los partícips d’aquesta representació.\nPer altra banda, l’Espai Gatassa acull, també amb motiu de l’efemèride i fins al proper 18 d’abril, d’exposició “30è aniversari de La passió infantil”. Un compendi de fotografies i material que fa un repàs exhaustiu d’aquests trenta anys d’història.


La revista «Debats» impulsa l’anuari en anglés i una nova aplicació per a dispositius mòbils | Valencia Extra\nLa revista «Debats» impulsa l’anuari en anglés i una nova aplicació per a dispositius mòbils\nEl número de desembre inclou un monogràfic sobre la relació entre cultura i estat i una entrevista a Antonio Ariño\nDebats. Revista de cultura, poder i societat continua amb les novetats posades en marxa a partir dels canvis en la direcció de la publicació i de la Institució Alfons el Magnànim-Centre Valencià d’Estudis i d’Investigació de la Diputació de València, editora de la revista. En aquesta línia, el dijous, 9 de febrer, a les 19:00 hores, a la sala de la Muralla del Col·legi Major Rector Peset, el Magnànim ha organitzat una presentació pública del número 130/2, de l’anuari en anglés i també de la nova aplicació per a dispositius mòbils.\nEn l’acte participaran el diputat de Cultura, Xavier Rius; el director de l’Institut de Ciències Socials i de la Cultura del Magnànim,Antonio Ariño, i Joaquim Rius, director de Debats.\nL’últim número de Debats, el 130/2, publicat el passat mes de desembre amb el monogràfic “Cultura i estat: autonomia creativa, lluita política i instrumentalització”, compta amb articles de Clive Gray, Vincent Dubois, Per Mangset, Pierre-Michel Menger, Gisèle Sapiro, Juan Arturo Rubio, Francesc Hernàndez i Benno Herzog, i analitza la sempre problemàtica relació entre l’estat i la cultura, a més d’acostar-nos als debats actuals sobre aquesta qüestió a l’estat espanyol i a altres països com França i Gran Bretanya.\nS’inclou una entrevista a Antonio Ariño, realitzada per Ignasi Zafra. En la mateixa, Ariño, catedràtic de Sociologia, vicerector de Cultura i Igualtat de la Universitat de València i director de l’Institut de Ciències Socials i de la Cultura del Magnànim, parla del llibre que juntament amb Joan Romeroha publicat recentment, La secesión de los ricos, en el qual estudia el paper, les característiques i els comportaments de les noves elits d’enorme poder econòmic en el marc d’una societat cada dia més desigual.\nEdició en anglés\nL’altra novetat que estrena Debats és l’edició de l’anuari en anglés, que reuneix en un volum els articles publicats al llarg de l’any en els diferents números. Aquesta edició permetrà una major difusió internacional i una millor valoració als índexs de qualificació de publicacions científiques. Cal assenyalar que cada número de Debats es publica (en paper) en dues versions (en castellà i en valencià), i també es pot descarregar íntegrament i de forma gratuïta a través de la web del Magnànim.\nAmb la nova aplicació, ja disponible per a Android i Apple, tota la col·lecció de la revista, fundada en 1983, es podrà descarregar des de l’aplicació gratuïta per a dispositius mòbils en format PDF. De moment, ja es pot accedir (a banda dels exemplars publicats en 2016) al contingut de la primera època (1983-1995), període de major esplendor, i en pocs dies estarà disponible també la segona etapa (1995-2015).


Holiday home Marsvej D- 2928 Knebel Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Holiday home Marsvej D- 2928 és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Knebel. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Holiday home Marsvej D- 2928 asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen aparcament de cotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, forn microones, renta vaixelles a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses sauna, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Knebel, faci de Holiday home Marsvej D- 2928 la vostra llar.


La FEEC presenta noves millores en la seva assegurança - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nNotícies - 17/08/2020\nLa FEEC presenta noves millores en la seva assegurança\n100FEEC , Federat , Sent la Muntanya , Sommuntanya\nEls federats de la FEEC veuran augmentada la seva cobertura en cas de defunció en un accident de muntanya. Així ho han acordat des de la FEEC i la companyia asseguradora (Agrupació) que a partir d’ara duplicarà, automàticament i sense cap cost, el capital cobert en cada modalitat de la llicència federativa. La mesura ha entrat en vigència des del passat 1 d’agost i fins al pròxim 31 de desembre en aquest primer any.\nAquesta és una nova mesura que se suma a la cobertura dels accidents esportius domèstics durant el període de confinament que ja van poder gaudir els federats de la FEEC, en els mesos en què no es van poder realitzar esports de muntanya a l’aire lliure en estat d’alarma.\nLa FEEC continua treballant conjuntament amb Agrupació per poder trobar noves millores a l’assegurança de muntanya contractada pels federats.\nDes de la FEEC es vol seguir donant avantatges als federats que ja gaudeixen de més de 400 descomptes en establiments del país però que també podran veura millorada la seva assegurança els pròxims mesos.\nCal també destacar que en aquests dos darrers mesos la sinistralitat ha augmentat un 191% respecte als mateix període del 2019. Aquest augment de sinistralitat entre el col·lectiu de federats i el dels rescats de muntanya en general al país, està fent estudiar algunes de les noves mesures que es poden prendre els pròxims mesos.


'El testament de Maria' torna a escena el 19 d'abril a la tarda - La Passió d'Olesa de Montserrat\nLa Passió d’Olesa torna a posar en escena ‘El testament de Maria’ la tarda de Divendres Sant, seguint amb l’aposta de potenciar l’atractiu de la Setmana Santa olesana, i fent-ho en l’àmbit propi de l’entitat: la cultura i el teatre.\nAixí, Divendres Sant a les 19.30h es podrà gaudir de la representació de ‘El testament de Maria’, de Colm Tóibín, a la capella de les Escolàpies (C/Paula Montal, 6). L’obra portarà a escena les nou actrius que han interpretat les darreres dècades el paper de Maria, mare de Déu, a La Passió d’Olesa: Antònia Martells, Silvia de Paco, M. Cristina Pujol, Tona Cerdeira, Dolors Xairó, Carmina Checa, Paquita Belles, Núria Riera i M. Teresa Aiguadé.\nLes entrades es poden aconseguir anticipadament a Secretaria o bé el mateix dia a l’accés a l’espectacle. Tingueu present que l’aforament és limitat, així que si voleu gaudir de l’obra us recomanem que opteu per l’entrada anticipada. El donatiu, de 5 euros, anirà destinat a la Sala Petita de La Passió.\nTambé el 19 d’abril: representació especial de La Passió d’Olesa


Àngels Romeu, nova directora de l'Hospital Sant Jaume de Manlleu\nEl Consorci Hospitalari de Vic ha nomenat Àngels Romeu Fabre com a nova directora de l'Hospital Sant Jaume de Manlleu i directora de l'Àmbit d'Atenció Intermèdia i de la Dependència del CHV. Romeu substituirà en els càrrecs al doctor Antoni Casals, qui hi ha presentat la seva renúncia per motius personals. El relleu serà efectiu a partir de l'1 de desembre del 2012.\nÀngels Romeu (Hostalets de Balenyà, 1958), és infermera de formació i compta amb una dilatada experiència de 33 anys al Consorci Hospitalari de Vic, on ha desenvolupat diferents càrrecs i responsabilitats en la gestió d'infermeria, entre ells el d'adjunta a la Direcció d'Infermeria. Durant els últims 16 anys ha exercit com a responsable de Formació i Desenvolupament del CHV.\nLa Direcció del CHV vol agrair sincerament el temps de dedicació del Dr. Casals en l'àmbit de direcció i desitjar-li el millor en la seva nova etapa professional, i alhora encoratjar la senyora Romeu en la seva nova responsabilitat.


EL CRITERI, o així - (El Criteri XXl...): 2008\nUn dia d'aquests vaig dir al nano petit que busqués alguna peli que tingués baixada -un dels pocs dies que podem compartir visionat-; i que fos lleugera. Ens va posar No es país para viejos (!) del Bardem. Al final el psicòpata, el dolent, s'escapa, després de carregar-se mig repartiment i el "bo" la casca, després de passar-se tota la peli esquivant el psicokiller. Artesanalment ben feta, però res més. Cap ensenyament moral, cap humanitat i força sang. Explico el final per a què ningú la vegi :) I te aquells finals sobtats que et deixen amb la camisa aixecada.\nEl bombó és la que vaig comprar per euro i mig al Mercadet, La leyenda del pianista sobre el océano, del director de Cinema paraíso, amb la que comparteix aquella malenconia. És la historia d'un nen que un fogoner troba abandonat en un transàtlàntic i que es fa gran amagat al vaixell. Res a veure amb el patafi anterior, aquesta és bon cinema europeu en estat pur, res de stars i bons diàlegs. Això sí, no és una pel.lícula trepidant. Atenció al monòleg en que explica el perquè de la seva opció.\nQue trist que ens hagin fet perdre la possibilitat - i quasi el costum- de veure cinema europeu. L'amèrica en fou -de bon cinema-, ara és quasi tot indústria-espectacle, majoritàriament per a adolescents. Suposo que hi ha més de bo del què em penso, perquè jo hi trobo poquíssimes coses interessants.\nHe vist Gomorra, la peli de la Camorra. No és una peli ni un documental. És una successió d'actes delictius, activitats i vendettas, lo propi de la Camorra. A mi m'interessa la cosa aquesta dels lobbys, societats secretes, etc. però ni així la pel.lícula m'ha interessat. Potser per això mateix: el que deia ja ho sabía.\nFaig aquestes crítiques resumides, per a donar una orientació -a mi m'agradaria llegir-ne- per a orientació de la gent que s'en refïi del meu criteri.\nPublicat per Maspons a dimarts, de desembre 30, 2008 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAlgú ho trobarà carrincló -però és Nadal, que caram!-.\nÉs admirable cada vers del Poema de Nadal, d'en Sagarra. Quina facilitat de versificar, quina manera de trobar l'expressió emotiva adequada. No endebades, amb els anys que han passat, se segueix recitant. He cregut que llegir aquest petit fragment és una bona manera d'entrar a les festes.\nQuè li darem an el Noi de la Mare?"\nLa meva nadala\nTant de bo, com el llop emboscat,\nsentíssim un calfred d'emoció,\naquests dies principals,\nbo i sentint la cançó\nCancó tendra de Nadal,\nque us desitjo VENTURÓS.\nBONES FESTES I L' ANY NOU!\nPublicat per Maspons a dimarts, de desembre 23, 2008 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dimarts, de desembre 16, 2008 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dijous, de desembre 04, 2008 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dilluns, de desembre 01, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dilluns, de novembre 17, 2008 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dissabte, de novembre 01, 2008 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dimecres, d’octubre 15, 2008 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a diumenge, d’octubre 12, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dimarts, d’octubre 07, 2008 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dilluns, de setembre 22, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dimecres, d’agost 27, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a diumenge, de juliol 27, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dilluns, de juliol 14, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dimecres, de juny 25, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dilluns, de juny 23, 2008 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dissabte, de maig 24, 2008 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a diumenge, de maig 18, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dissabte, de maig 10, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nCoses de França, el sud del nord i els càtars\nUna petita crònica de la sortida de Setmana Santa\nPrimera parada a la Porta Catalana, amb unes botigues d'artesania -vidre- interessants i un self service on per poquíssims diners tenies un plat únic d'amanida i peix, suficient, sa i fresc.\nDesprés a Millà, on vaig comprar tabac al doble d'Espanya, i que vaig intentar allargar el màxim. No és un poble encantador però té la plàcida calma que tant trobo a faltar aquí. En aquesta vila -i és una constant- - hi ha una cosa que ens frapà: el monòlit central a la plaça en memòria a tots els "enfants" -els diuen així- morts a la Gran Guerra. Com de terrible havia de ser. Pobles de centenars d'habitants amb algunes desenes de noms inscrits. Deu ser per això que la tragedia sembla tan present -all contrari de la Segona-. Justament va coincidir la nostra estada amb la mort de l'últim supervivent. La televisió emeté un documental -rodat una mica abans- on apareixien els penúltims supervivents -ja centenaris- on resultava palpable el record i interés -fins i tot col.leccionista- dels francesos per a gran guerra.\nDe Prada a Carcassona\nParada a Prada. La principal sensació que sentirem aquella tarda fou la d'estar en un país aletargat. Gent enlloc, quasi fred. Encara més a Vilafranca. És bonic; són quatre carrers entre muralles. Amb la presència vigilant del Fort Liberia, penjat a la muntanya. Dilluns de Setmana Santa: una botiga oberta i dos persones al carrer. I és un destí turístic!. Muralles i església tancades. L'amo dels apartaments s'ens adreçà en català -un català molt pobre, o rovellat-. No podem amagar que el català no era allò habitual. Talment sembla que darrera els Pirineus no volen saber res de nosaltres. Unes decenes de quilòmetres i una llengua ens haurien d'unir però tota una concepció de la vida i la societat ens separa. Aquí rau el destrobament Catalunya-Rossellò.\nL'endema, cap al nord. Ens trobem amb una dels must de l'excursió: a poca distància hi han les coves de la Cannale, on forem atesos en un català més ric i n'érem els únics visitants. Una meravella, que es tansforma en emoció quan a la gran sala sona i ressona un Virolai esplèndid. Cap a Sant Martí del Canigó, pujada infernal a peu per a trobar-ho tancat. A prop hi ha el curiós centre balneàric de Vernet -talment com la colònia de vacances de la pel·lícula "Dirty dancing"-. El poble antic de Vernet el coneixia per la raresa que suposa que surti un poble català del nord a un bitllet espanyol -el de 500 Pts. d'en Verdaguer-.\nEL trajecte capvespral fins el castell de Queribús -últim bastió càtar- s'em va fer llarg, no m'agrada massa fer quilòmetres. La característica comuna dels castells càtars -en realitat reconstruïts- és la seva situació imposible damunt arestes de la muntanya, els pogs. Magnífica vista que arribava al mar i on ens trobàrem una cosa que ja no ens deixaria en tot el viatge: el vent. Fins i tot està prohibit pujar al castell alguns dies. Reculem i autopista cap a Carcassona.\nCarcassona i l'Aude\nConfeso que no he arribat mai a entendre - ho dubto de cap català- el complicat sistema de distribució territorial francès, fins diria que éstà mal fet. Limiten el Llenguadoc a Midi-Pirineus amb el Roselló; la Provença la trossegen, i a més també és llenguadociana. I el garbuix de Departaments, districtes i regions.\nLa vinya i el turisme són els pilars de l'economia. La promoció del món càtar ha estat molt important. Tothom coneix la Cité ni que sigui en fotos. Tot i ser com un Poble Espanyol, atapeït de turistes i botigues, a la ciutadella encara es pot percebre la història acumulada a les seves pedres.\nPobles encantadors, altres com encantats, tots amb el seu encant; vinyes escombrades per l'etern mistral amb les carreteres quasi solitàries que les atravessen. Caunnes, amb l'abadia i la pedrera del marbre de Versailles; Montoliu, el poble dels bibliòfils; el Canal del migdia -avui només per a lleure- i el plàcid camí que hi va al costat; el mercat del carrer de Carcasona i el cobert; el menjar, les botigues i els magatzems -tots amb productes del país-. Imatges agradables que et vénen. Sense oblidar la bergerie -l'Ecurie- on ens allotjavem, portada per la molt gentil M. Genevieve, qui amb tots els honors hauria d'ostentar el títol de Lady Marmalade, per la qualitat que aconseguia en la seva elaboració. Una de les meves frustracions recurrents és no saber parlar perfectament el francès, i sobretot entendre'l.\nPels catalans aquest és un territori que fins que no hi penetres física i històricament et sembla més allunyat -està a menys distància que Saragossa- . Quan comences a capbussar-te en la seva història t'adones que no només l'hem compartida sinó que tots aquests territoris formaven una unitat política; si més no aquest sud del nord volia ser de Catalunya abans que de França.\nEl misteri càtar\nLes coses medievals sempre tenen un estrany atractiu, encara més si les amanim amb misteris -esotèrics, de tresors, ordes-. Els catarisme és un món que desperta l'interés de molta gent. Com que hi han prou fonts -modernes-crec que allò més interessant és manifestar les conclusions principals a les que he arribat. I disculpeu algun matís que se m'escapi.\n- Roma, per lluitar per la unitat de la fe i evitar un cisme, va donar el vist-i-plau al rei francès en la lluita contra el catarisme. Aquest és un episodi negre de l'Església, que diguem-ho també, no podia controlar des de Roma tots els inquisidors fanàtics. Eren altres temps , violents. La guerra era un art i quasi un esport.\n- Hi ha un factor -que als historiadors jacobins no agrada dir- fonamental: l'ús de la llengua occitana en lloc del francès fou determinant en l'expansió del catarisme a Occitània.\n- Em sembla que eren, efectivament, uns "bons homes" els càtars -potser massa radicals en el seu camí de perfecció-. Senzills en la seva vida però de gran alçada espiritual; sembla que no feien mal a ningú, però nosa sí, foren l'excusa de França per conquerir Occitània. Desperten la meva compassió i sento una gran llàstima pel dolor infligit a aquells pobres bons homes i dones.\n-Amb la desaparició dels càtars va desaparèixer també el gentil món dels trobadors, plegat a la desaparició d'Occitània. I com que Pere III, pare de Jaume I, els va ajudar i va ser derrotat a Muret, també va representar la fi de la presència i principi d'expansió catalana cap el nord.\nEls càtars. Segona visió\n-Després d'escrit això topo amb altres textos menys idealitzants. No cal esborrar el que he escrit però cal puntualitzar i anar -tots- amb cura, ja que les fonts de l'època són escadusseres. La impressió més exacta em sembla que seria la que els dibuixaria com homes de fe, senzills, etc., però fanàtics. El que hom entén per extremistes . A vegades, arribaven a l'extrem de deixar-se morir, per fugir d'aquest món fisic que creien obra del Maligne,\n-La croada contra ells va començar quan van assassinar els emissaris que Roma va enviar per a parlamentar; diuen que havien atacat convents.\n-Els episodis sanguinaris dels croats foren perpetrats molt sovint per mercenaris -bascos també- al servei de França. I sobre tot per la bèstia sanguinària de Simó de Monfort. Diuen que els occitans encara escupen sobre el lloc on caigué abatut a Tolosa -per una pedra llençada per unes dames amb la catapulta-. Simó, curiosament va tenir com hostatge de luxe -en fou tutor- en Jaume I, fins que el Papa li feu entregar als templers a Montsó.\n-En quant l'Inquisició, creada per a acabar amb l'heretgia, també cal aclarar coses. A diferència del poder civil no emprava la tortura com a un càstig sinó una eina de confessió i no havia de produir mai la mort del reu; el torment no havia de durar més de mitja hora. Fou el poder civil qui havia d'aplicar les comdemnes i el que va inventar tots els instruments de tortura.\nEl reverdir del catarisme\nLa gran pregunta. I els càtars avui? Hi han professants? Semblaria estrany, avui són mals temps per la lírica i l'ascetisme. En un web francés hi trobí la resposta. Hi ha una mena de castell, palau -bastida- anomenat Roquefixade on fan reunions i estades "càtares", i és seu d'un dels caps del ressorgiment càtar. Fins i tot hi han col.loquis amb representants de l'Església catòlica. Fugen d'organitzar-se jeàrquicament i enfrontar-se amb ningú.\nHem visitat el país càtar quan s'estan preparant per la data d'acompliment de la profecia: notre Bèlibaste prophètisa en 1308 " au bout de 700 ans refleurira le Laurier"\nPublicat per Maspons a diumenge, d’abril 13, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, religió, Viatge al sud de França i coses del país\nMàrius Serra comenta una peça meva\nUna de les col.leccions que faig és la de jocs d'enginy, paciència, etc.\n"He començat a remenar papers perquè m'ha vingut vagament a la memòria algun exemple publicitari clàssic que feia servir un artefacte . He regirat manuals i catàlegs, i finalment l'he trobat fotocopiat en la carta d'un lector. Arran d'una tímida sol·licitud d'informació al pròleg del meu Manual d'Enigmística, l'Esteve Maspons de Mollet em va fer arribar un deliciós exemple d'aprofitament publicitari de l'enigmística. L'anunci és un tríptic. El producte, per tal de no deixar lloc al dubte, és al centre, clarament publicitat. L'ala esquerra del tríptic té un títol fascinant: "Instrucciones para el uso de este laberinto japonés". Aleshores, insta el client a col·locar les fitxes en la posició que indica la figura 1, i la figura 1 és un rectangle de quatre fitxes d'ample i cinc d'alt que conté 16 fitxes i 4 espais buits. Hi ha 8 fitxes negres --amb les lletres n, t, l, e, e, o, o, n impreses en blanc-- i 8 fitxes blanques --que contenen les lletres i, m, n, i, d, a, s, l impreses en negre--.\nPublicat per Maspons a dissabte, d’abril 05, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: escrits a premsa 1991, joc\nPublicat per Maspons a dilluns, de març 24, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a diumenge, de març 02, 2008 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a diumenge, de març 02, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Maspons a dilluns, de febrer 04, 2008 1 comentari: Enllaços a aquest missatge