Lluís Subirana: Apunts d’Història. Emissió 15-06-2013\nAvui Platges de Lloret una sardana de 1956\nVicenç Bou va dedicar aquesta sardana a Lloret de Mar segurament en agraïment a l’homenatge que l’any anterior, o sigui el 1955, aquesta vila marinera i sardanista li havia retut com a reconeixement a la seva gran popularitat i extensa producció sardanista, en uns moments en que la creativitat del mestre s’anava fent cada vegada més espaiada.\nCom a tantes altres de les seves sardanes aquesta també se li va posar una lletra que va escriure Felicià Serra Mont i que comença així:\nPlatges de Lloret!/ Que bonica vila que ets!/ Que festosa i riallera!/ Vora el mar no hi ha altre indret semblant a tu, Lloret!\nLa lletra continua fent referència a les platges més populars de Lloret de Mar com la de la cala Trons, Boadella, Fenals, la Caleta, Canyelles i Santa Cristina. Precisament a l’entorn dels paratges d’aquesta platja de Santa Cristina és on habitualment Lloret de Mar hi celebra el seu Aplec de la Sardana que, el passat 5 de maig, va arribar a la seva edició número 46.\nTot i que aquesta sardana, Platges de Lloret, està inclosa en alguns enregistraments, no és de les més interpretades del mestre Bou. Sí que és programada habitualment en el decurs de l’Aplec de Lloret i, curiosament, una de les cobles que més la inclou en el seu repertori és la Jovenívola de Sabadell.\nEn resum, es tracta d’una sardana amb un títol ben concret i justificat, perfectament dins l’estil melòdic i ballador que caracteritza la majoria de les sardanes de Vicenç Bou.\nPublicat per Anònim a 8:06


Els polítics i la Clínica Girona - Diari de Girona\nEls polítics i la Clínica Girona\nMarta Madrenas, Gemma Geis, Josep Maria Argimon, Miquel Noguer i molts regidors de l’Ajuntament de Girona. Una llarga corrua de polítics no es van voler perdre la inauguració de la nova Clínica Girona. Un equipament que, en paraules del conseller de Salut, farà de «tractor» econòmic per a una zona que, segons l’alcaldessa, es «transformarà» gràcies a la nova clínica i a un altre seguit de projectes que s’hi faran. La Clínica Girona és una empresa privada que, com va recordar el president del seu consell d’administració, el doctor Pere Solà, no ha repartit mai dividends en els seus més de vuitanta anys d’història dedicant els beneficis a inversió i a un estalvi que ha estat determinat per aixecar la nova seu. Uns metres més avall del carrer Barcelona, El Corte Inglés està ampliant les seves instal·lacions i reformant la plaça Salvador Dalí.\nLa transformació de l’entrada sud de Girona va agafant forma de la mà de la iniciativa privada. La Clínica Girona, El Corte Inglés, Mercadona, que està fent obres d’ampliació del supermercat que ja tenia a tocar de la clínica. Just al costat d’on s’ha obert un nou local de restauració i on es posarà en marxa un aparcament, també privat. I la inversió pública? Al seu ritme... L’aparcament dissuasiu del terreny de l’antic Centre Verd està esperant que arribin diners d’Europa. El nou Institut Ermessenda està si fa o no fa igual que l’endemà que, el passat mes de desembre, el regidor d’Urbanisme es fes acompanyar per la premsa a veure com una excavadora demolia parts de les antigues naus de la fàbrica Simon. La futura Casa de la Tecnologia que ha de donar utilitat al Xalet Soler està pendent que es presenti el projecte. Una espera que es va allargant en el temps; això sí, l’ajuntament ha encarregat la redacció del projecte al Consell Comarcal...\nLa imatge d’unes voreres noves i lluents, amb carril bici inclòs, davant de la Clínica Girona es contraposa amb la d’altres trams del carrer Barcelona on ni tan sols n’hi ha, de voreres. Pot ser que els gestors privats siguin més bons, o tinguin més diners. Però també que els públics, els gestors i els procediments, siguin desesperadament lents i ineficaços. La nova Clínica Girona és una bona notícia per a Girona però els grans projectes de ciutat han de sortir de la plaça del Vi. No n’hi ha prou amb aparèixer el dia de la inauguració a dir que bé que ho fan els altres.


La meva opinió: 11/01/2009 - 12/01/2009\nKilian Jornet i Mireia Miró a l’assalt del premi als millors esportistes catalans del 2009.\nEl diari El Punt, ha donat el tret de sortida per les votacions populars, per escollir els millors esportistes catalans de l’any 2009.\nLa Mireia s’enfronta entre d’altres aspirants, a esportistes de la talla d’Anna Corbella (vela), Gemma Mengual (natació sincronitzada) o Laia Sanz (trial). Mentre que en Kilian té com a rivals més destacats i “mediàtics”, a en Xavi Hernández (fútbol), Pau Gasol (basket) o Jaume Alguersuari (automobilisme).\nLa carta de presentació dels nostres esportistes és prou encoratjadora, perquè els hi donem el nostre vot.\nMIREIA MIRÓ: Subcampiona d’Europa d’esquí de muntanya. Subcampiona de la copa del món d’esquí de muntanya i de la copa del món de curses de muntanya.\nKilian jornet: Campió del a copa del món de curses de muntanya i de la copa del món d’esquí de muntanya. Campió d’Europa de la cursa vertical d’esquí de muntanya\nSens dubte serà una lluita dificultosa, però tots nosaltres els hi podem donar un cop de ma.\nPer votar i seguir l’estat de les votacions, ho podeu fer en el següent enllaç:\nAquest proper dissabte, tindrà lloc l’assemblea del mes de novembre de la FEEC, on es presentaran els pressupostos provisionals de la federació per l’any 2010. Vagi d’entrada que qui esperi grans canvis, no els trobarà. Entre d’altres motius, per què cal recordar que es va signar un contracte programa per 4 anys, amb la Secretaria General de l’Esport, que s’ha d’acomplir i l’any 2010, serà el tercer any del contracte.\nEl pressupost és gairebé 15.000€ euros inferior, al de l’any 2009, malgrat que la subvenció de la Secretaria General de l’Esport, serà de 9.000€ superior a la d’aquest any i les entitats pagaran, en el seu conjunt, 3.000€ més que aquest any i que el Departament de Cultura aportarà 8.700€ pel web de la FEEC. La resta d’ajudes d’altres organismes oficials serà semblant a la d’aquest exercici.\nSignificatiu és, a l’apartat d’ingressos, el descens de 16.000€ de l’habilitació de la llicència a la FEDME, de la qual cosa m’alegro, doncs això vol dir que seran molts més el federats que deixaran de pagar el tribut a l’espanyola, ja que l’apartat d’ingressos per llicències FEEC es mantindrà.\nPreocupant és el descens d’ingressos per cursos de promoció(16.000€ menys). Preocupant si es tracta de que es faran menys cursos, però bona noticia si es tracta que aquests cursos rebran més subvenció per part de la pròpia federació i/o per les entitats. També disminueixen els ingressos per cursos de l’ECAM (15.000€), això al igual que els cursos de promoció, pot tenir una doble lectura. Veurem que s’explica a l’assemblea.\nPer acabar el capítol d’ingressos, cal destacar la reducció dels mateixos, gairebé a la meitat dels Gorgs, trobada internacional anual de descens de barrancs i la reducció en menys de la meitat dels rendiments bancaris.\nEn el capítol de despeses, és sorprenen els 12.000€ de l’apartat “Assistència Jurídica”, caldrà una acurada explicació d’aquesta partida, per que els federats no mal pensem que es tracta de pagaments jurídics de la campanya electoral de la candidatura guanyadora.\nCal destacar la reducció de la despesa “Pagament de l’estatge del Liceu”, suposadament per que a finalitzat aquest pagament, que suposa un estalvi de prop 25.000€, que per lògica aniran a l’apartat de “Divisions Territorials i Entitats”, que suposarà un augment de prop de 32.000€, que si bé no està especificat el detall, es de suposar que la majoria anirà a ajudes a clubs i cursos de promoció.\nRetallada important també (15.000€), en publicitat i promoció de les activitats oficials de la FEEC, competitives i no competitives. Igualment desapareix del tot la partida Trofeus i Premis.\nL’àrea de comunicació de la FEEC (Vèrtex, web, butlletins de premsa, etc), també veu retallat el seu pressupost en uns 12.000€.\nPer finalitzar, lleuger augment de les despeses de tot l’apartat competitiu, tant les competicions pròpies de la federació, federacions catalanes i centres de tecnificació. La pregunta és: per què a la FEEC, hi ha càrrecs directius que durant tot l’any han anat sembrant el pànic entre esportistes i tècnics, amenaçant que per l’any 2010 hi haurien retallades importants en aquest capítol?. Ah! I no serveix que d’altres directius de la mateixa directiva, diguin que eren falsos rumors. De rumors res de res, molts de nosaltres hem escoltat de boca d’aquest vicepresident aquestes amenaces.\nKiku, intento explicar-te, l’inexplicable dels “coeficientes”\nTot llegint l’article de l’amic Kiku, en el darrer número de la revista Trail, on manifesta la seva incomprensió dels “coeficientes” que regeixen les curses “por montaña” , de la nostra estimada FEDME, incomprensió compartida per molts i molts afeccionats, corredors i tècnics d’aquesta especialitat esportiva, voldria explicar-te el procés pel qual va veure la llum pública, el que ja podríem dir “invent incoherent” del segle XXI.\nFa uns tres anys, més o menys, tant la FEEC com la FEDME (per separat), varen decidir canviar els sistemes de puntuació de les seves curses. La FEEC va triar un sistema de puntuació que diferencia les seves curses segons, distància i desnivells acumulats (els positius i els negatius) i també segons si la cursa és d’alta muntanya o no. Un sistema compensat i sense grans diferències (podeu consultar les taules al web de la FEEC, als reglaments de la Copa i del Circuit). Paral•lelament la FEDME va fer el seu sistema (podeu consultar-ho al seu “reglamento” del seu web). Quan el vaig veure se’n va fer difícil, per a no dir impossible comprendre el procediment d’adjudicació dels “coeficientes”, allò que diu: “resultará de la operación siguiente: [ distancia x desnivel positivo] / 1000”. Com no ho acabava d’entendre em vaig posar en contacte amb un “arbitro nacional” que va estar a la reunió de “expertos” per que m’ho clarifiqués.\nEl primer que li vaig preguntar és per què no es tenia en compte el desnivell negatiu, és dir el de baixada, que en la majoria dels casos és on un corredor demostra la seva tècnica i habilitat, doncs les pujades, a excepció dels trams de grimpada, són trams de potència física. La resposta va ser: “en Jordi (el cognom el sabem tots) ho va decidir així”.\nPer tant, els trams de baixada, que normalment són els darrers quilòmetres de cada cursa, quan un va esgotat, on has d’anar més en compte amb les pedres i altres obstacles, on es va al límit de les forces, on si vas dels primers et jugues el podi, segons els sistema de puntuació de la FEDME, no serveixen de res, s’acaba la puntuació a la darrera pujada. A les hores, per què no finalitzen les curses en pujada?.\nEn quan a la puntuació de la cursa, el “reglamento” diu: “El coeficiente de dificultad se aplicará a cada posición de la clasificación de la manera siguiente: [50x coeficiente] / 10, para el primer/a clasificado/a. [49 x coeficiente] / 10 para el segundo/a clasificado/a. [48 x coeficiente] para el tercer/a clasificado/a, hasta la posición que obtenga 1 punto, el resto de clasificados obtendrán 1 punto”. Tot i respectant que és una manera com una altra d’adjudicar punts, la formula és si més no “rocanbulesca”, per què multiplicar per 50, 49, etc i després dividir per 10?, A cas no és el mateix multiplicar per 5, 4,9, 4,8, etc i deixar-nos de tanta fòrmula?, el resultat és el mateix...pitagorins, pitagorins, qualsevol dia ens posen arrels quadrades, equacions, etc.\nAnem a posar exemples, ara a la copa catalana, per posar un exemple conegut per tots, els punts per cursa oscil•len entre 110 i 130 punts, ja que les dificultats i/o distàncies són similars i si més no, la cursa més curta, en aquest cas la del Pedraforca, compensa la manca de quilòmetres, amb desnivells i/o dificultat. L’única excepció és la Cuita el Sol (80 punts), ja que es tracte d’una milla vertical. Si apliquéssim els sistema FEDME, les diferències entre curses serien abismals: Mentre que la cursa de Berga estaria valorada amb 303 punts, la del Pedraforca estaria valorada amb només 86 punts i la Cuita amb uns irrisoris 39 punts. I la FEDME pretén que totes les curses siguin homologades per ells?, esperem que la FEEC tingui dos dits de front i no caigui en aquest parany.\nSeguim posant exemples, ara a nivell internacional, doncs si enim en compte que l’inventor dels “coeficientes” també té poder sobre el reglament internacional, qualsevol dia els aplica a nivell mundial. Així en trobem que la cursa del Kinabalu, amb tot el que suposa, és dir un desnivell de pujada bestial, una alçada, superior als 4000 metres, que pels que no estan acostumats a aquestes alçades és un important handicap i per descomptat una baixada extremadament difícil i tècnica, estaria valorada amb coeficient 47 i 234 punts pel primer. Mentre que la cursa de la Volta al Terme de Fondeguilla (amb tots els respectes), amb només 874 metres d’alçada, té un coeficient 85 i 418 punts pels guanyadors.\nÉs lògica aquesta diferència?, és normal? A quin cap hi entra que la Volta al Terme (repeteixo, amb tots els meus respectes) ha de ser molt més valorada que la cursa del Kinabalu?\nKiku, no se si has entès com funcionen els “coeficientes”, que de lògica no tenen res, però així funciona la FEDME, il•lògicament, el pitjor és que aquesta febre té tendència a escampar-se a d’altres federacions. Esperem que a la nostra no.\nFinal del Circuit de les Terres de l’Ebre i de la Lliga Catalana\nEstem arribant al final de la temporada de curses de muntanya i setmana rere setmana van acabant els circuits, copes, lligues, etc.\nAquest cap de setmana finalitzen dues competicions, el Circuit de curses de muntanya de les Terres de l’Ebre i la Lliga Catalana.\nEl primer ha tingut un gran èxit de participació i ha estat format per 14 curses. La primera va ser el mes de març (amb la Cameta Coixa) i finalitza ara el novembre amb la 1ª Cursa de les roques (Horta de Sant Joan, Terra Alta).\nEn categoria de dones, el títol està pràcticament decidit en favor de Maria Reyes Valero, que té una renta de 110 punts sobre Montserrat Sisteré. En homes el favorit és Ahmed Elqayed, que actualment avantatge a José Luis Rubio amb 39 punts. Per equips està tot decidit i els guanyadors seran l’UEC Tortosa, seguit de A.E. Alcanar i del Trail CER la Sénia.\nAquesta darrera cursa té una distància de 27 quilòmetres i 1.300 metres de desnivell positius. La cursa transcorre en gran part pel territori devastat pel gran incendi d’aquest estiu i acostarà als corredors al gran drama dels incendis forestals.\nPer la seva part, la darrera cursa de la Lliga Catalana, serà la Montserrat Nord, que també és puntuable pel Circuit Català de Curses de Muntanya. Montserrat Nord, amb només tres edicions ja és una cursa consolidada en el calendari català, principalment per dos motius, l’escenari, Montserrat és sempre Montserrat i en segon lloc per que participar en aquesta cursa és rendir un homenatge al malaurat Ricard Confalonieri, excorredor i ideòleg de la cursa.\nActualment la classificació de la Lliga l’encapçala Javi Delgado, que matematicament serà el guanyador, doncs avantatge amb 340 punts a Jordi Martínez. En dones la líder actual és M. Montañans Casanova, que només té 38 punts de renta sobre Anna Junque, la darrera cursa serà decissiva per la victòria final. Per equips, la victòria de la A.Es. Diedre sembla assegurada.


ACA TOSSUTS: de gener 2016\nANIVERSARIS A CASTELLFOLLIT 30/01\nAvui era dia de celebracions ja que a més d’en Jordi Comaposada que en feia 40, n’hi havien d’altres que en aquests dies també en feien. L’Anna 44 i en Quim 57. Fent-nos els despistats hem fet veure que discutíem on fèiem avui la sortida, quan ja fa més d'un mes que teníem decidit anar a celebrar aquest dia a Castellfollit, tot sigui perquè els que feian anys no se’n enteressin. Tot a sortit rodó fins i tot l’arribada a Castellfollit que ha coincidit amb un altre grup que celebràven la jubilació d’un membre de la seva colla, felicitats també doncs al Joan Romero.\nAvui ja fa un any........\nPublicat per Joan ACA a 17:49 Cap comentari:\nLa sortida d’avui ens ha fet arribar a Piera, passant per La Pobla, Can Brugués, Urbanització d’Hostalets i Piera. La tornada per la riera de Vallbona i a l’urbanització de la Rata ens hi hem trobat al Moisés i al “Paquito”.\nSANT JOAN DE MEDIONA 16/01\nDia de anar a Sant Joan de Mediona per, a més de pedalar, esmorzar i celebrar la propera onomàstica d’un membre del grup. Fins i tot s’ens ha sumat un nou vingut, a veure quan “dura”.\nEls dies de festes ja han passat. Menjars en família, escudella, carn d’olla, canelons, torrons, coca, pessebres vivents, pastorets, nadales, loteries, raïm per cap d’any, i els Reis per acabar d’engrescar-nos a tots, petits i grans, sense distinció. Tot i això, dissabte rere dissabte anem fent la sortida per la muntanya en btt per gaudir de la companyia dels amics, tot i fent una mica d’esforç per recordar que no ens regalen res. Avui la intenció era arribar a Rajadell però ens hem quedat a Castellar, ens ha encuriosit el fet de que feia molt de temps que no hi anàvem, i al passar per davant, (això ens a traït) ens hi hem quedat. Alguns fins i tot recordàvem que el senyor que ens ha servit, en aquell temps, portava perruca.


Proveïdors d’introductors de gens intel·ligents personalitzats Fabricants de&- Comprar descomptes d’introductors de gens intel·ligents amb descompte - Scientz\nIntroducció genètica intel·ligent\nL’introductor del gen Scientz-2C es compon de l’instrument amfitrió, la tassa d’introducció del gen i el cable de connexió especial. FÀCILS principalment de la transformació elèctrica per transferir l’ADN a bacteris receptors, cèl·lules animals i vegetals, cèl·lules de llevat. Comparat amb altres mètodes, l’introductor de gens té avantatges d'una alta repetibilitat, alta eficiència, fàcil funcionament, control quantitatiu, etc. Al mateix temps, l'electrotransferència no té genotoxicitat, que s'ha convertit en una tecnologia bàsica indispensable de la biologia molecular.\nLa transformació elèctrica es pot utilitzar per transferir l’ADN a bacteris receptors, cèl·lules animals i vegetals i cèl·lules de llevat. En comparació amb el mètode químic, el mètode de conversió elèctrica pot obtenir una eficiència de conversió superior. En comparació amb altres mètodes, aquest mètode té una millor repetibilitat, un funcionament senzill i un temps estalvi i alta eficiència d’introducció, que s’ha convertit en una tecnologia bàsica indispensable de la biologia molecular.\nEl disseny integrat de l’instrument és senzill d’utilitzar i de mostrar intuïtivament. La descàrrega de pols controlada pel microprocessador adopta la interfície de diàleg home-màquina. El funcionament és senzill i intuïtiu i el rang de configuració de la capacitat i la resistència es perfecciona, de manera que l’experiment d’electroperforació de cèl·lules té una opció més àmplia en les condicions pertinents.\nTota la màquina està integrada, el funcionament és senzill, la pantalla és directa\nDescàrrega de pols controlada per microprocessador\nEmmagatzematge de registres d’experimentació\nEmmagatzematge personalitzat il·limitat del programa\nFàcil operació i poc temps de conversió\nAlta eficiència de conversió\nForma de pols\nTensió de sortida d’alta tensió\nTensió de sortida de baixa tensió 50-450V\nCondensadors d'alta tensió 1, 5, 6, 25, 30, 31UF\nCondensadors de baixa tensió 100UF, 125UF, 150UF ... 1675UF, 25 passos\nResistència de connexió 50, 100, 150, 1600 ... Un total de 30\nSistema operatiu Control de microordinadors\nConstant de temps amb constant de temps RC, ajustable\nDimensió externa de l'amfitrió 48 * 30 * 19cm\nPes net del motor principal 10,5 kg\nMida de l’embalatge 560 * 350 * 310 mm\nHot Tags: introductor de gen intel·ligent, proveïdors, fabricants, personalitzat, amb descompte de compra\nUn parell de: Aparell de fusió cel·lular\nSegüent: Forn d’hibridació molecular\nIncubadora de microplaca per a cultiu de mostres\nBalanç mecànic de laboratori


Metges Catalans | Antonio Cortés i Lladó\nAntonio Cortés i Lladó\n[Barcelona, 1887 – Sevilla, 1981]\nEl millor cirurgià espanyol durant gran part del segle XX, catedràtic a la Universitat de Sevilla\nNeix a la vila de Gràcia, quan encara no s’ha annexionat a Barcelona, fill del comerciant mallorquí Josep Cortés Valls, pare també de dos metges més: Màrius Cortés Lladó, (Barcelona, 1896 – Madrid, 1970) gastroenteròleg exiliat a Veneçuela fins al 1963, i del cirurgià ortopèdic Josep Cortés Lladó (Barcelona, 1912- ?, 1980. Cosins, per part de pare i mare del també metge Cristià Cortés Lladó, cunyat del metge i alcalde de Barcelona, Jaume Aiguader, casat amb la seva germana Carme.\nL’Antoni Cortés Lladó és un estudiant de Medicina modèlic que treu unes notes excel·lents a totes les assignatures i que es llicencia amb premi extraordinari a la Universitat de Barcelona el 1911. Deixeble i alumne intern per oposició de la càtedra del professor Ramón Torres Casanovas, acabada la carrera i fins al 1916, continua a la Facultat de Medicina de Barcelona com ajudant de classes pràctiques mentre que, l’any 1912, obté el doctorat per la Universitat Central de Madrid amb la tesi Fundamentos y resultados de los tratamientos médicos del càncer.\nEl 1917, oposita sense èxit a una càtedra de Cirurgia i marxa pensionat per la Junta d’Ampliació d’Estudis a fer una estada a París per aprendre Cirurgia Plàstica facial al costat dels professors Morestin, Sedilot i Lejars. A la seva tornada, el 1918, guanya el concurs a la càtedra de Cirurgia de Salamanca. L’any següent, queda vidu i aconsegueix la càtedra de Sevilla per trasllat. Té la intenció de guanyar la plaça de Barcelona però, en tornar a casar-se amb una sevillana, s’instal·la definitivament a la capital andalusa. Allà, es converteix en el gran cirurgià de Sevilla on funda la Clínica de Santa Isabel, fent alhora pràctica privada i una important tasca benèfica i social.\nA Sevilla, la pràctica docent d’Antonio Cortés s’esdevé revolucionària tant per les seves lliçons clíniques davant del malalt com pel seu esforç per obtenir els recursos necessaris per modernitzar l’antic “Hospital de Las Cinco Llagas” on es fa l’activitat universitària. És, especialment, impulsor del desenvolupament de la Cirurgia Ortopèdica i la Neurocirurgia. Cirurgià d’una gran habilitat quirúrgica, és el creador d’una escola de cirurgia potent d’on surten gairebé tots els caps dels departaments de Cirurgia dels hospitals andalusos, majoritàriament deixebles seus.\nAntoni Cortés Lladó té contactes freqüents amb els cirurgians francesos i alemanys més destacats. L’any 1936, participa en la creació de l’Associació Espanyola de Cirurgians, institució que presideix des del 1953 al 1959 i de la qual serà president d’honor més endavant. Des del 1920, també, ha presidit les sessions científiques que s’organitzen al Col·legi de Metges de Sevilla, organització que l’imposa la seva Medalla d’Or. El 1926, és elegit acadèmic numerari de la Reial Acadèmia de Medicina i Cirurgia de Sevilla i n’és president del 1956 fins al 1970. Aquest mateix any, també, és elegit acadèmic d’honor de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina mentre que, el 1971, és delegat espanyol a la Societat Internacional de Cirurgians. Soci corresponent de la Societat Catalana de Biologia, el 1974, Antoni Cortés ingressa com acadèmic d’honor a la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona.\nCondecorat amb la Gran Creu d’Alfons X el Savi, la Gran Creu de Sanitat, la Medalla de Plata al Mèrit del Treball i, entre d’altres, el Premi Virgili de la Societat de Cirurgia de Catalunya, quan Antoni Cortés Lladó es jubila de la càtedra, s’incorpora a la Creu Roja Espanyola on hi fa una notable tasca i n’esdevé president de l’Assemblea Provincial. També, es dedica intensament a la seva afició filatèlica. Nomenat fill predilecte de la ciutat de Sevilla des de l'any 1968, anys després, l’Ajuntament sevillà li dedica un dels seus carrers.\nAntonio Cortés Lladó, casat amb Clementina Farfán Crespo, va tenir dues filles, Llúcia i Maria Isabel. Tres dels seus néts han continuat la nissaga mèdica: els catalans Ferran i Frederic Sanfeliu Cortés i el sevillà Antonio Jiménez Cortés.


Bloc - Montecar Rent a Car\nMontecar / Bloc\nNomés 6 euros al dia per unes vacances tranquil·les? Com seria saber que, en qualsevol situació, el teu cotxe és remolcat a un taller mecànic o un taller de xapa i pintura si ha patit una avaria a la carretera i disposar d'una solució de mobilitat per continuar el teu...\nEl nom d'aquest restaurant situat al centre de Granollers és un joc de paraules que uneix vi i l'onomatopeia "nyam" (nyam-nyam). Com ja et pots imaginar, gràcies al seu nom el Restaurant Vinyam és un lloc en el qual el menjar és deliciós on el Déu del vi i dels plaers...\nEl veritable centre, símbol del comerç cultura i costums dels habitants de Granollers i voltants. Les primeres documentacions de l'existència d'un mercat al poble de Granollers, són esmentades l'any 944, on ens consta de la funció d'un mercat a l'aire lliure en...\nT'agrada el golf, vols relaxar al costat dels teus amics mentre passeges per la gespa acabada de tallar o simplement et ve de gust gaudir d'un excel·lent menjar mentre gaudeixes d'unes espectaculars vistes? Fes-li una ullada a el Club de Golf Vallromanes! El Club de...\nSi busques un lloc on relaxar-te, carregar les piles, aclarir la ment o simplement donar-te un capritx Aire Ancient Baths és la resposta als teus desitjos (diuen que és el millor SPA de Catalunya). El nou enclavament d'AIRE de Vallromanes es remunta a l'època de la...


Mateu Chalmeta: Gaudí no hauria pogut fer res sense Eusebi Güell al darrere – FAC – Federació Ateneus Catalunya\nHome / All Posts / Opinió / Mateu Chalmeta: Gaudí no hauria pogut fer res...\nMateu Chalmeta: Gaudí no hauria pogut fer res sense Eusebi Güell al darrere\nPublicat06/07/2018 | Categoria Opinió\nEntrevista a la Revista Ateneus 18.\nMateu Chalmeta va néixer durant l’episodi històric de la «Gran Nevada», el Nadal de 1962 a la Colònia Güell. Historiador, va publicar l’estudi de la figura de Frederic Xifré, alcalde republicà afusellat pel franquisme. Ha estat el responsable de Cultura i Patrimoni a la ciutat de Badalona, liderant la Capital de la Cultura del 2010 i, sobretot, és un dels impulsors de l’històric pas endavant de la ciutat i el seu Museu: la connexió pel subsòl de les antigues termes romanes amb el decumanus. Des d’aquell moment, Badalona és la ciutat que allotja un patrimoni romà més important sota terra a Catalunya. Actualment és professor d’Història de secundària i divulgador del valor educatiu del joc dels escacs, fent honor a la tradició familiar.\nQuè aporta el sorgiment de colònies industrials en la segona etapa de la revolució industrial (1860-1890) a Catalunya?\nSi durant la primera etapa (1830-1860) havíem vist tallers-fàbriques al voltant de Barcelona i els nuclis més connectats amb el port i el ferrocarril, la segona etapa basteix tot un sistema de colònies, que han incorporat un canvi en el subministrament energètic en relació als anys anteriors (el pas del carbó a la força hidràulica). A partir d’ara, els obrers que treballen a la fàbrica de les colònies viuran a les cases que, a la vegada, també són propietat de l’amo d’aquestes indústries.\nPer tant, podríem considerar que estem parlant de l’aparició d’una mena de municipis privats?\nI tant! Pensa que la gestió dels serveis municipals que oferia, en aquest cas, l’Ajuntament de Santa Coloma de Cervelló a la Colònia Güell els feia la fàbrica: neteja, carrers, metge, farmàcia, ferrocarril… Tot era de l’empresa, i la relació de la colònia amb l’ajuntament era nul·la. L’Ateneu Unió, que era qui demanava la subvenció per organitzar les festes cada any, la demanava directament a l’empresa.\nPer què i com neix la Colònia Güell?\nLa Colònia Güell és de les darreres a aparèixer a Catalunya. Es comença a construir el 1890, moment en el qual la fàbrica ja la porta Eusebi Güell, el fill del pare de la dinastia, Josep Güell i Ferrer, que va ser el constructor de la primera fàbrica del vapor vell de Sants (abans que el municipi fos engolit per Barcelona). El seu fill, Eusebi, agafa les rendes en un moment en què la família es planteja l’expansió de la fàbrica. El context del moment era convuls: l’obrerisme i l’anarquisme, els atemptats amb bombes començaven a proliferar a Barcelona. La mateixa fàbrica havia patit algun atemptat i els Güell van decidir aprofitar els terrenys que posseïen a Santa Coloma de Cervelló per establir-hi la fàbrica. Allà només hi havia terrenys forestals i agrícoles, i malgrat estar a només vint-i-cinc minuts de Barcelona, les comunicacions de l’època multiplicaven la distància. Això va anar molt bé a Eusebi Güell, que sabia que l’aïllament era una condició indispensable per al bon funcionament d’una colònia industrial, lluny dels canvis sociològics que proposaven l’obrerisme i l’anarquisme a la capital. Aquest aïllament va ser tota una realitat amb la dotació de tots els serveis necessaris perquè els treballadors no tinguessin la necessitat d’anar a buscar res fora de la Colònia.\nUn dels primers serveis que es funden és l’Ateneu Unió.\nCorrecte. En aquell moment, els ateneus són les entitats encarregades de servir a la població l’esbarjo, el tema recreatiu o el que podríem anomenar avui oci. També hi contemplem un punt de trobada intel·lectual. El nivell d’analfabetisme de l’època era molt gran, en el cas de les dones era del 80-90% mentre que el dels homes era ben bé del 50%. Així que els ateneus barregen tot aquest ànim que descrivim, que és exactament el cas de l’Ateneu Unió de la Colònia Güell.\nTanmateix, el fet de formar part d’una colònia, hauria de donar un tret diferencial al de la resta d’ateneus de l’època.\nSí, Eusebi Güell no només es limita a construir una colònia per extreure els màxims beneficis econòmics, com seria lògic, sinó que també, en un moment de greu conflictivitat social, decideix construir una colònia «de qualitat». Amb les condicions de l’època, però amb la voluntat de fer que els treballadors s’hi sentissin bé, en comparació amb les condicions dels obrers de les fàbriques del Baix Llobregat. Ell busca una espècie de «paradís» on es mantingui una harmonia social entre els dos elements clàssics: treball i capital. Tant és així que fins i tot es mantenen els camps de la zona i l’abastiment a la població es fa amb productes de regadiu i de secà de quilòmetre zero, que diríem ara. Fins i tot creu que els pagesos que treballen les terres, i que provenen de l’èxode rural, transmetran als fills valors com el respecte a l’autoritat, la jerarquia i l’obediència, mentre que els darrers traspassaran als pares els temes de més modernitat. És la pau social dels primers quaranta anys de la colònia. I això es va aconseguir perquè la primera vaga documentada no es produeix fins a la II República espanyola.\nLa República porta un canvi, doncs?\nJustament en aquell moment es popularitza la ràdio, el primer element que trencarà l’aïllament de la Colònia. A partir d’aleshores començarem a trobar gent afiliada a partits polítics, sindicats…\nQuin paper jugava l’Ateneu Unió respecte a aquesta organització industrial i la resta d’ateneus del país?\nLa voluntat de concebre una colònia de qualitat per part d’Eusebi Güell i la tutela de la fàbrica. Aquesta s’exercia a través d’un cert control sobre les accions que programava l’entitat. Així ens trobem que els primers dirigents de l’Ateneu són gent de confiança de l’empresa. La contrapartida positiva és que aquest ateneu està obert als corrents modernitzadors de l’època. L’Ateneu va acollir conferències, xerrades, mètodes gimnàstics, pedagògics… que en el seu moment eren avançats. Eusebi Güell era un burgès, sí, però il·lustrat. I tot girava al voltant del mateix: creia que la formació allunyaria els obrers de les males doctrines que corrien pel món, segons la seva visió.\nCom es gestionava aquesta tutela?\nL’Ateneu era portat pels mateixos obrers, perquè tot el poble estava vinculat a la fàbrica, però d’entre aquests, els que ocupaven càrrecs eren els més cultes, i això es notava en la programació. De fet hi havia molta autoorganització, i els obrers, malgrat les mancances que tinguessin, aprenien a gestionar fent funcionar l’Ateneu. Hi havia d’haver un tresorer, un secretari que omplís les actes… L’Ateneu va acabar essent una escola de formació, on fins i tot hi havia escola nocturna. A través de l’Ateneu acabaria arribant el cinema, els escacs, l’atletisme, el billar, el teatre, la sarsuela, el cant coral, la dansa… fins a la Guerra Civil.\nAls anys trenta… Guerra Civil.\nDesprés de la Guerra Civil, l’Ateneu passa a dir-se Unión Cultural, i des del 39 fins a inicis dels anys cinquanta no hi ha junta, i l’entitat passa a ser gestionada directament per la Falange, el partit únic, que tenia molt poc arrelament a la Colònia. Durant la guerra, els propietaris fugen a Burgos i els treballadors la col·lectivitzen, potser més per necessitat que per ideologia. En el fons, va seguir la història que va seguir el país. Quan se superi aquest període, arriba el trencament de l’aïllament, amb la televisió i els 600, i després el tancament de la fàbrica, amb la crisi del tèxtil dels anys 70. Era impossible tornar enrere, l’Ateneu deixa de ser el lloc de referència i la població es desplaça a Sant Vicenç dels Horts o a Sant Boi, que acaba exercint de pol de la zona.\nOn acaba el patrimoni que havia cultivat Eusebi Güell?\nPrimer es va tancar la fàbrica, després es van vendre les terres als pagesos, les cases als treballadors i, finalment, es traspassen tots els serveis a l’Ajuntament. Fins al tancament de la fàbrica, tot el municipi anava lligat a la sort d’aquesta a cada moment, una situació que es produí a totes les colònies. Si la fàbrica anava malament, la colònia també.\nTornant enrere, poc després del moment fundacional de la Colònia Güell, hi passa una cosa inesperada que la diferenciarà per sempre, absolutament, de totes les altres colònies industrials. De sobte, una sèrie de genis del modernisme català l’omplen d’edificis singulars que avui constitueixen el patrimoni material del municipi. Parlem de l’aparició d’Antoni Gaudí i els seus deixebles.\nPer mi és indiscutible que Antoni Gaudí era un geni. Però probablement no hauria pogut fer res sense Eusebi Güell al darrere, un personatge que està literalment forrat segons els estàndards de la seva època. Tanmateix, era un burgès il·lustrat, i aquest és el toc diferencial. Només així s’entén que es dediqués a fer de mecenes d’Antoni Gaudí. A Gaudí se’l valora molt ara, però en el moment de la seva graduació com a arquitecte, i després de suspendre un primer cop, el president del tribunal en donar-li el títol deixa escrit: «No sé si acabem de nomenar un geni o un boig». Això ens indica que, en aquell moment, Gaudí era com a mínim qüestionat, i amb raó. El que Gaudí feia en aquell moment era molt estrany, ningú no concebia, per exemple, façanes que no fossin rectes. Però insisteixo, no hauria pogut fer tot el que va fer sense Eusebi Güell darrere.\nEl resultat és formidable, malgrat que Gaudí, personalment, només es va dedicar a l’església.\nEls edificis singulars que trobem a la Colònia Güell estan fets per deixebles del mestre, dels quals en destaquen dos: Francesc Berenguer i Joan Rubió i Bellver, la resta foren arquitectes del mateix corrent modernista. El resultat són cases que potser no tenen res a veure amb la que tenen al costat, un conjunt heterogeni, però a la vegada harmònic, que simbolitza el gran valor estètic de la Colònia: carrers amples, cases grans, tots els serveis necessaris… Gaudí sí que es reservarà la construcció de l’església, probablement pressionat per Güell, l’eina bàsica de control social i moral. Amb la mateixa voluntat d’aïllament del propietari de la fàbrica, es construeix també una escola amb un mètode d’ensenyament avançat que acaba formant un dels tres vèrtexs de la Colònia: fàbrica, escola i església. Sense les proves realitzades a l’actual cripta de la Colònia Güell, la Sagrada Família no hauria estat possible. Malauradament, els hereus d’Eusebi Güell eliminaran el mecenatge durant els anys 1914-1915, però aleshores Gaudí ja estarà plenament abocat a la Sagrada Família.\nEl 1892 es construeix l’Ateneu, una de les primeres coses que comencen a funcionar a la Colònia, dos anys després de fundar-se.\nCorrecte, la plaça on se situa l’Ateneu està al bell mig de la colònia. En aquell moment només hi havia tres carrers construïts, i la plaça se situava al centre, el mateix lloc on s’alçarà el 1934 el monument a Eusebi Güell. L’Ateneu Unió consta de tres edificis en un. Hi ha la part d’un edifici de dues plantes, que és la part de bar i cafè i de despatxos, oficines, el lloc on es feien concerts de música i de petit format —aleshores la part del teatre i on també es va fer cinema, o les dues coses alhora—. Finalment el pati o la terrassa on s’havia fet patinatge artístic, concerts a l’estiu, i altres coses. Des del punt de vista cultural i educatiu en general, l’Ateneu era un centre avançat i progressista, la qual cosa, venint d’un burgès, era estranya, o potser no tant, perquè la relació amb Gaudí també anava per aquí.\n125 anys després, l’edifici de l’Ateneu, potser no és el millor pel que fa a l’estètica en comparació amb els edificis singulars de la Colònia, però podríem afirmar que, com a patrimoni immaterial, estem parlant de l’indret més valuós de tota la Colònia Güell?\nSí, bé, també hi ha d’altres entitats com el Centre Parroquial Sant Lluís, el que abans era l’Economat, que avui exerceix funcions de museu i centre d’interpretació de la Colònia Güell, però jo diria que el gran lloc de trobada popular segueix essent l’Ateneu Unió, sense cap mena de dubte. Recordem que està situat al centre i això ho facilita encara més. Jo diria que el gran mèrit de l’Ateneu Unió com a entitat ha estat mantenir-se en els temps, alts i baixos inclosos. El 1932 es van canviar els estatuts per poder permetre mítings polítics dins l’Ateneu, després ve la Guerra Civil i el control de la Falange elimina la Junta, perdent-se el caràcter associatiu i representatiu de l’entitat. Dels anys cinquanta als seixanta hi ha un altre període d’esplendor fins a la següent crisi amb el tancament de la fàbrica. I, finalment, a partir dels vuitanta amb els ajuntaments democràtics, l’Ateneu Unió torna a emergir, no només per mantenir-se, sinó que torna a esdevenir un centre de referència, fins avui. I el futur… no està escrit encara!\nTags: 18 Mateu Chalmeta revista ateneus


Darwin té els dies comptats a Espanya, per Cristina Sánchez Miret\nDarwin té els dies comptats a Espanya\nBarcelona. Dimarts, 21 de gener de 2020. 05:30\nJa ho tenim aquí i no ho dic contenta. Van atacar l’escola catalana primer i els ho van deixar fer amb impunitat. Tot Espanya s’ho va mirar i no pas pocs van aplaudir. De fet, van guanyar adeptes tant dels amics polítics com dels suposats rivals; encara que ni tan sols van ser ells qui van començar, i ara li toca a l’escola espanyola. No he deixat de dir, des que tot això va començar, que quan s’obre la porta ja no es pot tancar. I el tema de Múrcia costarà molt de redreçar.\nRecordo a José Ignacio Wert, company de professió, però no pas col·lega, alimentar la tesi, al Congrés de Diputats, de l’adoctrinament dels nens i nenes a l’escola catalana; una idea que va triomfar a tots els programes, a tots els safareigs. Sabia què feia, és sociòleg i, per tant, ha estudiat la importància que té l’escola en el sistema democràtic. No és que la resta d’antecessors seus no haguessin potinejat el sistema, però la intervenció del ministre Wert va suposar un salt qualitatiu; més encara en un país com Espanya, en el qual ja no hi havia el consens de salvaguarda que existeix en altres països. Tot plegat, per anar contra Catalunya i per poder guanyar votants en el futur. Desactivar el coneixement per poder desactivar el pensament en ell mateix, no hi afegeixo ni crític, dels futurs electors i electores.\nA Múrcia s’ha obert un meló més gros: de qui són les filles i fills d’aquest país?\nAra Vox ha anat més enllà, ja no va de quina història s’explica o de quin territori se saben les característiques els alumnes, ni tan sols de la llengua en què aprenen, es tracta de sexe. Ha estat, fins i tot, un pel còmic ―de debò que no ho dic per faltar el respecte― veure en Santiago Abascal darrere el púlpit fent les declaracions, per tot, per l’expressió, pel discurs, per la seva mateixa complexió... Quant de mal que fa el Polònia!!!\nSantiago Abascal no està d’acord que facin o ensenyin ―aquest extrem me l’he perdut― “jocs sexuals” a la canalla; no puc precisar més, però parlava dels més petits. En qualsevol cas, les mestres i els mestres que no van ser empàtics amb el professorat català assenyalat per famílies de la Guàrdia Civil, que comencin a demanar-los com s’ho van fer per suportar l’escomesa. Ara van contra elles i ells, i no s’aturaran pas. Així i tot, aquestes no són pas les conseqüències més greus ―que ho són― de la demanda del pin parental. A Múrcia s’ha obert un meló més gros: de qui són les filles i fills d’aquest país? En sentirem a dir de molt grosses.\nOpinió D'aquella censura, aquests fangs Bea Talegón\nSocietat Múrcia: què és el pin parental de Vox? El Nacional


Petites gotes fredes tremolant. Roger Casero Gumbau. Girona: 01/01/13 - 01/02/13\nAdéu, Just, company. Lluís Maria de Puig a Just M. Casero\nDies després de la mort de Lluís Ma. de Puig la meva mare em va fer arribar l'article que ell va escriure i publicar al Punt Diari l'endemà de la mort del meu pare.\nAvui el transcric per al record d'aquests dos gironins i socialistes!\nAdéu, Just, company\nHem hagut de recórrer al poeta, Just, per a trobar paraules i sentit a aquesta pena que ens ofega, company de l'ànima, company. És impossible descriure aquest dolor i comprendre que no ets més entre nosaltres, com ho és posar en paper el què has estat, amb poques ratlles. Els socialistes avui vivim un dels moments més tristos de la nostra històrica gironina, desconsolats per la teva marxa incomprensible.\nNo et mitificarem, no. Tal vegada la pena que se'ns agrupa en el costat ens portaria amb massa facilitat a l'apologia sentimental, poc realista. Caldrà escriure molt i llarg per explicar tot el què has fet en aquests trenta-quatre anys intensos de combat entre nosaltres, però com ens demanaves en el rigor de la teva enfermetat terrible no et mitificarem, no. N'hi haurà prou d'explicar amb senzillesa el què has fet, què has escrit, per què tothom s'adoni de la notable dimensió del teu pas per aquest món. Has estat protagonista d'una etapa històrica, amb responsabilitats prou decisives. I, al capdavall, la teva actuació és un compensi de tota una manera d'entendre aquest procés de transició a partir del socialisme democràtic i nacionalista. Els propers mesos, ben segur, a mesura que es reeditin els teus escrits i es perfili la teva biografia carregada hom s'adonarà de la importància del que has fet, company.\nPerò no és pas ara que voldria glosar la teva vida ni posar de manifest el teu currículum polític. Massa temps hi haurà per fer-ho! Prou podrem parlar de la teva tenacitat irreductible, del voluntarisme agosarat que et portà a ser advocat sempre de les causes difícils i a voltes perdudes; de l'intrepidesa natural que et feia sempre a punt d'iniciar una aventura nova, una lluita nova. I també hi haurà ocasió de remarcar les teves conviccions inamovibles des del teu cristianisme profund, al radicalisme nacionalista que tantes vegades aflorava en les teves propostes, passant per un instint de classe que et prevenia de la teva mateixa procedència. Vingut de la llunyana Extremadura has estat un més de la colla d'immigrants que avui són catalans. I, tanmateix, aquesta circumstància era per tu un argument d'autoritat per a defensar encara més els drets nacionals del nostre país. Nascut en el clos d'una família humil vas aprendre ben aviat de la injustícia i et costà poc identificar-te amb les aspiracions més socials i populars. En aquest triangle, cristianisme, nacionalisme i socialisme hi ha la clau de volta de la teva identitat i de la teva obra. Casals, Colònies, Càrites, presència, Girona grisa i negra, Convergència Socialista, Assemblea de Catalunya, Partit dels Socialistes, Punt Diari, Ajuntament de Girona, Diputació de Girona, Consell de Sarrià... són fites d'una mateixa història, d'un mateix combat, d'una mateixa obsessió.\nPerò no és ara el moment de detallar, Just, la teva llarga - i sí, curta - trajectòria. El que en aquesta hora grisa i negra del teu traspàs injust plorem els socialistes és l'amic, l'entranyable company, cordial, bo. Oh, Just, quantes coses s'ajunten en la teva absència! Els records s'apilonen, la memòria poc pietosa ens torna i retorna la teva imatge jovial, i es succeeixen les membrances de tantes estones al teu costat. Evocar-te avui ens fa sentir més la teva mort que la nostra vida, com digué el poeta.\nT'hem de dir adéu i no ho volem, company estimat, amic, correligionari. Ens costa renunciar a tu, a la lectura del "Quiosc" diari; no sabem renunciar a la teva companya amical i alegre; al teu verb, alat a voltes, i altres incisiu i dirigit; a la teva bonhomia afectuosa, a la teva militància quotidiana, natural. És veritat que ens restarà molt de tu, però no sabem acostumar-nos a la idea. Ens resta la Ma. Mercè estimada, tan serena i valenta al teu costat; ens resten els teus fills que ens recordaran cada vegada amb colpidora presència el pare amic que ens ha deixat; ens resten els teus papers que haurem de rellegir amb la perspectiva del què fou; ens resta el teu exemple de ciutadà compromès, de batallador incansable per uns ideals que són els nostres.\nAdéu amic. Procurarem seguir els teus consells de darrera hora, i seguirem en el camí que amb tu haviem traçat. Gràcies per tot el que ens has donat, que és tan que només s'explica per la immensitat de la nostra pena, de la nostra impotència. Gràcies, Just, no t'oblidarem mai. Deixa però que plorem la teva marxa que ens reca a l'infinit. Ens reca aquell amic alegre i rialler, sempre a punt d'un acudit agut o de fer gresca a les trobades i festes i ens reca el militant tossut, discutidor de gran voltatge. Però encara més, ens reca allò que no ha pogut ésser: tot el què haguessis seguint fent per aquest teu país estimat i per al socialisme.\nAvui per als socialistes de Girona és l'hora més dura, el dia més trist, company de l'ànima, company.\nArticle publicat a el Punt Diari (avui El Punt Avui) el diumenge 1 de febrer de 1981.\nQuin plaer llegir socialistes que parlen de defensar els drets nacionals del nostre país... Que trist que a socialistes d'ara els costi tant dir-ho... sinó creure-s'ho!\nAvui fa 32 anys que el meu pare, Just Manuel Casero i Madrid, va morir de càncer.\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 31.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: catalunya, espanya, girona, in memoriam, just m casero, lluís maria de puig, política, psc, sarrià de ter\nDies enrere l'Abril, la meva filla petita, de 6 anys, se'm va apropar amb la tauleta tàctil, "tablet" que diu ella, i em va ensenyar el vídeo de la cançó "El swing de la Pau".\nDes de després de festes de Nadal els i les alumnes de l'Escola Montserrat de Sarrià de Ter han estat estudiant i preparant-se aquesta cançó per cantar-la avui, el Dia Escolar de la No-violència i la Pau (DENIP)!\nI si ho va fer John Lennon, perquè no fer-ho elles també!\nAvui les meves filles (la mitjana i la petita) cantaran a la Pau!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 30.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: denip, educació, escola, escola montserrat, john lennon, pau, sarrià de ter\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 29.1.13 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 28.1.13 Cap comentari:\nEnlluernat per l'esfera el simi espera,\nhipnotitzant el recel del seu afany.\nLi ha retallat la distància a la drecera,\nque entre branques i feres, li tapava el collar.\nEsmussarat per l'absenta el simi assenta,\nel paradigma de la modernitat.\nS'ha despenjat d'un trapezi sense empremtes,\ni ara a càmera lenta busca amor conjugal.\n"Non parfait amour je veux savoir,\nce qu'lle disent est véritable or textuel,\nton parfait glamour vient juste cette nuit\net montre-moi to art de séduire"\nEmbalsamat dins la balsa el simi s'alça,\nesbufegant alè demodernitat,\nja no assimila la vàlua de les trames,\nque amb la cua entre cames, li tocava pagar.\nApreciat per la premsa el prem expressa,\nallò mateix que va dir el predecessor,\ns'ha preocupat de reunir totes les peces\ni quan el joc comença es vesteix desenyor...\nAvui dissabte Le Croupier presenta el seu tercer disc, íntegrament en català, a l'Auditori de Girona.\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 26.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: le croupier, lletres música, minuts musicals, música\nUn trosset de Girona, pel Temps de Flors.\nA Joan Perucho.\nA poc a poc van pujant peus feixucs de canonge\naquest silenci dur de les escales de la nit,\ni sentim com l'anguniós respir ens atansa\na tot l'immòbil temps de la ciutat.\nPerò la boca del mort ja és tancada al viàtic,\nperò els ulls del mort no reben més el somni\ndels vells arbres serens, dels campanars, dels rius.\nAles membranoses esgarrifen i volen\ni fan el llarg esglai de l'última foscor.\nSalvador Espriu. Per als llibres de Salms d'aquests vells cecs (1967)\nQuan Girona era ciutat de convents i capellans, quan Girona era grisa i negra...\nI recordeu, durant tot l'Any Espriu, cada dia una piulada i cada divendres un poema!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 25.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: any espriu, girona, literatura, poesia, salvador espriu\nImpossible faltar a la cita amb Le Croupier i la seva "Lesió per tensió repetitiva"!\nRebobino la cinta i resulta que...\nSi, encara que no va ser el primer, vaig assistir al segon concert de presentació del seu primer disc, "Me han dicho que...", a principis de maig de l'any 2008!\nSi l'he vist tocar a plena llum del dia, malgrat la seva nocturnitat.\nSi he manifestat públicament la meva devoció per a la seva música!\nSi la Sira va participar a la gravació del seu primer vídeoclip, Virgínia!\nSi vaig assistir al concert que va fer a l'Auditori de Girona a finals de 2008...\nSi el seu pòquer de versions sempre m'ha fet xal·lar!\nSi un dia em van dir que tocava a Figueres...\nSi vaig anar al circ per conèixer el "Presunto tocador"\n... És impossible ara faltar a la cita de presentació del nou disc de Le Croupier, "Lesió per tensió repetitiva", a l'Auditori de Girona!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 24.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: cultura, le croupier, música\n"Bedlam. Darrere les hores càlides", de Mar Bosch, es presenta a la @Llibreria22\n"Bedlam. Darrere les hores càlides" (Editorial Empúries) de l'escriptora gironina Mar Bosch va ser l'obra guanyadora del 32è Premi de Novel·la Curta Just M. Casero.\nEl llibre es presentarà demà, dijous 24 de gener de 2013, a les 8 del vespre a la Llibreria 22 de Girona.\nSerà de bon escoltar la presentació que en farà en Josep Ma Fonalleras... i serà la millor ocasió de fer-me amb el llibre, saludar la Mar i demanar-li que me'l dediqui!\nCom per perdre-me-la!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 23.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: girona, literatura, llibreria 22, mar bosch, premi just m casero\nA finals de juliol de 2012 el Ple de l’Ajuntament de Sarrià de Ter vam aprovar inicialment, per unanimitat, el Pla d’Ordenació Urbana Municipal (POUM). Finalment el POUM va iniciar la seva tramitació pública i administrativa, després de molts anys, possiblement massa, de treball i debat intern de com a mínim tres equips de govern de diferents colors polítics.\nArriba tard, però ara no tinguem pressa!\nPenso que és evident que el POUM arriba tard, per mi quatre anys tard. A la campanya de les eleccions municipals de 2007 ja va ser objecte de promesa electoral, però durant el mandat 2007-2011 l’aleshores equip de govern en va adormir la tramitació i tan sols va fer, precipitadament i malament, un insuficient procés participatiu a les acaballes del mandat.\nSempre he pensat, i defensat, també ara, que el POUM es s’hauria d’haver començat a tramitar a l’anterior mandat, que era aquell el moment, doncs gran part de la feina de l’arquitecte redactor ja estava feta.\nPerò que el POUM arribi tard no vol dir que ara hàgim de tenir pressa, ans al contrari. El procés administratiu del POUM requereix el seu temps, donada la complexitat de documents i conceptes urbanístics que conté.\nÉs per això que com a regidor del PSC de Sarrià de Ter vaig demanar que s’ampliés el termini d’exposició i informació pública i que l’àrea d’urbanisme fes, com a mínim, dues presentacions de les línies generals del POUM als veïns i veïnes.\nEl període d’exposició certament ha estat més llarg, i és cert que les dues sessions informatives s’han fet, però penso que a nivell informatiu no s’ha informat suficientment als propietaris afectats directament per futures actuacions urbanístiques que planteja el POUM, sobre les quals, com qualsevol altre veí o veïna, podrien fer-hi al·legacions.\nGran consens en les línies generals, però no en tots els detalls\nEl vot unànime dels tres grups municipals, dels 11 regidors i regidores del Ple de Sarrià de Ter, és una mostra que hi ha un gran consens en les línies generals del POUM, en el què jo anomeno “els 4 punts cardinals del POUM”:\nAl sud l’aposta pel Campus de la Salut a la zona de Mas Boscosa, una zona d’equoipaments i residencial que ha de permetre ser un motor més de promoció econòmica, social i cultural de Sarrià de Ter, essent motor de l’àrea urbana de Girona participant en un projecte de País.\nEl del Campus de la Salut és un projecte que a priori va lligat al futur de l’Hospital Dr. Josep Trueta, pel què des del PSC de Sarrià de Ter sempre hem defensat l’emplaçament del “nou Trueta” allà on fins a data d’avui està previst, tancant d’aquesta manera qualsevol tipus de debat que des d’altres municipis i partits de l’àrea urbana de Girona han obert recentment.\nAl nord de Sarrià de Ter hi tenim una altra nova zona de creixement a nivell residencial i d’equipaments. La zona del Pla de Dalt, entre el Pla dels Vinyers i La Rasa, es projecta com una zona que, a criteri nostre, podria i hauria de tenir un creixement a dues velocitats entre l’ús residencial i d’equipaments. Pot ser d’especial interès, a mig termini, avançar la disponibilitat de sòl d’equipaments, però penso que ha de ser a llarg termini que aquesta zona creixi a nivelll residencial, doncs ni el Camp dels Socs ni el sector Cobega (pisos de la nova Biblioteca) estan plenament ocupats, i resta encara culminar la urbanització en ambdues actuacions.\nL’est i l’oest de Sarrià de Ter ens ofereixen una frontera natural (el riu Ter) i una altra d’artificial (la línia de les infrastructures de l’autopista i el TGV) que ens dibuixen les línies vermelles que delimiten el sòl urbanitzable.\nEl POUM marca una delimitació que els diferents governs de Sarrià de Ter sempre han respectat.\nPerò més enllà del consens en les línies i plantejaments generals, també alguns de més específics, com la reserva de sòl per a un futur equipament escolar al Pla de l’Horta, des del PSC de Sarrià de Ter també hem mostrat algun desacord en alguna acció puntual, especialment la previsió d’ús mixt comercial i residencial a la Via Augusta, just darrere el sector paperer del voltant del carrer Josep Flores.\nÉs innegable que cal fer una actuació a la Via Augusta, cal urbanitzar aquesta via i convertir-la en un carrer, amb bones i àmplies voreres a banda i banda; però el tractament que ha de tenir aquesta via ha de ser asimètric, doncs venint de Girona, del Pont de l’Aigua, la Via Augusta té a l’esquerra el sector industrial paperer i a tocar l’Avinguda de França activitat comercial, i a la banda esquerra hi ha Sarrià de Baix, amb un ús majoritàriament residencial i comercial.\nPenso que és i serà un error, plantejar l’ús residencial a tocar de les fàbriques de paper que encara, i que per molts anys, tenim a Sarrià de Ter. Cal preservar l’activitat industrial i hem de fer-la compatible amb els altres usos, generant el mínim de molèsties i impactes negatius; deixant construir habitatges on actualment hi ha el rentat de cotxes, o la zona d’aparcament de davant l’Hotel Nord Gironí, és generar un problema que pot esdevenir conflicte entre l’activitat industrial que actualment hi ha i els futurs veïns i veïnes d’aquests habitatges.\nEl dia que vam aprovar inicialment el POUM de Sarrià de Ter els tres grups municipals representats al Ple ens vam poder atribuir la paternitat i/o maternitat d’aquest POUM. Com he esmentat abans aquest POUM és fruit del treball de diferents equips de govern que, més enllà de diferències més o menys notables en detalls i alguns plantejaments, hem compartit un gran consens respecte els 4 punts cardinals, ja no del POUM, sinó de Sarrià de Ter.\nArticle publicat al número 82 de la revista Parlem de Sarrià.\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 22.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: parlem de sarrià, participació, política, poum, psc, sarrià de ter, urbanisme\nPere Navarro al Comitè Federal del PSOE. Foto: EFE/Cadena Ser\nPere Navarro va fer el què havia de fer: defensar el dret a decidir davant el Comitè Federal del PSOE; també Rubalcaba va fer, se suposa, el què havia de fer: de dret a decidir, res de res!\nLa partida no queda en taules, queda enrocada, que encara és pitjor, sobretot pel PSC. Amb grans dificultats per afinar el discurs i l'acció política en l'eix nacional a Catalunya el PSOE marca novament una línia vermella el límit de la qual és, com a molt, la proposta d'una reforma federal de la constitució.\nLa posició del PSOE entra dins la lògica del PSOE, un partit que pot arribar a defensar un model d'estat més federal, tot i que quan ha tingut l'oportunitat de fer-la i defensar-la no ha estat prou valent, amb Alfonso Guerra i el seu ribot per l'Estatut de Catalunya, per exemple...\nLa posició del PSC és més crítica i, en un moment en què ara també cal definir-se, en un moment en què d'una manera més clara i diàfana es dibuixen dos bàndols, el del dret a decidir i el constitucional, el PSC corre el risc de quedar-se en terra de ningú o, en el pitjor dels casos, en el bàndol equivocat!\nI en aquest complex context cal afegir-hi la creació d'un nou partit que ocupa o pot ocupar gran part de l'espai polític del PSC, espai que ha anat perdent...\nVeurem què acaba fent el PSC amb el dret a decidir del poble de Catalunya i amb el seu, nostre dret a decidir respecte la relació i vinculació amb el PSOE!\nLa meva percepció és que té més probabilitats d'equivocar-se que no d'encertar-la... però no perdo l'esperança... tan de bo pensi en la "C"!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 21.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: catalunya, espanya, federalisme, independència, política, psc, psoe\nAvui fa 8 anys que la meva àvia paterna, la iaia Obdúlia, ens va deixar. Al llarg de la seva vida la va acompanyar sempre una de les seves dues germanes, la petita, la Tia Rufina, que d'un temps ençà viu en una residència a Roses!.\nAvui el cor i els pensaments, i aquests muinuts musicals, són per elles dues.\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 19.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: joan manuel serrat, lletres música, música, personal família\nDe tan senzill, m'encanta aquest poema de Salvador Espriu!\nM'encanta perquè sí, hi ha tants versos que no fan companyia!\nI també per l'excés de mi, que a voltes també em cansa...\nI perquè des que va morir, els dos darrers versos em recorden no la vida, sinó la mort de Xirinachs!...\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 18.1.13 Cap comentari:\nDemà divendres, 18 de gener de 2013, torna l'espai "Sarrià de Ter en Xarxa" a Ràdio Sarrià, i torna amb aquests continguts!:\nTema del dia: Pinterest\nLa novetat: Samsung Galaxy Camera\nLa llista. 6 aplicacions mòbils per fer esport\nEl bloc: El bloc de l'AMPA de l'Escola Montserrat\nL'espai el podeu escoltar en directe a partir de 2/4 d'11 del matí i podeu recuperar-lo per internet clicant aquí.\nSarrià de Ter en Xarxa és un espai bimensual del programa "La Terrassa" de Ràdio Sarrià en el què procurem explicar les noves tecnologies d'una manera senzilla i planera.\nAquests són els programes que ja hem fet i aquests en són els continguts encapsulats!\nUs recordem que Sarrià de Ter en Xarxa també és a Facebook i a Twitter, on podreu trobar-hi molts més continguts i enllaços d'interès!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 17.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: internet, noves tecnologies, ràdio, ràdio sarrià, sarrià de ter, sarrià de ter en xarxa\n"Sarrià de Tren", article del 2002 sobre els interrogants del TGV\nLa línia del TGV al seu pas per Sarrià de Ter. Imatge: Roger Casero\nEl dilluns 25 de febrer de 2002 Girona se'n va anar a dormir amb el tren sota el llit, Sarrià de Ter entre els llençols.\nEl somni de Girona aviat es farà realitat, l’insomni de Sarrià de Ter ja és, avui, una realitat. És veritat que l’impacte s’ha reduït, és veritat que es pot millorar algun detall, però tot això és tan cert com el fet que Sarrià de Ter suportarà, novament, una altra infrastructura en favor del progrés, la modernitat i l’europeisme; falta veure, però, si Europa es vol connectar, o si més no si per França la connexió amb Barcelona és una prioritat; falta veure, també, quan s’aplicaran els conceptes de progrés, modernitat i europeisme als trens de rodalies, els existents i els que manquen encara avui, i previsiblement demà...\nMés tard o més d'hora però, el tren ens travessarà i, entre els túnels, els cinc milions de passatgers anuals del TGV podran observar un petit poble cansat de reclamar que, si us plau, no el fereixin més, que les ferides costen molt de cicatritzar (l’autovia i els antics accessos de l’autopista, per exemple).\nGirona farà un salt qualitatiu important amb la supressió del viaducte de la via del tren, fet pel qual me n'alegro (sincerament, no són ironies); Sarrià de Ter (i espero que el Ministeri i la Generalitat hi col·laborin) haurà de treballar per no fer un salt quantitatiu en contaminació acústica, degradació del medi ambient, eliminació de corredors naturals... Sarrià de Ter no es pot permetre tornar a ser l’aneguet lleig de l’àrea “trenopolitana” de Girona, no ara quan, d'un temps cap aquí, està recuperant dignitat, prestigi, imatge i qualitat de vida.\nEl dimarts 26 de febrer Girona es va despertar amb un somriure als llavis; Sarrià de Ter, a dia d’avui, encara no s’ha refet del malson, i no sap ben bé quina cara posar...\nAra que el TGV ja és una realitat recupero aquest article, que vaig escriure a finals de febrer de 2002 i que es va publicar a el diari El Punt, quan encara hi havia molts interrogants sobre el traçat del TGV al seu pas per Girona i Sarrià de Ter.\nEl primer projecte trinxava Sarrià de Ter, però amb molta negociació política i mobilització ciutadana es va aconseguir soterrar bona part del traçat del TGV al seu pas per Sarrià de Ter.\nEl tema de Girona, ja és una altra història, encara no resolta!\nPer cert, avui viatjo a Madrid amb el TGV des de Girona!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 16.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: girona, infrastructures, sarrià de ter\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 15.1.13 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 14.1.13 Cap comentari:\n#MinutsMusicals amb "El tren de mitjanit" de Sau... que no era un #TGV!\nquan em veig en el mirall,\nnecessito desfer-me d'aquest pes que em lliga el cor.\nSi ets llunàtic i estàs espantat.\nSi vius als núvols i estàs deprimit.\nSi la boira ja t'acompanyat.\nHi ha Julietes buscant Romeus.\nAquesta setmana s'ha posat en funcionament la línia del TGV entre Barcelona i Figueres, passant per Girona!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 12.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: lletres música, minuts musicals, música, sau\nEscena del naixement, de fusta, amb els 3 Reis. Foto: Roger Casero\nPersonatges de cartó, d’una vella comèdia infantil\nEl negre se’ns va migrar,\nper Belkis, reina de Saba.\n―Em comencen d’ensopir\n―Millor fóra que tornessis\n―Que s’esperin, tant se val!\n―Ofrenem or, mirra, encens,\nAnys més tard els Manel també van relatar la marxa dels tres Reis a "el 25 de gener".\nAquest 2013 cada divendres publicaré un poema de Salvador Espriu al bloc i cada dia un fragment de poema a Twitter en motiu de l'Any Espriu.\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 11.1.13 Cap comentari:\nSense cap mena de dubte aquestes festes de Nadal i diada de Reis han contribuït a incrementar la lenta, però constant, invasió de les tauletes tàctils!\nA casa no n'hem estat una excepció i la tauleta tàctil és ja nou giny electrònic més, una nova pantalla més de casa! Ha estat un regal que ens ha fet il·lusió a tots i serem tots 5 els qui farem lliscar els nostres dits per sobre la pantalla!\nPerò tauleta tàctil a banda els regals que han marcat els Reis d'enguany han estat els jocs de taula!\nFins a 5 jocs de taula ens han portat els Reis:\nEl cert és que aquesta col·lecció de jocs ha estat tot un regal! Em refereixo al fet que ara que sembla que la mainada només juga amb videojocs, consoles, maquinetes electròniques, mòbils, tauletes... també passen hores en jocs de taula jugant amb familiars, amics...\nEntre una cosa i l'altra queda clar que aquest 2013 no ens avorrirem!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 10.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: catan, família, jocs sobretaula, monopoly, nadal, noves tecnologies, personal anecdotari, personal família, tauletes tàctils\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 9.1.13 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 8.1.13 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 7.1.13 Cap comentari:\n#MinutsMusicals per la #nitdeReis amb la llum del fanalet...\n(Lletra i música: Jaume Moreno. Adaptació: J. Vergés)\nDesitjant que els Reis Mags siguin generosos amb vosaltres, us deixo amb aquests versos de Nadal i cançons de la nit de Reis que vaig gravar el Nadal de 2009!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 5.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: lletres música, minuts musicals, música, nadal, personal, personal família\nEl fil d'Ariadna de l' #AnyEspriu, també al Petites gotes fredes tremolant!\nEl 2013 és l'Any Espriu i aquest bloc vol també contribuir, modestament, a donar a conèixer la seva obra.\nÉs amb aquesta voluntat que cada setmana publicaré un apunt amb poesia de Salvador Espriu, cada divendres, tots els divendres del 2013!\nTinc a les meves mans un exemplar de les Obres Completes de poesia que el 1968 va publicar Edicions 62 i que el 6 d'agost de 1972 la meva mare va regalar al meu pare, per a celebrar el seu Sant!\nAquest llibre m'acompanyarà al llarg del 2013 i em servirà per a destriar-ne les poesies que divendres rere divendres aniré publicant aquí.\nI avui, per a començar, aquesta:\nAmb Salvador Espriu al 2013 tindrem bona companyia!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 4.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: any espriu, literatura, llibres, poesia, salvador espriu\nAquest any potser directament m'encomano a Sant Rita, veient tot el què no em van portar els Reis Mags l'any passat!\nAquestes van ser les 6 peticions que els vaig, fer, reconec que a la desesperada, fa un any!\nDe tot el què vaig demanar els Reis Mags només m'han portat temps, salut i paciència per a veure-ho realitat algun dia... aquesta o una altra realitat!\nAquest any, en tot cas, directament porteu-me carbó!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 3.1.13 Cap comentari:\nEtiquetes: auditori sarrià de ter, carta reis mags, catalunya, espanya, federalisme, independència, nadal, psc, psoe, reis mags, república, sarrià de ter\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 2.1.13 Cap comentari:\nPodrien ser propòsits, però a mi m'agrada més dir-ne fites! Les fites són també aquells pilonets de pedres que t'indiquen el camí...\nTampoc són ben bé reptes, missions impossibles d'assolir! Puc ser innocent, però no estúpid!\nI en certa manera aquestes fites, en la seva majoria, no són ni tan sols noves, inèdites. Pràcticament totes les he experimentat aquest passat 2012... i els anys anteriors!\nNo és que siguin assumptes pendents, són compromisos renovats i sobretot ganes de millorar...\n5 fites personals per al 2013:\nActualitzar aquest bloc de dilluns a dissabte. Mantinc ferm el compromís de regularitat més de 5 anys després.\nAtrevir-me a decidir quin camí professional seguir, davant la cruïlla en la que em trobo... No és tan fer el pas, sinó estar convençut de fer-lo, quan s'escaigui!\nFer esport 3 dies a la setmana, ja sigui anar a córrer o pedalar una estona... en resum, suar un xic la carnsalada!\nMerèixer poder celebrar, aquest 2013, els 20 anys de "nòvios" i els 15 de casats amb la Sira\nEstimar millor; que no estimar més... tot i que si cal, estimaré més, però sempre és preferible estimar millor!\nEl 2012 ja és història, avui comencem a viure, escriure i compartir el 2013!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 1.1.13 Cap comentari:


Més que esport - Oscar Salguero, campió mundial i paralímpic català de natació\nMés que esport - 22 de maig de 2019\nEns visita el campió mundial i paralímpic català de natació Oscar Salguero per parlar-nos dels seus reptes esportius i de la seva història de superació personal a través de l'esport. l'Oscar va néixer a Sabadell fa només 21 anys i ho va fer sense una part del braç dret, circumstància que no li ha impedit triunfar sempre en tot alló que s'ha proposat. Esportista des de petit, es va decidir per la natació adaptada als 12 anys quan, a causa d'una discapacitat que ell mai ha sentit com a tal, no el van admetre a l'equip de waterpolo. Amb 18 anys va ser campió paralímpic a Rio de Janeiro i un any desprès es va proclamar campió del món a Mèxic. Ara es prepara pels Jocs de Tòquio.\nveure més sobre "Més que esport - Oscar Salguero, campió mundial i paralímpic català de natació" veure menys sobre "Més que esport - Oscar Salguero, campió mundial i paralímpic català de natació"\nNou Més que esport - 18 de juny de 2019 Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 26:24 8% pasado martes\n> Més que esport - Oscar Salguero, campió mundial i paralímpic català de natació


CIBER - BUROCRÀCIA - L'Alternativa\nBurocràcia en línia\nMalauradament, per culpa de « la pandèmia» tot el paperam que normalment fèiem davant el funcionari de torn, ara toca fer-ho per Internet. No era moltes vegades prou complicat amb presència humana, ara amb les maquinetes impossible.\nEl meu exemple: per demanar el subsidi d’atur, al Soc ( oficina d’atur de tota la vida) Aquí amb una mica de sort, t’agafen el telèfon per donar-te hora. El full de demanda d’ocupació sí el vaig fer per Internet. Després d’unes quantes trucades fallides al Soc per demanar la prestació, em diuen que ara aquest tràmit ja no el fan ells, que és cosa del Sepe. Truco al seu telèfon que, amb diguem-ne, «sort» la maquineta em respon, segueixo totes les passes que em demana, però una vegada fetes, esperant que m’atengui un operador, «clic», trucada tallada, i no sols una vegada, sinó moltes.\nAmb ajuda d’una amiga entesa amb qüestions automàtiques, entrem a la web del Sepe, aila! agafa’t fort per entendre tot el garbuix de passes i «clics» que tens de fer. Em demanen coses raríssimes que no sé ni què són, també un número clau que es veu que tens de demanar a Hisenda. Hisenda d’aquí em donen el número per la cita prèvia, truco i em diuen que aquest tràmit ( cosa que és prémer dues tecles) no el fa aquesta oficina que té de ser a Lleida.\nMira, tu, els problemes que tinc jo que sé una mica d’informàtica, el problemes que tenen els qui no.\nEntrada anterior « Entrevista amb Xavi Munt (i 2)\nSegüent entrada EL QUÈ ES CONTAGIA MÉS FÀCIL ÉS LA VIDA »


Cuino ergo sum: Ossobuco de vedella cítric a la taronja sobre parmentier\nOssobuco de vedella cítric a la taronja sobre parmentier\nEl llistó estava alt després d'haver cuinat i tastat l'ossobuco al vi negre (aquí, la recepta). De fet, massa alt, perquè tot i que aquest que avui presento estava bo, per al meu gust no arriba a l'excel·lència que sí tenia el primer, tot i que no deixa de ser una qüestió de gustos i, per tant, molt personal.\n- 3 talls d'ossobuco ben gruixuts\n- 4 patates (parmentier)\n- Nata de cuinar (parmentier)\n- Mantega (parmentier)\nPrimerament, posem a macerar els talls de carn en una safata amb el bouquet garni, la ceba, els claus, el suc de llimona, el de taronja i vi blanc, durant tota una nit, si pot ser. Si no, almenys, un parell d'hores.\nA continuació, separem la carn de la resta de la marinada per tal de marcar-la i segellar-la prèviament salpebrada. Retirem.\nAleshores, agafem la part sòlida de la marinada i la sofregim fins potxar-la. Quan la tinguem, reincorporem la carn i mullem amb la marinada a cobrir. Si ens cal més líquid, podem acabar de mullar amb aigua.\nTapem la cassola i, quan comenci a bullir, la introduïm al forn preescalfat a 150º durant 2 hores i 15 minuts o bé fins que la carn es comenci ja a separar de l'ós. Al llarg d'aquesta estona, cada mitja hora, farem bé d'anar girant la carn perquè se'ns estofi més i per igual per totes bandes.\nPer a la salsa, rescatem la carn i la colem passant-la pel xinès i la treballarem una mica per potenciar-la encara més. Aleshores, haurem de fer el següent: en una reductora petita, posem una cullerada de sucre fins que tinguem un caramel daurat, reguem amb un bon raig de vinagre de vi negre per aconseguir un bon agredolç, hi afegim tota la salsa que hem colat, si volem també una mica de brou i, finalment, ratlladura de taronja i una nou de mantega perquè brilli més la salsa i ens l'acabi de lligar. Entre això i la gelatina de la carn, haurem d'aconseguir una salseta ben lligada sense la necessitat de cap altre element que ens la espesseeïxi.\nQuan la tinguem, tornem a reintegrar els dos elements a la cassola per tal que la carn se'ns torni a rehidratar de la salsa i perquè de nou agafi temperatura fins tot just emplatar.\nA banda, com a guarnició molt interessant per a aquest plat, podem fer un parmentier o crema de patata per a la base, que quedarà impregnat de tota la salsa, d'allò més exquisida. Posem a bullir unes patates pelades i tallades a quarts durant aproximadament 25 minuts. Quan ja siguin cuites, sense deixar que es refredin, les escorrem ràpidament per evitar que treguin gaire midó, les salem, les passem pel túrmix i hi anem incorporant la nata i remenant fins que n'obtinguem la textura cremosa que més ens agradi. Acabem amb una miqueta de mantega.\nEmplatem i a gaudim acompanyat d'un bon vi, en aquest cas un Vernaiolo negre, vi italià que la meva dona va portar sota el braç quan va tornar de la Toscana, i pa per sucar.


Joves, pandèmia i “Y” jònica - Diari de Terrassa\nJoves, pandèmia i “Y” jònica\nLa joventut de les festes multitudinàries, de les imatges d’activitats d’oci sense control, no representa tota la joventut, només es representa a si mateixa\nDavant de la Covid-19, aquests joves, com la resta de ciutadans, saben el que s’ha de fer, ho saben molt bé. Que es comportin d’una manera no acceptable per a la resta de ciutadans és exclusiva responsabilitat seva. Sembla com si la vida, ara i avui, es reduís a un dilema: restriccions o festa, vida austera o vida de plaer. Per tal de mostrar que aquesta reducció de la vida pandèmica a dues opcions excloents no és correcta, em serviré d’un exemple de l’antiguitat clàssica. Certs filòsofs feien dissertacions sobre la “Y” jònica pel seu simbolisme: té un tronc, un entroncament, una bifurcació, dos braços, dues possibilitats, una elecció. Aquesta “Y” es com un mitjà, un recurs, una fórmula que fa possible el debat. En aquesta mena de “joc” es proposa un acarament entre dues tesis: debatre sobre l’elecció d’una vida de plaer o una vida orientada vers la saviesa.\nUn d’aquests filòsofs, Pròdic (s. V a. C.), al fragment “L’elecció d’Hèrcules” ens exposa un dels exercicis més famosos d’aquest tipus. Aquest autor ens ofereix una al·legoria (personificació d’una idea abstracta) i posa en escena dues dones en el moment en què Hèrcules arriba a l’adolescència i haurà d’escollir entre dues opcions que s’exclouen i viure segons una o l’altra. Aquest moment correspon al punt on del tronc de la “Y” broten dues branques en direccions contràries. Una vida, dues existències possibles, una elecció. Les dues dones representen dos papers, dues idees-força: la Felicitat i la Virtut. En adonar-se de la presència d’Hèrcules les dues dones se li atansen. La Felicitat, seductora, li mussita que esculli el camí de la satisfacció del desig, de la recerca dels plaers, dels espectacles, dels concerts més engrescadors, de les emocions més intenses, que el que importa és la satisfacció immediata. Li proposa que si se’n va amb ella serà feliç.\nLa Virtut, en canvi, li parla de la importància dels valors -treball, esforç, valentia, sacrifici- i li ofereix una vida orientada a practicar l’excel·lència, per la qual serà mereixedor de l’afecte dels amics, rebrà el reconeixement de la societat, serà mereixedor de la immortalitat… El text ens invita a debatre entre les dues opcions. Hèrcules calla, no respon, no pregunta, no escull. Tanmateix, l’heroi grec, evidentment, pren el braç de la Virtut, altrament no hauria aconseguit ser el gran heroi: valent, intel·ligent, sagaç, enèrgic, decidit, esforçat, etc. I la biografia d’Hèrcules el mostra també gaudint dels molts plaers que li ofereix la vida, la qual cosa és com dir que també va prendre el braç de la Felicitat. Quin pot ser l’ensenyament que en podem treure? Negar l’elecció exclusiva d’un o altre mode d’existència, voler les dues vides. Ens hem d’imaginar Hèrcules, virtuós i feliç!\nApliquem la “Y” jònica al tema dels joves i l’oci. Restriccions o festa, diversió, oci? Tothom sap que les restriccions són limitacions de la llibertat, però no la seva anul·lació; la qual cosa vol dir que el jovent pot, amb mesura, divertir-se, gaudir dels plaers de les festes, dels concerts, de la companyia dels amics, de la música, del beure, dels àpats, etc., i acomplir certes mesures de seguretat -els joves també les saben- a causa de la permanent amenaça de la pandèmia.\nEls joves poden adonar-se que les dues branques del dilema no s’exclouen, ans es complementen i, per tant, poden voler les dues possibilitats i, com Hèrcules, prendre la mà de la Felicitat (gaudir de l’oci) i de la Virtut (acomplir certes mesures de seguretat). Tanmateix, el que s’esdevé és que aquests joves practiquen el que els antic grecs anomenaven la “hybris”, és a dir, l’excés, la desmesura, el descontrol, i obliden o ignoren una regla que ja practicaven éssers humans fa milers d’anys; la regla d’or: “No facis als altres allò que no vulguis que els altres et facin a tu”. Seguir la regla d’or és una manera de controlar la desmesura, la “hybris”. Ens podem imaginar el jovent feliç i virtuós?\nEl present d’una il·lusió: la llibertat\nAlegria, eufòria, fanatisme\nEspiats, vigilats, controlats…\nLa pàgina invisible


Ganyet | Torradores, superestrelles i per què fracassen les nacions\nTorradores, superestrelles i per què fracassen les nacions\nJosep M. Ganyet Etnògraf digital 11 de juliol de 2019 05:30\nLa setmana passada vaig escriure sobre la importància d’educar les torradores ben aviat en les lletres arran de la participació de l’Àlex Hinojo al reportatge Llenguaferits del 30 minuts de la teva. La seva tesi és que en un entorn on tots els processos estan mediats per ordinadors i on les interfícies de veu són cada cop més presents, que el català no hi sigui és un desavantatge per als parlants d’aquesta llengua. Ho resumia dient que volia parlar amb la seva torradora en català. Ens podem dirigir a qualsevol electrodomèstic, ordinador, mòbil o cotxe en totes les grans llengües globals (les que serveixen per comunicar-se) i en canvi en llengües com el català, el basc i el gallec (les que serveixen per molestar), no.\nMés info: Eduqueu les torradores ben aviat en les lletres\nUna de les lleis de la digitalització és el cost marginal zero. La digitalització d’un bé o servei té un cost determinat que es converteix en zero per a les següents còpies, que són indistingibles de l’original. Per a un creador de continguts de YouTube (l’artista anteriorment conegut com a YouTuber) el cost del vídeo és el crear-lo i pujar-lo, independentment de si només el veu sa mare o el veuen els 8.190.161 milions de persones que han vist Fuckin’ Money Man de la Rosalia a l’hora de publicar aquest article.\n"Que el català sigui una llengua de prestigi digital comença a la intimitat del nostre mòbil"\nUn cop digitalitzat un bé o servei entren en acció les lleis de l’economia digital i una d’aquestes és la globalització. Aquest article, una cançó d’Spotify o un vídeo de YouTube són globals des del moment de la seva creació, i ho són a cost zero. De fet el que costa diners és que no ho siguin. No sé quant deu costar mantenir els catàlegs regionals de Netlflix, HBO o Amazon, però barat no deu ser. L’estat natural de la informació digital és fluir, tot el que no sigui això costa diners. Observeu la simetria amb els béns físics: tenen com a estat natural el repòs i el que costa diners és fer-los fluir.\nL’altra llei de l’economia que entra en acció un cop digitalitzat un bé o servei és la concentració, que porta en última instància a l’economia de les superestrelles. L’article en què l’economista Sherwin Rosen en parla per primer cop (American Economic Review, 1981) comença amb: “El fenomen de les superestrelles, on un nombre relativament petit de persones guanyen grans quantitats de diners i dominen les activitats en les que participen, sembla ser cada cop més important en el món modern”. Els exemples d’esportistes, autors, actors i cantants amb què il·lustrava Rosen el seu article empal·lideixen enfront el nivell de concentració, guanys, domini i superestrellat de Google, Apple, Facebook i Amazon. Un dels factors que ha portat a aquestes empreses a ser les més valuoses del món és l’efecte plataforma: com més gent les utilitza, millor funcionen, i com millor funcionen més gent atrauen i tot a cost marginal zero. Un cercle virtuós que aixeca una barrera d’entrada infranquejable per a qualsevol competidor.\nSuperestrelles: el darrer vídeo de la Rosalia porta 8.190.161 visualitzacions en una setmana a YouTube on hi té 2.167.990 subscriptors. Bruce Springsteen hi té 792.055 subsriptors i el seu darrer en tres setmanes té 2.230.378 visualitzacions (dades de l’11/07/19).\n"Com aconseguir la plenitud digital del català és alhora fàcil i difícil: cada decisió que prenem a la xarxa en determina el destí, però les superestrelles són molt fortes"\nCom que les llengües són un bé (de Déu) i alhora un servei (o molts), un cop digitalitzades estaran doblement sotmeses a la llei de cost marginal zero, la de la globalització, a l’efecte plataforma i finalment a l’economia de les superestrelles. Tot i que hi hagi tant valor o més en la llarga cua de llengües minoritàries el negoci es concentrarà al voltant de les grans llengües globals.\nAmb aquest panorama, com ho té el català digital? Només cal passar per YouTube, jugar a qualsevol videojoc, entrar a qualsevol plataforma digital o anar a comprar qualsevol aparell per comprovar les lleis anteriors en acció. Però també és cert que aquestes lleis funcionen a qualsevol escala. Si aconseguim la digitalització plena de la nostra llengua, en un hipotètic entorn d’igualtat d’oportunitats empresarials, on la llei sigui igual per a tothom, emmarcat en un sistema polític prou fort però alhora prou obert, el català hauria de fluir com a digital que és. Aquests casualment són els tres requisits que compleixen les nacions que funcionen tal i com exposa l’economista del MIT Daron Acemoglu al seu llibre Why Nations Fail i que expliquen tots els mals de les societats actuals, també els lingüístics.\nCom aconseguir la plenitud digital del català és alhora fàcil i difícil. Fàcil perquè amb cada decisió que prenem a la xarxa per insignificant que sigui en determinem el seu destí. Difícil perquè les superestrelles són molt fortes. Cada cerca de Google genera una quantitat ingent de sub-productes (en terminologia de Google) sobre el nostre comportament que són imprescindibles per a la supervivència de Google (el seu negoci depèn de la qualitat d’aquestes metadades) però també per la de la nostra llengua. Dades com l’idioma del navegador, la del sistema operatiu de l’ordinador o del mòbil, les cerques anteriors, les preferències d’idioma del cercador i moltes més tenen impacte directe en la salut digital de la nostra llengua. Les dades massives sobre l’ús del català emmagatzemades als servidors de Google són molt més rellevants i més precises que els resultats de les enquestes demoscòpiques de l’ús del català.\n"Les dades massives sobre l’ús del català emmagatzemades als servidors de Google són molt més rellevants i més precises que els resultats de les enquestes demoscòpiques de l’ús del català"\nPodríem continuar amb la resta de plataformes, serveis i aplicacions i el nostre comportament en línia i sempre arribaríem a la conclusió que al capdavall, que el català sigui una llengua de prestigi digital comença a la intimitat del nostre mòbil. Les mateixes eines, plataformes i tecnologies que el poden fer recular amb el mateix ritme exponencial amb el que avancen són a la nostra disposició per fer tot el contrari; els mateixos mecanismes que funcionen a gran escala per a les llengües globals les podem fer funcionar a escala nacional per la nostra llengua. Només així farem que el català no tingui els gigues comptats.\nLa geopolítica de la supercomputació


Màster en Disseny de Producte Milan Domus Academy Milan | Emagister\nUn bon producte va començar com una necessitat que un dissenyador va identificar i va portar a la vida en forma d'un objecte o mecanisme. És un reflex de la societat. Es tracta de potencialitat, adaptació, descobriment.\nEl programa de Màster en Disseny de Producte combina l'estudi de la teoria amb el procés de l'experiència directa. A més de perfeccionar les habilitats de resolució de problemes que cada dissenyador necessita, també l'ajudarà a desenvolupar un enfocament de definició de problemes: la capacitat de determinar els veritables paràmetres de cada repte de disseny.\nA mesura que aprengui a seguir la teva intuïció i a promoure la seva visió estètica dins d'aquests paràmetres, conrearà més consciència de les raons darrere de les seves pròpies opcions de disseny i les d'altres. Durant el taller de col·laboració amb professionals eminents d'estudis locals i empreses, vostè podrà experimentar amb metodologies a mesura que desenvolupi una comprensió més profunda del disseny del producte i el seu paper en el nostre món.\nEl programa està dissenyat per a candidats amb un títol de primer nivell en disseny, arquitectura, enginyeria, arts visuals o altres disciplines relacionades.\nEl programa de Màster en Disseny de Producte està basat en tallers, amb elapoyo de seminaris, conferències, tutorials i treball de camp. Importants professionals de la indústria, el tutor de l'cursoasí com els líders del projecte guien els estudiants a través de coaching individual i tutoria de projectes.\nEl programa consta de quatre mòduls principals, cadascun dels quals inclou un curs de dues setmanes i un taller de sis setmanes. Els mòduls estan seguits per un període de pràctiques de dos mesos i una presentació final del portafoli. L'estructura modular és personalitzable, permetent flexibilitat i varietat per atendre millor les necessitats i metes de cada estudiant.\nEl curs se centra en:\nExplorar la natura, els llenguatges i els valors de l'escena del disseny contemporani.\nAnalitzar les noves tendències estètiques i de comportament en el mercat.\nIdentificar els factors clau que fan reeixida a una solució de disseny.\nDefinició i resolució de problemes de disseny.\nDissenyar el branding del seu propi treball.\nAmb la guia de professionals de la indústria i líders de projectes de la facultat, treballarà en cooperació amb empreses líders en projectes pràctics relacionats amb el disseny de productes. Alguns dels possibles temes del taller són els següents:\nAnalitzar l'activitat de l'usuari i el comportament social per resoldre problemes de disseny del producte: utilitzar eines de disseny narratiu, com ara storytelling, storyboards i vídeo.\nInvestigar la forma en què una empresa pot motivar les innovacions en el disseny de productes i processos industrials mitjançant l'adopció de tecnologies avançades de producció i la utilització de nous materials.\nDesenvolupar una proposta que combini enfocaments de disseny d'una manera nova, innovadora i sorprenent. El seu projecte podria involucrar una marca establerta, una empresa emergent, una empresa que vol reposicionar el seu negoci, o una nova empresa.\nA mesura que explora la relació entre les persones i els sistemes espacials, crearà conceptes que abordin el disseny d'espais socials / personals, espais comercials i de venda al públic, o espais públics.\nL'últim element del programa és la revisió del portafoli. Vostè presentarà la seva cartera de treball completada durant l'any d'estudis enfront d'un comitè d'avaluació.\nMàster en Disseny de Producte Domus Academy Milan


Peces de desballestament: garanties, devolucions i reclamacions | Consumer\nPeces de desballestament: garanties, devolucions i reclamacions\nEn els últims mesos s'han multiplicat les visites als desballestaments de cotxes, on es poden trobar peces fins a un 80% més barates\nData de publicació: Dimecres, 03deJunyde2009\nLa crisi està provocant que la venda de cotxes pateixi una frenada en sec. La causa fonamental consisteix en el fet que no són pocs els qui, donada la incertesa de la seva economia, es veuen obligats a intentar allargar el màxim possible la vida del seu vell utilitari. La conseqüència? Els concessionaris veuen minvades les seves vendes mentre altres negocis relacionats amb el sector de l’automoció (tallers mecànics i desballestaments) noten com puja el seu nivell d’activitat. A més del benefici per a aquestes empreses, el negoci tampoc és dolent per al client, ja que les peces de recanvi oposades en els desballestaments tenen un preu entre un 25% i un 80% més barat que a les botigues oficials de les marques.\nAdquirir la peça\n/imgs/2009/06/desballestament.art.jpgEntre els usuaris d’un automòbil s’imposa, ara més que mai, l’estalvi. Per això, quan necessiten fer una reparació recorren a la fórmula del “faci-ho vostè mateix”, sempre que no es tracti d’una tasca especialment complexa; en els casos més complicats, s’opta per deixar-ho en mans dels professionals dels tallers. En totes dues circumstàncies, hi ha la possibilitat d’estalviar uns euros més si es busquen en un desballestament les peces que cal substituir. Els Centres Autoritzats de Tractament (CAT) de Vehicles (els desballestaments de tota la vida), compten amb peces el preu de les quals té un descompte considerable respecte al que es paga a les botigues oficials de les marques. Triar aquesta opció pot suposar un estalvi d’entre un 25% (per a les peces més corrents) i un 80% (en les peces de major valor).\nCom procedir a la cerca d’una peça en un desballestament? En primer lloc, convé informar-se molt bé sobre la peça concreta que es necessita, portant la referència i totes les dades necessàries, per a evitar possibles errors i guanyar en eficàcia. Si el client recopila tota la informació, l’empleat del desballestament podrà realitzar la cerca de forma més ràpida i àgil. Però l’habitual és que els usuaris desconeguin les dades més bàsiques de les peces i, en alguns casos, fins al seu nom. A més de conèixer la peça a fons, en visitar un desballestament cal preguntar sobre les garanties, devolucions, canvis, etc., segons recomana Natalia García, coordinadora del Centre d’Informació de Desballestaments d’Espanya (CIDE).\nEn visitar un desballestament convé preguntar sobre les garanties, devolucions i canvis\nFins fa molt poc temps el sistema més habitual per a buscar una peça era visitar els desballestaments més pròxims, però la situació ha variat molt. Amb la irrupció de les noves tecnologies, és possible realitzar una cerca més àmplia i ràpida. Com hem de procedir? El primer pas és consultar el nombrós llistat de desballestaments homologats que apareixen en Internet i triar alguns. Una altra possibilitat és consultar amb alguna de les associacions que funcionen actualment a Espanya, on s’ofereix informació sobre els centres més pròxims al domicili del client. Les associacions que tenen més activitat són el Centre d’Informació de Desballestaments d’Espanya, CIDE (tel. 902302020) i l’Associació Espanyola de Desballestaments i Reciclatge de l’Automòbil, AEDRA (tel. 915931266).\nUna vegada que es confirma la disponibilitat de la peça buscada, es poden visitar els desballestaments en els quals hi hagi existències i adquirir-la en algun d’aquests centres; acudir en persona suposa, a més de veure l’estat de la peça, poder regatejar el preu final. Els experts aconsellen, si es disposa de temps, practicar el clàssic “busqui i compari”: no fer la compra en el primer centre que tingui la peça en qüestió, sinó visitar més d’un desballestament per a comparar el preu i la qualitat del producte. Cal no oblidar que es tracta de peces usades, i que el preu pot variar d’un centre a un altre. Aquesta tècnica és recomanable especialment per a les peces més cares.\nVes a la pàgina següent: Reclamacions i devolucions »\ncentres cotxes desballestaments garantías-ca piezas-ca


La Nit dels Campions homenatja Joan Reig, del CE Oliana — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La Nit dels Campions homenatja Joan Reig, del CE Oliana\nLa Nit dels Campions homenatja Joan Reig, del CE Oliana\nLa Federació Catalana de Futbol reconeix la seva llarga trajectòria al servei d'aquest esport A l'acte també hi va ser present Jordi Grau, nou delegat de la FCF al Pirineu\nJoan Reig, CE Oliana 2011\nLa Nit dels Campions del futbol de la demarcació de Lleida ha fet enguany un reconeixement a Joan Reig, 'alma mater' del CE Oliana. Durant la celebració, que es va fer la setmana passada, el president de la Federació Catalana de Futbol, Andreu Subies, i el delegat de Lleida, Jordi Terés, van entregar una placa a l'esportista olianès "per tota la seva trajectòria en el món del futbol".\nJoan Reig Puig va iniciar-se com a jugador del Barça-Atlètic. Temps després va jugar al Rayo Vallecano. Posteriorment va fitxar per la Unió Esportiva Lleida, equip amb el qual va jugar a la segona divisió B. Passats els anys, ha estat sempre vinculat al Club Esportiu Oliana, on ha fet d’entrenador, delegat, secretari i massatgista. Ha estat més de 8 temporades com a president del club esportiu alturgellenc, essent un gran impulsor del futbol base a la població d’Oliana.\nUna vegada finalitzada la temporada, la FCF premia tots els equips campions. És per aquest motiu que l'entitat organitza la Nit dels Campions, amb 38 guardons a la demarcació (9 de futbol sala i 29 de futbol). Entre les autoritats assistents a l'acte també hi era Jordi Grau, nou delegat de la FCF als Pirineus i president de l'Escola de Futbol Orgèl.lia de la Seu d'Urgell.\nDurant l'acte també es va premiar el Millor Directiu Esportech 2011, Josep Gabarró Marcé, president del CE Sant Guim, i es va atorgar el Fair Play Ribé Salat 2011a Antoni Teixidó Mariné, que va ser jugador de futbol de dels 10 anys i president de la UE Bordeta en dues etapes i delegat dels equips amateurs.


Notícies – Jubilus\nMet El Idrissi2019-03-01T09:57:11+02:00\nL’acord de col·laboració amb l’Institut de Celrà fa temps que és una realitat. El conveni amb el departament d’ensenyament que vàrem signar el passat 2018, han permès accions formatives com la participació d’Alumnes als cursos-tallers d’alfabetització a les noves tecnologies. Els Alumnes de l’IES de Celrà han col·laborat activament com a mentors dels usuaris del Casal [...]\nCol·laboració amb l’institut de celrà, formació i espais integeneracionalsMet El Idrissi2019-03-01T09:57:11+02:00\nHem dit: oi tant que sí! Nosaltres també ens solidaritzem amb La Marató\nL’augment de la longevitat és una realitat i la societat té el repte de crear les condicions òptimes que ens permetin arribar a edats avançades en bones condicions de salut global. Això significa a nivells tant biològics, psicològics com socials. Els professionals de la salut defensen l’activació com la font de prevenció i que cal promocionar [...]\nFer salut al municipiJubilus2018-12-11T16:32:04+02:00\nActivitats, Cursos i tallers, Notícies\nSant Julià de Ramis durant aquest any 2018 ha ampliat els serveis adreçats a la gent gran i organitzats per la divisió de gerontologia de Jubilus Grup. Aquest nou servei ha estat concebut perquè els ciutadans i ciutadanes del municipi puguin rebre en un equipament municipal un servei d’atenció adreçat a la gent gran. Amb [...]\nGent Gran amb més recursos a Sant Julià de RamisJubilus2018-12-11T16:30:49+02:00\nAquest mes de novembre hem obtingut l’adjudicació del contracte dels serveis per la realització de tallers de manteniment de la memòria a la Xarxa de Centres Cívics de Girona. La relació de Centres Cívics i Espais de la Ciutat on portem a terme tallers és la següent: CC Sta Eugènia [...]\nTallers de manteniment de la memòria a la Xarxa de Centres Cívics de GironaJubilus2018-12-11T16:29:11+02:00\nDes de Jubilus Grup, encetem el nou curs amb diversos tallers, que hem anat comunicant a les nostres xarxes. Agraïm la confiança dels usuaris que ens anima a continuar. La vostra participació reforça el sentit de la col·laboració que busquem, en cadascun dels municipis on treballem. Els tallers que dissenyem i gestionem, estan dirigits majoritariament [...]\nPRESÈNCIA, PARTICIPACIÓ, GESTIÓRedaccio2018-10-11T17:27:48+02:00\nTaller de smartphones a El Coro de Sarrià de TerRedaccio2018-10-10T13:10:13+02:00\nA Jubilus no parem. Hi ha diversos cursos i tallers que continuen oberts, com us hem informat en publicacions anteriors. Aquest dimecres, dia 11, vam inaugurar-ne un de nou, el d'informàtica d'estiu a Can Ponac, al municpi de Celrà. El taller d'informàtica és quinzenal i hi h aapuntades vuit persones. L'activitat s'ha plantejat en un format [...]\nA Jubilus, no descansem a l’estiu!!Redaccio2018-07-12T20:34:30+02:00\nDimarts, dimecres i avui dijous han estat tres dies d'una autèntica marató de cloendes de cursos i tallers en diversos municipis de les comarques de Girona a les quals Jubilus dona servei. Val a dir que la feina és agraïda gràcies al retorn emocional que obtenim de les persones que prenen part en aquestes activitats durant l'any. [...]\nMarató de cloendes de cursos i tallers a comarques gironinesRedaccio2018-06-28T17:27:19+02:00\nEl juny és realment un mes farcit d'activitats pels integrants de Jubilus Grup. Cada dia hi ha múltiples cloendes de cursos i tallers que hem anat fent durant la primera part de l'any i que es reiniciaran passat l'estiu. Aquest matí a dos quarts d'onze hem tancat el Taller de Manteniment de la Memòria de Palau-Sator [...]\nPalau-Sator, Bàscara, Cornellà del Terri i Camós, “pròximes estacions”Redaccio2018-06-26T11:20:59+02:00