Semalt: Com bloquejar els elements emergents amb bloquejadors d'anuncis\nLes publicacions emergents han existit des de l'inici de la World Wide Web. Lisa Mitchell, l'experta Semalt , explica que, igual que els anuncis de bàner, són una manera senzilla perquè els anunciants puguin despullar o promocionar els seus productes i serveis a Internet. Tot i que algunes finestres emergents són útils i útils, una gran quantitat de finestres emergents poden fer malbé el vostre lloc .\nQuè és un anunci pop-up?\nEn primer lloc, anem a aclarir què és un pop-up. Les finestres emergents són les pestanyes, finestres i quadres que s'obren automàticament i es queden allà fins que fem alguna cosa per tancar-los. La variació principal dels elements emergents és un pop-under, la finestra que s'obre darrere dels nostres navegadors web. És cert que no tots els elements emergents són similars a les característiques i propietats. Alguns d'ells són útils i no us demanen que introduïu els noms d'usuari i les contrasenyes, mentre que les altres finestres emergents són molestes i perjudicials, ja que envien peticions als usuaris i els demanen que s'adhereixin als butlletins. Un exemple del pop-up de scareware és malwaretips.com .\nCom bloquejar anuncis emergents?\nHi ha tres maneres de bloquejar una finestra emergent a les pistes: la configuració del vostre navegador, els bloquejadors d'anuncis, com ara AdBlock i els bloquejadors de finestres emergents dedicats.\n1..Bloqueig d'elements emergents al vostre navegador web\nEls navegadors web tenen els seus propis bloquejadors de finestres emergents predeterminats. Google Chrome, Firefox, Internet Explorer i tots els altres navegadors gestionen de manera diferent els anuncis emergents, i no tots ells ens permeten seleccionar si voleu bloquejar les finestres emergents d'un lloc web o no.\n2. Els bloquejadors d'anuncis dedicats a la publicitat emergent:\nCom el seu nom indica, els bloquejadors emergents se centraran en bloquejar tots els anuncis emergents, tant si són útils per a vostè com si no. A diferència dels bloquejadors d'anuncis, els bloquejadors de finestres emergents no bloquegen cap altre tipus d'anunci. Per saber-ne més, només heu d'escriure "els bloquejadors de finestres emergents més famosos de Chrome", "bloquejadors de finestres emergents populars i més convenients per a Firefox" i "els bloquejadors de finestres emergents més útils i més útils per al safari" en un motor de cerca. Microsoft Edge no té un mètode específic per bloquejar els anuncis emergents.\n3. Bloquejadors d'anuncis\nEls anuncis emergents es demanen en el mateix mètode que els anuncis a la pàgina; els bloquejadors d'anuncis poden aturar-los tots de manera predeterminada. En cas que no hàgiu utilitzat un bloquejador d'anuncis anteriorment, us suggerim que proveu AdBlock. És un dels blocs de publicitat més utilitzats i àmpliament utilitzats a Internet. Tanmateix, no bloqueja tots els anuncis emergents automàticament. Això es deu a les diferències entre anuncis publicitaris de tercers i de tercers. Per exemple, EasyList, un conjunt de normes i reglaments de filtrat usat per cada bloquejador d'anuncis, sovint ignora els anuncis emergents de primer nivell. Si voleu supervisar-los, heu de consultar la llista de filtres de les molèsties de Fanboy. AdBlock bloquegi fàcilment les sol·licituds que obren les finestres emergents. De vegades, els filtres personalitzats també poden ajudar a aturar les finestres emergents filtrant les dades no desitjades. Un altre tipus d'elements emergents que poden ser bloquejats per AdBlock són anuncis maliciosos. Tot i que l'adware està associat amb els llocs web gratuïts de torrent i descàrregues de programes gratuïts, els llocs principals també estan sent orientats .\nÉs cert que no tots els anuncis emergents són irritants, perillosos o molestos, però encara podeu bloquejar la majoria dels anuncis no desitjats amb els mètodes esmentats anteriorment Source .


Xerrada: Camins i rieres - Pladebarcelona\nXerrada: Camins i rieres\n03 Dimecres febr. 2016\nPublicat per prbacterio a Notícies del blog\nEl proper divendres dia 5 farem una presentació del blog a una nova llibreria que s’ha obert recentment a Gràcia: TuuuLlibreria.\nA partir de les sis parlarem sobre la història del pla i el seus carrers, i sobretot d’allò que amaguen: les rieres, turons, pujades, baixades i els camins que es feien servir quan la major part de la ciutat estava per edificar.\nSi no coneixeu la llibreria, no perdeu l’ocasió de visitar-la, perquè no és una llibreria com les altres. Els seus prestatges estan atapaits de llibres donats per la gent, i us podeu endur un grapat d’ells pagant el que us sembli just. El preu el poseu vosaltres. Està oberta tots els dies de 12 a 20h, així que podeu passar-hi tot el temps que vulgueu remenant i cercant les vostres rareses preferides.\nUs esperem ben a prop de la plaça del Sol, al carrer Planeta 17.\n3 pensamientos sobre “Xerrada: Camins i rieres”\nEnric H. March diguè:\n3 de febrer de 2016 at 22:07\nOstres, llàstima que sigui divendres 5. M’és del tot impossible. A veure si ho torneu a repetir.\nPepe Pardo diguè:\n5 de febrer de 2016 at 9:31\nCom a gracienc, he llegit totes les entrades del blog referides al territori de Gràcia: Estic impressionat: molt bo tot! Gràcies per la feina i gràcies també a l’Enric March que m’ha descobert el vostre blog. No puc anar a la presentació perquè estic al concert del Luis Pastor al Barnasants, però a ben segur que en fareu d’altres, no? Salut!\n11 de febrer de 2016 at 18:44\nPepe, moltes gràcies per l’interès! Me n’alegro que t’agradi la feina que faig. Sí, i tant, tenim pensat fer més xerrades com aquesta. Fins aviat!


Seduïts per la lògica del míster (Joan Serra Carné)\n2 min. Barcelona 25/03/2016 00:21\n651x366 Johan Cruyff amb el seu fidel ajudant Carles Rexach durant els anys 90, a la banqueta del Camp Nou. Hristo Stòitxkov donant la mà a Cruyff en un partit al camp de l’Espanyol. / FRANCESC MELCION FRANCESC MELCION Johan Cruyff amb el seu fidel ajudant Carles Rexach durant els anys 90, a la banqueta del Camp Nou. Hristo Stòitxkov donant la mà a Cruyff en un partit al camp de l’Espanyol. / FRANCESC MELCION FRANCESC MELCION\nTot va començar aquell estiu del 1988 a Papendal. Tot. El joc de posició, l’obsessió pels triangles que oferien dues opcions de passada, els tres defenses, la figura del 4, els extrems oberts a la banda i la pilota com a aliat. Els bons eren els que sabien jugar al primer toc. Una revolució, l’obra d’un geni, que va necessitar dos anys de coll per oferir la millor versió. Però a la nova generació de barcelonistes que s’havia enamorat del futbol i del Barça amb un acte de fe que es recompensava guanyant un cop a l’any al Madrid i una samarreta de Lineker els va seduir sobretot la lògica del míster. Empal·lidits pel llarg hivern del derrotisme culer -època de títols escadussers i joves promeses abandonades al filial-, a aquests aficionats Johan Cruyff els va aportar l’autoestima que només insuflen els mites i una lògica que, de tan simple, resultava impossible de rebatre. Si tu tens la pilota, els altres no la tenen. És més divertit guanyar 4-3 que 1-0. Jugar rient. Futbol alegre i creatiu per combatre tanta grisor i tant ciment.\nD’aquella primera temporada a la banqueta del Camp Nou, n’ha quedat per a la posteritat una anècdota reveladora de l’essència del cruyffisme. El club li va transmetre al tècnic la preocupació pel ridícul que suposaria perdre la final de la Recopa amb el Sampdoria, que havia fitxat Víctor Muñoz, excapità blaugrana que esgotava els dies de futbol al calcio. Als despatxos gairebé preferien no arribar a la final. I l’holandès, sempre àgil, va raonar davant d’aquell temor que si el Barça no havia volgut retenir el migcampista, el Sampdoria jugaria amb un menys. Èxit assegurat. El Barça va guanyar. Es pensava en positiu. Com en les lligues atzaroses de Tenerife i Riazor, com al cel de Wembley. De la mediocritat a l’èxit. Els errors sempre pesaran menys. Perquè, fins i tot al Barça, caïnita com és el club, resulta un sacrilegi renegar del 14, l’únic privilegiat que ha modernitzat el futbol a la gespa i a la banqueta.\nLa lògica, sempre guanyadora, és la seva principal herència, punt de partida d’un segell futbolístic propi, que Guardiola va perfeccionar amb futbolistes que sublimaven el Dream Team i que Luis Enrique ha ampliat. El Barça, avui admirat arreu del món, li deu a Cruyff més que un homenatge pòstum: li deu el model.\n'The Guardian' s'equivoca i posa la foto d'un altre jugador a la portada sobre Cruyff


Borgo Belvedere - Bilo Lizzano in Belvedere Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Lizzano in Belvedere, Lizzano in Belvedere, Itàlia, 40042 - Veure al mapa\nMés informació sobre Borgo Belvedere - Bilo\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Borgo Belvedere - Bilo és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Lizzano in Belvedere. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nBorgo Belvedere - Bilo també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Lizzano in Belvedere. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Lizzano in Belvedere, el Borgo Belvedere - Bilo és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


agora: REsposta automàtica missatges per correu\nREsposta automàtica missatges per correu\n◄ Vídeo molt gran.\nProblema amb l'edició de qualificacions ►\nper Susana Borrás Carré - dimarts, 14 octubre 2014, 17:02\nVoldria configurar el moodle de manera que quan un usuari envia un missatge a un altre usuari, la còpia que es rep al compte de correu tingués com a remitent el correu de l'usuai i no el generic de "norepli" o apligest@correueducacio.xtec.cat. Voldria poder respondre a la persona directament com ho feiem el curs passat.\nEn resposta a Susana Borrás Carré\nRe: REsposta automàtica missatges per correu\nper Pau Ferrer Ocaña - dimecres, 15 octubre 2014, 13:26\nAixò que comentes no és possible. Es fa servir sempre l'adreça aquesta sigui quina sigui l'adreça del remitent.


Deu coses que s'han de saber sobre Bigote Arrocet, per Ramón de España\n11 de de gener del 2020. 08:00\n1/ BIGOTE VA NÉIXER A BUENOS AIRES\nConcretament, el 1949, però als 11 anys es va traslladar amb la seva família a Xile, on va fer els primers passos com a humorista, especialitzant-se en la imitació de cèlebres cantants, com ara Joan Manuel Serrat i Julio Iglesias. Als 21 va triomfar al festival de Viña del Mar. El seu pare era espanyol, i la seva mare, mig alemanya, mig espanyola. El seu nom real és Edmundo Arrocet von Lohse.\n2/ ¿VA SER AMIC DE PINOCHET?\nTenint en compte el seu rupestre sentit de l’humor, no seria estrany que el general l’hagués influït en la seva carrera. L’interessat ni ho nega ni ho confirma, però, en qualsevol cas, mai es va apuntar a l’oposició. És un d’aquells temes que ja ni es comenten en les entrevistes que es fan a l’artista.\nEdmundo Arrocet, amb dues hostesses de l’‘Un, dos, tres’. / Arxiu\n3/ ESPANYA I EL CIM HUMORÍSTIC\nAquest magne esdeveniment va tenir lloc l’any del Senyor del 1974. Entre el 1976 i el 1992, el nostre home va aparèixer en el concurs de Chicho Ibáñez Serrador ‘Un, dos, tres, responda otra vez’, etapa que va aprofitar per embarassar la filla del presentador peruà Kiko Ledgard, Annette, amb qui va tenir un fill, anomenat Alexis, que mai ha sigut reconegut pel seu senyor pare. (Bigote té dos fills més i, fins i tot, un net). A l’‘Un, dos, tres’ interpretava el paper d’un mexicà a l’estil de Cantinflas i va donar a llum un afegitó que a alguns els feia molta gràcia: «Piticlín, piticlín». Sens dubte, un dels seus cims humorístics.\n4/ LA DADA OBLIDADA\nEntre el 1991 i el 1992, Bigote Arrocet va presentar a Antena 3 ‘La ruleta de la fortuna’, tot i que gairebé ningú ho recorda.\n5/ EL SERVENT DE CHIQUITO\nEdmundo Arrocet és l’únic actor que ha sortit en els tres llargmetratges protagonitzats per l’inoblidable Chiquito de la Calzada: ‘Aquí llega Condemor, el pecador de la pradera’ (1996), ‘Brácula: Condemor II’ (1997) i ‘Papá Piquillo’ (1998). En les dues primeres, com que feia falta algú a qui se li pogués dir: «‘Hasta luego, Lucas’», Bigote va interpretar el servent de Chiquito, anomenat, lògicament, Lucas.\n6/ ÉS VEGETARIÀ\nMés o menys. Tot i que durant 25 anys va ser un vegetarià estricte, últimament es permet dues alegries: menjar carn una vegada a la setmana i endrapar una paella els diumenges.\nBigote (esquerra) i Juan Miguel Martínez, a ‘Supervivientes’. / Arxiu\n7/ ÉS UN ÉSSER DE LLUM\nHo va demostrar àmpliament durant la seva participació en el ‘reality show’ de Tele 5 ‘Supervivientes’ el 2017. El 2004 ja havia sigut vist a ‘La isla de los famosos’, però la seva presència va passar més desapercebuda. A ‘Supervivientes’ va destacar per la seva serenitat, digna d’un mestre zen, i la seva disconformitat a deixar-se arrossegar a aquelles baralles entre verdulaires tan comunes en els concursos televisius. Mentre els altres es mataven entre ells, Bigote, assegut en una pedra, mirava cap a la immensitat del mar. Una altra prova de la seva espiritualitat és la seva tasca com a prologuista del llibre ‘Hare Krixna’, del guru Bhaktivedanta Swami Prabhupada.\nEns havíem oblidat pràcticament d’aquest genial humorista fins que va tornar al candeler gràcies a la seva relació sentimental amb la incombustible María Teresa Campos, que en aquests moments no se sap ben bé com està (la relació, no la Campos, que ho afluixa tot en els papers menys les seves coses amb Edmundo).\nL’humorista, amb María Teresa Campos i la seva filla Terelu, veient processons. / Arxiu\n9/ UN DE LA TRIBU (DE TELE 5)\nBigote ja forma part oficialment de la gran família disfuncional de Tele 5, tot i que en un paper secundari i sotmès a la disciplina de les Campos, que són com una plaga bíblica: primer va arribar la matriarca, María Teresa, que es va treure de la màniga la seva encantadora filla Terelu, i després entre totes dues van treure de l’anonimat la seva germana, Carmen Borrego, que té el detall de lluir el cognom del seu difunt pare.\n10/ HI HA UN ALTRE EDMUNDO\nUn vague aire de malenconia envolta Bigote Arrocet. Sovint se’l veu com absent i com si ja no pogués més de Tele 5, de les Campos i de la premsa del cor. ¿Serà l’autèntic Edmundo l’home que mirava el mar a ‘Supervivientes’ mentre pensava en les seves coses?\nMaría Teresa Campos El personatge de la setmana Bigote Arrocet


Gormanderies, llepolies, i altres menges – Crònica d’un gourmet.\nUn relat de Anjo Laví (05-04-2007)\nEl relat que segueix té la seva gènesi en el repte 214 “ADDICCIONS” que va proposar en Maurici. L’he refet de nou afegint-hi un munt de paraules gustoses. Abans però, per fer boca, us deixo aquest aperitiu: Amb els ulls tancats Premo delicadament la sina entre les dents. Muntijol de llepolia i et tasto amb delectança. Aspiro la sentor fresca, exquisida i voluptuosa que deixes anar Libèl·lula africana quan et separo les ales, prop del bosc, i m’impregnes els dits amb complaença, mentre et menjo. Peça de carn salvatge en el teu període de zel.\n’habitació tot i ser gran i espaiosa té un punt de claustrofòbica. Criden l’atenció la rara composició del mobiliari i l’home que, movent-se i esbufegant amb dificultat des d’una cadira de rodes, prepara el sopar mentre la càmera de vídeo, que ell mateix ha instal·lat prop d’on està feinejant, pren nota amb detall del que succeeix i succeirà a partir d’ara. L’home afegeix els últims condiments; remena la cassola, espera... i apaga el foc; obre els narius i ensuma mostrant satisfet a la càmera la seva aprovació.\n–Mmmhhhhhhh... Bé. Això ja està llest. Fa bona olor... llàstima que les aromes no us arribaran a través de la pantalla i no pugueu fer-vos-en una idea; la tecnologia encara no ha avançat prou! Si m’ho permeteu, aniré emplatant el menjar que acabo de fer... Se’m veu bé? –la càmera farà de testimoni de l’afer que us lliga amb mi, i així no us en perdreu cap detall– no us fa res que vagi menjant oi? és que fred –ja ho sabeu– no valdrà res. No us convido, i disculpeu-me si us parlo amb la boca plena... no us ho prenguéssiu malament... però em queda poc temps per cortesies i polideses; se’m fa tard i he d’anar fent via. D’aquí a poc, calculo, s’esdevindrà “allò” que alguns en dirien l’inevitable, i jo, senzillament: la meva mort.\nMireu-me. Tot i que la meva aparença us pugui resultar poc atractiva i fins i tot grotesca o repulsiva, us asseguro que la vida m’ha tractat d’allò més bé. Ja sé que costa de creure. Si no m’estiguéssiu veient a la pantalla no us hauríeu pogut imaginar fins a quin punt sóc obès –obesitat mòrbida en diuen–. Ja no surto de casa. De fet, no podria baixar del llit si no fos que, en previsió d’aquest moment –sóc un home acabalat– vaig fer adequar la infraestructura del lloc on visc a les meves capacitats. Especialistes en robòtica i domòtica van dissenyar –especialment per a mi– un assortit d’aparells: grues, elevadors, cadires motoritzades; mobiliari divers i funcional, capaç de desplaçar-se –obeint la meva voluntat– només pitjant un botó; així com ordinadors i sistemes informàtics, que em permeten –si en tinc necessitat– connectar-me amb l’exterior. Compto també amb l’ajut d’un exèrcit d’assistents, que tenen cura de la meva persona, de les meves necessitats higièniques i en particular de la meva afició pels capricis culinaris. Tot plegat m’ha permès –al meu entendre– mantenir fins ara, amb un mínim d’autonomia, la meva dignitat.\nDe jove vaig tenir pocs centres d’interès i no vaig anar a la saga de res; he estat un solitari; no he sentit mai el desig de formar una família, ni de perpetuar el meu cognom, i com que els meus ancestres van fer diners a cabassos al llarg de cinc generacions, he tingut la sort de no haver de treballar ni de patir per fer créixer l’immens patrimoni familiar que posseeixo... –és el que té ser fill d’industrials sense escrúpols–. Com un nen aviciat, sense cabòries ni capficaments, vaig anar fent fins que, per a distingir-me singularment dels meus congèneres, o potser, per fatuïtat, parenceria, petulància i altres virtuts de la mateixa mena, vaig decidir consagrar la meva vida a tastar les menges més exquisides que hom pogués elaborar, –els nens malcriats ja ho tenen això– i vaig esdevenir un perfecte llepafils.\nEn aquella època no vaig escatimar recursos per anar a determinat continent, país, ciutat, lloc o establiment on poder assaborir: un vi, uns postres o un plat excepcional, ja fos: carn, peix, crustacis, marisc, fruites o verdures. Tot destriant àcids orgànics, substàncies amargues, polifenols, sucres... i demés components i elements que influeixen en llur sabor, la pràctica quotidiana em desvetllà el sentit del gust i de l’olfacte, i em va dotar d’una habilitat extraordinària per a degustar el bocam, el deix i les aromes dels vins de més renom.\n...Bressar, bullir, candir, clarificar, emborrassar, escalivar, fregir, fumar, gebrar, macerar, napar, ofegar, purgar, quallar, reblanir, rossejar, rostir, saltar, socarrar, sofreginar, suar, travar, trufar; coure a foc lent, a foc viu, a la brasa, a la brutesca, a la cassola, a la cocota, a la graella, a la llosa, a la papillota, al bany maria, al blanc, al blau, al caliu, al dente, al forn, al natural, al punt, al vapor...\nFos quin fos el mètode de cocció o elaboració emprat, el meu paladar captava, al primer tast, cada un dels ingredients que formaven part d’un plat, així com la sapidesa dels condiments o la textura dels aliments. Mentre esperava assegut a taula, m’exercitava i em posava a prova amb petits jocs que –amb l’experiència repetida– em van dur al refinament dels sentits. Amb el ulls tancats i només ensumant la flaire que escapava de la cuina, hauria pogut captar –sense cap mena de dubte–, si les verdures que hi havia al foc, fent xup-xup dins l’olla, havien estat tallades a la brunesa o a la juliana; el punt de maduresa de la carn de caça que hi havia al rebost, sotmesa a un inici de descomposició –tot esperant que adquireixi el tast adequat, “faisandé” és la paraula–, concretant en: dies, hores i minuts, quant temps feia que la peça era morta; o en quin moment s’espantava amb glaçons –mentre bullia molt lentament– el suc barrejat amb una mica de vi –que prèviament havien deixat anar al forn: ossos i verdures–, per a preparar un “fons” –fosc i espès– d’acompanyament, i encara hauria pogut afegir les diferents varietats de raïm que composaven aquell vi.\nVull remarcar que el meu coneixement de la matèria no el provocava l’ànsia de saber o d’aprendre. Just al contrari, només m’empenyia l’hedonisme i el plaer epicuri que em produïa aspirar les essències; ingurgitar, paladejar; ingerir lentament cada mos exquisit i sentir com feia el seu curs collejant cap a l’estomac. La presentació del plat –tot i que sempre és d’agrair– per a mi no tenia cap interès, era quelcom secundari i totalment aliè al gaudi que em produïa el gust del menjar a la boca i a les sensacions gustoolfactives. Jo podria haver estat cec i res hauria canviat en la meva complaença.\nL’home deixa per un moment la forquilla i el ganivet al costat del plat, i amb esforç s’agafa al trapezi que penja a prop d’ell. Sembla que intenta acomodar de nou el seu cos a la cadira; just aconsegueix aixecar una mica la galta del cul...\n–Fffffff... Una llufa...\nQuin descans! Són els gasos... últimament pateixo d’una certa flatulència quan menjo massa de pressa... i ara, a més, parlant...\nCom us anava dient, de la cuina dels grans xefs vaig passar als menjars exòtics.\nNo parlo de plats com el katsuobushi: el típic filet de bonítol assecat, fumat i madurat amb el fong Aspergillus glaucus, ni evidentment del sushi elaborat a base d’arròs bullit envinagrat, acompanyat de peix o marisc –generalment cru– o de verdures, ni del teriyaki, el yakitori, ni d’altres guisats propis de la cuina japonesa o de la xinesa, la india, la del mitjà orient, o la de tants llocs que han sabut donar a la seva cuina prou prestigi perquè un gourmet –cosmopolita com jo– ja s’hi hagués interessat abans. No; jo parlo d’un exotisme més primari: fruïts rars i desconeguts; verdures de llunyanes geografies i móns inexplorats; peixos i crustacis ignots; aranyes, cucs, insectes... i també grans animals. Us sorprendríeu de les sensacions que us pot arribar a provocar el cruixent d’una eruga carnosa i molsudeta, feta al punt, o prémer amb força –entre les dents– una peça de carn salvatge descarregada de nervis i de greix –fent regalimar el suc per trobar-lo a la llengua– rosegar i rostar, fins a deixar només els ossos després de xuclar-ne el moll i la sang que hi ha quedat, o aspirar la sentor, sofisticada i delicadament voluptuosa que deixa anar determinada libèl·lula africana quan li separes les ales i t’impregna els dits, mentre és menjada crua, tal qual, en el seu període de zel, i encara –muntitjol de llepolia i luxúria dels sentits– els petits excrements –no més grans que una catània– d’un rosegador, que habita a les regions equinoccials. Ultrapassen la quintaessencia de la sensualitat palatal i et transporten a un món eteri de flairances, on la consciència transcendeix la percepció de la realitat i t’obra la porta d’una nova dimensió gustativa.\nSegurament us preguntareu si no tenia escrúpols o prevenció davant de certes menges; si no em penedeixo d’haver menjat un animal o un vegetal que potser era l’últim exemplar d’una espècie protegida, o potser fins i tot, si he arribat a menjar carn humana... –qui sap si d’infant–. Ja ho veig; em faig el càrrec que sou de mentalitat simple i estreta; que heu assumit uns hàbits, unes normes i unes actituds, que només us heu fet vostres per estalviar-vos pensaments independents i alternatius. La realitat és més senzilla: el món és només un mercat on tot té un preu i res queda fora de l’abast si es pot pagar. Aquest munt de detalls, que a vosaltres us haurien frenat, per a mi, no tenen cap importància. La moral, l’ètica... són conceptes estranys –d’una vaguetat extrema– que mai m’han interessat, ni m’han acompanyat. Ultra això, també us he de dir, en descàrrec, que tampoc em guiava cap actitud morbosa o malaltissa. M’incitava només la curiositat i el desig de delectar-me en un rebost infinit.\nCom va ser que vaig passar de gaudir del menjar a viure per menjar? va ser la manca de contenció que m’esperonava? o potser la frisança que ja us he comentat per a tastar-ho tot? No ho sé. Si us he de ser franc, no tinc memòria de com vaig perdre el control sobre la meva voluntat, ni de quant el menjar es va convertir en addicció. El cas és, que de mica en mica, la fretura d’ingerir i d’empassar qualsevol cosa es va anar fent cada vegada més exigent, indispensable i irrefrenable fins al punt que, anant pel carrer, m’havia d’aturar tres i quatre vegades en el meu trajecte –per entrar a qualsevol hamburgueseria de mala mort– i satisfer, ja no el meu desig de fruir del menjar sinó, la necessitat d’engolir i prou. Ara ja, sense satisfacció ni plaer.\nSé que d’uns anys ençà és l’addicció qui em domina... és com si m’estigués assetjant a tothora. No puc fer-hi més. He de menjar, menjar, menjar... i menjar sense parar; a despit de fer malbé la meva existència, perquè no em puc posar fre, ni aturar-me fins haver acabat d’empassar la última engruna que resta al plat. I és així com el meu cos va anar perdent la seva forma original i va augmentar de volum en un grau sense mesura fins arribar a aquest estat que em trobo ara.\nPel què fa a la meva dependència al menjar estic condemnat. Entenc que per intentar vèncer-la no tinc altre sortida que posar-me en mans d’especialistes, o com a alternativa, puc acceptar la meva sort i morir menjant fins al final. He triat la segona opció perquè seguir les pautes i el règim que se’m proposés suposaria la invasió de la meva intimitat i encara més, la invasió dels principis fonamentals que han regit la meva existència. Ara bé; no he volgut deixar que fos la mort qui –a l’atzar– triés la data del meu òbit...–això seria una derrota i jo no estic disposat a admetre-la ni a deixar-me vèncer en aquest sentit–, per tant... vull ser jo qui decideixi el moment de la meva anada.\nAneu lligant caps... suposo.\nEncara tinc la facultat de pensar i de raonar. He triat aquest moment. I ho he fet conscientment i lliure, en la plenitud de les meves capacitats intel·lectuals, fent ús de la meva raó i voluntat, i sabent què aquest pas no tindrà marxa enrere. No em penedeixo de res que hagi pogut fer; he viscut com he volgut i en realitat sento que me n’he sortit prou bé. Fins i tot –ara que el desenllaç s’acosta– no tinc cap sentiment de dol per l’estat que em trobo, ni recança pel que deixo, ni molt menys per com la meva mort s’esdevindrà. Ves a saber si volgudament o per una premonició casual, al llarg de la meva vida he anat aplegant diversos ingredients: dessecats, envasats al buit, congelats... que haurien estat útils per preparar aquest “últim sopar”. Cada peça, té les propietats adequades i prou capacitat per a garantir-me “l’èxit” pel que fa al meu traspàs. Però finalment –ho heu pogut veure vosaltres mateixos– he volgut tornar als orígens i m’he decantat per cuinar, jo mateix, un plat amb uns bolets que m’he fet dur del bosc, i adelitar-me per últim cop, recordant el sibarita que jo vaig ser. –He netejat i estofat llenegues; els rovellons els he fet a la planxa; els ceps els he confitat amb oli d’oliva; les llengües de vaca les he fregit, i uns bolets blancs... els he tallat a trossos menuts i els he saltejat fins que han quedat daurats. He preparat tres salses d’acompanyament: de ceba: amb farina,vi blanc i fons d’au; d’all confitat: amb oli, nata, sal i pebre blanc; de carn: a partir d’un fons blanc clarificat. He emplatat els bolets al voltant d’un bol amb les tres salses, fent petites muntanyetes segons la mena de bolet, i les he empolsinat amb un refregit d’all i julivert tallat a la brunesa. Cap de vosaltres hauria pogut trobar un punt de cocció més ajustat perquè la textura dels bolets fos... Bé! a qui vull enredar? us enganyo i m’enganyo a mi mateix... Sé prou bé que el meu nas ja no és el que era. Els he cuinat; sí... però el resultat ha estat com obrir els ulls i veure el món en blanc i negre. De les olors només en tinc un record vague i llunyà. No puc apreciar les seves combinacions i si us he de ser sincer, ha estat decebedor. Els he trobat: “tant poc gustosos...”!Tinc el paladar gastat...\nL’home eixuga una llàgrima dissimuladament i amb la mà que li queda lliure es prem el ventre.\nAiiihhxx...però de les “farineres” ja en començo –uixxx– a sentir l’efecte.\nNaturalment, exculpo de la meva mort a qualsevol persona que hagi tingut relació amb mi.\nPel que fa a les meves últimes voluntats –en relació al que encara queda de la meva fortuna– és ben senzill: he disposat que qui la vulgui heretar primer se l’hagi de menjar.\nSí, ho heu entès bé.\nHe donat ordres perquè tots els meus diners, inversions i propietats siguin bescanviades per pedres precioses o transformades en lingots –d’or o altres materials nobles–, prou petits per a ser empassats. Tret d’això no us demano res més. Sou ben lliures de sol·licitar la meva hereditat.


Pau Sempre: de març 2009\nI love Palestine!!!\nESTEM CREANT UNA BOTIGA ON LINE PER AJUDAR A LES DONES PALESTINES DELS CAMPS DE REFUGIATS, a les dones que es troben en una situació de més precarietat econòmica, o bé que estan soles, o han d'atendre la seva llar i familiars, l'educació dels seus fills i filles, a gent gran, a persones dependents,… advoquem per l'ajuda directa als grups més desfavorits.\nAmb les declaracions de les Nacions Unides subscrivim que " no pot trobar-se una solució duradora als problemes socials, econòmics i polítics més apressants de la societat sense la justa participació i plena habilitació de les dones del mundo."Palestina no pot faltar a la cita, considerem la seva presència grata i necessària. Per a nosaltres Palestina existeix, i existeix al nostre cor: WE LOVE PALESTINE.\nAmb aquesta convicció i esperança en el bon fer, vam escollir inaugurar aquesta, la vostra botiga www.ilovepalestine.net, el 8/3, Dia Internacional de la Dona 2009. A través d'aquesta pàgina web, les dones palestines estan disposades a participar, a aportar la seva contribució al món de la moda.\nPau Ara dona tot el suport a aquesta iniciativa i intentarà promocionar i ajudar aquesta iniciativa per tots els mitjans posibles.\nSeguint amb aquest petit gran projecte, entre totes i tots podem fer-ho realitat. La botiga promet ser dinàmica, explotarem la nostra creativitat, som respectuoses amb el medi ambient i els seus recursos, nosaltres pretenem seguir un joc lícit, no anem més enllà. Apuntem per la promoció dels brodats palestins, els tradicionals Kuffiya de cotó negre o vermell|roig, internacionalment i/o localment, la indústria tèxtil i la confecció de roba en terres palestines és tradicional, el Kuffiya el mocador palestí ha estat copiat infinitament, i arxiconegut pel tocat de cap de Yasser Arafat, que al cel és, el nostre, és també l'original palestí -made in Palestine-, treballem amb els nostres dissenys i teixits naturals de cotó.\nUs convidem a sumar-vos al projecte, estenguem una mà a Palestina, a les dones que amb la seva feina i esforç lluiten per procurar benestar, vida, bellesa, aixopluc, tots els somnis que es puguin crear.


Blog — Página 2 de 11 — Micropigmentacion en Girona\nL’art de transformar les celles d’una forma natural.\nL'art de transformar les teves celles. Les teves celles les pots transformar a millor, donant-lis una nova forma i color per lluir-les i ressaltar la teva mirada i més ara, que anem amb la mascareta, per precaució del COV.19. Amb la nova tècnica que aplico amb el microblading o micropigmentació, [...]\nL’art de transformar les celles d’una forma natural.micropigma2020-08-02T14:54:27+00:00\nUna dona ha de fer-se el que ella vol i es vegi més guapa.\nUna Dona ha de fer el que li ve de gust i es trobi més maca. La micropigmentació de llavis o maquillatge permanent, permet corregir les imperfeccions o asimetries del llavi, fer-lo més maco, equilibrar-lo i calorejar-lo. Gràcies aquesta tècnica s'aconsegueix donar major gruix a uns llavis fins,afegir color a [...]\nUna dona ha de fer-se el que ella vol i es vegi més guapa.micropigma2020-07-26T14:40:18+00:00\nLluir jove és una cosa que tothom li agrada.\nLluir jove és una cosa que tothom li agrada i es pot aconseguir amb petits i grans canvis. La calvície d'home o dona, fa que ens veiem i aparentem uns anys més dels que tenim. Utilitza tots els sentits per estar com vols veuret... La micropigmentació o tricopigmentació [...]\nLluir jove és una cosa que tothom li agrada.micropigma2020-07-13T14:58:42+00:00\nQueda’t amb qui et dedica els minuts necessaris.\nQueda't amb el professional que et dedica el temps necessari i no va amb preses. Tècniques avançades de maquillatge permanent d'ulls per realçar els teus trets facials i sentir-te bé amb tu mateixa. Al nostre centre disposem de les últimes tècniques de micropigmentació d'ulls i delineat que juntament amb els [...]\nQueda’t amb qui et dedica els minuts necessaris.micropigma2020-07-12T17:35:13+00:00\nLa màgia es troba.\nEls qui creuen en la màgia estan destinats a trobar-la. La micropigmentació és una tècnica que va evolucionar a partir del tatuatge, tot i que presenten similituds, no deixen de ser tècniques diferents amb finalitats diferents. Els procediment bàsicament consisteixen en realitzar una implantació de pigments que contenen partícules de [...]\nLa màgia es troba.micropigma2020-07-12T16:46:12+00:00\nLa vida t’invita a canviar per a millor.\nLa vida t'invita a viure a la teva manera i fer canvis que t'alegrin, segueix el teu instints. El microblading és una tècnica de maquillatge semipermanent, l'objectiu és corregir o reconstruir completament una cella mancada de pèl o absent, realitzant pèls de forma artística, creant un efecte hiperrealista i natural. [...]\nLa vida t’invita a canviar per a millor.micropigma2020-06-28T21:07:42+00:00\nCada etapa de la vida requereix una nova versió de tu.\nCada nova etapa de la teva vida, requerirà una nova versió de tu. Moltes vegades pot ocorre que ens hem passat amb la depilació de celles, altres que per algun tractament mèdic ha provocat que les nostres celles s'hagin despoblat o en altres ocasions tinguem petites calvícies que fan que [...]\nCada etapa de la vida requereix una nova versió de tu.micropigma2020-06-24T16:27:49+00:00\nFes que el teu aspecte sigui fantàstic!\nPots lluir un aspecte fantàstic sense estar maquillada ni perdre el temps. Pots lluir el teu rostre amb una micropigmentació pèl a pèl o microblading, depenent de la teva pell i la tècnica que prefereixis, les teves celles amb la cara recent neta, sense res de maquillatge!!. Llesta per anar [...]\nFes que el teu aspecte sigui fantàstic!micropigma2020-06-17T12:54:04+00:00\nFes que el terç superior del teu rostre sigui el protagonista.\nTenir unes celles perfectes quan el terç del superior del nostre rostre és el protagonista. Per saber quin tractament és el més adequat per les nostres celles si el microblading o la micropigmentació, hem de conèixer la pell de la clienta/ent. Desprès dels anys d'experiència dividim en tres grups els [...]\nFes que el terç superior del teu rostre sigui el protagonista.micropigma2020-06-12T15:03:06+00:00\nLlueix el teu somriure durant tot el dia sense tenir por de que se’n vagi el color.\nEl teu somriure les 24h perfecte amb la micropigmentació del llavis. Amb el pas del temps els nostres llavis van perdent el color, perfil, forma i per lluir-los equilibrats estem pendents del nostre maquillatge o perfilador que es va esborrant per motius varis. Amb les noves tècniques modernitzades de maquillatge permanent [...]\nLlueix el teu somriure durant tot el dia sense tenir por de que se’n vagi el color.micropigma2020-06-09T14:35:11+00:00


Ajuntament de Sant Celoni - Vols saber com enfrontar-se a una entrevista de treball amb garanties? Curs gratuït al Sax Sala\nVols saber com enfrontar-se a una entrevista de treball amb garanties? Curs gratuït al Sax Sala\nEl mercat de treball ha canviat molt, i afrontar una entrevista ja no és com abans. Si estàs buscant feina, aquesta formació t'interessa.\nSi has fet alguna vegada has fet una entrevista de treball, és probable que t'hagin preguntat qüestions com si tens capacitat per treballar en equip, quins són els motius perquè deixessis la última feina, com prioritzes les feines del dia a dia, o que expliquis una situació difícil a la feina i com la vas superar. Les competències claus són les habilitats, actituds i valors que fan que una persona desenvolupi amb èxit les tasques pròpies d’una ocupació.\nSi vols saber com son les entrevistes per competències, preparar-te per tenir èxit i saber què et pots trobar quan et truquen per fer una entrevista, no et deixis perdre la oportunitat de participar en aquest curs. És gratuït i es portarà a terme els propers 25 i 27 de setembre de 9.15 a 13.15 al Sax Sala. Pots formalitzar la inscripció en aquest enllaç. Les places es reserven per ordre d’inscripció.\nInformació publicada el 13 de setembre de 2018


Grup Àgata - Col·laboradors\nAlbet i Noya, tradició des de 1903. Actualment són la quarta generació de viticultors. Ells han introduït el conreu ecològic; la seva producció es basa en les seves vinyes i en les de pagesos de la zona que venen les seves produccions ecològiques.\nBombers de l'aeroport\nLa iniciativa solidària promoguda pel Servei de Salvament i Extinció d’Incendis de l’Aeroport Josep Tarradellas de Barcelona- El Prat arriba enguany a la seva onzena edició.\nEl CE l’Areny és un centre excursionista fundat el 30 de setembre de 2012. L’objectiu que es proposa el C E l’Areny, no és altre que el de fomentar l’esport, donar a conèixer el nostre entorn, fomentar el respecte a la natura i la convivència amb les persones.\nEmpresa col·laboradora amb Grup Àgata en la donació de taronges ecològiques amb motiu de la Festivitat de Santa Àgata que es celebra el 5 de febrer.\nDos persones entusiastes varen venir a trucar a la nostra porta. Volien seguir sent solidaris i van pensar que una bona manera era fabricant unes samarretes de paddle que fossin atractives i així poder-les oferir als seus clients.\nSabem que el ioga i la meditació alleugen el dolor. També ajuden a millorar la memòria, promouen la intuïció i la creativitat. Són molt beneficiosos per a aquelles persones que tenen dificultats: ansietat, insomni, dolor i malalties cròniques.\nEl Ball de Gitanes de Sant Climent de Llobregat va ser estrenat el 23 de novembre de 2013, diada de Sant Climent, Festa Major de la vila.\nUn dels llocs on Grup Àgata actua és en els mercats de Barcelona. Enguany hem estat al Mercat de l’Abaceria amb la seva nova ubicació al Passeig de Sant Joan, al Mercat de la Llibertat, ben a prop de la nostra seu i al Mercat de les Corts.\nThe Pink Peony, un refugi de bellesa a l’estil de Nova York on es combina l’hospitalitat asiàtica amb l’atenció al client estadounidenc i l’elegància europea.\nIgual que Grup Àgata, Tupperware és sensible amb el Medi Ambient. Els seus productes ajuden a reduir els residus, estalviar diners i protegir el medi ambient.


StarofDavid - Calcego\nStar of David-Hamburger Version, 2001\nEscultura | Llautó platejat, vidre revestit de NiCr, fusta i pintura\n45,8 x 99,5 x 99,5 cm.\nHíbrids entre l’arquitectura i l’escultura, els pavellons de Dan Graham són estructures metàl·liques amb vidre i miralls polaritzats; transparents i reflectants a la vegada; instal·lats en espais públics, parcs o institucions culturals. La seva complexitat òptica cristal·litza una complexitat de relacions -entre aquell que mira i el que és mirat, entre aquell reflectit i el que queda invisible i ocult pel reflex; entre l’estructura mateixa i el seu ambient circumscrit al seu interior pel reflex- on les expectatives de l’espectador es veuen estimulades i truncades alhora, demostrant com les formes de la ciutat afecten al comportament del ciutadà. Als pavellons, no només el moviment de l’espectador sinó qualsevol canvi ambiental a causa de la intensitat de la llum o el clima determinen una lectura canviant, on objecte i subjecte es confonen de manera prismàtica, on la descoberta d’un mateix com a espectador té relació directa amb aquesta autoconsciència que el pavelló sembla tenir de si mateix.\nAquestes estructures neixen d’una afirmació sobre la historicitat de l’espai públic: dels pavellons de jardí en el Barroc; dels ensenyaments de Venturi, Scott i Brown i, sobretot, del llibre Delirious New York de Rem Koolhaas, on allò urbà s’entenia com una concatenació d’espais d’entreteniment. Malgrat aquestes referències postmodernes, el seu llenguatge deriva de les formes que el minimalisme va adoptar com gramàtica: el cub elemental prové de l’estructura en retícula de la ciutat nord-americana, de la unitat mínima del bloc urbà empetitit a escala. Aquesta mateixa reducció s’estén també a l’ambient natural: Graham ha explicat com els seus pavellons adopten les formes de la mitja posta de sol de les pintures de Robert Mangold, d’aquestes situacions que es produeixen en l’ocàs diari de les grans ciutats, quan la pol·lució torna la llum de color torrat.\nAquesta successió de referències també fa semàntica l’elecció del mirall polaritzat, material fonamental de les grans corporacions en les seves fites urbanes; que permet un efecte de vigilància singular, transparent des de dins i reflectant des de fora, ocultant la idea de producció econòmica que ocorre en el seu interior. Si reflectint el cel, les corporacions s’identifiquen amb la natura, els pavellons reflecteixen per contra a un espectador actiu i conscient d’aquestes contradiccions necessàries en la lectura del centre de la ciutat: els pavellons són com el revers crític de la situació de poder en mirar des del cim d’un gratacels.\nPer a Dan Graham les maquetes són fonamentals, i no un simple pas intermedi de treball. Una maqueta remet al seu ús en propostes arquitectòniques com a plantejament fantàstic o de propaganda, previ a que una obra arribi a ser realitzada. Utilitzades en el camp de l’art, amb l’economia de formes que l’artista imposa, manifesten la potencialitat de les estructures finalment construïdes: la possibilitat de lectura espai-temporal que un cos pot fer d’un objecte significatiu, hibridant forma estètica i conjunt urbà en l’espai crític i públic de la mirada del seu espectador.


Observatori Prat de Llobregat by Patricia Hambrona - issuu\nDirecció general del projecte Martí Peran amb la col·laboració de Claudia Herrera Projectes\nON BCN (Pau Faus, Pere Grimau, Domènec) Idensitat #5 Jardí de fang: Loreto Varela, Isaac Gimeno Radiomensió: Ingrid Guardiola, Daniel Miracle, Victor Masferrer Prospeccions: Celia Marín, Francesc Inés Hernández, Pedro Martínez Ruda Màster de Estudis Avançats d’Història de l’Art, Màster de Gestió del Patrimoni Cultural i Màster de Producció Artística i Recerca, UB José Luis Bravo, Ramon Dilla, Manuela Frudà, Julieta Dentone, Alexandra González, Patricia Hambrona, Rossella Lombardozzi, Tommaso Marzocchini, Álvaro Santiago, Arola Valls. Coordinació del projecte Pau Faus (ON/BCN) Maral Mikirditsian, Quim Moya, Núria Parés, Ramon Parramon (Idensitat #5) Mariona Moncunill i Dolors Juárez (Associació d’Amics de l’Art del Prat) Montserrat Morillas (Ajuntament del Prat) Disseny gràfic Exposició: Luis J. Higueras (Associació d’Amics de l’Art del Prat) Catàleg: Nickname Muntatge exposició Claudia Herrera, Mariona Moncunill, Luis J. Higueras, Álvaro Santiago, ON/ BCN, Idensitat\nObservatori Prat DEL 21 DE MAIG AL 21 DE JUNY DE 2009\nImpressió i tiratge catàleg: IMGESA, 1000 exemplars\nC. Jaume Casanovas, 80 08820 El Prat de Llobregat Tel. 93 478 22 37 torremuntadas@elprat.cat Horari De dimarts a dissabte, de 16 a 21 hores Diumenges i festius, d’11 a 14 hores Tancat, tots els dilluns\nCol·laboren: Activitats vinculades a l'exposició Inauguració Dijous 21 de maig, a les 20 hores Jornada de treball oberta a tothom Dissabte 20 de juny Exploració del territori. Recorregut guiat pel col·lectiu Osservatorio Nomade/Barcelona A les 11 h, sortida del Centre d’Art Torre Muntadas (itinerari d’11 a 14 h) Taula rodona moderada per Martí Peran, comissari de l’exposició,\namb la participació de: Fernando Domínguez Vázquez, director de l’Àrea d’Urbanisme, Territori i Medi Ambient de l’Ajuntament del Prat de Llobregat. Ramon Parramon, director d’Idensitat. Artistes representants dels projectes seleccionats a la convocatòria Idensitat #05 Jardí de Fang, Radiomensió i Prospeccions. Pau Faus, Pere Grimau i Domènec d’Osservatorio Nomade/Barcelona i Patrícia Hambrona del Màster Oficial en Estudis Avançats d’Història de l’Art, UB. A les 18 h, al Centre d’Art Torre Muntadas\nObservatori Prat martí peran\nObservatori Prat és un projecte de projectes que assenyala possibles recerques sobre el territori del Prat de Llobregat. La iniciativa, promoguda des de l’Ajuntament, va recaure sobre un grup d’estudiants de la matèria “Polítiques de l’art contemporani. Nous mecanismes de producció i gestió” adreçada a investigadors del Màster d’Estudis Avançats d’Història de l’Art, del Màster de Gestió del Patrimoni Cultural i del Màster de Producció Artística i Recerca, tots impartits a la Universitat de Barcelona. En aquesta conjuntura, i després de diferents vicissituds que ens han obligat a redimensionar el conjunt del projecte, el grup de treball ha desenvolupat una tasca que es desglossa en tres fronts diferents: un projecte curatorial proposat per l’alumnat; una convocatòria específica per al Prat de producció i recerca en el context de la plataforma Idensitat i, finalment, la invitació al col·lectiu Osservatorio Nomade/Barcelona a desenvolupar una primera aproximació al territori. L’exposició que ara presentem només és un esborrany que prova de resumir tota aquesta feina d’una manera sintètica i entenedora. Els projectes curatorials han estan ideats al voltant dels dipòsits d’aigua de la plaça de Catalunya i del barri de Sant Cosme. En cadascun d’aquests projectes es combinen dos propòsits: programar unes intervencions artístiques i assajar mecanismes d’interacció amb el context social i paisatgístic del lloc. Amb l’exposició dels projectes, tanmateix, es planteja una oportunitat per avaluar-ne l’interès i fer-los efectius. Idensitat és una plataforma de reconegut prestigi que promou intervencions artístiques en l’espai públic. Promoguda des de Calaf, en aquests darrers anys s’ha estès fins a Manresa, Mataró i el Priorat. Atès que es tracta d’una iniciativa amb prestigi i ressò internacional, ens va semblar adequat de proposar que el Prat s’hi incorporés. El resultat va ser una convocatòria pública de projectes per a la intervenció en el dipòsit d’aigua de la plaça de Catalunya. A l’exposició es presenten de forma pública els projectes guanyadors. Osservatorio Nomade és un laboratori multidisciplinari de recerca del territori. Basat a Roma, Osservatorio Nomade disposa de cèl·lules de recerca a diferents ciutats del món. El 2006 es va crear l’equip ON/Barcelona, que ara ha estat convidat a desenvolupar unes exploracions en tot el terme municipal del Prat. El resultat ha estat una cartografia heterodoxa de la zona, on es posa l’èmfasi en la proliferació d’accidents naturals o urbanístics que fracturen el territori. Martí Peran, maig de 2009\nID#5 EL PRAT de llobregat iD#5 El Prat de Llobregat és un projecte d’Idensitat, impulsat per l’Ajuntament del Prat de Llobregat, dins d’Observatori Prat. Projectes: Radiomensió Ingrid Guardiola, Victor Masferrer, Daniel Miracle EL Jardí de Fang Loreto Varela Morey, Isaac Gimeno Pujabet Prospeccions Francesc Inés Hernández, Pedro Martínez Ruda, Celia Marín Vega IDENSITAT #5 Direcció: Ramon Parramon Equip: Maral Mikirditsian, Quim Moya, Núria Parés, Anna Recasens, Eva Quintana col·labora: Llorenç Bonet, Laura Puebla Disseny gràfic: Jang Sub Lee Disseny interacció: Oscar Xavier Gómez Comitè de selecció: Francesca Comisso, comissària independent, membre del col·lectiu a.titolo i professora del Politècnic de Torí Iris Dressler i Hans D. Christ, directors del WKV Württembergischer Kunstverein Stuttgart Daniel García Andújar, artista Ramon Parramon, artista i director d’IDENSITAT Martí Peran, comissari independent i professor titular a la Universitat de Barcelona IDENSITAT #5 és un projecte impulsat per Ajuntament de Calaf Ajuntament de Manresa Generalitat de Catalunya Diputació de Barcelona Col·labora i comparteix projectes amb Can Xalant, Centre de Creació i Pensament Contemporani de Mataró Priorat Centre d’Art Ajuntament del Prat de Llobregat Consonni La Capella (Ajuntament de Barcelona) Hangar http://idensitat.net\nQuè és iD#5 / El Prat de Llobregat\nIdensitat és un projecte d’art que investiga les maneres d’incidir en l’àmbit de l’espai públic a través de propostes creatives en relació amb el lloc i el territori, des de la dimensió física i social. Es posiciona com a espai de producció i recerca en xarxa, fonamentat en el camp de l’art, per experimentar noves formes d’implicació i interacció en l’espai social.\nL’Ajuntament del Prat de Llobregat i el projecte Observatori Prat han contribuït al fet que iD #5 reforci aquesta xarxa de col·laboracions possibilitant el desenvolupament d’ una selecció de projectes que intervenen sobre el dipòsit d’aigua de la plaça de Catalunya del Prat.\nLes activitats que porta a terme són la producció de projectes, a partir de la combinació entre la convocatòria oberta i la invitació, amb la finalitat de promoure propostes de creadors per a llocs específics; accions educatives, adreçades a posar en relació persones, grups o col·lectius locals que desenvolupen activitats properes i a involucrar-los en els projectes; i projectes de documentació, que participen com a treballs realitzats en altres contextos. Tot plegat constitueix el camp d’investigació que, a l’entorn de l’espai públic, l’art i el territori, es desplega en cadascuna de les ciutats que hi participen. Mitjançant les accions de comunicació, l’exploració de nous formats expositius, les diferents vies de publicació i l’organització d’espais de discussió i debat es difonen els continguts que, en conjunt, defineixen IDENSITAT com a projecte de creació. Què és iD#5 iD #5 és la cinquena edició del projecte, que es desenvolupa entre finals del 2008 i principis del 2010. En les diferents edicions s’ha propiciat que el conjunt d’activitats s’articulin entorn a un lema o un concepte de treball, que en aquest cas es sintetitza sota les inicials iD. iD és Identitat / Densitat, síntesi que inicialment va donar nom al projecte, però també vol significar Investigar / Desenvolupar – Inventar / Descobrir – Implementar / Direccionar - Incidir / Definir - Implicar / Denunciar - Itinerar / Derivar – Integrar / Desplaçar - Innovar / Debatre – Intercanvi / Decreixement – Interrogar / Dissentir, entre altres múltiples combinacions de termes. IDENSITAT, iniciat a Calaf l’any 1999, ha evolucionat en aquest temps tot estenent una xarxa de col·laboracions entre diferents llocs i cercant metodologies per a la interacció de projectes de creació amb contextos socials, culturals i polítics de matisos diferenciats. D’aquesta manera, plantejat inicialment com una plataforma per a la producció de projectes que incideixen en l’espai públic, s’ha anat transformant en un espai de producció itinerant que transita pel territori amb els projectes que impulsa, alhora que genera visions, anàlisis i propostes de transformació al seu entorn.\nEl dipòsit d’aigua, que passarà a formar part del Centre Cultural Plaça de Catalunya, és un dels elements més emblemàtics de la ciutat, pel valor de l’aigua en una ciutat establerta sobre un delta, pel seu pes específic en l’imaginari col·lectiu ja que des de fa molts anys forma part de l’sky line del municipi. Sobre aquest element arquitectònic distintiu de la ciutat s’ha plantejat de fer una intervenció artística. Els tres projectes que es presenten varen ser seleccionats de la convocatòria oberta d’iD#5 per portar a terme una primera fase que consisteix en la recerca i el desenvolupament d’una proposta. Aquests projectes plantegen, de manera pròpia, reflexions que refereixen a la transformació de la ciutat i formulen respostes que, de manera directa o indirecta, incideixen en el dipòsit d’aigua. Les intervencions proposades comparteixen la voluntat d’anar més enllà de la transformació formal, cutània i monumental, condicionada per la potència mateixa de la torre. Totes elles han cultivat i desplegat processos d’investigació que exploren i impliquen el context social que propicia el lloc.\nObservatori Prat idensitat # 5\nID#5 el jardí de fang Loreto Varela Morey, Isaac Gimeno Pujabet\nABANS QUE RES, LA TERRA I L’AIGUA Aquest projecte planteja investigar en la identitat i la memòria dels pratencs com a habitants del Delta, a la vegada que busca una mirada crítica del seu entorn. Històricament, els protagonistes d’aquestes terres van ser pastors i pagesos, que havien de lluitar dia a dia contra una terra fangosa i difícil, una terra dèltica, plana, plena d’aigua, sensible a tota influència. Aquest és un poble que ha lluitat contra l’adversitat, un poble en què el riu ha estat amic i enemic, que arrossega i conté història i aigua a la vegada. Actualment, una gran part de l’activitat laboral dels habitants del Prat, es relaciona amb els parcs industrials, l’aeroport i la ciutat de Barcelona. Conseqüentment hi ha una interdependència de les persones que viuen al Prat, amb els límits de la ciutat. Aquestes transformacions en la configuració de la ciutat, de quina manera incideixen en la identitat del Prat, avui? Què entenem per identitat i per memòria? Ambdós termes es relacionen amb el lloc i la pertinença a aquest. La relació de l’home i el lloc on viu. Dins la identitat geogràfica del Prat, trobem aquest ésser que existeix idèntic a si mateix en el temps i l’espai... l’aigua. La contradicció que planteja l’aigua que dóna vida i alhora inunda, obstaculitza i limita, que torna la terra fèrtil o la torna inestable, difícil de recórrer.\nper... pot ser instrument de referència en un futur. El projecte vol re-inventar la imatge de la torre com a fita urbana. Per l’altra banda, la base de la torre, terreny del nou centre cultural del Prat, nou lloc per a la comunitat pratenca, de participació, d’aprenentatge, d’oci, de joc... per tant, fora del ritme vertiginós d’una ciutat modernitzada. En aquest lloc, és on podem re-trobar una memòria col·lectiva, on podem trobar: el jardí de fang. Però el fang es dilueix. Llavors, hi pot haver experiència visual en l’efímer i transitori? L’experiència és una construcció cultural... i el jardí de fang proposa la reconciliació amb la terra a través de l’experiència de manipular l’argila, de modelar-la, de descobrir-hi formes i de jugar-hi. EL JARDÍ DE FANG “La forma de vida d’un poble es reflexa” Jaume Codina En aquest jardí, aquest interior que va a un ritme menys accelerat, es pot trobar una petjada del passat i del present. Hom pot detenir-se a observar el nou entorn on es veurà reflectit a si mateix. Des del jardí, veurem l’exterior... des de fora veurem l’interior. El jardí de fang, proposa una intervenció entorn a la torre-arbre des del sòl fins al cel. “... així en la terra com en el cel...”\nS’estan fent actuacions públiques que obren la ciutat, al riu i al seu recorregut fins al mar. Aquest projecte planteja obrir als pratencs i a les pratenques, una porta en una altra direcció, al subsòl, una reconciliació amb aquesta terra fangosa. Una reconciliació lúdica en un espai tancat. El jardí. El jardí de l’Edèn és la primera manifestació de la submissió de la naturalesa a la voluntat de l’home. És un lloc de gaudi espiritual, d’oci. Podria existir una relació entre aquest primer jardí, com un fragment del Delta, o de l’arbre del coneixement del bé i del mal i la torre, dipòsit de l’aigua, el calze d’això que no està present de forma permanent... d’això subterrani que de vegades es mou i es manifesta subtilment, i altres vegades ho desborda tot. I l’aigua esborra les petjades... LA PROPOSTA El projecte proposa prendre la relació de la gent amb el delta fangós com a eix estructural. Per això, considera intervenir tant en la torre (dipòsit d’aigua) com en la seva base (pati-jardí del centre). Per una banda, la torre d’aigua, moderna imagineria de la ciutat, que recull i retorna l’aigua al Prat, és testimoniatge i testimoni a la vegada d’un passat pro-\nA manera de periscopi, la copa de la torre es transforma en una vista d’ocell a la memòria i a l’entorn del Prat fins on arriba el fang... però com en els reflexos d’aigua, veurem reflexos en moviment... fins i tot, el mirall reflecteix el que volem veure. “L’aigua s’aprecia per la set” Emily Dickinson El Jardí és l’espai de la participació i el joc, on comencem a modelar. S’organitzen tallers de fang on es podrà modelar l’argila dels contenidors que emergeixen de terra i posar-la sobre la taula, el pedestal. Aquests objectes es podran desfer quan plogui o com en un taller, podran tornar als contenidors i transformarse... i és en aquest moment on apareix la repetició de l’experiència... el joc de la reconstrucció permanent dins allò transitori, en el moviment del fer i desfer de l’aigua... en el moviment que reflecteix la torre..., el fer i desfer en l’interior dels contenidors. La memòria es vincula directament amb l’experiència i amb la generació de records (com una reproducció de quelcom anteriorment après o viscut).\nID#5 prospeccions Francesc Inés Hernández, Pedro Martínez Ruda, Celia Marín Vega\nSi fem una secció del Prat, hi destacaran dues coses per la seva alçada i profunditat: l’una és la torre de les aigües i l’altra els pous que s’enfonsen a terra fins a arribar a l’aqüífer profund. Són el punt més alt i el més baix del sistema d’aigües de la ciutat i hem volgut conèixer què són, qui els regula, quines dades ens poden aportar. ”Prospeccions” es planteja la necessitat d’aprofundir en el coneixement del medi i treure l’entrellat d’organismes, institucions i tècnics que l’estudien i controlen, fent visibles les eines amb les que treballen.\nd’un skyline. És el nostre tòtem accidental, mancat del component místic però carregat del pes sentimental dels anys. L’aqüífer, desconegut per a molta gent, ens abasteix d’aigua i és el negatiu de la torre. Si la torre és el punt des d’on es pot reconèixer tot el territori, els pous són els que ens proporcionen la informació de l’estat del subsòl i subministren totes les dades que ens ajuden a entendre el que succeeix a la superfície. Els pous ens avisen de les sequeres, ens prevenen de l’elevat consum d’aigua, de l’abocament de deixalleries descontrolades i de residus industrials que s’escolen fins als substrats més profunds, i finalment ens proporcionen tota l’aigua que bevem i bona part de la que rega el nostre territori i fa funcionar les indústries.\nLa torre de les aigües, per la seva capacitat presencial i referencial dins de tot el territori, compensa la mancança de qualsevol accident geogràfic elevat que proporcioni una visió panoràmica o doti la ciutat\nAixí doncs , amb aquests dos elements es pot fer una lectura relacional del ciutadà amb el territori. L’un, per la seva condició de talaia, revela la situació present i futura, més física; i l’altre, en canvi, per la\nBuscàvem les claus de la nostra ciutat, i no les podíem veure perquè estan amagades sota els nostres peus.\nseva condició subterrània, ens parla del passat i de tot allò que queda ocult tant en la memòria com en el fang. “ Prospeccions” es basa en l’establiment d’una xarxa de nodes d’informació al territori del Prat, associats als pous d’extracció d’aigua i connectats a un focus central , que és la torre de les aigües. Aquest sistema d’informació permetrà consultar de manera entenedora una llista de paràmetres que conformen la realitat ambiental del Prat: des dels més bàsics (temperatura, humitat relativa, contaminació sonora...) fins als que ens proporcionen els elements diferencials del territori: l’aqüífer (els nivells i la salinitat) i el riu (cabal, velocitat del corrent). Aquesta xarxa es consultarà in situ a través de panells interactius-informatius col·locats en l’àmbit urbà i en una instal·lació centralitzada en el pati del dipòsit. Per altra banda, aquesta xarxa de nodes\nlocals es traspassarà a un àmbit virtual, es podrà consultar des de qualsevol ordinador o dispositiu on line, facilitant a tots els ciutadans aquesta visió global del Prat, de les seves característiques i dels canvis que s’hi esdevenen. Esperem que aquestes “prospeccions” siguin el primer pas per a un debat de gran profunditat.\nEspai crític –work in progress– Màster de Estudis Avançats d’Història de l’Art, Màster de Gestió deL Patrimoni Cultural i Màster de Producció Artística i Recerca, UB Julieta Dentone, Ramon Dilla, Manuela Frudà, Alexandra González, Patricia Hambrona, Rossella Lombardozzi, Tommaso Marzocchini, Álvaro Santiago. Entrevistes: El Prat de Llobregat, diumenge 5 d’abril de 2009. Erick Beltrán, Barbara Held, Jelena Vico.\nPodríem afirmar que el Prat no és una realitat única, ja que hi coexisteixen molts “Prats”: moltes realitats antitètiques s’hi confronten cada dia, moltes identitats hi conflueixen i es dissolen les unes en les altres; molts usos enfrontats s’hi uneixen a la vegada que defineixen un territori, en un canvi de fisonomies constant, perenne. Aquestes són les conclusions que han emergit de l’estudi d’un territori que sembla no mantenir-se fidel a si mateix, que ja no és el que era ahir i encara no sap el que serà demà; un territori de contrastos i de desenvolupaments desiguals, on la industrialització i la urbanització han domesticat de tal manera la natura que només hi sobreviuen alguns residus protegits en reserves poc accessibles; un territori construït per la interacció de diverses forces, com l’agricultura, la naturalesa, el riu, l’aeroport, les fàbriques, la dessalinitzadora, les vies de comunicació... De tot això, en parla el Prat, que relata la seva pròpia història, la seva identitat camaleònica, la seva capacitat de transformació constant i d’adaptació al\nllarg del temps. Per això, un cop recollides i interpretades aquestes paraules, ha sorgit la necessitat de conferir a aquest espai l’oportunitat d’expressar-se, de difondre aquest missatge silenciat tan de temps, aquell llenguatge subjacent i intrínsec al paisatge del Prat de Llobregat, que ignorat o desatès, ara necessita literalment un altaveu que el difongui. La perspectiva d’exploració i reflexió és la que ha guiat el discurs del grup aparegut a l’entorn de l’ensenyament Polítiques de l’Art Contemporani, en el projecte de comissariat que aquí presentem. Hi conflueixen quatre projeccions diferents d’intervencions artístiques en l’espai públic i urbà, que prenen uniformitat en l’adopció de la torre-plataforma com a valor icònic i visible des d’on emetre les seves propostes.\nEl Projecte Minaret neix, de la necessitat d’atorgar al dipòsit d’aigua un valor sonor. Fruit de la similitud establerta entre ambdós, la torre vol construir-se en un suport per a emissions acústiques, per mitjà del comissariat d’accions sonores que s’expandeixin per l’espai públic. D’aquesta manera, el Projecte Minaret pretén actuar sobre la consciència urbana trencant la tèrbola frontera que separa el so de la “contaminació sonora” i creant noves simfonies que redecorin l’espai sonor; es crea així un paisatge paral·lel al purament visual. El Projecte Màstil, per la seva banda, disposa la torre sota l’analogia d’un arbre de vaixell que ens interroga sobre la representativitat dels estendards, de les icones visuals. En un món contemporani sobresaturat per les imatges, un es demana sobre les codificacions i conven-\ncions socials, i per mitjà del comissariat de diferents instal·lacions en l’espai públic, es plantejarà la creació d’un lloc poètic, contestatari amb la neutralitat de les formes i dels espais de relació social. El projecte Far proposa crear un nou espai de relació social en apropiar-se de l’espai entorn a l’antic dipòsit d’aigua -en desús- de Sant Cosme i convertir-lo en un nou punt de trobada per als habitants del Prat de Llobregat. Sota la idea del concepte de “far”, es projectaran seqüències de vídeo, gravacions de les diferents zones que conformen el territori. Aquesta conversió busca, amb l’emergència d’un punt d’emissions lumíniques i sonores, crear un nou paisatge visual i emotiu que durant un temps determinat transformi l’espai públic en el contenidor i l’escenari d’un retrat expandit de tot allò que significa el Prat.\nEl projecte Mirador planteja assignar un nou valor d’ús a la torre a través de la seva resignificació com a mirador: un lloc ben situat per a la contemplació d’un paisatge o d’un esdeveniment. L’observació portada a terme vol basar-se en una recuperació de la memòria del barri de Sant Cosme, per mitjà dels arxius municipals, públics i privats. Així es crearà una xarxa de memòria del lloc que ajudi a entendre i a contextualitzar la realitat actual del barri, a partir de l’ apreciació activa i la valoració dels seus habitants.\nArt públic... art per a un públic? Un projecte que s’insereix o formalitza en l’espai públic hauria de presentar una noció acurada de ‘lloc’, que en darrer terme dotés de sentit específic, real i final, els treballs. Observatori Prat s’ha preocupat per conèixer les realitats d’aquell que serà l’escenari de les intervencions artístiques que aquí presentem. Davant d’una fisonomia com la del Prat, on el record d’aquells llocs i afers del passat queda dificultat per les transformacions que aquesta fisonomia pateix dia rere dia, els projectes Far i Mirador ens enfronten al perill de la pèrdua de la memòria històrica. Paral·lelament, la imatge mediàtica de la ciutat, transmesa pels mitjans de comunicació i la publicitat, és la que apareix a l’obra de Rogelio López Cuenca i d’Erik Beltrán, amb l’advertència que per intervenir en les realitats del nostre món, prèviament, cal actuar sobre la representació d’aquesta realitat. Jelena Vico i Barbara Held van més enllà i es detenen a escoltar la ciutat, buscant altres paisatges que malgrat la seva poca visibilitat, ampliïn les perspectives urbanes. Aquest conjunt d’intervencions que,\nliteralment, s’apropien de l’espai públic, estimulen el posicionament de la pràctica artística en l’esfera d’allò social i polític per, en darrer terme, qüestionar el creixement i transformació de la ciutat contemporània. JELENA VICO El so, habitualment tan molest i cacòfon, pot ser reciclat, tractat i definitivament millorat. Aquesta és la proposta de Jelena Vico i el seu Reciclador de Soroll (Noise Recycler), que adopta el soroll de la ciutat com a principal material constructiu de les seves composicions. BARBARA HELD Atreta pel món de l’art sonor que ja coneixia com a comissària, flautista i compositora, s’ha anat decantant cada cop més vers les performances que combinen so, imatge i art a temps real. La música representa per a ella un anhel d’eternitat i d’unió amb allò universal; la mateixa força responsable del fet que el so intern de les coses pugui exterioritzar-se.\nERICK BELTRÁN L’obra de Beltrán desprèn la idea d’una constant pugna contra una societat eclipsada pel consum i un món sobresaturat per la imatge; aquells valors que, transmesos pels mitjans de comunicació, persisteixen en la nostra quotidianitat per tal de guanyar una mica d’espai sobre la nostra consciència: missatges polítics, econòmics, ideològics... ROGELIO LÓPEZ CUENCA S’apropia de les formes de l’entorn urbà quotidià, entre d’altres, de la senyalització de l’espai públic, i interessant-se per la seva semàntica com a signe, intervé sobre la informació que comuniquen i qüestiona així les convencions que compartim com a cultura visual.\nON PRAT OSSERVATORIO NOMADE BARCELONA COORDINACIÓ: DOMÈNEC, PAU FAUS, PERE GRIMAU PARTICIPANTS: Diana Al Jabi, celia almuedo, Alejandro Alzate, Ester Aventin, MIreia Blanca, Anna Calzada, Tania Martín Cervilla, Julieta Dentone, Rosario Delgado, Ramon Dilla, Manuela Frudà, Alexandra González, Patricia Hambrona, Claudia Herrera, Meritxell Iglesias, francesc inés, Edith Lasierra, Rossella Lombardozzi, Emma Lozano, celia marín, Marina Martínez, Tommaso Marzocchini, Giuliana Mulas, María de Pfaff, Miguel Porras, Dolores Pulido, Elvira Rodriguez March, Álvaro Santiago, Maria Jose Seanez, María Solano Honrubia, Penelope Thomaidi, Elisenda Trilla, Katarzyna Uminska, Natàlia valldeperas, Wei\nOSSERVATORIO NOMADE (ON) Osservatorio Nomade (ON) neix a Roma l’any 2001, com una extensió del col·lectiu artístic Stalker. Plantejat des de l’inici com un sistema obert de relacions en xarxa d’aproximació a la ciutat contemporània, ON s’enfronta als territoris urbans on ja no són vàlides les tradicionals anàlisis espacials i conceptuals, i desenvolupa una metodologia interdisciplinària i flexible que s’ajusta a aquest nou context postmetropolità. En les seves prospectives, ON entén el territori com una “geografia d’esdeveniments” a la qual cal apropar-se des d’una escolta oberta i una interacció creativa que sàpiga incorporar tant la realitat present del lloc com la seva memòria col·lectiva. Aquest mètode d’aproximació i de lectura del territori no pretén ser només un instrument generador de coneixement, sinó que també cerca promoure un acostament més conscient envers el territori, per tal de generar una major participació creativa respecte a la gestió de qüestions territorials i urbanístiques. Com a col·lectiu de naturalesa nòmada, ON concentra i desenvolupa la seva activitat en contextos i dinàmiques territorials diverses. Són les característiques de cada un dels territoris a explorar —i les particularitats concretes\ndels seus diferents grups de recerca— les que determinen el desenvolupament dels treballs. Malgrat això, allò que caracteritza tots els projectes d’ON és la creença bàsica i essencial que és necessari conèixer el territori a partir de l’experiència directa i personal, i rescatar-lo de la simple lectura bidimensional i projectada del mapa. Cal, doncs, “caminar el mapa”, entenent aquest simple fet com una acció generadora d’experiències i, per tant, de coneixements. Recórrer i travessar el territori urbà a peu ens permet palpar-lo i percebre’l des de l’escala humana, tant físicament com emocionalment. Ens ajuda a establir vincles entre realitats diverses, a generar relacions entre l’aquí i l’allà, entre l’abans i el després, entre el dins i el fora o entre allò accessible i allò ocult. Al cap i a la fi, és aquesta complexa i mutant relació el que caracteritza tot fenomen urbà. És per aquest motiu que ON convida tota la ciutadania a practicar la transurbància, entenent la pràctica del recorregut a peu com una forma d’expressió i alhora com un instrument útil per al coneixement de les transformacions del territori contemporani. La transurbància permet traslladar la dimensió del viatge i del descobriment a una\nrealitat urbana que, observada a peu pla, pot convertir-se en un món inexplorat en moltes de les seves parts. Es tracta de retrobar dins el territori metropolità un sentit que sorgeixi de l’experiència d’allò real i de les seves contradiccions; de recuperar la mirada lliure del viatger genuí, aquell que no cerca justificacions històriques o funcionals tranquil·litzadores i alhora frustrants -ni redueix el seu propi horitzó a les seleccions de les guies turístiques-, sinó que es mostra obert a descobrir el potencial dels esdeveniments del territori en tota la seva complexitat.\nON PRAT OSSERVATORIO NOMADE-BARCELONA\nON Prat En el context del projecte Observatori Prat, ON ha portat a terme l’acció ON Prat, acció col·lectiva i oberta que ha consistit en una desena de recorreguts a peu, entre el novembre de 2008 i l’abril de 2009, pel municipi del Prat de Llobregat. Hi han participat grups transdisciplinaris formats per arquitectes, artistes, fotografs i històriadors, entre d’altres. Els recorreguts s’han construït com una deriva lúdica on s’han aplicat les estratègies ON d’escolta i acció envers el territori. La suma d’aquestes prospeccions ens ha servit per completar una exploració del perímetre de la ciutat, ens ha permès reflexionar sobre la naturalesa del municipi del Prat i sobre com les seves característiques han condicionat la nostra experiència. Tot plegat ha generat un seguit de reflexions pel que fa a aquest territori que, al nostre parer, es poden sintetitzar en els següents tres termes: planúria, planificació i accident.\nEl Prat és un territori gairebé bidimensional, una planúria, sense elevacions. Aquesta manca de perspectives sobre el territori crea una sensació de laberint que arriba a provocar que realitats veïnes s’ignorin entre si. En aquestes circumstàncies, els elements verticals com palmeres, xemeneies, dipòsits d’aigua, tanques publicitàries, antenes, radars, torres d’observació o torres de control, es converteixen en els pocs punts de referència per a l’orientació i en alguns casos per a l’observació. La totalitat del territori viu una planificació intensiva i permanent. La coexistència en un mateix municipi d’infraestructures viàries, aeroportuàries i ferroviàries, majoritàriament dependents de Barcelona, juntament amb les necessitats locals en forma d’habitatges, indústria, agricultura o espais naturals, ha provocat una\nhiperespecialització de l’ús de la terra i una proliferació de límits i normes, formalitzades en rètols, prohibicions, tanques, filats, càmeres de vigilància o torres d’observació. Finalment, els accidents geogràfics i naturals. Els estanys, el riu amb els seus periòdics creixements, el mar, els canals i fins i tot les aus semblen, entre tots, entossudits a dificultar la planificació d’aquest territori. Tot plegat evidencia la lluita i la negociació constant —i sovint desigual— en aquest municipi entre allò natural i allò artificial. Recorreguts: 16/11/08, 29/11/08, 30/11/08, 20/01/09, 27/01/09 03/02/09, 10/02/09, 19/04/09, 23/04/09\nArxiu ON Tots els recorreguts portats a terme han generat, més enllà d’aquestes reflexions, un volum important d’imatges sobre el territori que es recullen a l’Arxiu ON Prat. En totes les campanyes ON hi hagut la voluntat de crear arxius que fessin referència tant al territori com a l’activitat que s’hi du a terme. En aquest cas, l’arxiu ON Prat és bàsicament fotogràfic. La fotografia, per la seva facilitat i immediatesa, s’ha convertit en la moneda de canvi habitual a l’hora de registrar i comunicar experiències d’allò real. Si bé la fotografia mediatitza i transforma la realitat, la seva mínima elaboració la manté lligada als fets i l’apropa a la condició de document. En aquest cas, l’arxiu s’ha ordenat seguint diversos criteris que fan referència a possibles relectures, tant del territori com de l’experiència. Per altra banda, l’arxiu es formalitza també en una sèrie de postals —enteses aquí com una part de l’arxiu obert— que s’ofereixen lliurement a l’espectador i que apunten algunes de les interpretacions del territori que fa ON.\nPròtesi el Prat Com a resposta a les condicions i dificultats imposades pel territori —en forma de planúries sense perspectiva, limitacions fruit de la planificació i dels accidents geogràfics—, ON s’ha proposat portar a terme un darrer recorregut amb l’ajuda de la Pròtesi el Prat. Aquesta, plantejada com un complement que afavoreix l’observació i la mobilitat per l’entorn del Prat de Llobregat, no és més que una escala carregada a la nostra esquena, entesa aquí com una extensió del cos. La “pròtesi” ens permet tant elevar-nos temporalment per a l’observació, com construir passos provisionals sobre canals o superar tanques i limitacions vàries, fruit de la planificació i de la sectorització del territori. La “pròtesi” es converteix així en un manifest que evidencia les limitacions de la deriva nòmada respecte a aquest territori i d’aquest territori respecte a la deriva nòmada.\nObservatori Prat de Llobregat\nCatálogo de la exposición celebrada en el Centre d'Art Torre Muntadas entre mayo y junio de 2009.


Catalunya last call | Assemblea Nacional Catalana - VALLÈS OCCIDENTAL\nTag Archives: Catalunya last call\njuny 20 2013\nAlbert Pont i Salvador Garcia Ruiz omplen la biblioteca de Sant Quirze\nDimecres al vespre la sala d’actes de la biblioteca de Sant Quirze va quedar-se petita per escoltar Albert Pont i Salvador Garcia Ruiz, autors de “Delenda est Hispania” i “Catalunya last call” en un acte organitzat per Sant Quirze per la Independència.\nUna setantena de persones, algunes dretes per falta de cadires, van seguir l’exposició de dos dels autors més ben valorats de tots els que reflexionen sobre el procés d’autodeterminació. El moderador, el director de Nació Digital Salvador Cot, va destacar l’interès que tenen els llibres i les reflexions que exposen.\nEntre les presentacions i les preguntes que es van fer des de públic van sortir aquestes idees:\nCal confiar amb les pròpies capacitats de tirar endavant el procés i no buscar excuses fora de Catalunya.\nEls estats de tot el món s’adaptaran si Catalunya s’independitza. No ho afavoriran però entendran la voluntat majoritària si s’expressa clarament.\nUn millor finançament no pot ser el motiu fonamental de demanar la independència. Internacionalment s’interpreta com un gest egoista. S’entén més per un seguit de motius culturals, lingüístics, polítics i identitaris.\nL’estat espanyol hauria de valorar l’altíssim cost que li suposaria una actuació violenta en contra del procés català.\nCal posar la il·lusió no només en la independència sinó en el procés constituent que s’iniciarà a continuació i que permetrà repensar de dalt a baix un estat nou al segle XXI.\nBy nani • Posted in Sant Quirze del Vallès\t• Etiquetat Albert Pont, Catalunya last call, Delenda est Hispania, garcia ruiz\n19 de juny a Sant Quirze taula rodona amb els autors de “Delenda est Hispania” i “Catalunya last call”\nEl pròxim dimecres 19 de juny s’organitza a Sant Quirze la presentació de dos dels llibres més interessants dels títols que tracten al procés d’independència. Hi seran presents els seus autors que tenen una destacada dedicació a l’anàlisi del procés.\nAlbert Pont és el vicepresident del Cercle Català de Negocis i és l’autor de “Delenda est Hispania”. Hi analitza les raons econòmiques i els passos que caldrà fer per obtenir la llibertat nacional.\nSalvador Garcia Ruiz és l’impulsor del Col·lectiu Emma que treballa des de fa anys la internacionalització del cas català i ha escrit “Catalunya last call” juntament amb David Boronat. Al llibre exposen quina és l’estratègia que ha de seguir Catalunya per recuperar la iniciativa econòmica i guanyar pes internacional.\nTot dos no es limitaran a presentar els seus llibres sinó que participaran d’una taula rodona que moderarà el director de Nació Digital Salvador Cot. El públic podrà plantejar les seves inquietuds i dubtes i els autors els respondran.\n19 de juny 19:30 a la Biblioteca de Sant Quirze del Vallès (Eduard Toldrà s/n)\nBy nani • Posted in Sant Quirze del Vallès\t• Etiquetat Albert Pont, Catalunya last call, Delenda est Hispania, garcia ruiz, llibertat nacional, Salvador Garcia Ruiz, sant quirze del vallès


La Unió Europea condemna per fi la repressió del govern d'Al-Gaddafi\nSis dies després de l'esclat de les protestes contra el govern de Líbia, la comunitat internacional per fi ha condemnat la repressió d'Al-Gaddafi. Una reacció que ha trigat a arribar i que ara obliga a repatriar a marxes forçades els ciutadans europeus i el seu personal diplomàtic. Per la seva banda, Ban Ki-moon ha demanat a Al-Gaddafi que "aturi immediatament" l'escalada de violència i l'ambaixador libi als Estats Units ha condemnat la violència amb la qual està actuant el règim.\n21/02/2011 - 21.01 Actualitzat 22/02/2011 - 22.15\nLa Unió Europea ha aixecat la veu contra Al-Gaddafi i ha fet una crida a la fi immediata de la violència. Una condemna a què també s'hi han sumat les Nacions Unides i l'OTAN, però que de moment no han passat de les paraules.\nNomés el Regne Unit ha cridat l'ambaixador a consultes, una reacció que demostra la precaució amb la qual la comunitat internacional està afrontant aquesta qüestió.\nLa por, la gran excusa\nEn aquest sentit, el cap de la diplomàcia italiana ha justificat aquesta situació assegurant que hi ha certa por perquè "no ens podem imaginar quedant-nos sols davant la possibilitat d'un flux migratori de proporcions apocalíptiques".\nUna por que ha servit durant dècades per justificar el pacte d'Europa amb els règims autoritaris àrabs i que a Líbia, a més, compta amb un element afegit per ser un dels països amb més reserves de petroli a l'Àfrica.\nFa sis anys, Al-Gaddafi es va reinserir a la comunitat internacional després de dècades d'aïllament i, automàticament, les grans petroleres europees van llançar-se a explotar el cru libi.\nZapatero se suma a la condemna\nEl president espanyol, José Luis Rodríguez Zapatero, també s'ha unit a la condemna contra la repressió a Líbia. En aquest sentit, Zapatero ha reclamat que hi hagi una transició pacífica posant d'exemple el model espanyol.\nLa condemna de la UE a Al-Gaddafi


Esclata el Xevi Remon i reaccionen San Cristóbal i Sants - Futbol Catalunya Futbol Catalunya\nMeritori triomf parroquià (el primer) fora de casa i gran empat blanc i verd (a L’Energia) enfront de l’Hospi, un líder que torna a cedir punts i iguala amb el Terrassa. Però atenció al Xevi Remon amb sis gols entre Vilassar i Europa\nA l’onzena va ser la definitiva/FOTO: San Cristóbal\nIncreïble duel per tancar aquesta jornada 23a al Xevi Remon entre dos dels millors equips de la Lliga. A la fi del joc, sis gols entre mariners i europeistes per a alegria de qualsevol amant del futbol ja que el futbol dels dos conjunts té alta categoria. Onze partits després, els de Peque no cedeixen a casa mentre els de Vilajoana arrenquen el seu cinquè empat lluny del Nou Sardenya. Varese (8′), primer, i Fran (12′), després, van embogir el Xevi Remon però va reaccionar l’Europa amb gols de Sergi Cano (38′), Montiel (46′) i Martínez (50′). Si el futbol és sempre just, aquí va estar el 3-3 final del bigolejador Varese (55′).\n2 victòries locals, 2 empats i 5 triomfs visitants ha estat el balanç final d’aquesta quarta jornada de la segona volta en què s’han marcat 26 gols (11 locals per 15 visitants).\nEl cuer li va treure un empat a el líder/FOTO: BTV\nCom autèntiques fletxes\nAquest cap de setmana va guanyar per la mínima el Terrassa al carrer Girona mentre que el líder Hospi va tornar a punxar i en aquesta ocasió davant d’un cuer excel·lent. Treure un punt és un triomf per a un Sants que vendrà car aquest final de competició. Es va avançar Dani Reina (16′), però la “combinació diabòlica” Marc Navarro-Josele va poder amb el mur visitant; una assistència de luxe del ’21’ blanc i verd al ‘9’ del gran Tito Lossio va superar a Aliaga (27′). L’afició de l’Energia va fer la resta per a les ‘fletxes’ locals. Incommensurables. I nova ‘relliscada’ de l’equip de Risueño.\nA punt va estar també de ‘patinar’ el Terrassa de Molist encara que Coro, que després es retiraria lesionat, va marcar en el minut 4 i aquest gol decidiria tres punts d’or. Invictes des que els riberencs els superessin per la mínima a l’Olímpic (5 de gener), els egarencs igualen en la primera posició pel que es manté el pols per aquesta primera plaça. Aquesta setmana el visita un Vilassar en alça.\nExtraordinari Manresa a Les Grases/FOTO: Santfe\nÉs clar que, si algú trigarà a oblidar aquesta jornada seran Manresa, Peralada, San Cristóbal, Sant Andreu i Figueres, tots sota el denominador comú del triomf amb gols. El treball de l’equip de l’Congost a Les Grases va ser descomunal. ‘Chapeau’ per al conjunt d’Andreu Peralta, doncs va donar tota una exhibició de practicitat, efectivitat i bon futbol. Des de Pol Busquets fins a aquesta línia de tres (Jonny, Alavedra, Solernou), dos laterals llargs (Izan i Moha), tres migcampistes (Biel Rodríguez, Coll i Bernat) i dos fabulosos davanters (David Sánchez i Fran Orellana).\nEn 15 minuts van sentenciar (7′ Orellana i 22′ David) i Biel va culminar (57′) el 0-3 amb excel·lent carrera d’Izan. La consolació d’Alfons serveix poc per a un Santfeliuenc que va lluitar fins a l’últim segon.\nDiumenge meravellós per al San Cristóbal. Onzena sortida per als d’Oliver Ballabriga amb la qual arriba el primer triomf de la temporada lluny de Ca N’Anglada gràcies a Cristian Gómez (1′ i 41′). Començar amb un gol a favor enfonsa qualsevol encara que es tracti d’un Horta que ha cedit 14 punts a l’antic fortí del Feliu i Codina. Els parroquians respiren i igualen amb Banyoles que va sortir apallissat de Vilatenim. Ivan Vidal (45′), abans de la mitja part, va avançar la posterior golejada que va certificar un esplèndid Pepu Soler, doncs va marcar (49′) i va assistir en el de Sarmiento (73′). Duba (37′) es va sumar a la festa.\nFesta que també va celebrar el Peralada d’Albert Carbó. Quart triomf a domicili dels xampanyers que van veure com Riki Mercader s’erigia en la seva gran estrella i anotava l’únic gol del partit (56′) davant un Castelldefels que ja ha perdut 20 dels 36 punts jugats a casa seva. Sisè KO a Els Canyars per als de Miki Carrillo.\nA Vilatenim només va existir el Figueres/FOTO: club\nUna altra vegada, Ton Alcover\nA la mateixa hora jugava el Sant Andreu a Les Fontetes. Incòmoda sortida per als d’Azparren que es van posar el vestit de treball ja que l’uruguaià Servetti (15′) va posar l’1-0 molt aviat. Va reaccionar l’equip quadribarrat amb un encert de Elhadji (41′) a centrada de Sergi Serrano, qui culminaria el tercer (74′), a servei de Josu. Encara que, abans, canonada de Ton Alcover per al 1-2, una altra vegada Ton, molt encertat de cara a la porteria contrària. Laro Setién (93′) va posar l’1-4 final.\nFi a la ratxa de la Pobla\nPer la mínima va caure la Pobla en la seva visita a Vilafranca. Els d’Ivan Moreno saben que, si volen seguir ficats en la baralla han de guanyar o guanyar, i, encara que van patir, ho van aconseguir amb gol de Xavi Civil (83′) a servei de Jordi Oribe. Els locals es queden a tres punts de la quarta plaça mentre el filial tarragoní queda a un del Europa.\nCELH Europa Figueres Resum San Cristóbal Sants tercera Terrassa\t2020-02-09


Borghi del Vaticano Roma Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nBorghi del VaticanoApartamentBorgo Angelico 48, El Vaticà, Roma, Itàlia, 00193 - Veure al mapaExcepcional9,9Basada en61comentarisBorghi del VaticanoVeure més fotos"L'apartament és comode o funcional. Excel.lentment deco..."NúriaEspanyaVeure més fotosVeure totes les 50 fotos\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Roma, Borghi del Vaticano és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Borghi del Vaticano també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Roma. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar, ascensor. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Borghi del Vaticano és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Roma.


València Turisme i l'IVAM inicien la seua col·laboració per a promoure productes culturals turístics amb el nou projecte “L’Art del Turisme”.\nCombatre l’estacionalidad turística amb qualitat i eficàcia és l’objectiu que s’ha marcat la Diputació de València amb la posada en marxa de “L’Art del Turisme”. Una iniciativa nascuda com a fruit de la col·laboració entre el Patronat de Turisme València i l’IVAM amb la que es pretén promoure productes turístics vinculats a l’art modern.\nPer part de l’IVAM este acord també suposarà incloure al museu valencià en els programes de turisme nacional i internacional. Tota una estratègia amb la que obrir la seua programació a un públic més extens però no menys exigent.\nUna de les claus de “L’Art del Turisme” serà la formació per a professionals de l’art i és que amb este projecte es generaran propostes de producció turística sobre este tema.\n“L’Art del Turisme” és una experiència pilot que aspira a unir el turisme amb l’àmbit de la cultura general. A més, amb la seua aplicació podria aconseguir-se per fi l’esperada desestacionalització turística de València.