Diari d'un viatge calidoscòpic per l'Índia | Viatgeaddictes\nDiari d'un viatge calidoscòpic de 24 dies per l'Índia\nData viatge: 2009 | Publicat el 26/03/2012\n2.2 de 5 (101 vots)\nAquest és un relat d'un viatge motxiller per l'Índia, escrit en forma de diari, que detalla la ruta portada a terme per dues viatgeres durant 24 dies, des del 29 d'ocubre al 20 de novembre de 2009.\nAquesta ruta, amb principi i final a Delhi, la capital índia, recorre llocs tan contrastats del país, com Amritsar, Dharamsala, Fort Kochi, Kerala Backwaters, Mysore, Hampi, Goa i Bombai, per citar els més significats.\n(I) De Delhi a Amritsar y Dharamsala\n29/10: Barcelona - Helsinki - ...\nAquest any hem agafat la companyia Finnair per anar a l'Índia, fent escala a l'aeroport de Helsinki (Finlàndia).\nJa portàvem un entrepà i tot per dinar, cortesía de la mama, que té por que no mengem per no gastar, però la veritat, podent gaudir d'una hamburguesa com Déu mana, la temptació pot més i acabem sucumbint a un restaurant de l'aeroport, que ja tindrem dies per menjar malament. L'entrepà me'l guardo per sopar.\nPer al viatge d'enguany hem planejat una ruta per l'Índia molt diferent a la de l'any passat. L'any passat vàrem fer tot el Rajasthan, i aquest any que estarem més dies hem volgut tastar una mica dels contrastos de l'Índia.\nPrimer anirem uns dies pel nord del país i després ens anem cap al sud per a gaudir del marisc i de les platjes de Goa.\n30/10: ... - DELHI\nDesprés de passar-nos des d'ahir al matí entre avions i aeroports, a les 7 del matí hem arribat a Delhi.\nLa veritat és que no recordava les coses dolentes del viatge anterior. Un cop arribes a casa només enyores les coses bones. Així que quan hem agafat el taxi i el taxista ha començat a conduir com un boig llavors he tornat a experimentar, a l'igual que l'any passat, que la finalitat de molta gent aquí és l'estafa a comissió, doncs m'he emprenyat una mica. He tingut la sensació de que m'havia equivocat de destí.\nAquesta sensació és general per a tothom. Tothom queda fart de les històries que et passen, però l'Índia té alguna cosa que t'enganxa i et fa tornar.\nEl taxista ens ha portat a la zona de Paharganj, “hogar, dulce hogar”, és com qui torna al poble quan comença l'estiu. Ja ens ho coneixem tot, ens movem amb tota naturalitat, inclús hi ha botiguers que se'n recorden de nosaltres de l'any passat. Increíble!!.\nHem anat a la guesthouse que havia triat per internet. Aquest any em vaig voler assegurar el tret, i vaig reservar per no haver d'estressar-nos només d'arribar. Així que la primera nit ja sabíem on dormiríem.\nL'any passat érem quatre i ens portava el Carles. Aquest any som dues i el pes del viatge el porto jo, o sigui que preocupacions les mínimes.\nOrganitzar el viatge té coses bones i coses dolentes. Coses bones, que t'ho fas a la teva mida, tries el que et sembla. Coses dolentes: si la cagues, la cagues tú i ningú més.\nEn aquest cas la vaig cagar. L'habitació era molt pitjor que les que vam anar l'any passat. El lavabo i la dutxa ni comentar-ho. Però amb lo cansades que estàvem, i com que només era per una nit, ens hem conformat amb el què ens ha tocat.\nDesprés de dormir una estona, conseqüència del jet lag, hem anat al resturant Everest a esmorzar, un biquini i un suc, per no trencar la tradició, i hem posat direcció a l'estació de tren. Si podem, la idea és comprar els bitllets aquesta tarda i marxar demà a Amritsar. Porto tots els horaris dels trens triats i impresos per no tenir cap problema.\nPerò, maleïda sort la nostra, per variar ens han acabat enredant i ens han portat a una agència turística, que es feia dir governamental, però que en realitat era la màfia de Delhi (tinc un dejavú, jo per aquí ja hi he passat). No estic segura de que sigui la mateixa que la de l'any passat, però és tres quarts del mateix.\nEntro super disposada a no comprar res. Només vull informació. Jo volia anar a una oficina de turisme i no a una agència mig il.legal.\nTotal, que uns tios mafiosos fins al monyo, ens fan seure, fan brometes, seieu a prendre un te... tots estan fets del mateix patró, o tots estudien a la mateixa escola de timadors anònims. Dues hores més tard, hem sortit amb un tour contractat pel nord de l'Índia, de 6 dies, un bitllet d'avió per anar al sud i un de tren per tornar cap a Delhi.\nSort que jo només volia el bitllet de tren!!. Hem pagat 237 euros per tot. A mi no em sembla car, però et quedes amb aquella sensació de que t'estan enredant. I molt!!!.\nEl més interessant és que ens enllaçaran tots els llocs a on volem anar, que de l'altre manera ens haguéssim fet un fart d'agafar busos i trens.\nAvui ja podem anar a dormir d'hora, així que a les 18:30 ja estem sopant perquè estem mortes i demà marxem a les 6 del matí cap a Amritsar, la ciutat del Temple daurat.\nLa veritat és que ja tinc ganes de tocar muntanya, perquè Delhi és un caos, de clàxons, de pols, de pudors, de gent atabalant tot el dia...\n31/10: DELHI - AMRITSAR\nA les 6 ens ha recollit el taxista, en Raj. Continuen fent-nos una demostració empírica de com és la conducció aquí. Tots condueixen igual.\nEl paio em diu si el vull portar una estona... mmmm... noo!!. Duraria mig minut a la carretera!!. Aquí els cotxes, quan volen avançar no posen intermitents, sinó que toquen el clàxon, avisant en plan “vigila que vinc” i passen. Com més diners tens més bon clàxon et poses, perquè és l'eina més valorada quan estàs al volant.\nVuit hores de conducció temerària i dos mil “mare de déus” són el resum del dia d'avui. Hem parat a fer un parell de tes i un intent de dinar: una cullerada de llenties.\nAquest any el problema és a la inversa. Volem anar més de nenes bé, en llocs decents, però el problema és que les rutes que seguim aquest any no són gens turístiques i tenim molts problemes per trobar on ens serveixin una coca.cola (és la Llei de Murphy).\nHem arribat a Amritsar i hem anat a la guesthouse que havia triat, prop del Temple Daurat. No sense abans haver intentat el Raj fer-nos pena amb la típica història de què ell allà no pot dormir gratis, que anem allà on ell té conveni. Passant.\nEntrem a la meva, ens ensenyen les habitacions. Les trobem cutres, aquest any busquem alguna cosa de més de categoria dins la ronya habitual. Al final ens dóna una habitació que ens sembla prou bé, però quan em despisto ja me l'havia colat, sense aigua calenta. Baixo un altre cop a recepció amb la motxilla carregada i els hi dic emprenyada que sinó hi ha aigua calenta marxem.\nEs queixen una mica, mouen les mans, posen el crit al cel, com fan ells, i casualment al final ens en deixen una pel mateix preu i amb aigua calenta. És ben bé que si no t'hi poses sèrio et prenen el pèl. L'habitació realment és gran i està bé, i aigua calenta. Em posaré a plorar!!!.\nEl taxista sembla que ha fet amics i que finalment li han donat allotjament a l'hotel també.\nUna colla de nens que es van voler fotografiar amb mi\nQuan ens disposem a sortir de l'hotel per anar a veure el Temple Daurat, el Raj està sentat allà al sofà amb la gent de l'hotel, com si fos a casa seva i insisteix en fer-nos la ruta pel Golden Temple.\nEntrem al temple, amb les sabates fora, i el mocador al cap, senyal de respecte pels Sijs. És preciós, tot il·luminat, com si fos Nadal.\nLa gent ens va parant per fer-se fotos amb nosaltres i el Raj sembla que ha agafat el rol de manager-segurata i ens va apartant la gent i decidint amb qui ens podem tirar fotos. Però,de què va???? Al·lucinant!!!!. Ja li estic agafant mania.\nSortint d'allà i li diem que gràcies, que ja continuem soles, perquè sinó el tio ja el veiem enganxat tota l'hora. I ens costa una barbaritat treure'ns-el de sobre.\nNo trobem cap lloc on menjar a gust i acabem anant al millor restaurant d'Amritsar. Sortia a la guia Lonely Planet com un dels més recomanables, així que no ens ho pensem i creuem tota la ciutat amb rickhsaw per poder anar a un lloc com cal.\nEl problema és que el rickhsaw ens deixa a l'altra banda de carretera d'on està el restaurant. Problema gros, perquè aquí no hi ha ni passos de vianants ni semàfors que valguin. És la llei de la selva. Després de deu minuts intentant creuar, vam haver de demanar ajuda a un policia que, amb un bastó a la mà, va anar parant el trànsit perquè poguéssim creuar el carrer.\nQuan entrem al restaurant, ens dóna la sensació d'estar en un altre país. Tots som turistes. Tot net, polit, amabilitat... i la carta... molt bé, quasi occidental.\nTota la nit xivarri. Els de fora cridant, els del temple resant amb altaveu i els de l'hotel amb la tele a 2000 decibels.\nA les 9 del matí hem sortit al carrer. La gent continua mirant-nos malament, i a més ens han recomanat que sent noies no és recomanable fumar pel carrer, que està molt mal vist. La Nuri està atacada dels nervis.\nHome resant en el Temple Daurat d'Amritsar\nHem anat al Golden Temple per veure'l aquest cop amb la claror del dia. Està a rebentar de gent. Tothom ens mira i es fa fotos amb nosaltres.\nUna estona és divertit, però acaba fent-se pesat. Jo al final opto per sentar-me en un racó a observar i disparar el meu teleobjectiu quan se'm posa a tiro alguna cosa interessant. El temple està bé, però tampoc molt millor que el de Delhi.\nQuan sortim d'allà volem anar a fer un vol a la part nova, però per començar ja tinc problemes per trobar algun rickshaw que em faci cas i parli anglès.\nAl final un dels managers me n'enxufa un com si aquest sabés parlar anglès, i quan li he explicat quatre cops que volia anar al mercat que feien a la part nova ja he vist jo que la cosa no funcionava bé.\nPortàvem una hora donant voltes i el paio ja s'havia parat tres cops a demanar a la gent per on havia d'anar.\nQuan m'he adonat que el tio no havia entès ni una paraula, mitjançant un home del carrer li hem dit que ens tornés on ens havia recollit. Almenys ja ens havia passejat una mica, que era la intenció. I el tio encara intenta fer-se entendre per demanar-me més diners, perquè ha donat més volta. Tindrà jeta!!.\nPels carrers no es pot caminar, tota l'hora vigilant que no t'atropellin. Quin estrés!!.\nPer anar a dinar hem contractat un conductor de rickshaw amb bicicleta per contribuïr a l'augment del seu salari. Eren homes molt, molt grans, sense ningú a qui portar, es notava que passaven gana, i quan ens ha portat, uns 200 metres. Li hem dit que moltes gràcies i li hem pagat el que cobraria en tot un dia, s'ha posat molt content.\nQuina sensació la d'ajudar la gent a poder menjar. És molt trist. Ara, el pròxim cop que vulguem fer una obra benèfica, la farem sense esperar res a canvi, perquè el viatge realment ha estat un patir. El cul i l'esquena destrossats.\nA la tarda hem anat a Wagah, lloc fronterer entre el Pakistan i l'Índia, on cada tarda fan una cerimònia els soldats d'ambdues fronteres per tancar la porta d'accés d'un país a l'altre.\nPer entrar, els turistes hem passat per una altra porta més elitista. Jo ja estava patint, ja hem passat un control de seguretat.\nCanvi de guàrdia a la frontera de Wagah\nUnes dones militars, amb metralleta, t'escorcollen de dalt a baix i no fa gens de gràcia. Jo ja estic patint per si no em deixen entrar l'objectiu, perquè no pots entrar ni bosses, ni res de res.\nTornem a passar un altre control abans d'accedir al recinte, i la tia fa molta por, em toca l'objectiu i no sé què em diu, li ensenyo que va amb la càmera i em deixa passar... pfffffffff.\nÉs un xou teatral i la gent local super fanàtica. Semblava un concurs d'aquells americans en què tothom crida i el presentador sembla boig. Mentre la gent espera unes nenes espontànies salten a la palestra a fer demostracions d'aeròbic i de dansa. Tothom anima.\nHi ha un paio que és l'interlocutor i que quan estan desfilant els soldats de les dues bandes llavors fa d'animador. Crida quelcom així com: Industáaannnnnn-nanannan, amb ritme, però que és indesxifrable per a mí. Tothom crida al uníson.\nMentrestant, els quatre arreplegats que hi ha a la banda de Pakistan responen amb uns crits més debilitats: Pakistaaaaannn!!.\nS'han passat així com mitja hora. Ha sigut divertit i curiós, la veritat. Després, un caos per sortir d'allà. Pel camí hem arreplegat una noia estrangera que pretenia tornar caminant a Amritsar. Hi ha gent que és il.luminada.\nAcabem el dia sopant al nostre restaurant deluxe, el Crystal.\n2/11: AMRITSAR - DHARAMSALA\nAquesta nit encara hem dormit pitjor que l'anterior. Almenys jo. No tenia gens de son i a les 3:00 s'han posat a tirar petards durant una hora. Jo he despertat a la Nuri i tot perquè em pensava que els pakistanesos ens estaven bombardejant. Després ens han dit que era un casament!!.\nAvui ens espera carretera i manta. Cinc hores de cotxe fins a Dharamsala amb una breu parada per fer un te.\nEl conductor s'està posant super pesat amb el tema propina i diners: i quant guanyeu???i quant pagueu?... i quant em donareu?.\nHem arribat a Dharamsala a les 16:00 . Hem trobat una habitació increïble. Amb vistes a les muntanyes, amb parquet, finestrals, terrassaaa, ... Ohhhh i només per 660 Rp per nit (10 €) i això que el conductor ens volia intentar colar un hotel a les afores.\nEns encantaaaaa això!!!. I més venint d'Amritsar, que no ens ha agradat gens, ni el poble ni la gent, ni els menjars!!!!!. Després d'una dutxa molt convenient, anem a donar unes voltes pel poble.\nÉs mooooolt petit, ple de botigues i restaurants, amb garitos de pizza i pasta per tot arreu. Bé!!!. Per sopar ens posem les botes amb uns espaguetis als quatre formatges i un Apple Crumble. Boníssim, i ens ha costat tot 3 €. Demà provarem menjar tibetà, que aquí tot és tibetà i s'ha de probar.\nHem hagut de comprar-nos un jersei de llana, perquè aquí fa molt fred. I pel mateix preu ens han regalat un gorro.\nAvui ens hem aixecat d'hora. Sortim al carrer i la gent encara no s'ha despertat. No sabem on anar, no tenim moltes referències i pugem a la terrasseta d'un bar on la carta pinta guai. Llàstima que de la carta ens porten el que els hi sembla.\nDesprés de preguntar-li a l'home tres vegades si tenien suc natural, m'ha acabat portant un trina !!No cal emprenyar-se. Estem de relax!!.\nA les 10:30 hem quedat amb el Raj per anar a veure un llac. Hem tingut la mala sort de què quan hem arribat el llac estava sec . Llavors ens ha portat a una cascada (que deia ell), perquè era una merdeta de saltant d'aigua, res comparat amb el que tenim a la Vall de Ribes la veritat. Tot i així ha insistit en què caminéssim una mica cap amunt, però vaja, la Nuri i jo como que no som gaire caminadores, així que després de deu minuts de pujar ja hem vist que no valia la pena cansar-se en va i hem abandonat. I nosaltres volíem contractar un trekking: ja ja ja jo jo jo jo!!. Serà que no!!!!!.\nEl convidem a un te i li diem que ens torni al poble.\nPer dinar reservem en un restaurant tibetà i ens animem a provar coses diferents. Jo menjo momos, que són com uns ravioli gegants farcits de patata i formatge, i també unes gambes fregides (del famós mar del nord de l'Índia ;-).\nPer sortir de la rutina ha estat bé, i ben dinat, anem per fi a mirar si trobem la casa del Dalai Lama, que poca cosa que hi ha en aquest poble i encara no la veurem.\nPel camí ja ens hem firat: pedres energètiques pels diferents xacres, per tractar l'ansietat, i la digestió, i alguns mantres budistes.\nPer fi arribem al temple, situat a McLeodganj. Ens fem un book fotogràfic amb les muntanyes de fons, i llavors em dedico a perseguir un monjo tibetà que va donant voltes mentre resa. Li vull tirar una foto sí o sí però no m'atreveixo a interrompre les seves pregàries. No estic segura que l'home vulgui parar la seva oració per complaure els meus capritxos. Però a la tercera volta, em decideixo i li demano una foto i l'home s'atura, somriu, no entén res del que li diem, però sense parar de resar es deixa fer les fotos que volem. És que era un home gran, amb una mirada tant entranyable!!!!!. Es veia tant bo!!!.\nMonjo resant a Dharamsala\nCom que ja he aconseguit el meu propòsit (la foto de l'avi-monjo-tibetà) i el Dalai Lama tenim clar que no el veurem, sortim del temple, no sense abans fer una aturada al museu dels refugiats tibetans, per a veure les atrocitats que van cometre els xinesos al expulsar-los del seu país.\nMai està de més una lliçó de cultura general. Quan viatges hi ha d'haver un espai per aprendre quelcom de la cultura del país. Què menys que informar-te una mica de la història de cada lloc.\nA mig camí de la tornada ens hem de parar a fer un te, perquè fa un fred que pela.\nAvui volem anar al cibercafè per a descarregar algunes fotos i enviar-les. Ohhh my Godddd!!! els cibers d'aqui acaben amb la teva paciència, amb el teu reiki, el teu xacra i la mare que ho va ... tot plegat!!!.\nEn descarregar les meves fotos s'ha penjat l'ordinador, hem reiniciat, s'ha tornat a penjar, he canviat d'ordinador, més del mateix, llavors hem reduït les fotos de tamany, intento enviar el correu i ... flooooopppp ... s'ha mort l'ordinador!!!!!!.\nAl final el gerent del ciber m'ha deixat el seu ordinador perquè pogués enviar el mail. Dues hores i mitja de paciència és molta paciència!!. Però l'home s'ha portat molt bé la veritat; no és culpa seva que en aquest país tot vagi al ralentí!!.\nLa gent aquí és encantadora. No té res a veure amb l'altra Índia. Tot és més calmat, la gent és més pura... és un petit poble on la gent fa la seva vida amb tranquil·litat, sense molestar-se per la teva presència.\nA sopar una mica i a dormir d'hora.\n(II) De Dharamsala a Fort Kochi i Mysore\n4/11 i 5/11: DHARAMSALA\nAquests dos dies hem estat de relax per Dharamsala. La veritat és que sino te'n vas de trekking, no hi ha molta cosa a fer en aquest poblet de, mmm..., 200 habitants????. La veritat és que és un carrer que puja i un carrer que baixa.\nPassem els dos dies fent tes, mirant paradetes, fent més tes... i poca cosa més. Davant la perspectiva de tant temps lliure i tan poc a fer, he decidit aprofitar el temps per fer-me un massatge ayurvèdic full body per 500 Rp.\nM'ho ha fet una noia de poc més de 18 anys, si els tenia. M'ha massatjat tant i tot, que em pensava que m'havia equivocat de local, i la cosa acabaria amb final feliz. No les tenia totes. Però no, s'ha comportat i m'ha deixat vestir per fer el colofó final: un massatge al cap.\nM'ha preguntat si el volia amb oli o no, i li dic: si, amb oli, que no falti de res!!!. He sortit del massatge amb el cap com una boja i he trigat tres dies a treure'm l'oli del cabell.\n6/11: DHARAMSALA - DELHI\nAvui ha resultat un dia esgotador. Dotze hores de cotxe. Mal de panxa. Accident amb cotxe... Jo, semi-diarreica i amb mal de panxa tot el camí, i quan ja semblava que estàvem relaxades, el fitipaldi d'en Raj s'ha empotrat contra un cotxe que s'incorporava.\nLa Nuri i jo catatòniques, una forta fuetada cervical i l'ensurt, i el paio encara és l'hora que ens pregunti com estem!!!. En aquest moment m'he adonat que si ens arribem a matar, llavors ens enterren pel camí per no deixar rastre. Sense assegurança, sense cinturó, em poso nerviosa de la merda de contracte que hem firmat, que si hagués passat alguna cosa més seriosa no hagués pogut reclamar enlloc.\nFent broma en un lavabo típic indi\nEl Raj ha baixat del cotxe esverat, preocupat pel cotxe, ha demanat disculpes al cotxe de davant. En tres segons hi ha hagut tot el poble de públic, i la Nuri i jo en un racó recuperant l'alè.\nHem arribat a Delhi i he hagut d'anar a discutir amb el de l'agència perquè em canviés el bitllet de tren cap a Bombai, ja que jo m'havia equivocat de dia, però com que demà ja marxem diu que me l'enviarà per correu electrònic (pagant un suplement, està clar). Visca per la bona fe del que s'ho creu tot, com jo!.\nI a sobre, em desfogo dient-li que hem tingut un accident i em diu amb una rialla: eiiii, forma part del tour això, ja ja!!!. El jaja se l'ha menjat amb la meva mirada i amb els crits de la Nuri, que igual es pensa que per cridar més el paio acabarà entenent el seu català.\nDesprés de tot això, ben carregades i cansades, encara ens queda anar a buscar hotel i això vol dir regatejar.\nEns acomiadem del Raj, amb 1000 Rp de propina i ens quedem a l'hotel Downtown per 300 Rp la nit. Per una nit de pas no ens volem gastar més.\nAnem a sopar novament al restaurant Everest, que és com si fos casa nostra ja. Jo només menjo un lassi, perquè no em trobo gens bé, i la Nuri, amb allò de l'accident, està de super baixon. Això dona com a resultat que no ens diem res en tot el sopar. Cadascú pensant en les seves coses.\n7/11: DELHI - FORT KOCHI\nAl mateix hotel hem demanat un taxi per aquest matí, i a més deixem la roba d'abric, perquè al sur no ens farà falta, i quan tornem a Delhi ja la recollirem.\nA les 9 del matí ens ve a buscar el taxista. Un tio molt pillat. Tota l'hora santificant-se i fent petons a la col·lecció de divinitats que porta al cotxe. Como no, ens demana més diners, dient que del preu que hem pagat, ell no en veu ni la meitat. Mira, mala sort noi, els intermediaris sempre són els que s'emporten la millor part. No he vingut a arreglar el mon jo!.\nArribem a l'aeroport de Delhi amb molt de temps i ens entretenim mirant botigues. L'avió surt una hora més tard. A les 17:00 aterrem a l'aeroport internacional de Kochi, després d'haver fet escala a Hyderabad, on ha baixat la meitat del passatge.\nAquest avió és com un autobús, amb diferents parades. No ho havia vist mai. I no sé si és gaire corrent, perquè a l'hora d'embarcar s'ha creat un caos de l'hòstia pel fet d'estar en la mateixa cua gent que anava a Kochi i gent que anava a Hyderabad. Ningú estava segur d'estar al lloc correcte.\nDes de l'aeroport de Kerala agafem un taxi cap a Fort Kochi. Està plovent i ja és de nit. Jo no em trobo bé i estic de baixon total.\nA les 19 h. arribem a Fort Kochi i ens quedem a una guesthouse que surt a la guia: la Princess Inn. No és el que jo esperava després de dos dies horrorosos a la de Delhi. Volia un lloc agradable, amb un bon llit i una bona dutxa, i no m'importava gastar més, però bé, està net, està bé de preu i estem massa cansades per posar-nos a buscar res més.\n8/11: FORT KOCHI - VYPIN - FORT KOCHI\nAvui per fi torna a brillar el sol. En tots els sentits de la paraula. Ha parat de ploure, ja no tinc mal de panxa, i de dia les coses es veuen d'una altra manera.\nHem anat als molls de Fort Kochi a veure com els pescadors utilitzen les xarxes xineses. És molt curiós i el paisatge és de pel·lícula. Ens hem fet un piló de fotos amb els peixos que tenien a la llotja, i sense demanar-nos res a canvi. Només per fer màrqueting de la seva parada, però no ens han pressionat per comprar ni res. La gent és molt cordial.\nCom que feia sol i jo duia el biquini hem agafat un ferri fins a Vypin i d'allà a la platja Cherai amb rickshaw. Fort Kochi està bé, però no té platja per banyar-se i avui fa calor.\nEl rickshaw ens deixa en una platja, al mig del no res, on només hi ha un resort al davant i un parell de grups d'adolescents mirant un parell de guiris que van en biquini. Sembla que estem en una peli de l'Esteso.\nLloguem unes hamaques i unes tovalloles i ens posem a prendre el sol sense cap mania. La platja en sí no mata, però fa sol, fa calor i l'aigua està de perles. Molesta el fet que els tios vagin passant per davant nostre com qui no vol la cosa per mirar els nostres cossos serrans. És tan patètic que et fa riure i tot. Algun d'ells, fins i tot, gosa tirar fotos com aquell qui està tirant fotos del bonic paisatge. Passen per davant nostre, mirant de reüll, giren i tornen a passar. Per favor!. Que subtils!!!!.\nEl cel s'està ennuvolant, així que sobre les 14 h. tornem a Fort Kochi. Ens costa una mica trobar un rickshaw per tornar, i pel camí trobem dos nois amb moto, no amb vespa, sinó amb moto, que s'ofereixen a portar-nos al poble. Jo ja tinc una cama a dalt, però a la Nuri li agafa la vena caritativa de què ja hem emparaulat un rickshaw amb un home i no li podem fer això. Perdonaaaaa? Dos nois, guapos, gratis, al poble... No hi veig el problema, però bé, no em queda més que dir-los que la meva amiga té masses prejudicis i que continuarem caminant un tros, que total estem a 40 graus!.\nQuan arribem a Fort Kochi, despres del viatge de tornada en ferri, decidim fer-nos un homenatge i comprar peix a la llotja. Comprem mig quilo de gambes i ens anem a un restaurant a que ens les facin.\nAquí es porta molt el tema de comprar peix als pescadors i anar a uns restaurants que ja estan especialitzats en cuinar el peix que la gent porta. 300 Rp les gambes i 100 Rp per coure-les. Ens hem posat les botes!!. Super bones!.\nA la tarda donem una volta pel poble i comencem a preparar la ruta cap a Mysore, el nostre pròxim destí. Com que el tema autobusos no ens motiva gaire hem mirat preus per un taxi. Ens costa 6.600 Rp.\nA la nostra guesthouse coneixem una parella de Cadis que volen fer més o menys la mateixa ruta que nosaltres i els hi deixo caure el nostre plan per si volen compartir taxi, que així alleugerim despeses.\nPer demà hem contractat un tour per la zona de les Kerala Backwaters.\n9/11: FORT KOCHI - KERALA BACKWATERS - FORT KOCHI\nAquest matí ens han recollit a les 8 del matí i després d'una hora de cotxe hem agafat una canoa per navegar pels canals de les Kerala Backwaters.\nImatge de les Kerala Backwaters\nLa veritat és que ha sigut un pal. Tres hores de canoa. A més s'ha posat a ploure i ens hem hagut de refugiar en una casa particular durant una estona.\nPel camí ens han ensenyat quatre coses, bastant turistada: com feien corda de la pela del coco, i cervesa de la pela del coco també...\nDesprés ens han donat un coco per beure, però jo he passat de provar-lo, perquè avui faig la dieta de no menjo res per si de cas, perquè porto uns dies que no faig net i m'he passat mitja nit al lavabo.\nDesprés ens han portat a dinar al mig de la selva. Ens han posat una fulla de plataner com a plat i una mica d'arròs amb salses vàries. Jo menjo tres grans d'arròs i un mini plàtan i a passar lleuger, que si veus com està al lavabo, se't treuen les ganes de menjar, no fos cas que...!!.\nDesprés de dinar hem agafat un vaixell més gran, però que també el feien anar amb uns pals de bambú. Entre el vaivé de la barca i la pluja m'he quedat friti-friti!. Quin gustàs, sobretot tenint en compte que a la nit he dormit zero hores!.\nDeixo el medicament Malarone des de ja mateix!. Insomni, diarrea, ... no em compensa.\nPer sopar la Nuri m'ha convidat a menjar peix i un plat de gambes per a celebrar per avançat el seu cumple.\nEstàvem pendents de la parella de Cadis pel tema taxi i al final decideixen apuntar-se amb nosaltres, ja que el temps tampoc acompanya molt per quedar-se aquí. Així que demà comença la nostra aventura.\n10/11: FORT KOCHI - MYSORE\nAvui en Divo ens ha recollit a les 6 del matí. Aquest el nom del nostre conductor, un indi de mig metro que a sobre és sarasa (gay en paraules del sur).\nQuan portàvem dues horetes de trajecte s'ha reventat una roda del cotxe i hem hagut d'anar al taller, cosa que el paio ha aprofitat per fer la revisió anual del cotxe. Una hora i mitja esperant allà al sol.\nLa parella de Cadis es diuen Francis i Yolanda, i concretament són de Barbate. La veritat és que el Francis anima bastant el trajecte.\nArreglada la roda, continuem tirant, i hem passat per una collada on només es veia boira, hi havia despreniments de roques i anaven caient branques pel camí. Semblava que estéssim en una pel·lícula de Hitchkock.\nLlavors hem continuat per una carretera de cabres i amb els sotracs se li ha trencat el canvi de marxes i la quarta marxa ha deixat de funcionar. Anàvem arrossegant quelcom pel terra que ens donava la sensació que el cotxe es desmuntaria en qualsevol moment.\nCamió carregat de gent de camí cap a Mysore\nEra tan desastrós tot que ens estàvem pixant de riure. A part, el conductor super diplomàtic el pobre, passant de tercera a quinta com si no passés res.\nEl més lògic, pel soroll, és que el cotxe hagués fet plaf, haguéssin caigut les portes, i ens haguéssim quedat caminant dins el cotxe, com si fos el troncomóvil dels Picapiedra. Tenia tots els números perquè passés això, però inexplicablement el cotxe ha arribat a Mysore. Ara, el viatge de tornada no me'l vull ni imaginar.\nEn Francis ha arribat desquiciat, de cansat (com tots) i emprenyat perquè a més el Divo ens demanava més diners. Al final hem pagat 5.700 Rp, amb propina inclosa.\nHem anat primer a un hotel bastant bo, perquè el Francis volia relax i dutxar-se amb aigua calenta, però hem pujat les tres flors, i l'hem trobat massa bo i massa car. Així que li hem dit la petita mentida de que no hi havia aigua calenta perquè no repliqués. Qué dolentes!.\nHem acabat a l'hotel Maurya. Per 500 Rp l'habitació està molt bé i tenim llençols, tovalloles, i aigua calenta de 5 del matí a 8 de la tarda. De luxe. La Nuri i jo ens quedem l'habitació més xusquera, la que dóna al carrer, per no discutir, ja que el Francis ja té prou amb lo seu i amb dutxar-se amb aigua freda. Qualsevol li diu res.\nDesprés hem anat a sopar a un restaurant mig bo, que havíem llegit que tenien carn. Com he pogut m'he escapat per dir-li al maître que portés un pastís i l'hi posés unes espelmes que jo portava des de casa per a celebrar el cumple de la Nuri.\nDesprés de venir-me a preguntar tres cops: ho portem ja? ja ho portem? i jo noooooo, pels postres!. De cop, s'acosta un paio amb un pastís, amb la mateixa gràcia que podria portar un lluç, i el deixa a la taula. Olé, quina gràcia innata. Amb tota la calma s'ha tret les espelmes de la butxaca i després de deu minuts les ha encès. Cinc minuts més tard posaven el Happy Birthday to you (sense comentaris).\nLa Nuri ha estat molt contenta igual, perquè no s'ho esperava i li ha fet molta il·lusió. Per celebrar-ho hem fet un Gintonic de postres, sense carinyu, però almenys porta alcohol!.\nAvui a les 6 del matí ja estava desperta. Tinc la son ben descontrolada. Ens hem aixecat a quarts de vuit i hem anat a esmorzar a l'únic lloc que hem trobat obert i era tipus cantina d'obrers.\nDesprés hem anat a l'estació perquè volíem marxar aquesta nit amb tren fins a Hampi, però ens trobem que el tren està ple i no tenim plaça fins d'aquí dos dies. I veient el caire que té el poble de ciutat industrial i desagradable no ens quedem aquí dos dies més ni boges.\nAixí que anem a fer preu amb un taxi il·legal i pactem anar a Hampi per 5.000 Rp. Demà a primera hora marxem cap allà. Els de Cadis també vindran.\nAmb la feina ja feta agafem un tuctuc que ens ofereix portar-nos tot el dia per 250 Rp. Pobre, i ens porta a veure tots els temples i palaus que hi ha per la zona de Mysore. I es va parant pel camí senyalant-nos on hem de tirar bones fotos (bones, segons ell, però clar, per no fer-li un lleig les tirem i que quedi content).\nHe tingut un moment baixon-plorera amb el pobre noi del tuc tuc. No sé què em passa a mi amb els tuctuqueros!. Tenia 33 anys, n'aparentava 50, i pobre, s'ha guardat la pizza que nosaltres no ens hem acabat per menjar-se-la ell. Fins i tot s'aturava quan la Nuri volia encendre's una cigarreta perquè no li molestés el vent. I la veritat, quan portem tants dies en què la gent només es mou per interés (que aquest també, però per més necessitat), doncs això, que emociona!.\nAl vespre sopem a la fresca amb els de Cadis.\n(III) De Mysore a Hampi, Goa i Bombai\n12/11: MYSORE - HAMPI\nAvui, a dos quarts de 6 del matí ja m'estava trucant el taxista. Hem baixat a les sis i rumb cap a Hampi.\nEl taxista es diu Majadero, o més ben dit, és el nom spanglishindi amb que l'hem batejat. El Francis se'n fot de tothom, és l'hòstia!.\nQuan encara no portàvem ni dues hores, s'ha rebentat la roda. Hem hagut d'anar al taller a reparar. Al cap de dues horetes més se n'ha rebentat una altra i l'ha hagut de tornar a canviar...\nAixò ens ha portat a un total de dotze hores de cotxe, per un camí de merda, res interessant pel camí. Horrorós, ciutats industrials inundades per les pluges. Fatal.\nHem arribat a Hampi a les 6 de la tarda i no havíem sortit del cotxe que ja teníem el cotxe envoltat de penya intentant vendre'ns alguna cosa. Dotze hores de cotxe + cansament + gent atabalant per treure diners = mala hòstia assegurada!.\nAquest poble és una màfia. No trobem una habitació en condicions enlloc. El Francis i jo ens quedem amb les motxilles, mentre que la Nuri i la Yoli van buscant guesthouse, sense èxit.\nAl final ens hem quedat una per 600 Rp, que estava bé, i tampoc teníem gaires alternatives. Tot el poble s'ha posat d'acord perquè acabéssim dormint on ells han volgut. El Francis y la Yola estan a la guesthouse del davant.\n13/11: HAMPI - GOA\nAvui el dediquem a conèixer Hampi i totes les ruïnes que hi ha. El Francis i la Yolanda ja estan barallats, per variar, i la Nuri i jo decidim anar a la nostra bola.\nEl poble de Hampi és molt petit, així que aviat ha estat tot vist. Hem contractat un taxi per sortir demà el matí cap a Goa. El tren ens diuen que està tot ple i tenen una insistència tremenda en que agafem un bus, però no volem fer un trajecte de 12 hores amb bus.\nTotal, que contractem un taxi per sortir demà a les 6 del matí i a la tarda ens trobem amb la Yolanda i el Francis, que ja s'han reconciliat, per arrasar en una botiga de roba i sopar alguna cosa occidental. Ens fem preparar pit de pollastre arrebossat amb patates per demà, perquè en l'últim trajecte vam tenir problemes per trobar on menjar.\nLa nostra sorpresa ve quan arribem a la guesthouse a les 11 de la nit i el taxista em diu que ho sent molt, però que el taxi està espatllat i que em torna els diners, però no hi ha cotxe per demà. Una màfia, el que estava dient. Increïble.\nEncara haurem d'estar un dia més en aquest poble. De cop i volta comença a sortir gent de sota les pedres oferint-nos taxis pel doble del que jo havia pactat i oferint-nos busos que no ens interessen.\nNosaltres, que ja de tan emprenyats, ens ho agafem amb humor, perquè no hi ha més remei. Ens posem a fumar una cigarreta allà al carrer i, amb el nostre to de veu, ens posem a riure i cridar muntant una escàndol perquè ningún dormi.\nCompanys de viatge en el tren a Goa\nDecidim fer cas al nostre instint i no deixar-nos vèncer per la màfia. Així que sense dir res a ningú, ens aixequem a les 5 del matí, d'amagatotis, i agafem un tuctuc perquè ens porti a l'estació per a provar si podem agafar el tren.\nA l'estació ens venen un bitllet pels vagons generals per 90 Rp (1,5 €). Quedem acollonits quan veiem arribar el tren, amb la gent treient el cap per les reixes per poder respirar. Només seran 10 hores de trajecte!.\nJo no ho veig gens clar. Ens trobem el dependent de la botiga d'ahir i ens diu que anem directament als vagons sleeper class, que és on hi ha lliteres, i que quan passi el revisor li paguem la diferència i ja ens deixaran quedar-nos.\nI així ho fem, ens posem al vagó de primera classe, i allà on veiem seients lliures ens hi acomodem. Això ho podem fer perquè som occidentals i et permeten fer aquest tipus de coses, perquè si això mateix ho fa un indi llavors el fan baixar a la parada següent.\nLa veritat és que el tren va bastant ple i tenim problemes per col·locar les maletes. En unes tres horetes passa el revisor, ens diu que no tenim lloc, però fem la tàctica turista, li paguem el que val el bitllet de primera classe, més una mica més i ens diu els llocs que estan buits, de gent que ja ha baixat, amb el que, al cap d'una estona, ja estem tots en el mateix vagó.\nEns menjem el pollastre empanat que ens vam fer preparar ahir, més varies coses que ens passen a vendre, i que el Francis i jo que no dormim ens atrevim a provar. Molta fritura, un entrepà de truita, coliflor fregida, samosas, ...està tot bo. Serà que estic positiva.\nCompartim el vagó amb un parell de nois indis, els quals senten certa simpatia per nosaltres, suposo que pel fet de ser diferents, portar ipod's i bones càmeres... i ens donen per compartir el menjar que porten, ens fan seure al seu seient i, tot i que no ens entenem ni una paraula entre el seu idioma i el nostre, acabem establint una particular amistat.\nJo m'emociono quan trobem algú sincer sense cap interès ocult. És d'agraïr, la veritat, perquè acabes agafant complexe de què únicament et volen perquè deixis anar diners.\nLa veritat és que el viatge acaba resultant molt gratificant. Mengem bé, dormim bastant, fem amics...\nArribem a mitja tarda a Goa i agafem un taxi de superluxe, amb aire condicionat i seients de pell perquè ens porti a buscar allotjament per Anjuna, que és la zona on hem decidit establir-nos pels pròxims dies.\nQuan arribem a Anjuna ja està caient la tarda i es posa a ploure. Per variar. Així que la primera impressió és molt dolenta!.\nVaques prenent el sol a la platja d'Anjuna\nEl taxista ens comença a portar a veure guesthouses que no ens convencen per res, particularment a mi, potser perquè tenia clar que aquest era l'últim lloc on estaríem en aquest viatge i no m'importava escatimar en confort a Delhi, però a la zona de platja, on volia anar a relaxar-me els últims dies, havia de ser com un premi, i volia estar en un lloc com Déu mana.\nEl problema és que les guesthouse, si fa no fa, són el mateix a tot arreu, i amb una relació qualitat-preu molt dolenta. L'altre opció ja passava a ser un hotel bo, pel que ens demanaven gairebé el mateix que ens tocaria pagar aquí. Amb la qual cosa, ens neguem.\nI jo emprenyada com una abella, i trista i decebuda. Total, que al final em resigno i acabem en una guesthouse que hem anat a veure al principi i no ens ha semblat res de l'altre món, però té piscina, i tampoc veiem gaires alternatives tenint en compte l'hora que és.\n14/11 al 19/11: GOA\nAvui volíem canviar-nos d'hotel, però resulta que de dia la nostra guesthouse tampoc està tan malament. Un llit és un llit a tot arreu, els banys són iguals a tot arreu, però té una terrasseta a primera lína de jardí que compensa, i els banys a la piscina, i els tes a l'hamaca, quan cau la tarda, també són d'agrair. Així que per comoditat decidim quedar-nos pel que queda de viatge.\nLa platja la tenim a un quart d'hora caminant, que és un llarg passeig, així que cada dia agafem la motxilla i ens anem d'excursió.\nEl segon dia vam intentar llogar una moto, perquè el Francis i la Yolanda n'agafaven una, i jo també en volia una, no pensava que fos gaire difícil. Aquí el poble tothom es mou en moto.\nAnant tots quatre en moto per Goa\nSort que el Francis va tenir dos dits de front i em va fer provar la seva abans de que la llogués. Un cop la vaig haver provat, entre tots vam decidir que per la nostra seguretat millor continuàvem fent les excursions a peu. (i ironies de la vida, ell, dos dies més tard, a causa de l'alcohol i de la pluja, es va fotre dins un barranc i va xafar la moto i el cap).\nDurant aquests dies a Goa hem estat de pànxing total, que és el que tocava. Moltes hores a la platja, que quan no plou sembla un paradís. Bon menjar, que aquí hem pogut tastar xai a la barbacoa, i hamburgueses; em cau la baba només de pensar-hi. Moltes hores al ciber, penjant fotos, trucant, fent videoconferències, ...\nHem tingut temps de quedar-nos a la terrassa fent gintònics i menjant olives (producte d'importació obviament), passar la ressaca a l'hamaca de la piscina mentre aguantàvem la pluja sota el para-sol. Hem tingut temps per marcar-nos uns bailoteos flamencs a l'habitació mentre teníem el personal de l'hotel observant-nos per la finestra.\nTambé hi ha hagut temps per fer compres, com no. És una obligació moral, tenint en compte que a mida que t'acostes a la platja, tens vint-i-cinc mil noies intentant-te vendre de tot cada dia a cada minut. Hem fet botellot, comprant alcohol al súper i omplint les copes d'amagat als restaurants, com uns indigents... Vaja, ens ho hem passat molt bé.\nDemà és l'últim dia que estem junts amb la parella de Cádis. Els trobaré a faltar perquè són uns catxondos i portem molts dies junts. Jo em quedo amb els esforços del Francis per parlar català amb el seu accent andalús de Barbate. És boníssim, quin fart de riure!.\nI també em quedo amb el curs accelerat d'anglès que ha rebut la Nuri aquests dies per part de les insistents venedores ambulants i que li ha permès aprendre a dir: “nothing later”, ”nothing shop”, ”nothing promise”, "nothing", "nothing de nothing”.\n20/11 i 21/11: GOA - BOMBAI - DELHI - Barcelona\nAvui hem hagut de fer les maletes, quasi per darrera vegada. Ens hem acomiadat dels de Cadis amb molta melancolia i tristesa, i hem agafat un taxi que ens portés a l'aeroport de Goa per anar cap a Bombai, l'última parada del nostre viatge.\nDe fet, aquest trajecte l'havíem de fer en tren, no en avió. Vam comprar el bitllet de tren a l'agència Timos y estafas para todos los gustos y Asociados. El que passa és que m'havien d'enviar el resguard del bitllet per mail i encara l'estic esperant.\nArribem a Bombai a primera hora de la tarda. Només farem una nit aquí, no sé pas com ens ho hem muntat. En principi la idea era tornar a Europa amb un vol directe des de Bombai, però a darrera hora ens van anular el vol, i vam haver de tornar a Europa des de Delhi.\nArribats a Bombai ja comencem a discutir-nos amb tots els taxistes que estan a l'aeroport. Em demanen molts diners. Jo vaig amb la guia a la ma i ja portem més de mitja hora discutint amb tothom sense arribar a un acord pel preu.\nAl final un noi que agafa un taxi, ens diu que pugem amb ell i que ens deixarà a les afores de l'aeroport, on els taxis ens donaran un preu més raonable. Així que pugem amb ell (resulta ser un professor de salsa) i quan comencem a allunyar-nos de l'aeroport para un altre taxi pel carrer i ens hi puja.\nEl taxista és un noi que no sé si té més de 16 anys. El taxi sembla sortit de la segona guerra mundial, i sembla que ens prenem el trajecte amb molta calma. Entre que ell no parla anglès i fa veure que sí, donem més voltes que en Willy Fogg.\nGràcies a que nosaltres anem preguntant pel carrer, i no gràcies a la perícia del taxista, acabem arribant a la guesthouse que jo havia vist i resulta que està tancada per obres. Chapeau!.\nComencen a sortir nois per totes bandes amb ganes de guanyar-se una comisió a canvi d'ensenyar-me tots els allotjaments de Bombai. Em resigno i els segueixo, perquè tampoc no tinc ni idea d'on anar a parar. Així que deixo la Nuri amb les maletes al taxi, i me'n vaig amb els cicerones a buscar allotjament.\nHorrorós, caríssim i horrorós, o preu mig i super horrorós. No em convenç res, no em vull quedar enlloc, ja em veig dormint al taxi aquesta nit. Al final, m'intento fer entendre de què volem estar al centre, perquè em vull menjar una hamburguesa al McDonald's com a premi per la tarda fatídica que portem i m'acaben portant a una guesthouse que està en un tercer pis, amb bany compartit, però la veritat, es veu molt net i el preu és decent, així que cansades de donar voltes, ens quedem aquí. Total, només hi estarem una nit.\nEsperem a que la dutxa quedi lliure (és el que tenen els banys compartits), i ens regalem una dutxa ben merescuda. No tenim ganes de fer gaire res. Sortim al carrer a donar una volta, i anem a menjar una hamburguesa al McDonald's.\nA les vuit del vespre ja estem sopades i sense cap aspiració a fer res més.\nPassegem una mica i ens adonem que estem al rovell de l'ou. A cinc minuts tenim l'hotel Taj Mahal i la porta de l'Índia. Tot i que ja és de nit donem una volta vorejant la platja i entrem a l'hotel Taj Mahal, on tothom va amb vestits de gala i nosaltres vestint d'“anem a la muntanya”. No sé ni com ens deixen entrar.\nCom que és molt d'hora busquem un pub per anar a prendre alguna beguda. No tenim res més a fer, és divendres i els carrers estan plens de jovent. Comencem a fer gintònics per celebrar el final del viatge. Jo pagant amb targeta perquè l'efectiu ja no dóna per a més.\nBombai és molt cosmopolita, la música com la d'aquí i els preus també. La gent molt moderna, vestida per sortir de nit (no com nosaltres, que semblem unes indigents).\nQuan arribem a la nostra guesthouse són ja dos quarts de cinc de la matinada. Pugem a dalt i trobem el noi recepcionista dormint al terra, i ens ve a obrir la porta, amb cara de pocs amics. Anem molt contentes i en quatre hores ens ve a buscar un taxi.\nA les 8 del matí ens despertem amb uns cops a la porta. És el recepcionista que ens avisa de què el taxi està a baix esperant-nos. Acabem de tancar les maletes, i sort que encara anem vestides del dia abans. Baixem corrents i el recepcionista fent conya: Quèee, vau sortir fins tard ahir i mireu avui!.\nPugem al taxi i passats dos carrers, el conductor baixa i en puja un altre. Aquestes coses ja no ens sorprenen i ens posem a dormir una mica pel camí, fins arribar a l'aeroport.\nEstem a l'aeroport com somnàmbules, deambulant amb coca-coles a la ma i assegudes per les cantonades de les sales de l'aeroport. Avió i cap a Delhi.\nQuan arribem a Delhi ens passa pel cap d'anar a l'agència d'estafadors anònims a queixar-nos per tot plegat, però a mi, la veritat, em fa molta mandra, per no treure'n res, i prefereixo quedar-me per la zona a fer les últimes compres del viatge.\nFem nit a l'hotel Down Town, on tenim la roba d'hivern que havíem deixat. L'endemà donem per acabat aquest viatge volant des de Delhi a Barcelona via Helsinki. I tornem a la rutina, tornem al fred, tornem al benestar social i al capitalisme consumista. Tornem a la realitat!!!


Mobilitat ens renya\nEl poeteta de la pantalleta dels panellets dels pebrots\n“Un ciclista s’avança amb seny.” Això és el que haurien de fer tots els ciclistes: avançar-se als altres, quan poguessin, amb seny i amb prudència, però molts ho fan amb rauxa i passant-se pels dallonsis el Codi de circulació. És per això que no em va sobtar que des dels panells d’informació del servei de Mobilitat d’Andorra s’anunciés amb lletres ben grosses que un (un de sol, l’excepció confirma la regla) ho havia fet ben fet. Tant és així que volia celebrar-ho i vaig explicar l’efemèride a un bon amic, que, més savi que jo, em va aclarir que anava del tot equivocada. Es veu que som nosaltres (els qui conduïm vehicles de motor) els qui hem d’avançar amb seny un ciclista (no sé si un cada dia o un en cada trajecte).\nL’anècdota em va servir per a anar-me entretenint a cada retenció (és a dir, cada dos per tres) amb el recoi d’anuncis patrocinats pel Govern. I us ho recomano: és un gran què. Al cap de pocs dies, aquelles lletres majúscules s’adreçaven únicament a aquell ciclista (quina dèria amb ell, pobrot!): “Ciclista, pedala concentrat”, deien. I encara al cap de pocs dies reblaven: “Condueix, pedala, conviu”, falca que em va fer pensar com s’ho faria el nostre ciclista, bona persona com sembla que és, per fer tot el que li demanaven.\nPerò, a poc a poc, els missatges es van adreçant a tots els qui anem amunt i avall per aquestes carreteres superpoblades. “Això no és Montecarlo”, ens deien un dia, i uns dies més tard, “Circula sense pressa”. Que fàcil deu ser dir-ho assegudet en una bona butaca mirant unes imatges dels pobres patidors que ens maleïm els ossos els uns als altres perquè, sabedors que no som a Montecarlo i que més val agafar-s’ho sense pressa (no som idiotes), tots hem sortit amb temps de sobres de casa per ser puntuals a l’hora d’arribar aneu a saber on i hi serem, com sempre, a tres quarts de quinze tocats. Però, és clar, el poeteta de la pantalleta dels panellets dels pebrots ja ha tingut la idea de renyar-nos d’antuvi per intentar evitar (no ho aconsegueix, a fe de Déu!) que reneguem i ens recordem de tots els sants del cel: “Tenir pressa no és excusa.” En un país tan civilitzat com el nostre, sobretot, “Que circuli el civisme” i “Que rodi el respecte”.


El passat dia 16 de juny, Casamitjana va inaugurar un nou establiment comerciar al carrer Juan Sebastian Bach 15, de Barcelona amb uns 400 m2 d’exposició i d’oficines. D’aquesta manera, la firma terrassenca de mobiliari i interiorisme, consolida el seu posicionament a Barcelona iniciat l’any 2011 amb l’obertura d’un local situat al carrer Ferran Agulló.\nAmb la seva quarta generació al front, l’empresa familiar es prepara per a la celebració del centenari l’any 2018, oferint el millor servei i les millors marques internacionals de mobiliari residencial i d’oficina.\nCasamitjana ha tornat a confiar en GMG per a portar a terme el projecte d’activitats i el càlcul d’instal·lacions del seu establiment. Volem doncs felicitar a en Santi, l’Oriol i en Pol pel seu repte i agrair-los de nou la seva confiança.


CEM Júpiter - Activitats per a infants - Gimnàs a Sant Martí\nESPORT I DIVERSIÓ PER A TOTES LES EDATS!\nAmb les activitats per a infants del CEM Júpiter, els nens i nenes podran aprendre a nedar o perfeccionar la seva tècnica amb els nostres coneguts cursos de natació. També podran practicar activitats de terra com zumba, hip-hop, crosskids i arts marcials, entre d’altres.\nDescobreix les activitats que tenim preparades per a nadons, infants i joves!\nDESCARREGA'T EL PDF DE CURSETS I ACTIVITATS INFANTILS\nInscripcions obertes a partir de l’1 de juliol. Si ets o has estat abonat o has fet algun curs amb nosaltres, pots inscriure’t online a través del següent enllaç. Si no és així, hauràs de realitzar la inscripció a la recepció del centre:\nJPT&KIDS a l'aigua\n(de 6 a 36 mesos)\nL’objectiu és familiaritzar-se amb el medi aquàtic i estimular el joc i la mobilitat del nadó, tot enfortint la seva musculatura. En aquests cursets, es recomana la presència del pare/mare.\n(per a infants majors de 3 anys)\nÉs necessari fer una prova de nivell per saber a quin grup pertany cada infant.\n(de 6 a 15 anys)\nUna combinació de natació, gimnàstica i dansa que afavoreix la millora de l’estat físic global treballant la resistència, la flexibilitat i la força.\n(de 5 a 15 anys)\nIniciació a les arts marcials desenvolupant qualitats com l’equilibri, la coordinació i la flexibilitat a la vegada que s’afavoreix el respecte als companys i la capacitat de concentració.\n(7 a 15 anys)\nActivitat on el nen/a millorarà la seva capacitat aeròbica mitjançant l’entrenament en una bicicleta estàtica en grup.\n(6 a 15 anys)\nActivitat on l’infant treballarà amb el seu propi cos a través de circuits d’entrenament d’intensitat moderada, millorant la coordinació, l’agilitat, la precisió, la velocitat i la força dins dels paràmetres de la seva edat.\n(Mini: 3 a 6 anys / Big: 7 a 11 anys)\nDisciplina de ball amb moviments molt visuals on els més joves aprendran el ritme i els passos de diferents dances urbanes.\n(Grup 1: 5 a 7 anys; Grup 2: 8 a 11 anys; Grup 3: 12 a 15 anys)\nA banda d’aprendre diferents passos de hip-hop, aprendran a construir les seves coreografies.\nActivitat coreografiada de ball amb ritmes llatins per posar-se en forma de manera divertida.


La cooperativa de l'Aldea bloqueja els comptes de 3.000 persones per fallida\nActualizado 02/12/2011 17:27:28 CET\nLa cooperativa Agrícola de L'Aldea (Tarragona) ha bloquejat els comptes de la seva secció de crèdit des d'aquest dijous, mesura que afecta unes 3.000 persones d'un municipi de poc més de 4.000 habitants, després d'arribar a una situació de fallida, han explicat a Europa Press fonts de la població.\nL'entitat presentarà concurs de creditors després de quedar-se sense liquiditat en el context de 'guerra del passiu' de bancs i caixes que li han fet perdre impositors, segons ha explicat el president de la cooperativa, Fernando Falcó, al Diari de Tarragona.\nAquesta descapitalització s'ha sumat a la inversió feta per la cooperativa en uns terrenys per incrementar la producció dels socis, el que ha deixat la cooperativa sense capital.\nFonts del municipi parlen d'un forat de més de sis milions d'euros, i l'Ajuntament ha convocat una reunió d'afectats aquest divendres a les 19 hores.\nLes seccions de crèdit de les cooperatives estan supervisades per la Conselleria d'Economia i Coneixement i serveixen els seus socis i col·laboradors per finançar-se i gestionar els seus estalvis, però amb el bloqueig actual no es poden cobrar nòmines o pensions ni pagar els rebuts domiciliats.\nA més, en no ser considerades entitats financeres, no estan emparades pel Fons de Garantia de Dipòsits del Banc d'Espanya, per la qual cosa la situació pot portar a la liquidació de la cooperativa i la venda dels seus actius per restituir els diners als clients de la secció de crèdit.\nDesprés d'aquest cas, la Federació de Cooperatives Agràries de Catalunya ha destacat en un comunicat que les seccions de crèdit "són les úniques entitats que estan mantenint el finançament al sector agrari, mentre les entitats financeres l'han reduït un 11,2% a l'últim any".


Ialuset 10 Impregnat comprimeix - Atenció Farmacèutica i la Natura\nIaluset 10 compreses impregnades\nIaluset 10 Impregnat comprimeix: Comprimir a utilitzar com a part d'un tractament de curació de ferides infectades, supuració o infecció secundària, incloent úlceres a les cames.\nS'associa amb: AMPOLLA CREMA Ialuset A PRESSIÓ 100G, JUNIPER Ialuset PLUS TUB CREMA 100G, IALUSET FINA FRONTERA hidrocelular 5/10 vestidor, 10x10cm Ialuset PLUS 10 comprimeix TRACTADA, Ialuset Cream 100g Tub, Ialuset Plus Cream 100g Tub\nIaluset compress impregnat 10\nDescripció Ialuset compresa impregnada 10\n10 compreses impregnades.\nL'àcid hialurònic és el component principal de la substància bàsica de la dermis. Funciona en totes les fases del procés de curació.\nS'accelera la curació i la reepitelització de les lesions cutànies.\nEl seu poder higroscòpic manté un procés favorable de la regeneració de teixits ambient humit.\nEscriure en el tractament de la supuració de les ferides infectades o infeccions secundàries, incloent úlceres a les cames ferides.\nConsells i opinions sobre Ialuset compresa Aplicació impregnada 10\nNetegeu la ferida amb solució salina.\nDesprés de treure les dues pel · lícules protectores aplicades a la ferida neta amb solució salina.\nCobrir amb una gasa estèril.\nMantenir junts per un embenat adequat.\nComposició Ialuset compresa impregnada 10\nL'àcid hialurònic (sal de sodi).\nPrecaucions per a l'ús amb Ialuset comprimir impregnada 10\nEn els animals, el hialuronat de sodi no té cap efecte sobre la fertilitat i el rendiment reproductiu general. No és ni embriotòxics ni teratogènics i no té cap efecte sobre la peri i postnatal. En subjectes sans i malalts, l'absorció sistèmica és molt baixa després de l'aplicació tòpica. El metabolisme de l'àcid hialurònic administrat sistèmicament és superposable sobre la de l'àcid hialurònic endogen.\nEl seu ús no sembla contraindicat en dones embarassades o en període de lactància.\nEfectes en la pell: pocs casos de sensibilització tipus pruïja han estat reportats.\nPresentació de compresa Ialuset impregnada 10\n10 Esponges impregnades\nAdvertiments: Tot i que la absorció dèrmica és baixa, no podem excloure el risc d'efectes sistèmics. Són més de témer que l'antisèptic s'utilitza en una gran àrea sota oclusió, sobre la pell danyada (inclosa la crema), les membranes mucoses, la pell o els nounats prematurs (a causa de la relació superfície / pes i l'efecte de capes d'oclusió a la seu).\nEn obrir l'envàs d'un preparat que es refereix antisèptic, la contaminació microbiana és possible. Complir amb els mètodes de neteja i desinfecció de cremades i ferides, i les seves perifèries. Eviteu exposar les parts del cos tractades Ialuset ® Plus a la llum brillant (risc de fotosensibilitat) En subjectes amb insuficiència renal o hepàtica, evitar l'aplicació en ferides obertes, especialment úlceres Comprimir un sol ús .. No utilitzar si l'envàs unitat està danyada.\nCream: tancar el tub bé després del seu ús No excedeixi la data indicada en l'envàs exterior ..\nAquest dispositiu mèdic s'emmagatzema a una temperatura per sota de 30 ° C.\nCrema per al...\nAMPOLLA CREMA Ial...


El reconeixement fallaire al Salvador (Albert Roig)\nEl reconeixement fallaire al Salvador\nNo estaríem aquí, ni hauríem arribat fins on hem arribat sense la figura, la implicació i la dedicació del Salvador Brasó\n3 min. 11/03/2019 23:30\nEra l'any 1996, la Comissió de Focs de Sant Joan que gestionava i coordinava totes les activitats al voltant de la nit del foc –des de l'anada al Canigó i l'arribada de la flama fins a l'encesa de les fogueres, passant per la cremada de falles– estava en hores baixes, morint d'inanició per la manca de regeneració, un mal del qual moltes associacions acaben sent-ne víctimes. El col·lectiu que en sortia més perjudicat era el fallaire, anàrquic per naturalesa, que a més estava en guerra oberta amb el comú d'Andorra la Vella. Aquella nit de Sant Joan del 1996, el comú de la capital va prohibir la cremada de falles perquè considerava que la festa no oferia cap seguretat a l'espectador ni estava organitzada sota els mínims criteris de previsió i responsabilitat. Malgrat que els fallaires del Puial, amb una desena de fallaires més d'Andorra la Vella, van desafiar la prohibició i van cremar clandestinament a la placeta del barri, tot indicava que la festa de les falles havia entrat en una fase en què si no es posava remei la conduïa a la desaparició.\nDesprés d'aquest episodi, el Centre de la Cultura Catalana, que des de la seva creació l'any 1995 ja col·laborava amb la Comissió de Focs de Sant Joan, va implicar-se per donar-li un nou impuls a la festa. I la figura clau perquè això fos així va ser la de Salvador Brasó –president del 1997 al 2001– que va apostar per treballar conjuntament amb la Comissió de Focs de Sant Joan, de tal manera que el CCC passés a ser el centre logístic de la festa de la nit del foc. La cremada de falles es va revitalitzar: Salvador Brasó, fent tàndem inseparable sempre amb el Fidel Solsona, anaven per les escoles de les diferents parròquies explicant als joves de 14 a 16 anys què són les falles i captant-los per ser fallaires (molts d'ells cremen encara avui entre els col·lectius fallaires del país); el Salvador i el Fidel s'entrevistaven amb els cònsols per mirar de convèncer-los de reintroduir la festa a la seva parròquia. Dues accions –a les escoles i a les institucions– que van propiciar tenir col·lectius fallaires a quasi totes les parròquies. I van entrar en joc nous paràmetres: de difusió com l'elaboració de díptics, cartells, samarretes, concurs fotogràfic... o la inclusió de nous elements a la festa com la tradició de l'argolla de Fontargent a la vall d'Incles gràcies a la qual s'escull el fallaire major.\nEls fallaires sempre diem que no estaríem aquí, ni hauríem arribat fins on hem arribat sense la figura, la implicació i la dedicació del Salvador Brasó. Home de gran personalitat, de gran capacitat de treball i de seducció, amant de la cultura popular i de les tradicions a la qual s'hi lliurava de ple. Ens va deixar dissabte, de sobte, sense avisar, fent allò que més li agradava: practicant el seu esport preferit, el rugbi. El nostre reconeixement i la nostra estima perdurarà indefinidament i la seva ànima fallaire sempre cremarà amb nosaltres cada nit de Sant Joan (o de Sant Pere a Ordino).


José Ramón Bauzà, molt deficient – El Periscopi\nBiel Huguet 06/07/2012\nJosé Ramón Bauzà, molt deficient\nArribats a final de curs, com que la majoria silenciosa de les urnes no ho pot tot, hem tengut accés a les notes de José Ramón:\nCiències Naturals: MD. No ha estat capaç d’entendre que el medi ambient és el principal valor afegit que tenim a les Illes Balears i que és un bé escàs que s’ha de preservar, cuidar i posar en valor; és incapaç d’assimilar que els temps de més ciment s’han d’acabat.\nCiències Socials: MD. Ha generat més conflictes socials en un any que els altres en vint (i la majoria eren evitables). Tant la cultura, com la sanitat, com l’educació, com el benestar, com la convivència en general, han empitjorat molt aquest curs.\nMatemàtiques: MD. No li han sortit gens els comptes: com més ha restat, pitjor ha estat el resultat global. Hi havia molts llocs on restar, i a qualcun el va endevinar al principi, però ha fallat a molts altres; ha restat on no tocava i no ha restat on havia de restar. I ha estat incapaç de fer res per sumar (ni més finançament autonòmic, ni més creixement econòmic i ocupació, ni tant sols un pla). Ha volgut sumar noves inversions, urbanístiques (com no!) però en això i tot el resultat és zero. Tampoc quadren les seves declaracions de béns personals.\nLlengua catalana: Excel•lent. Ha aconseguit que molta gent que no li donava massa importància es posàs a valorar-la, ha activat la seva defensa, i no només entre els sectors tradicionals, sectors que fins ara no s’havien mobilitzat ara també ho estan fent.\nLlengua espanyola: Suspès. Ha aconseguit transmetre que la volia imposar a la pròpia de les Illes, fer-la encara més hegemònica del que ja és, i utilitzar-la per a generar conflictes a les escoles dividint als alumnes.\nAnglès: Suspès. Cap iniciativa per a millorar les capacitats lingüístiques dels estudiants en particular i de la societat en general. Només ha emprat l’anglès com excusa per arraconar encara més el català. Ni tan sols per a millorar la competitivitat l’ha tengut en compte. Però bé, el domina una mica, i això en aquesta illa és un mèrit (quasi tant com el coneixement del català a l’administració pública).\nEducació Física: Notable. La gent ara fa més esport que fa un any, perquè anar a córrer és gratuït (per ara!), perquè així la ciutadania com a mínim s’hi espassa un poc els nervis i perquè amb tanta manifestació n’hi ha hagut molts que en un any ja han fet vàries maratons.\nReligió: Suspès. L’ha utilitzada, també, per a generar més conflictes (renyades a rectors incloses). Per Setmana Santa va fer posar les banderes a mig pal deixant de banda que una mica de laïcitat no seria gens dolent perquè a la classe hi ha molts agnòstics i més d’una religió. Ha oblidat totalment valors cristians com la humilitat i la solidaritat actuant permanentment amb una gran prepotència i amb una manca absoluta de respecte cap als que més pateixen (que són molts més que fa un any, entre ells en Rafel Bosch).\nMúsica: Suspès. Ha xiulat (amb companyia de José Mª Rodríguez) per a intentar distreure l’atenció; darrerament, fins i tot, ha intentat posar el volum més alt (“soy espanyol ¿a qué quieres que te gane?”) però l’orquestra sona molt desafinada.\nObservacions: Ha deixat molts de dies de classe sense justificar per anar-se’n per la península, bàsicament a actes del PP (inclús es va botar la classe el dia de l’examen del Pressuposts per anar-se’n a Madrid a rebre un “premietxo”). No fa els deures, al pati només es relaciona amb els que li diuen que sí a tot, desbarata als seus companys, i es baralla constantment. Se nota que no s’ha integrat a l’escola (ni a l’illa) i actua com si encara anàs a l’antiga escola de Madrid (o com si estigui esperant el moment de tornar-hi). Necessitam que millori, urgentment!!!\nLas ventajas de llamarse Andrés Iniesta\nLos riesgos de la educación superior\n0 comentaris a “José Ramón Bauzà, molt deficient”\nmolt bona! a veure si millora qualque coseta, encara que….M´ESTIMO MÉS QUE DESAPAREGUI DEL MAPA ESCOLAR,CULTURAL,POLÍTIC,SOCIAL I ECONÈMIC… PER SEMPRE!!!!


Barcelona i res més!: 2012\nPatí interior de l'Eixample: cada dia surt el sol\nCom cada dia, el sol avança mandrosament pel patí interior,\nmentre els sons quotidians comencen a despertar\ni un paisatge, per moments inanimat, comença a prendre vida:\nLa dona que –matinera i laboriosa- comença a estendre la roba,\nel senyor més gran que des d’un balcó proper\npassa lentament les pàgines d’un diari\no l’anciana que ho guaita tot\ndes del darrera d’uns vidres ronyosos.\nI per un cel blau –net i clar- volen nerviosament grups de coloms\nd’aquí cap allà, atrafegats com si de sobte\ntinguessin una estranya missió que canvia a cada pas...\ni una remor de veus llunyanes\nens porta converses alienes, de desconegudes persones.\nPerò avui es festa i el temps marxa a un altre ritme,\nconeixedor i còmplice de la voluntat dels seus transitaris\nsi exceptuem –està clar- aquell tossut gos que borda obsessivament\nuna vegada i una altra a un espai del pati, indeterminat i buit.\nAra la llum ja ho inunda tot i un nen corre pel seu pati\namb els braços en creu cridant ple d’entusiasme:\npuc volar, puc volar!... i el temps es renta la cara,\nja ha començat un nou dia i hi ha molta feina per fer!\nPublicat per Manel Esteve a 1:17 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Eixample, Ildefons Cerdà, patis interiors, vida quotidiana\nLa casa dels cargols de Sant Antoni\nA finals del 1800, a la zona que ara ocupa el barri de Sant Antoni, s’hi trobava un conjunt d’hortes i petites cases de camperols flanquejades a la llunyania a una banda pels masos d’Hostafrancs i Sants i a l’altra per l’encara emmurallada ciutat de Barcelona.\nCirculen històries que parlen que en una barraca feta de canyes i fustes velles hi vivia una parella de camperols de forma molt humil, complementant les seves collites amb la recerca d’espàrrecs, bolets, cargols, farigola i romaní per vendre-ho després al mercat. Continuen les histories explicant que un bon dia, mentre buscaven cargols van trobar, mig enterrat, un saquet ple de doblons d’or. Aquesta troballa va canviar tota la seva vida, dotant-los de recursos econòmics suficients com per viure còmodament ells i la seva descendència per a la resta de les seves vides. En honor a aquest esdeveniment, van fer construir dues espectaculars cases a l’indret on es trobava situada anteriorment la seva barraca i la van dedicar als cargols que els havien portar la prosperitat. Aquest indret és l’actual confluència entre Tamarit i Entença. Si aquesta historia és real o simplement una agradable llegenda no ho podem saber, però com diuen els italians “se non è vero, è ben trovato”\nEl que podem saber amb certesa és que l’edifici va edificar-se entre els anys 1888 i el 1895 i el seu disseny va córrer a càrrec de l’arquitecte Carles Bosch Negre, que va crear una obra modernista del estil més primerenc, tal com ha estat catalogada per Valentí Pons, amb el motiu omnipresent dels cargols… a les cornises, al ferro forjat de les baranes dels balcons, als frisos esculpits i a les mènsules. També tenen una gran rellevància el pagesos collint cargols representats en un fris central i serigrafiats de pagesos, pageses i detalls vegetals ornamentals.\nLa casa del cargols no és una gran obra del modernisme català, però és sense cap dubte un edifici singular, imaginatiu i amb una història al darrera que encara el fa més simpàtic, ple d’un art malauradament perdut en l’arquitectura del segle XXI.\nPublicat per Manel Esteve a 10:18 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Carles Bosch Negre, casa dels cargols, Entença, modernisme, Sant Antoni, Valentí Pons\nL'antic escorxador de Barcelona\nAmb motiu de l’Exposició Universal de 1888, Barcelona va plantejar-se unificar els seus escorxadors (en tenia 2 en aquells moments, un al carrer Ocata per a vaques, vedelles i ovelles i un altre al carrer Pujades per a porcs) en un de sol i per la seva ubicació van triar-se uns terrenys coneguts com La Vinyeta, tocant a l’actual plaça Espanya.\nVa inaugurar-se el 28 de juny de 1891 i la construcció inicial va ser obra dels arquitectes Antoni Rovira i Trias (1816-1889) i Pere Falqués i Urpí (1850-1916) encara que al llarg de la seva història va viure diverses ampliacions.\nDes de 1889 fins el 1979 s’estenen 90 anys de servei on l’Escorxador va oferir el seus serveis ininterrompudament. La seva major superfície va estendre’s des del carrer Diputació fins al carrer Aragó i des de Vilamarí fins a Tarragona, l’equivalent a 4 illes de cases, uns 40.000 m2.\nEl 29 de març de 1979 va tancar les seves portes. El progrés demanava que una instal·lació d’aquestes característiques estès ubicada fora de la ciutat, així que va ser traslladat a les instal·lacions de Mercabarna. Va ser en aquests moments que la ciutadania, a través de l’Associació de Veïns de l’Esquerra de l’Eixample, va iniciar la campanya “Tenim raó, volem les Cotxeres i l’Escorxador”, que pretenia lliurar aquests espais de l’especulació urbanística i aconseguir que el seu destí final fossin equipaments per al barri. Després de recollir 3.000 signatures i de fer multitud d’actes, assemblees i accions ciutadanes diverses, finalment es va guanyar la batalla i tots dos espais van ser integrats com espais públics.\nAixí va néixer a l’espai de l’antic escorxador el projecte Parc Joan Miró, no sense una certa polèmica: el seu disseny i realització es va adjudicar a Beth Galí, dona del delegat d’urbanisme de l’Ajuntament de Barcelona, l’Oriol Bohigas amb un cert regust de tongo en la seva adjudicació. Després del seu enderroc, el Col·legi d’Arquitectes va fer públic el seu descontent per la manca de sensibilitat urbanística que s’havia tingut al no deixar en peu cap record arquitectònic de l’antiga construcció.\nI es va crear un Parc d’unes grans superfícies –un dels més grans de la ciutat- encara que amb poca personalitat: una sèrie d’espais al voltant de l’escultura Dona i Ocell de 22 metres d’alçada, donada pel seu autor Joan Miró a la ciutat i emblema del parc. La dona porta un barret al cap on s’hi ha posat un ocell. El seu sexe queda pelés per una incisió vertical de color negra en forma de fulla. La obra va se inaugurada l’any 1983.\nAmb els anys el parc ha anat trobant la seva identitat amb equipaments (un aparcament soterrani, un dels dipòsits d'aigües pluvials de la ciutat, un parc de bombers, una biblioteca, espais per gossos) i espais lúdics (pistes de basquet i de futbol, taules de ping-pong, pistes de petanca, entreteniments infantils...), tot plegat com a coses disperses a l'espai sense una gran congruència.\nNous estrats de vida van sedimentant-se sobre les restes de l’antic escorxador, any rere any, sepultant cada vegada més profundament els seus orígens... Potser és per això que la gent continuem referint-nos tossudament a ell com a Parc de l’Escorxador. És el nostre darrer tribut als seus oblidats orígens.\nPublicat per Manel Esteve a 5:36 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Beth Galí, Dona i Ocell, Escorxador, Joan Miro, Oriol Bohigas, parcs\nEixample: recuperació de patis interiors (I)\nEl Pla Cerdà, que dissenyava com seria l’expansió de Barcelona fora de les seves muralles, va preveure la creació d’un entramat d’illes octogonals, amb uns espais comuns on es desenvoluparia de convivència veïnal… volia construir una gran ciutat més humana, més oberta a la cultura i a les manifestacions ciutadanes i un model arquitectònic mundial.\nAlgunes d’aquestes coses es van aconseguir plenament: la perfecta ordenació dels carrers de l’Eixample i la creació de grans arteries per on havia de fluir el principal trànsit –concebut en un moment en que la circulació de vehicles era incipient- han fet de Barcelona una ciutat sostenible. De la mateixa manera, el disseny de voreres dotades de fileres d’arbres a banda i banda, doten a la ciutat de milers d’arbres que col·laboren, dia a dia, a la seva oxigenació.\nPerò hi havia una gran assignatura pendent. L’especulació i la manca d’una política urbanística clara al llarg de la dictadura van fer que gairebé cap les patis interiors es destinés a enjardinaments ni a zones públiques. Per resoldre aquesta errada històrica l’Ajuntament de Barcelona va crear, l’any 1996, la societat anònima ProEixample, amb la principal finalitat de recuperar aquests espais per a la ciutadania i aconseguir que, com a mínim, una de cada 9 illes disposi d’un pati interior obert al públic: això significarà un espai públic cada 200 metres.\nA l’any 2011 es portaven recuperats 96.404 m2 de superfície, repartits en 47 interiors d’illa.\nA continuació un reportatge fotogràfic sobre els patis recuperats a la zona Esquerra Eixample Sud.\n1. Jardins de Sebastià Gasch. Disposa de dues entrades: Rocafort, 87 i Entença, 62\n2. Jardins de Paula Montal. Una única entrada per Viladomat, 169\n3. Jardins d'Emma de BCN. Accés únic pel carrer Borrell, 157\n4. Jardins de Cèsar Martinell. Entrada per Villarroel, 60 i per Gran Via\n5. Jardins de Safo. Accés des de Llançà - Avinguda de Roma\nPublicat per Manel Esteve a 9:28 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Barcelona, Eixample, Ildefons Cerdà, jardins, patis interiors, Pla Cerdà


El Govern central es prepara per a una onada d'acomiadaments després de l'estiu i reforçarà el SEPE, col·lapsat des del començament de la pandèmia per la tramitació dels ERTO.\nDóna per descomptat que, després de les tres onades de l'coronavirus, el venciment a l'agost de la prohibició de realitzar ajustos de plantilla durant sis mesos provocarà una allau d'EROs.\nCinc anys després, Espanya ha tornat a superar al febrer els quatre milions d'aturats registrats a les oficines d'ocupació. Al Govern assumeixen que al març es consolidarà aquesta mala dada, sobretot després d'allunyar la perspectiva d'una Setmana Santa amb algun alleugeriment en les restriccions per la pandèmia segons destaca Confidencialdigital.\nDe fet, les dades que maneja en aquest moment internament l'Executiu confirmen que aquest primer trimestre del l'any no tancarà com l'últim de 2020, que va millorar les pèssimes previsions dels analistes.\nPer si fos poc, el Ministeri de Treball compta amb que les empreses mostren ja símptomes d'esgotament en una crisi que s'acosta a l'any de durada i quan les pitjors previsions comencen a complir-se.\nLes dades d'atur de febrer han corroborat una realitat: el límit extrem a què operen molts negocis. La tercera onada ha començat a materialitzar-se en més destrucció d'ocupació, i les restriccions han obligat a tancaments i confinaments més estrictes que a la tornada de l'estiu.\nLes empreses dels sectors més afectats per la crisi que es van acollir durant la primera onada a expedients de regulació temporal d'ocupació (ERTE) i van recuperar als seus treballadors a l'estiu, quan van reprendre la seva activitat després de l'confinament, estan començant a acomiadar una part important de les seves plantilles, un cop superat el compromís de manteniment de l'ocupació de sis mesos imposat pel Govern.\nEs tracta de sectors com el comerç, l'hostaleria i l'oci, els més castigats per les restriccions sanitàries, que entre els tres sumen més de 140.000 baixes de sistema de la Seguretat Social en els mesos de gener i febrer de 2021.\nEl Govern reforça el SEPE amb 1.000 efectius per afrontar una forta onada d'acomiadaments després de l'estiu @EP\nCal tenir en compte que el febrer sol ser un mes de transició, en què l'ocupació, mesurat amb l'afiliació a la Seguretat Social, rebota després de l'habitual enfonsament de gener.\nOnada d'acomiadaments després de l'estiu\nPerò el Govern assumeix que "el pitjor encara està per arribar". La majoria de les empreses han presentat un ERTO darrere l'altre, i cada vegada que han iniciat un, han tornat a prorrogar sis mesos la salvaguarda d'ocupació dels afectats.\nEls ERTO segueixen esmorteint part de l'cop. Les activitats més afectades per les restriccions de les últimes setmanes han recorregut a aquesta eina. Els treballadors en ERTO s 'han incrementat de 740.000 a 900.000 a febrer, un 20% més. Al gener ja van pujar un altre 5%.\nNo obstant això, el final de l'estiu coincidirà en el temps amb el final de les restriccions per poder acomiadar a les empreses que s'hagin acollit als expedients de regulació d'ocupació (ERTO) durant la tercera onada.\nEl pas de l'ERTO a l'ERO treu el cap ja en el mercat de treball en sectors als quals la tercera onada ha colpejat amb més força. "Això de febrer és només el principi del que pot estar per arribar", alerten ECD fonts de la cúpula econòmica de l'Executiu. "El risc que es generi un efecte de destrucció d'ocupació en cadena és real", afegeixen.\nEl SEPE segueix desbordat\nMentrestant, els serveis públics d'ocupació segueixen desbordats per l'enorme quantitat de sol·licituds de prestacions per als ERTO d i la tercera onada, a les quals s'uniran els acomiadaments i les finalitzacions de contractes que es produeixin en els propers mesos, amb el risc que el SEPE torni a mostrar la incapacitat de gestionar-lo.\nAixí les coses, fonts de Govern expliquen a Confidencial Digital q ue el pla de l'Executiu és reforçar el Servei d'Ocupació Públic Estatal (SEPE) per afrontar l'allau d'EROs que s'espera per a després de l'estiu.\nFins ara, la major part de el personal de reforç per la pandèmia (uns 1.500 empleats) treballa de forma interina. Però el Ministeri de Treball reconeix que és insuficient per garantir una atenció adequada a la ciutadania, i assenyala com una de les seves principals mesures a posar en marxa el reforç de la plantilla amb més efectius.\nAugment de 1.000 efectius\nPer això, el pla és, a més de prorrogar els 1.500 treballadors interins que actualment desenvolupen la seva tasca al SEPE, la incorporació del voltant d'un miler de nous efectius, amb la finalitat de "revertir la pèrdua de plantilla durant els anys de Govern de el PP, en què es va passar, de 10.229 empleats el 2013, als 8.661 actuals ".\nDestaquen que ara compten amb ajudes europees per evitar el fiasco que s'ha produït en els últims mesos al SEPE. La Comissió Europea ha llançat un instrument (SURE), que proveeix d'ajuda financera als països més afectats per la crisi per mitigar el cop d'el coronavirus en l'ocupació.\nAl SEPE treballen al voltant de 8.600 persones. Aquesta és la plantilla que ha tramitat els 3,5 milions de prestacions per ERTO que s'han presentat des del decret d'estat d'alarma de el passat mes de març, segons xifres de l'Ministeri de Treball. Cada funcionari ha atès més de 500 expedients.\nD'aquí, justifiquen en Treball, la necessitat de reforçar la plantilla perquè no es produeixin colls d'ampolla en el reconeixement de les ajudes, que és el pas previ i indispensable per al seu cobrament.\nUna tercera onada molt dura\nL'empitjorament de la pandèmia ha impactat amb molta força en l'economia, de manera que a La Moncloa preveuen "mesos molt durs" fins que la vacunació es generalitzi.\nI això arribarà com aviat al juliol, data en què, segons el president Pedro Sánchez, ja s'haurà vacunat a el 70% de la població: 33 milions de persones.\nAl Govern són conscients que serà ja tard perquè Espanya pugui experimentar un boom de turisme que compensi els efectes desaceleradores -pel que fa al previst- que tindrà aquesta tercera onada.\nA mig termini, el país "no tornarà a ser una potència turística", reconeixen a La Moncloa. A més, el vaticini és que hi haurà un "caiguda de l'consum. No tant en relació a la dada de l'any passat, sinó respecte al previst.\n"El cop serà important", avisen. El consum és el gran impulsor de l'PIB. No en va, l'Executiu no esperava un increment de contagis tan acusat com el que s'ha registrat durant la tercera onada després de Nadal.


març | 2013 | Full informatiu digital\nARBRES FIRA JOCS\nESCOLAR LECTURA EN\nPLANTADA D’ARBRES 2013\nL’alumnat de 4t de primària disposarà d’un espai a la zona de davant del cementiri nou, a la carretera d’Àger i de suport tècnic per plantar un arbre durant la setmana del 18 al 22 de març.\nDilluns 18 de març: Gaspar de Portolà\nDimarts 19 de març: Escola Pia\nDimecres 20 de març: La Noguera i Àngel Guimerà\nDijous 21 de març: Vedruna\nDivendres 22 de març: Estel\nEl 22 de març als Pavellons d’Inpacsa s’organitzarà una fira de jocs populars en la qual participarà l’alumnat de 3r i 4t de primària de Balaguer. Cada joc tindrà un grup de professors i monitors que s’encarregaran d’ensenyar-lo als nens i nenes.\nL’Oficina Jove de la Noguera organitza la primera edició de la Fira d’Orientació Universitària de la Noguera. El proper divendres 22 de març es posa a l’abast dels estudiants informació de les diferents universitats del país i taules rodones per a conèixer de primera mà la realitat universitària de Catalunya.\nPer accedir al formulari d’inscripció (fins el 17 de març) entreu aquí\nCONCURS DE REDACCIÓ SANT JORDI\nEl dimarts 9 d’abril tindrà lloc per internet la fase final del concurs de redacció de Sant Jordi en les seves dos categories:\nEls treballs premiats es donaran a conèixer el dia 23 d’abril a la sala d’actes de l’Ajuntament. Cada categoria tindrà 3 treballs premiats que rebran una subvenció de 60, 30 i 20 euros per a la compra de material escolar. Tots els alumnes participants rebran un diploma.\nPARC MÒBIL BALAGUER 2013\nDel 8 al 12 d’abril s’organitza al Pavelló del Molí de l’Esquerrà el parc mòbil de bicicletes on participen els centres següents:\nDilluns 8 d’abril – Vedruna\nDimarts 9 d’abril – Noguera i Vedruna\nDimecres 10 d’abril – Àngel Guimerà, Montroig i Vedruna\nDijous 11 d’abril – Vedruna, Gaspar de Portolà i Escola Pia\nDivendres 12 d’abril – Gaspar de Portolà\nDins el Pla Municipal de Dinàmica Educativa se celebrarà la Gimcana Lingüística organitzada per l’Ajuntament de Balaguer i el Servei Educatiu, amb la col·laboració del Servei Comarcal de Català.\nDesenvolupament: els alumnes de 2n d’ESO han de formar equips de 4 persones. Cada setmana el professor lliurarà les proves als grups. Aquestes proves consisteixen en un bloc d’activitats que s’ha de realitzar a l’aula i un altre que s’ha de resoldre al llarg de la setmana fora del centre. Al final del mes s’escollirà un equip guanyador, que és el que representarà l’institut a la final.\nEls centres que participaran en aquest acte el 19 d’abril a les 11.15 hores del matí al Teatre Municipal de Balaguer són: INS Almatà de Balaguer, INS Ciutat de Balaguer, Vedruna i Escola Pia de Balaguer.\n“EL REI DE CASA” de la Cia. Farrés Brothers\nHora: 10,30 (per confirmar)\nAdreçat a: 3r i 4t de primària\n“A BIT OF A HITCH” (Teatre en llengua anglesa)\nDia: Dijous 18 d’abril\nHora: 10,30h (per confirmar)\nAdreçat a: 3r i 4t d’ESO\nLloc: Patufet i els Putxinel·lis\nAdreçat a: Llars d’infants\nEl IX Certamen de Lectura en veu alta està organitzat en dos grans grups d’acord amb les dues etapes d’escolaritat obligatòria: l’educació primària i l’educació secundària obligatòria.\nTIMONERS: dirigida a alumnat nouvingut, amb menys de dos anys d’estada al nostre país. Aquesta categoria és possible gràcies a la col·laboració de l’Obra Social “la Caixa” i compta amb el suport d’un formador que es desplaça al centre educatiu per a treballar la lectura en veu alta amb l’alumnat d’aula d’acollida.\nOrganitzen els quarts de final els serveis territorials i serveis educatius del Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya.\nEs faran durant els mesos d’abril i maig en horari lectiu. Cada servei territorial organitzarà tants quarts com calgui, segons el nombre d’inscrits. A Balaguer es farà el 25 d’abril a la sala d’actes de l’Ajuntament de Balaguer i els centres participants seran tant de la nostra com d’altres comarques.\nS’hi llegeix un fragment d’un dels dos llibres proposats. Deu dies abans de la data de la convocatòria de quarts de final es farà arribar la selecció de fragments que hauran de llegir els finalistes de cadascuna de les categories.\nCal que l’alumne finalista es prepari tots els fragments ja que el dia de quarts de final, per sorteig, n’hi tocarà llegir un.\nTots els alumnes participants rebran un diploma. Els finalistes de cada quart passaran a la fase següent, les semifinals.\nLes semifinals tindran lloc durant la segona quinzena de maig, en horari lectiu. Hi participen els lectors i lectores que han quedat finalistes en la fase prèvia de quarts de final. Se celebraran tantes semifinals com sigui necessari per arribar al nombre de lectors que l’organització consideri idoni per a la final de Catalunya (entre 6 i 7 semifinals). Se celebraran en teatres i/o auditoris i els finalistes hi podran assistir amb un grup d’acompanyants.\nLa final es farà la primera quinzena de juny, en horari lectiu, a un teatre o auditori de Barcelona. Dels finalistes de cada categoria en sortirà un guanyador. Hi haurà quatre alumnes guanyadors, un per a cada categoria de lectura individual (Grumets Vermells, Grumets Verds, Timoners i Corsaris) i un grup de tres alumnes guanyador de la categoria Tropa de Corsaris de lectura col·lectiva.


L'últim concert 'endollat' d'Obrint Pas a Mallorca, anit a Es Gremi\nAntoni Agüera | 14 desembre 2013\nEl popular grup valencià Obrint Pas ofereix per última vegada anit a la sala palmesana d'Es Gremi la seva versió elèctrica al públic mallorquí. A partir de les 20 hores i amb Xarxa exercint de teloners, serà l'última vegada que els afeccionats a la potent mescla de guitarres amb instruments de vent tradicionals, com la dolçaina o la gralla, puguin escoltar els Xavi Sarrià i companyia en tota la seva plenitud, ja que el pròxim pic que estiguin entre nosaltres serà per dir adéu definitivament a l'Illa amb el seu repertori en acústic.\nSeguirem és el lema que llueixen en la gira que marca aquesta darrera etapa del grup, en la qual reben amb escreix de part dels fans de la música en valencià tot allò que durant anys s'han dedicat a construir, i que ha deixat una profunda petjada, veient l'ambient que últimament es troben a totes les sales de les quals es van acomiadant.\nL'agraïment que la gent els retorna, molt provablement, té a veure amb el seu persistent compromís amb la llengua i cultura pròpies del País Valencià, un sentiment enfortit amb els últims i traumàtics esdeveniments del tancament de la Ràdio i Televisió públiques del país. Una empenta decidida que quedà demostrada amb el fet que les últimes cançons que sonaren a través de les ones de la ràdio valenciana foren les seves, així com les d'altres grups històrics que no han defallit mai, com La Gossa Sorda o Al Tall. Totes plegades veus que, paradoxalment, havien estat silenciades durant molt de temps en aquella sintonia.\nManresa, Algemesí i Oliva, són algunes de les últimes localitzacions que s'han rendit al directe de la formació. L'últim cop que els Obrint Pas actuaran junts en el seu format al qual ens tenen més acostumats serà al Festivern, que se celebra per Cap d'Any a Tavernes de la Valldigna, a la comarca de la Safor.\nMés tard vendrà el colofó final, durant el primer trimestre del 2014, amb tres concerts en acústic celebrats a les tres capitals dels Països Catalans; Palma, València i Barcelona. Posteriorment, aquestes actuacions s'aprofitaran per a editar un disc que de ben segur quedarà per al record.


L'Arnau de Vilanova, en un punt "fràgil" i amb més ingressos de la tercera edat - Teleponent\nInici Lleida ciutat L’Arnau de Vilanova, en un punt “fràgil” i amb més ingressos de...\nL’Arnau de Vilanova, en un punt “fràgil” i amb més ingressos de la tercera edat\nLa situació de l’Hospital Universitari Arnau de Vilanova de Lleida és la d’un punt d’equilibri “fràgil”, segons ha explicat aquest divendres el coordinador d’una de les plantes de malalts covid-19 de l’equipament, José Luis Morales.\nAixí, l’edat mitjana dels nous ingressos a l’Arnau de Vilanova està pujant cap als 65 anys, quan fa quinze dies es situava en els 55, el que implica que el “perfil de gravetat” dels pacients pot augmentar, ha dit el facultatiu. De fet, s’està constatant que l’augment de casos de persones joves asimptomàtiques detectats a l’atenció primària es tradueix, posteriorment, en un major contagi de gent gran que requereix d’hospitalització. A més, un 25% dels positius de coronavirus que hi ha al centre sanitari necessita ventilació assistida.\nMorales, metge internista de l’Arnau, ha explicat que de moment la tercera de les plantes destinada a acollir pacients amb covid-19 està a la meitat de la seva capacitat i que es podria habilitar una quarta. Una de les seves preocupacions, però, és que els nous ingressos són persones de la tercera edat, que responen més lentament als tractaments i que solen tenir més malalties associades. En aquest sentit, ha fet una crida a la “responsabilitat” de la població per intentar evitar al màxim les cadenes de transmissió dins de nuclis familiars.\nDe fet, Morales ha dit que mentre moltes de les proves PCR que han sortit positives són de joves gairebé asimptomàtics, l’increment d’hospitalitzats és de gent gran. A més, ha assegurat que aquesta via de contagi és cada cop més freqüent en comparació a les relacionades a l’àmbit laboral o social.\nEl coordinador d’una de les plantes de covid-19 de l’Arnau ha dit si es manté estable el ritme d’ingressos a l’hospital, com ha passat aquesta setmana, es podrà fer front a la situació amb els recursos actuals i no hi haurà “col·lapse”, tot i que ha reconegut que hi ha una manca de personal d’infermeria. Així, ha dit que tot i que la segona zona d’UCI està operativa, els casos que requereixen d’aquest tipus de llits van augmentant amb “comptagotes”.\nTot i això, el facultatiu ha explicat que cal tenir en compte que les estades en aquesta àrea són més llargues i que, per tant, la UCI s’anirà omplint. Pel que fa a la carpa muntada a l’exterior per fer la funció de sala d’espera de casos sospitosos pendents de resultat, Morales ha dit que està funcionant en moments concrets.\nD’altra banda, Morales ha afirmat que tant una part del personal sanitari com diverses de les persones que estan ingressades al centre hospitalari estan “molt indignats” amb les informacions falses de caire “negacionista” que estan circulant per les xarxes socials. Així, ha dit que tot plegat ha generat “desànim” entre els facultatius. Finalment, sobre l’estabilització del nombre d’ingressos, el metge internista de l’Arnau creu que es deu a la major conscienciació de la població, la qual pot venir derivada de la decisió d’aplicar un confinament perimetral al Segrià. ACN\nArticle anteriorENQUESTA: Què faran els lleidatans aquestes vacances?\nArticle següentLa Noguera, resignada amb les mesures de prevenció pels contagis


Juniors M.D. ja és Entitat “Reconoce” - Juniors MD\n“Reconoce” és el projecte encarregat de fer valdre i acreditar l’experiència que els joves obtenen del voluntariat. Juniors M.D. ara ja és una Entitat Acreditadora, és a dir, una entitat juvenil i de voluntariat, que s’adhereix per acreditar les competències dels seus joves, voluntaris i voluntàries.\nAra que ja som entitat acreditadora la nostra missió és formar part de la creació d’un equip d’avaluació per a l’acreditació de les competències que els educadors de Juniors M.D. han anat obtenint durant els anys.\nÉs important sensibilitzar i donar a conéixer les plataformes de voluntariat que existeixen, ja que proporcionen als joves experiències socials d’aprenentatge úniques tant per a la seua vida social com en la seua experiència laboral, per tant és important que aquest aprenentatge es veja reflectit com un plus a l’hora d’obtenir una ocupació. Treball en equip, comunicació, adaptació, entusiasme i coordinació són algunes de les competències més valorades per part de les empreses a l’hora de contractar als seus empleats.\nPer això, d’ara endavant Juniors s’uneix al Projecte “Reconoce” per fer que la visibilització de la tasca i experiència del voluntariat siga cada vegada més gran.\nPer a més informació sobre el Projecte, entreu en www.reconoce.org\nCompromesos a ser llum: el retir Juniors per carregar-se de forces i acostar-nos... Nova edició del Fent Família!


Detinguts cinc narcotraficants després d'una persecució a alta mar\nAgents de la Policia Nacional i funcionaris de l'Agència Tributària, en una operació conjunta, han detingut els cinc tripulants d'una 'narcolancha' carregada amb 2.000 quilos d'haixix després d'una persecució a alta mar que va durar més de cinc hores i 100 milles nàutiques .\nSegons han explicat en un comunicat conjunt la Policia Nacional i l'Agència Tributària, els arrestats van intentar desfer-se de la substància estupefaent a l'llançar els fardells per la borda.\nLa intervenció va tenir lloc la setmana passada, quan l'helicòpter de la Policia Nacional va detectar una 'narcolancha' que navegava pel Mar Mediterrani a unes 80 milles de la costa de Cartagena.\nL'embarcació, d'uns 14 metres d'eslora i dos motors de 300 CV, anava tripulada per cinc individus i s'aproximava a les platges de València amb el propòsit de descarregar els fardells d'haixix que portava.\nEn aquell moment es va iniciar una persecució al costat d'una patrullera de Vigilància Duanera de l'Agència Tributària, que es va desenvolupar durant més de cinc hores i 100 milles nàutiques, i que va obligar els tripulants a desfer-se de l'haixix, llançant els fardells per la borda. Finalment, l'acció conjunta i coordinada a alta mar va permetre als funcionaris de Vigilància Duanera rescatar l'haixix llançat, a més d'abordar la llanxa ràpida i detenir els seus cinc ocupants.\nEn total, es van intervenir 66 fardells que sumen 2.000 quilos d'haixix, a més de diversos telèfons satèl·lits i dispositius informàtics.


Escurabutxaques bars Alguaire - Millor servei tècnic per escurabutxaques bars a Alguaire - Recreatius PenedèsSEO - Landing Escurabutxaques bars - Máquinas recreativas y tragaperras. Mejor servicio técnico en máquinas recreativas para bares y locales - Recreatius Penedès\nLES ESCURABUTXAQUES BARS A ALGUAIRE AMB MÉS RENDIMENT ECONÒMIC\nLes escurabutxaques bars a Alguaire són distribuïdes amb els jocs més populars dels bars i asseguren l'entreteniment als clients. La rendibilitat per a bars i locals a Alguaire està garantida per diversos motius, entre ells, el seu bon funcionament.\nLes nostres escurabutxaques bars a Alguaire augmenten exponencialment els beneficis de negocis, restaurants, bars i locals de Alguaire. A Jocs Recreatius Penedès analitzem i actualitzem regularment l'evolució de les màquines per assegurar que les recaptacions siguin el més altes possibles. Les nostres escurabutxaques bars tenen una funció clara: entretenir a qualsevol públic. Nosaltres disposem d'un ampli catàleg amb diferents models d’escurabutxaques bars i fabricants, sempre amb la millor oferta per atreure nous clients als bars i locals a Alguaire i augmentar els ingressos optimitzant al màxim la rendibilitat dels establiments sense requerir cap esforç econòmic.\nEl nostre assessorament professional ajuda al client a realitzar una planificació prèvia del local, realitzar una selecció de les màquines que més s'ajusten al local i que majors beneficis poden aportar gràcies a la nostra àmplia experiència en el sector. Així doncs, analitzem detalladament les característiques i ubicació del bar o local, l'oferta d’escurabutxaques bars a Alguaire i el target habitual de l'establiment.\nDisposem sempre de la millor oferta d’escurabutxaques bars a Alguaire per assegurar la recaptació més elevada possible, així com la diversió i l'entreteniment als jugadors. Jocs Recreatius Penedès disposa dels models més avançats de escurabutxaques bars a Alguaire amb premi que triomfen en els bars, cafeteries, cerveseries i locals d'oci. L'èxit de la nostra empresa es basa a oferir a hostalers i propietaris de bars i locals un ampli inventari de les màquines escurabutxaques amb premi més rendibles del mercat.\nOriginar un punt d'atracció gràcies a l'instal·lació de escurabutxaques bars a Alguaire contribueix a millorar els beneficis d'un bar o local sense requerir cap esforç per part del propietari del negoci. Els nostres tècnics s'ocupen del correcte funcionament de les escurabutxaques bars, el seu manteniment, així com de la renovació de les màquines per disposar dels models més actuals i de major èxit.


Sanitat registra 42 casos més a Bétera en el total de positius des de l’inici de la pandèmia – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nSanitat registra 42 casos més a Bétera en el total de positius des de l’inici de la pandèmia\nSanitat registra 42 casos més…\nLa Generalitat Valenciana ha actualitzat a través de la seua pàgina d’estadístiques les dades de Covid-19 registrades actualment a cada municipi de la Comunitat. L’última actualització va ser el passat dimarts, 5 de gener fins a hui divendres, 8 de gener. Ací teniu les dades de cada localitat de la comarca del Camp de Túria. Generalitat indica en la mateixa pàgina que no estan inclosos els casos pendents d’assignar per cada localitat. Qui desitge accedir directament a aquesta informació pot fer-ho en aquest enllaç: http://coronavirus.san.gva.es/es/estadisticas.\nBétera: 77 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 874 (42 més que en l’actualizació del passat dimarts). Total defuncions: 22 (1 més que en l’actualització del passat dimarts).\nBenaguasil: 34 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 248 (16 més que en l’actualització del passat dimarts). Total defuncions: 0.\nBenissanó: 3 casos en els últims 14 dies. En total des d’inici: 38 (1 més que en l’actualització del passat dimarts). Total defuncions: 0.\nCasinos: 1 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 51 (1 més que en l’actualització del passat dimarts). Total defuncions: 3.\nDomenyo: 0 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 5. Total defuncions: 0.\nGátova: 0 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 0. Total defuncions: 0.\nLa Pobla de Vallbona: 65 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 654 (16 més que en l’actualització del passat dimarts). Total defuncions: 14.\nL’Eliana: 54 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 513 (21 més que en l’actualització del passat dimarts).Total defuncions: 18 ( 6 més que en l’actualització del passat dimarts).\nLlíria: 82 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 891 (30 més que en l’actualització del passat dimarts). Total defuncions: 18.\nLoriguilla: 0 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 24. Total defuncions: 2.\nMarines: 2 cas en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 21. Total defuncions: 0.\nNàquera: 8 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 63 (4 més que en l’actualització del passat dimarts). Total defuncions: 0.\nOlocau: 0 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 15. Total defuncions: 1.\nRiba-roja de Túria: 30 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 542. Total defuncions: 11 (2 més que en l’actualització del passat dimarts).\nSant Antoni de Benaixever: 9 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 175 (21 més que en l’actualització del passat dimarts). Total defuncions: 9 (3 més que en l’actualització del passat dimarts).\nSerra: 0 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 28. Total defuncions: 0.\nVilamarxant: 38 casos en els últims 14 dies. En total des de l’inici de la pandèmia: 191 (7 més que en l’actualització del passat dimarts). Total defuncions: 6 (1 més que en l’actualització del passat dimarts).