Friedrich Engels: Fonaments de comunisme (1847)\nAVM > Catala > Marx/Engels\nEscrit entre l'octubre i el novembre del 1847, com a Grundsätze des Kommunismus. (En format .rtf)\nResposta: El comunisme és la doctrina de les condicions d'alliberament del proletariat.\n4. Qüestió: Com s'originà el proletariat?\nResposta: El proletariat s'originà durant la revolució industrial, que tingué lloc a la darrera meitat del segle passat a Anglaterra, i que des de llavors s'ha repetit en tots els països civilitzats del món. Aquesta revolució industrial fou precipitada per la descoberta de la màquina de vapor, de diverses filadores mecàniques, del teler mecànic i de tota una sèrie d'altres dispositius mecànics. Aquestes màquines, que eren molt cares i per tant sols les podien comprar els grans capitalistes, alteraren tot el sistema de producció i desplaçaren els antics treballadors, perquè les màquines produïen mercaderies més barates i millors que les que podien produir els obrers amb les ineficients filadores i telers manuals.\nAquestes màquines lliuraren la indústria directament a mans dels grans capitalistes i feren completament inútil la migrada propietat dels treballadors (eines, telers, etc.) de forma que aviat els capitalistes ho tenien tot a les mans i no res els quedava als treballadors. Això provocà la introducció del sistema fabril en la indústria tèxtil. - Un cop s'havia donat l'impuls a la introducció de la maquinària i del sistema fabril, aquest sistema es difongué ràpidament a tots els sectors industrials, especialment el tèxtil, i la imprempta, la ceràmica i les industries del metall. El treball com més anava més es dividia entre els treballadors individuals, de forma que el treballador que abans feia tota una feina, ara sols feia una part d'aquella feina.\nAquesta divisió del treball féu possible la producció més ràpida i barata d'objecte. Reduí l'activitat de cada treballador a moviments simples, mecànics i inacabablement repetitius que es podien realitzar, no també, sinó millor, amb una màquina. D'aquesta forma totes aquestes indústries caigueren, una darrera l'altra, sota el domini de la màquina de vapor, de la maquinària i del sistema fabril, com les filadores i els telers ja ho havien fet. Però alhora també queien a mans dels grans capitalistes i els treballadors perdien qualsevol independència que els hi restàs. Gradualment no sols la manufactura genuïna sinó també els oficis manuals anaven i anaven cap al domini del sistema fabril, mentre els grans capitalistes mitjançant l'establiment grans tallers desplaçaven els petits mestres, s'estalviaven despeses i afavorien una divisió elaborada del treball.\nÉs així com s'ha esdevingut, i en els països civilitzats gairebé totes les formes de treball es realitzen en fàbriques, i gairebé tots els oficis, professions i manufactures han sigut superats per la gran indústria. Això, en un grau encara més gran, ha enfonsat les capes mitjanes, especialment els petits artesans, i els ha reduït completament a la condició de treballadors, de forma que s'han creat dues noves classes, que gradualment absorveixen totes les altres, és a dir:\nResposta: El treball és una mercaderia com les altres, i el seu preu és per tant determinat exactament per les mateixes lleis que determinen el de les altres mercaderies. El preu d'una mercaderia sota el domini de la gran indústria o de la lliure competència, que, com veurem després, són una mateixa cosa, és en promig sempre igual al cost de la producció d'aquesta mercaderia. El preu del treball és per tant igual al cost de producció del treball.\nEl cost de producció del treball consisteix precisament en la quantitat de mitjans de subsistència necessaris per permetre que el treballador continue al seu lloc, i per evitar que la classe obrera desaparega. L'obrer no rebrà per tant pel seu treball res més que ço que cal per aquest objectiu; el preu del treball o el salari serà, en altres paraules, el mínim requerit per mantindre la vida. Però com els negocis de vegades van millor, de vegades pitjor, de vegades l'obrer obté més o obté menys per la seua mercaderia. Però de nou així com el fabricant en la mitjana de les èpoques bones i dolentes no rep per les mercaderies ni més ni menys que ço que costen l'obrer tampoc no rep ni més ni menys que el mínim. Aquesta llei econòmica del salari operarà de forma més forta en la mesura que la gran indústria controle tots els sectors productius.\nResposta: Les classe treballadores han viscut sempre segons els diferents estadis del desenvolupament de la societat en diferents circumstàncies i amb diferents relacions amb les classes propietàries i dirigents. A l'Antiguitat els treballadors eren esclaus dels propietaris, com és el cas encara de molts països endarrerits i del propi sud dels Estats Units. A l'Edat Mitjana eren els serfs dels nobles terratinents, com és el cas encara a Hongria, Polònia i Rússia. A l'Edat Mitjana i de fet fins la revolució industrial hi havia jornalers a les ciutats que treballaven al servei de mestres petits-burgesos, i gradualment esdevingueren, en desenvolupar-se la manufactura, treballadors manufacturers que àdhuc eren contractats pels grans capitalistes.\n7. Qüestió: En què es diferencia el proletari de l'esclau?\nResposta: L'esclau es venut d'una vegada per sempre; el proletari s'ha de vendre diàriament i horàriament. L'esclau individual, propietat d'un amo, té assegurada per l'interès d'aquest amo una existència per miserable que siga; el proletari individual, propietat de fet de tota la classe burgesa, que compra el seu treball sols quan hom el necessitat, no té l'existència assegurada. Aquesta existència sols és assegurada a la classe proletària en general. L'esclau resta fora de la competència, el proletari hi és i n'experimenta les incerteses. L'esclau és comptat com una cosa, no com un membre de la societat civil; el proletari és membre de la societat civil.\nAixí l'esclau pot tindre una existència millor que la del proletari, si bé el proletari pertany a un estadi superior del desenvolupament de la societat i pròpiament es troba a un nivell social superior que l'esclau. L'esclau s'allibera si, d'entre totes les relacions de propietat privada, aboleix la relació d'esclavitud i esdevé així proletari; el proletari sols pot alliberar-se, per l'abolició de la propietat privada en general.\nResposta: El serf té en propietat i en ús un instrument de producció, un tros de terra, a canvi del qual dóna una part del producte o de feina. El proletari treballa amb l'instrument de producció d'un altre i per comptes d'un altre, a canvi d'una part del producte. El serf dóna, el proletari rep. El serf té una existència assegurada, el proletari no la té. El serf és fora de la competència, el proletari hi és a dins. El serf s'allibera si fuig a la ciutat i allà es converteix en artesà, o si per comptes de treball o de producte dóna diners al senyor i esdevé un arrendatari lliure, o si enderroca el seu senyor feudal i esdevé propietari, en resum per una ruta o per l'altra, entra en la classe propietària i en la competència. El proletari s'allibera en abolir la competència, la propietat privada i totes les diferències de classe.\n9. Qüestió: En què es diferencia el proletari de l'artesà?\nResposta: Davant del proletari, l'anomenat artesà, tal i com existia gairebé a tot arreu el segle passat i encara existeix ací i allà en el present, és un proletari, si més no, a temps parcial. El seu objectiu és adquirir capital amb el qual explotar altres treballadors. Sovint pot aconseguir aquest objectiu on encara existeixen els gremis o on la llibertat de les restriccions gremials encara no ha introduït els mètodes fabrils en els oficis ni tampoc la competència. Però tan bon punt s'ha introduiït el sistema fabril en els oficis i floreix completament la competència, aquesta perspectiva s'allunya i l'artesa esdevé més i més un proletari. L'artesà per tant s'allibera en esdevindre o bé burgès o en entrar en la classe mitjana en general, o en esdevindre un proletari degut a la competència (com és en l'actualitat el cas més habitual). En aquesta darrer cas pot alliberar-se si s'uneix al moviment proletari, és a dir, al moviment més o menys comunista.\nResposta: El treballador manufacturer dels segles XVI a XVIII encara tenia en general un instrument de producció en propietat, el seu teler, la filadora de la família, un petit tros, on hi cultivava en el temps lliure. El proletari no té res d'això. El treballador manufacturer vivia gairebé sempre al camp i en una relació més o menys patriarcal amb el seu terratinent o patró; el proletari viu en general en grans ciutats i la seua relació amb el seu patró és merament monetària. El treballador manufacturer veu alterada la seua relació patriarcal per la gran indústria, perd tota propietat que encara tenia, i així esdevé proletari.\nResposta: En primer lloc la davallada de preus de productes industrials provocada pel treball mecànic destruí completament en tots els països del món l'antic sistema de manufactura o de indústria basada en el treball manual. En els països semibàrbars, que fins aleshores havien romàs més o menys estranys al desenvolupament històric, i que tenien una indústria basada en la manufactura, es veieren forçats violentament a eixir del seu isolament. Compraven les mercaderies més barates d'Anglaterra i permeteren l'enfonsament dels llurs propis treballadors manufacturers. Així països que no havien conegut durant milers d'anys el més petit progrés, com ara Índia, foren completament revolucionats, i àdhuc la pròpia Xina entra en una revolució. S'ha arribat a un moment en el que una nova màquina que s'inventa a Anglaterra priva de mitjans de vida per tot un any a milions de treballadors de Xina. D'aquesta forma la gran indústria ha posat en contacte tots els pobles amb els altres, ha fusionat tots els petits mercats locals en un mercat mundial, ha difós la civilització i el progrés per tot arreu, i així, ha assegurat que ço que passa en els països civilitzats, tinga efectes en tots els altres països. Així, si a Anglaterra o a França els treballadors s'alliberassen, en tots els altres països tard o d'hora s'haurien de donar revolucions, que aconseguerien l'alliberament dels respectius treballadors.\nEn segon lloc, allà on la gran indústria ha desplaçat la manufactura, la burgesia, desenvolupada en riquesa i en poder en un grau superior ha esdevingut la primera classe del país. El resultat d'això, sempre que ha passat, és que la burgesia ha pres el poder polítics en les seues mans i ha desplaçant les antigues classes dirigents, l'aristocràcia, els mestres gremials i els llurs representants, la monarquia absoluta.\nLa burgesia eliminà el poder de l'aristocràcia, la noblesa, mitjançant l'abolició dels feus o en altres paraules en fer la propietat de la terra subjecte de compra i venda. Destruí el poder dels mestres gremials, en abolir els gremis i els privilegis professionals. En el seu lloc hi col·locà la lliure competència, és a dir l'estat de la societat, en el qual tothom té dret d'entrar en qualsevol branca de la indústria, amb l'únic obstacle de la manca del capital necessari.\nLa introducció de la lliure competència és per tant la declaració oberta que, a partir d'aleshores els membres de la societat sols seran diferents en la mesura que els llurs capitals són diferents, que el capital és el poder decisiu i que per tant els capitalistes, els burgesos, han esdevingut la primera classe de la societat. La lliure competència és necessària per l'establiment de la gran indústria, perquè és la única condició social en la qual la gran indústria pot funcionar. La burgesia, en haver destruït així el poder social dels nobles i dels mestres gremials, ha destruït també el llur poder polític. En haver-se elevat a la posició de primera classe de la societat, es proclama també com la primera classe de l'estructura política. Això ho fa mitjançant la introducció del sistema representatiu, que es basa en la igualtat burgesa davant la llei, el reconeixement de la lliure competència i que en els països europeus pren la forma de les monarquies constitucionals. En aquestes monarquies constitucionals sols voten els qui posseeixen un determinat capital, és a dir sols els burgesos; aquests votants burgesos trien els diputats, i aquests diputats burgesos, en fer ús del dret de rebutjar l'aprovació d'impostos, trien un govern burgès.\nEn tercer lloc a tot arreu el proletariat es desenvolupa amb el mateix ritme que es desenvolupa la burgesia. En la mateixa proporció que la burgesia s'enriqueix, en la mateixa proporció el proletariat augmenta. Ja que com els proletaris sols poden ésser contractats pel capital i com el capital sols pot crèixer mitjançant la contractació de treball, així el creixement dels proletaris té lloc justament al mateix ritme que el creixement del capital. Simultàniament aquest procés aplega burgesos i proletaris a les grans ciutats, on la indústria pot funcionar amb un major rendiment, i així en llençar grans masses en un punt els proletaris prenen consciència de la llur força. A més, com més es desenvolupa això, s'inventen més màquines noves, més es destrueix el treball manual, més pressiona la gran indústria en els salaris que, com hem vist, s'aprimen fins al mínim i fan la condició dels proletaris més i més feixuga. Així la creixent insatisfacció unida amb el creixent poder dels proletaris prepara una revolució de la societat pel proletariat.\nResposta: La gran indústria creà en la màquina de vapor i les altres màquines, el mitjans d'una producció industrial en expansió accelerada i d'una reducció de les despeses. Amb aquesta gran indústria accelerada la lliure competència en la producció assumí el caràcter més extrem; un gran nombre de capitalistes entraren en la indústria, i en poc temps es produïa més del que era necessari. La conseqüència fou que les mercaderies fabricades no es podien vendre i s'entrà en una anomenada crisi comercial. Les fàbriques hagueren de tancar, els fabricants declararen la bancarrota, i els treballadors es quedaren sense pa. La més gran misèria s'escampava a tot arreu. Després d'un temps els productes superflus foren venuts, les fàbriques començaren a treballar de nou, els salaris pujaren, i gradualment l'economia anava millor que mai. Però no passà gaire que de nou es produïen massa mercaderies, i s'entrà a una nova crisi, que seguia el mateix camí que l'anterior. Així des del començament d'aquest segle la condició de la indústria ha fluctuat constantment entre èpoques de prosperitat i èpoques de crisi, i cada cinc o set anys s'ha produït una nova crisi, que ha tingut l'efecte més gran contra els treballadors, i sempre s'ha acompanyat d'unes tensions revolucionàries generals i del més gran perill per tot l'ordre vigent de coses.\n13. Qüestió: Quina conclusió s'extreu d'aquestes periòdiques crisis comercials?\nResposta: Primer: Que la gran indústria, tot i crear en la seua primera època de desenvolupament la lliure competència, ha superat ara la lliure competència; que la competència i per damunt de tot l'organització individual de la producció industrial ha esdevingut una cadena de la qual s'ha de lliurar i es lliurarà; que la gran indústria, en la mesura que mantiga el seu actual ritme, sols pot durar a costa d'un caos general cada set anys que cada vegada amenaça tota la civilització, i que du a la misèria no sols els proletaris, sinó que també una gran part dels burgesos s'arruinen; que per tant la gran indústria ha d'abandonar per si sola, cosa que és una impossibilitat absoluta; o que es fa inevitable una nova organització de la societat on no la concurrència entre fabricants, sinó tota la societat d'acord amb un pla i una direcció d'acord amb les necessitat de tots dirigesca la producció industrial.\nSegon: Que la gran indústria i per tant l'expansió sense límits de la producció que la fa possible, condueixen a l'àmbit de la factibilitat un ordre de la societat en la que es produesca prou com perquè qualsevol membre de la societat es trobe en posició d'exercir i desenvolupar tots els poder i facultats en completa llibertat. Així resultarà que els mateixos trets de la gran indústria que en la nostra organització social actual produeixen misèries i crisis són les que en una organització diferent de la societat aboliran aquesta misèria i aquestes despressions catastròfiques. Així veiem amb la major claredat:\n14. Qüestió: A què s'haurà d'assemblar aquest nou ordre social?\nResposta: Per damunt de tot haurà de prendre el control de la indústria i de totes les branques de la producció de mans dels individus en mútua competència i en el seu lloc establir un sistema on la societat controle totes aquestes branques de la producció, és a dir d'acord amb els interessos comuns, mitjançant un pla comú i amb la participació de tots els membres de la societat. En altres paraules haurà d'abolir la competència i substituir-la per l'associació. A més com que el control de la indústria per individus implica necessària la propietat privada i com que resulta que la competència és simplement la forma amb la qual s'expressa el control de la indústria pels propietaris privats, la propietat privada no es pot separar del control individual de la indústria i de la competència. La propietat privada per tant ha d'ésser abolida i el seu lloc l'ha d'ocupar la utilització comuna de tots els instruments de la producció i la distribució de tots els productes de comú acord o en una paraula amb la propietat comuna dels béns. L'abolició de la propietat privada és de fet i sens dubte la forma més ràpida i crucial per caracteritzar el canvi en l'ordre social que s'ha fet necessari pel desenvolupament de la indústria i per aquesta mateixa raó els comunistes el presenten com la principal reivindicació.\n15. Qüestió: Per tant l'abolició de la propietat privada no era possible abans?\nResposta: No. Cada canvi en l'ordre social, cada alteració en les relacions de propietat és la conseqüència necessària de la creació de noves forces productives, que ja no tenen lloc en les antigues relacions de propietat. Això val també per la propietat privada. La mateixa propietat privada no ha existit sempre, i quan, cap al final de l'Edat Mitjana sorgí en la manufactura un nou sistema de producció, que es no es podia realitzar sota les relacions feudals i gremials de propietat aleshores existents, aquesta, que havia sorgit de les antigues relacions de propietat creà una nova forma de propietat, la propietat privada. Per la manufactura i pel primer estadi de desenvolupament de la gran indústria la propietat privada era l'única forma de propietat possible, l'ordre social basat en la propietat privada era l'únic ordre social possible. Com que no era possible produir per tothom, i que restàs un excedent per fer crèixer el capital social i augmentar la producció, com que no era possible, sempre hi havia d'haver una classe dirigent que controlàs l'ús de les forces productives de la societat i una classe pobre i oprimida. En què consisteixen aquestes classes depèn del grau de desenvolupament assolit per la producció. L'Edat Mitjana agrària ens dóna el baró i el serf, la ciutat de l'Edat Mitjana tardana ens mostra el mestre de taller i el jornaler, el segle XVII té els seus obrers manufacturers, el segle XIX té els grans fabricants i els proletaris.\nÉs clar que, fins ara, les forces productives mai no s'han desenvolupat fins al punt on es pot produir prou per tothom, i que la propietat privada d'aquestes forces productives ha esdevingut una cadena i una barrera. Ara, però, el desenvolupament de la gran indústria ha expandit el capital i les forces productives a un tamany sense precedents i hi ha els mitjans a l'abast per multiplicar aquestes forces productives sense límit en el futur proper; a més aquestes forces productives s'han concentrat a mans d'un grapat de burgesos, mentre la gran massa del poble cau més i més en el proletariat, amb una situació que es fa més feixuga i intolerable en relació a l'enriquiment dels burgesos; i en tercer lloc aquestes forces productives tan profundament i fàcilment ampliades han supertat la propietat privada i la burgesia que amenacen en qualsevol moment de desencadenar les més violentes perturbacions en l'ordre social, ara sota aquestes doncidions l'abolició de la propietat privada no sols és possible sinó que és prioritària.\nResposta: Seria desitjable que això pogués passar, i els comunistes certament serien els darrers a oposar-s'hi. Els comunistes saben prou bé que totes les conspiracions no sols són inútils, sinó també perjudicials. Saben prou bé que les revolucions no es fan a voluntat i arbitràriament, sinó que sempre i a tot arreu han sigut la conseqüència necessària de condicions que eren completament independents de la voluntat i de la direcció dels partits individuals i de la classe sencera.\nPerò també veuen que el desenvolupament del proletariat en gairebé tots els països civilitzats ha sigut violentament reprimit i que d'aquesta forma els enemics del comunisme han treballat per la revolució amb totes les forces. Si el proletariat oprimit és dut finalment a la revolució, els comunistes defensaran els interessos dels proletaris amb fets com ara els defensen amb paraules.\n17. Qüestió: Serà possible l'abolició de la propietat privada d'un sol cop?\nResposta: No, així com les forces productives actuals no poden ésser multiplicades d'un cop per arribar al tamany necessari per crear una societat comunal. Amb tota probabilitat la revolució dels proletaris transformarà gradualment la societat actual i serà capaç d'abolir la propietat privada sols quan s'arribe a la quantitat suficient de mitjans de producció.\n18. Qüestió: Quin serà el desenvolupament d'aquesta revolució?\nResposta: Primer que tot establirà una constitució democràtica i mitjançant aquesta el domini polític directe o indirecte del proletariat. Directe a Anglaterra, on els proletaris ja són la majoria del poble. Indirecte a França i Alemanya, on la majoria del poble consisteix no sols de proletaris, sinó també de petits camperols i burgesos, que es troben en procés de caure en el proletariat i que són més i més dependents en els llurs interessos polítics del proletariat i que per tant s'han d'adaptar a les reivindicacions del proletariat. Potser això costarà una segona lluita, però el resultat sols pot ésser la victòria del proletariat.\nLa democràcia seria del tot inútil pel proletariat si no fos immediatament emprada per aplicar mesures dirigides contra la propietat privada i per assegurar l'existència dels proletaris. Les principals d'aquestes mesures, que són el resultat necessari de les relacions existents, són les següents:\n1. Limitació de la propietat privada mitjançant impostos progressius, un alt impost d'herència, abolició de l'herència per línies colaterals (germans, nebots, etc.), prèstecs forçats, etc.\n2. Expropiació gradual dels terratinents, fabricants, propietaris del ferrocarril i armadors, en part mitjançant la competència de la indústria estatal, i en part directament mitjançant la compensació en forma d'obligacions.\n4. Organització de treball o de contractació de proletaris en les terres nacionals, fàbriques i tallers, amb l'abolició de la competència entre treballadors i sota uns fabricants, en la mesura que encara n'hi haja, obligats a pagar-los salaris tan alts com els pagats per l'estat.\n5. Obligació igual de tots els membres de la societat de treballar fins que s'arribe a l'abolició de la propietat privada. Formació d'exèrcits industrials, especialment per l'agricultura.\n6. Centralització del sistema de crèdit i de la moneda en mans de l'estat mitjançant un banc nacional amb capital estatal, i la supressió de tots els bancs privats i banquers.\n8. Educació de totes les criatures, des del moment que puguen deixar la cura de la mare, en establiments nacionals de despesa nacional. Unió de l'educació i la producció.\n9. Construcció de grans palaus a les terres nacionals com a habitatges comunitaris per agrupacions de ciutadans implicats tant en la indústria com en l'agricultura i unió en la llur forma de vida dels avantatges de les condicions urbanes i rurals, mentre s'evita la parcialitat i els inconvenients de cadascuna d'elles.\n11. Igualtat de drets d'herència de les criatures nascudes dins i fora del matrimoni.\nÉs impossible, és clar, de dur a terme totes aquestes mesures tot d'una. Però cadascuna comportarà el desvetllament d'altres. Un cop s'haja llançat el primer atac radical contra la propietat privada, el proletariat es veurà forçat a anar més enllà, a concentrar progressivament tot el capital, tota l'agricultura, tot el transport, tot el comerç a mans de l'estat. Totes aquestes mesures s'han elaborat vers aquest fi; i esdevindran pràctiques i factibles i capaces de produir les llurs conseqüències centralitzadores precisament en la mesura que el proletariat, mitjançant el seu treball, multiplique les forces productives del país. Finalment, quan tot el capital, tota la producció i tot el bescanvi s'agrupen a mans de la nació, la propietat privada desapareixerà per si mateixa, la moneda esdevindrà superflua i la producció serà tan gran i els homes hauran canviat tant que la societat serà capaç de lliurar-se de qualsevol dels antics costums econòmics que encara hi resten.\nResposta: No. La gran indústria en crear el mercat mundial ha aplegat tots els pobles de la terra, i especialment els civilitzats, en una relació tan estreta que cap no és independent de ço que passe als altres. A més ha apropat el desenvolupament social de tots els països civilitzats a un punt on a tots aquests països la burgesia i el proletariat són les classes decisives de la societat, i la lluita entre elles és la gran lluita dels nostres dies. La revolució comunista per tant no serà merament un fenomen nacional sinó que la revolució ha de tindre lloc simultàniament en tots els països civilitzats, és a dir, si més no, a Anglaterra, Amèrica, França i Alemanya. Es desenvoluparà a cadascú d'aquests països d'una forma més ràpida o més lenta, d'acord a si tal o tal país té una indústria més desenvolupada, una riquesa més gran, unes forces productives més extenses. Així a Alemanya serà més lenta i trobarà més obstacles, a Anglaterra serà més ràpida i amb menys dificultats. Tindrà un poderós impacte en tots els altres països del món i alterarà radicalment el curs del desenvolupament que hagen fet fins aleshores i l'accelerà enormement. És una revolució universal i en conseqüència tindrà un abast universal.\nResposta: La societat prendrà totes les forces productives i mitjans comercials, així com el bescanvi i la distribució dels productes de mans dels capitalistes privats i les gestionarà d'acord amb un pla basat en la disponibilitat de recursos i en les necessitat de tota la societat, de forma que principalment les conseqüències negatives que ara s'associen al comportament de la gran indústria siguen abolides. Les crisis desapareixeran; la producció ampliada, que per l'actual ordre de la societat és una sobreproducció i per tant una de les principals causes de la misèria, serà aleshores insuficient i caldrà ampliar-la encara molt més. Per comptes de generar misèria, la sobreproducció anirà més enllà de les necessitats elements de la societat per tal d'assegurar les necessitats de tothom, i crearà noves necessitats i, alhora, les formes de satisfer-les.\nEsdevindrà la condició i l'estímul d'un nou progrés, que ja no llençarà tot l'ordre social a la confusió, a diferència de ço que el progrés ha fet sempre en el passat. La gran indústria, alliberada de la pressió de la propietat privada, entrarà en un desenvolupament, que ço que ara veiem semblarà tan petit com la manufactura en relació amb la gran indústria dels nostres dies. Aquest desenvolupament de la indústria donarà a la societat una quantitat de productes suficients per saisfer les nececessitat de tothom. El mateix passarà amb l'agricultura, que també pateix la pressió de la propietat privada i que la parcel·lació manté endarrerida, on s'aplicaran les millores i els procediments científics ja existents, amb el conseqüent salt cap endavant que assegurarà a la societat les quantitats de productes que necessita.\nD'aquesta forma el producte social serà prou per gran per satisfer les necessitat de tots els seus membres. La divisió de la societat en diferents classes hostils les unes amb les altres esdevindrà superflua. De fet no sols serà superflua, sinó intolerable en el nou ordre social. L'existència de classes s'orgina en la divisió del treball, i la divisió del treball en la forma que s'ha donat fins ara desapareixerà completament. Per dur la producció industrial i agrícola al nivell que hem descrit, no n'hi ha prou amb els processos mecànics i químics; les capacitats dels homes que empren aquests processos han de patir un desenvolupament igual de gran. Igual que els camperols i els treballadors manufacturers del segle passat canviaren tota la llur forma de vida i es feren homes completament diferents, davant l'impacte de la gran indústria, el control comunitari de la producció per tota la societat i el conseqüent nou desenvolupament de la producció requerirà una mena completament diferent de material humà. El control comunitari de la producció farà per tant que els homes, com en l'actualitat, ja no se subordinen a una única branca de la producció, hi queden lligats i explotats, ja no coneixeran sols una única branca, o una única branca d'una branca de la producció total.\nFins i tot la indústria actual troba aquesta mena de gent com més va menys útil. El control i la planificació per tota la societat de la indústria necessita d'homes complets, amb unes facultats desenvolupades de forma equilibrada, i capaços de veure el sistema de producció com un tot. De fet la maquinària ja ha minat la divisió del treball que fa d'un un camperol, d'un altre un sabater, d'un tercer un obrer fabril, d'un quart un especulador de la borsa, i que desapareixarà completament. L'educació permetrà el joves de familiaritzar-se amb tot el sistema de producció, i d'arribar a la posició de poden canviar de branca de la producció d'acord amb les necessitat de la societat o de llurs pròpies inclinacions. Els alliberarà per tant del caràcter parcial que l'actual divisió del treball imposa a cadascú. D'aquesta forma l'organització comunista de la societat farà possible als seus membres de desenvolupar de forma racional totes les facultat en ple ús. Però quan això passe desapareixeran necessàriament les classes. Així l'organització comunista de la societat és incompatible amb l'existència de classes d'una banda, i de l'altra la pròpia construcció d'aquesta societat posa els mitjans per l'abolició de les diferències de classe.\nCom a resultat d'això, la diferència entre la ciutat i el camp està destinada a desaparèixer. La gestió de l'agricultura i de la indústria per la mateixa gent per comptes de per dues classes diferents, és per raons completament materials una condició necessària de l'associació comunista. La dispersió de la població agrícola pel camp, juntament amb l'atapaïment de la industria en les grans ciutats, és una condició que es correspon a un estadi subdesenvolupat de totes dues agricultura i indústria, i que es pot considerar com un obstacle pel desenvolupament posterior.\nL'associació general de tots els membres de la societat per la gestió i planificació de l'explotació de les forces productives, l'expansió de la producció fins el grau de satisfer les necessitats de tothom, l'abolició de la situació on les necessitats d'un són satisfetes a costa de la dels altres, l'eliminació completa de les classes i dels llurs conflictes, el desenvolupament complet de les facultats de tots els membres de la societat mitjançant la desaparició de la divisió del treball, mitjançant l'educació industrial, mitjançant la dedicació a diverses activitats, mitjançant la participació de tots en el gaudiment produït per tots, mitjançant la combinació de ciutat i camp, són les principals conseqüències de l'abolició de la propietat privada.\n21. Qüestió: Quina sera la influència de l'ordre social comunista sobre la família?\nResposta: Transformarà les relacions entre els dos gèneres en un afer merament privat, que pertany sols a les persones implicades i en la qual la societat no té oportunitat d'intervindre. Ho pot fer com que ha eliminat la propietat privada i educa socialment les criatures, ha eliminat les dues bases del matrimoni tradicional, la dependència basada en la propietat privada de les dones pels homes i de les criatures pels pares. Vet ací la resposta a les crides dels falsos moralistes contra la comunitat de dones. La comunitat de dones és una condició que pertany completament a la societat burgesa i que avui troba la seua expressió completa en la prostitució. La prostitució és basa, però, en la propietat privada i caurà amb ella. Així l'organització comunista, per compte d'introduir la comunitat de dones, de fet l'aboleix.\n22. Qüestió: Quina serà l'actitud de l'organització comunista davant les nacionalitats existents?\nResposta: Les nacionalitats dels pobles que s'associen d'acord amb el principi de comunitat es veuran obligats a barrejar-se com a resultat d'aquesta associació i per tant a dissoldre's-hi, de la mateixa forma que les diferències entre els diversos estaments i classes hauran de desaparèixer mitjançant l'abolició de la llur base, la propietat privada.\n23. Qüestió: Quina serà l'actitud davant les religions?\nResposta: Totes les religions fins l'actualitat han sigut l'expressió dels estadis històrics de desenvolupament de pobles individuals o de grups de pobles. Però el comunisme és l'estadi del desenvolupament històric que fa supèrflues totes les religions existents i en comporta la desaparició.\nResposta: Els anomenats socialistes poden dividir-se en tres classes. La primera classe consisteix en els addictes a la societat feudal i patriarcal, que la gran indústria, el mercat mundial i el llur producte, la societat burgesa, ja han destruït i destrueixen diàriament. Aquesta classe conclou a partir dels mals de la societat actual, que la societat feudal i patriarcal hauria d'ésser restaurada per tal d'alliberar-se d'aquests mals. Totes les llurs propostes a un grau més o menys gran van cap aquest fi. Aquesta classe de socialistes reaccionaris, tot i l'aparença de camaraderia i el vessament de llàgrimes per la misèria del proletariat, rep l'oposició enèrgica dels comunistes per\n2. cerca d'establir el domini de l'aristocràcia, dels mestre gremials i dels manufacturers i la corrua de monarques absoluts o feudals, oficials, soldats i sacerdots, una societat que era, certament, lliure de tots els mals de la societat actual, però que comportava com a mínim una mateixa quantitat de mals i que ni tan sols oferia als treballadors oprimits la possibilitat d'alliberar-se mitjançant l'organització comunista;\nLa segona classe consisteix en els addictes de l'actual societat, que temen pel seu futur degut als mals que necessàriament origina aquesta societat. Lluiten per tant per mantindre la societat actual en alliberar-la dels mals que li són inherents. Per fer-ho qualques proposen mesures de benestar, mentre d'altres presenten grandiosos sistemes de reforma que, amb la pretensió de reorganitzar la societat, de fet proven de preservar els fonaments de la societat acual i per tant la vida de la societat actual. Aquests socialistes burgesos han d'ésser combatuts pels comunistes perquè treballen pels enemics dels comunistes i protegeixen la societat que els comunistes volen enderrocar.\nLa tercera classe finalment consisteix en els socialistes democràtics, que són favorables a les mateixes mesures que defensen els comunistes en la qüestió anterior, no com a part de la transició cap al comunisme, sinó com a mesures que creuen suficients per abolir la misèria i els mals de la societat actual. Aquests socialistes democràtics són o bé proletaris, que no tenen prou clares les condicions per l'alliberament de la llur classe, o són representants de la petita burgesia, una classe, que abans de la conquesta de la democràcia i de les mesures socialistes a les que hi donà lloc, tenia molts interessos comuns amb la proletària. Els comunistes per tant en moments d'acció han d'arribar a una entesa amb aquests socialistes democràtics i en general han de seguir una política comuna amb ell mentre siga possible, sempre que aquests socialistes no entren al servei de la burgesia dirigent i ataquen els comunistes. Aquesta forma de cooperació no exclou la discussió de les diferències, és clar.\n25. Qüestió: Quina és l'atitud dels comunistes davant els partits polítics dels nostres dies?\nResposta: Aquesta atitud és diferent en els diferents països. - A Anglaterra, França i Bèlgica, on la burgesia domina, els comunistes encara tenen un interès comú amb els diversos partits democràtis, que creix més com més els apropen les mesures socialistes que propugnen als objectius dels comunistes, és a dir, com més clarament i deterinada sostenen els interessos del proletariat i més depenen del proletariat com a suport. A Anglaterra per exemple els cartistes de pertinença obrera són infinitament més a prop dels comunistes que els petits-burgesos democràtics o els anomenats radicals.\nA Amèrica, on ja s'ha establert una constitució democràtica, els comunistes fan causa comuna amb el partit que gire aquesta constitució contra la burgesia i l'empre segons l'interès del proletariat, és a dir els nacional-reformistes agraris.\nA Suïssa tot i que els radicals són un partit molt barrejat, són l'únic grup amb el qual els comunistes poden cooperar i, entre aquests radicals els més avançats són els valdesos i ginebrins.\nA Alemanya finalment la lluita decisiva entre la burgesia i la monarquia absoluta és la prioritària. Com que els comunistes no poden entrar en la lluita entre la burgesia i ells fins que la burgesia no hi domine, és en interès dels comunistes ajudar la burgesia a assolir el domini per tal de poder enderrocar-la més aviat. Els comunistes han de donar suport per tant contra els governs al partit liberal burgès bo i que cal evitar els autoenganys de la burgesia i no caure en les promeses que els burgesos presenten al proletariat com a conseqüència de la victòria. Les úniques avantatges que d'una victòria burgesa pot obtindre el proletariat consisteixen: 1. en diverses concessions, que els comunistes poden capgirar per facilitar la unificació del proletariat en una classe sòlida, combativa i organitzada, i 2. en la certesa que el mateix dia que caiguen els governs, la lluita entre els burgesos i els proletaris començarà. Des d'aquell dia el partit polític dels comunistes actuarà com a la resta dels països, on la burgesia ja hi domina.


Opinen que els projectes, malgrat perseguir un mateix objectiu, tenen força divergències\nDimarts, 31 agost 2010. 03:00. Redacció AnoiaDiari.\nFinalment Reagrupament i Solidaritat Catalana no han aconseguit posar-se d'acord i cada partit es presentarà per separat a les pròximes eleccions al Parlament de Catalunya. En la reunió que va tenir lloc aquest diumenge a la nit, els representants d'ambdós partits no van aconseguir acostar postures i van desestimar la idea de presentar una opció independentista única. anoiadiari hem parlat amb representants de la secció de l'Anoia i de l'Alta Segarra, que opinen que l'entesa amb Solidaritat Catalana ja s'endevinava difícil des d'un principi.\nSegons el coordinador de Reagrupament a l'Alta Segarra, Miquel Cribillers, aquest final no l'ha sorprès gens i ha apuntat que Solidaritat Catalana 'no aposta fort per la regeneració democràtica, un dels pilars del programa de Reagrupament'. Cribillers afirma que ja comptava amb aquest desenllaç, perquè 'independentistes ho som tant els uns com els altres, però no tenim clar que Solidaritat assumeixi la regeneració democràtica'. El coordinador de l'Alta Segarra ha apuntat que malgrat que les dues formacions comparteixin un objectiu comú, la independència de Catalunya, han optat per estratègies molt diferents; per això, segons ell, 'Reagrupament seguirà treballant a la comarca per aconseguir un bons resultats a les pròximes eleccions, mentre que Solidaritat gaudeix d'una atenció mediàtica més important'.\nTres anoiencs a la llista de Barcelona\nTambé veia difícil l'acord Daniel Roig, tresorer de Reagrupament Anoia: 'Nosaltres ja portem molt de temps treballant, tenim un ideari i un programa propis, i fins i tot ja havíem aprovat aquest juliol les nostres llistes', explica. Precisament la secció comarcal —que inaugurarà el seu local aquest diumenge 5 de setembre— tindrà tres representants a la llista per Barcelona: Teresa Pelegrí —que ocuparà un destacat número 12; Jordi Tomàs (número 35) i M. Àngels Garcia (núm. 78).\nAixí, tot i que valora l'equip de Solidaritat Catalana, Roig opina que 'tot plegat ha estat un procés molt accelerat, difícil de quallar', i per això troba lògica la decisió de no 'fondre' les dues formacions. El tresorer de la secció anoienca pensa que el fet de presentar-se en dues candidatures 'fragmentarà el vot independentista: com més oferta hi hagi, més fraccionat quedarà i potser aquest sector perdrà presència al Parlament'.\nTant Reagrupament com Solidaritat Catalana s'han compromès a practicar 'fair play' entre ells per no perjudicar el vot independentista. En un comunicat de Reagrupament, es declara que 'cadascuna de les dues formacions es presentarà a les properes eleccions al Parlament, amb una estratègia paral·lela confluent, amb l’objectiu comú de treballar per la independència de Catalunya i l’assoliment d’un Estat propi en el si de la Unió Europea'.\n1 Un odenenc de 36 anys mor en un xoc frontal a la C-15 7293 lectures\n3 Els Mossos investiguen un apunyalament al centre d'Igualada 2379 lectures\n9 Els Bombers extingeixen un espectacular foc en un pati de Vilanova 818 lectures


Club Gel Puigcerdà Vs. l'Escor Bakh a Vitòria | Federació Catalana d'Esports d'Hivern\nHome / Club Gel Puigcerdà Vs. l’Escor Bakh a Vitòria\nClub Gel Puigcerdà Vs. l’Escor Bakh a Vitòria\nEl C.G Puigcerdà s’imposa davant l’Escor Bakh quatre a sis a la recent inaugurada pista de gel de Vitòria on hi van jugar els dos equips aquest cap de setmana\nEn la primera visita del Club Gel Puigcerdà a la nova pista de Vitòria, l’equip ceretà va oferir una primera part on va ser el dominant. Va anotar quatre gols sense que l’equip basc pogués anotar-ne cap. Durant la segona part, el partit es va tornar més equitatiu per als dos equips. Tots dos van marcar gol. Durant la tercera part l’Escor Bakh va creure en les seves possibilitats i, amb la bona actuació del seu porter, van fer molta pressió sobre la zona defensiva de l’equip groc i negre aconseguint un parcial favorable de 2 a 1.\nLa primera part començava amb una gran empenta del Club Gel Puigcerdà ja que als tres minuts de joc, Marc Bosom ja marcava el primer gol de la nit. Un clar domini del Puigcerdà va predominar tot el temps i a la meitat del període Libor Pavlis anotava el segon gol. Un minut després, i en situació de power-play, una jugada de Pavlis i Barnola rematada per Jorge Piñar va fer que el marcador quedés en 0-3. Per acabar d’arrodonir els primers vint minuts, Libor Pavlis va marcar al minut disset. L’Escor Bakh ho va tenir complicat durant aquesta primera part ja que el Puigcerdà va pressionar constantment sobre la zona defensiva de l’equip local. Salva Barnola afirma que el Puigcerdà va estar molt més cohesionat que a l’últim partit contra el Txuri Urdin. La col·locació de cada jugador va ser molt més encertada, estudiada i fluida.\nLa segona part pot ser va ser la més equilibrada de la nit ja que als quinze segons de començar, Txetxu Gavilanes anotava el primer gol de l’Escor Bakh. Passat un minut, Bastien Tona va marcar gol en una jugada assistida pels seus companys Marc Bosom i Ramon Morer. Tota la segona part es va mantenir força lineal ja que no hi van haver més gols que els del primer minut. Pel que fa a les expulsions es van reduir respecte a la primera part però encara havia d’arribar el tercer període.\nLa tercera part va ser més complicada per l’equip ceretà ja que l’Escor Bakh va augmentar el seu rendiment i va posar les coses una mica més complicades al Puigcerdà. Tan sols havia passat un minut des de l’inici del temps quan, per segona vegada, Txetxu Gavilanes marcava a la porteria de l’equip visitant. Dos minuts més tard, en situació de power-play, Ander de Juana anotava gol en una jugada facilitada per Egoitz López Martinez i Fco Javier Batallar. Durant aquest període el joc es va tornar més dur ja que l’equip local va pressionar físicament al seu contrincant i les expulsions van augmentar per part dels dos equips. Però el partit ja s’havia sentenciat als primers vint minuts. L’Escor Bakh va jugar sense el porter durant els ultims minuts de partit i va ser llavors quan Salva Barnola posava punt i final a la nit marcant a la porteria buida de l’equip basc.\nEl Club Gel Puigcerdà va demostrar un altre cop que estan preparats i de cara a la setmana que ve, plantaran cara al Aramón Club Hielo Jaca rebent-lo a terres de Cerdanya.


Model estratègic - UPF Saludable (UPF)\nLa preocupació per la salut sempre ha estat una constant en la història de la humanitat i és fàcil identificar esdeveniments i documents que s’han de considerar l'avantsala del que actualment podem denominar com el moviment de les universitats saludables. Entre aquests, en destaquen dos: la Declaració d'Alma-Ata, Salut per a Tots, i la Carta d'Ottawa per a la Promoció de la Salut.\nLa primera va ser elaborada durant la Conferència Internacional d'Atenció Primària de la Salut que es va celebrar el setembre de 1978 a la ciutat d'Alma-Ata (Kazakhstan), en què es va declarar la salut com un dret humà i com l'objectiu que s'havia d'assolir l'any 2000.\nLa segona va ser producte de la Primera Conferència Internacional sobre Promoció de la Salut celebrada a Ottawa (Canadà), el 21 de novembre de 1986. En aquest document s'ofereix una nova concepció de la salut pública en el món i s'estableixen els objectius de la salut per a tots.\nArran d'aquestes i altres iniciatives es comença a treballar sota un enfocament d’"entorns saludables", la qual cosa implica preocupar-se per tot l'ambient que conforma una comunitat determinada i no per l'individu aïllat únicament. Aquest enfocament tracta la salut com un producte d'interdependència entre individus i el seu ambient social.\nL'Oficina Regional de l'Organització Mundial de la Salut lidera a Europa, a partir de la dècada de 1980, iniciatives sota aquest enfocament, i les aplica en ciutats i autoritats locals, escoles, universitats, organitzacions professionals, hospitals i altres escenaris. El propòsit ha estat impulsar la promoció de la salut a través de l'estratègia d'intervenció en poblacions amb èmfasi en el comportament dels individus i les comunitats en risc.\nPer fer-ho a la Universitat, és recomanable disposar d’un sistema de gestió, és a dir, del mitjà que aplica la política de promoció de la salut, per tal de facilitar el desenvolupament i la implantació de les activitats i garantir-ne el seguiment de la seva eficàcia i la revisió.\nLa implementació d’un sistema d’aquestes característiques és una decisió estratègica i operacional per a qualsevol organització. L’èxit d’aquest sistema de gestió depèn del lideratge, el compromís i la participació de tots els membres de la comunitat universitària.\nEls elements bàsics que defineixen el sistema adoptat per la UPF són:\nFigura. Elements bàsics del sistema de gestió del model estratègic d'Universitat Saludable de la UPF.\nL’establiment d’una política de promoció de la salut, constituïda per les directrius i els objectius generals de la UPF relatius a la promoció de la salut tal com expressa formalment el rector o rectora.\nLa diagnosi de la situació de partida i l’anàlisi de les necessitats de serveis i activitats que s'han d'oferir.\nL’establiment dels eixos i les línies estratègiques, a partir de la diagnosi anterior, a les quals el sistema ha de donar resposta i a partir de les quals s’establirà la planificació d’activitats de desenvolupament de les línies estratègiques. És a dir, la concreció de les campanyes i dels serveis necessaris per millorar la salut i el benestar de les persones i planificar les actuacions que s'han de fer a curt i a llarg termini.\nL’establiment d’un sistema documental constituït pels documents específics que plasmin els eixos, les línies i les activitats que les desenvolupen, amb la finalitat de facilitar la implantació i el desenvolupament gradual del conjunt d’activitats planificades i la seva coordinació, considerant les relacions entre les diferents unitats administratives i acadèmiques i col·lectius que concorren als diferents espais de la Universitat. Els documents bàsics del sistema seran:\nUn pla estratègic, a quatre anys, fet a mida amb línies estratègiques que s’ajustin als principals indicadors de salut de la comunitat universitària de la UPF.\nUn pla d’acció per complir els objectius fixats per la Universitat en la seva política de promoció de la salut, identificant les línies d’acció prioritàries i de més impacte que puguin ser impulsades.\nL’adopció d’un model de governança, amb els recursos humans i els materials necessaris, inclosos els financers, per poder desenvolupar la política de promoció de la salut i perdurar als canvis d’equips de govern de la Universitat, fent correctament les seves funcions i les corresponents activitats que sorgiran de la planificació.\nL’establiment de mecanismes de control del sistema, com ara la certificació o acreditació del model per una entitat autoritzada, i de mecanismes de seguiment dels objectius saludables, com ara el quadre de comandament operatiu, completen el cicle de millora contínua del sistema d’universitat saludable.\nAmb aquests elements actius serà més fàcil implantar el projecte i fer-ne el seguiment, mesurar-ne els resultats i avaluar l’impacte de les accions planificades i la millora contínua d'aquestes.


Les 10 recomanacions clau de Telefónica Tech per utilitzar Internet amb més seguretat\nInternet s'ha convertit durant la pandèmia en un gran aliat per mantenir les relacions personals i professionals, contribuint a la supervivència de molts dels negocis, però també ha suposat una major exposició per a l'actuació dels ciberdelinqüents. L'Institut Nacional de Ciberseguretat (INCIBE) va gestionar 133.155 incidents de ciberseguretat durant 2020, dels quals 106.466 van ser de ciutadans i empreses. Davant la creixent dependència d'Internet i el risc que pot portar associat, Telefónica Tech, el grup d'empreses de negocis digitals de Telefónica, assenyala les 10 principals recomanacions que s'han de seguir per navegar per Internet amb més seguretat:\n1. Sentit comú, sí, però amb eines i instruccions. Per mantenir la vida digital segura és necessari aplicar el sentit comú. Però és molt millor aprendre com funcionen les eines i invertir una mica de temps usant-les i coneixent-les fins sentir-se còmodes abans de començar a utilitzar-les sense control. La ciberseguretat bé ho mereix.\n2. Formar-se en competències digitals per saber protegir adequadament la informació i els equips personals i professionals: resulta fonamental comptar amb antivirus i còpies de seguretat (backups) el més actualitzats possibles. Telefónica Tech, a més de conscienciar a universitats i altres fòrums sobre els perills que pot comportar un ús incorrecte d'Internet i l'impacte d'un ciberatac en un negoci, va impulsar l'any passat l'especialització dels seus empleats amb la creació d'una acadèmia de ciberseguretat ( CiberAcademy +) i de cloud (CloudEX). Una formació que el grup d'empreses de negocis digitals de Telefónica està incloent en alguns dels serveis que ofereix als seus clients, com és el cas de 'La teva Empresa Segura'.\n3. Fes servir dos antivirus millor que un. Un sistema antivirus pot estar resident, com segur molts usuaris ja tenen, i un altre pot ser usat ocasionalment i llançar-de tant en tant, sobretot el disc dur o bé analitzar a part cada fitxer. En el cas d'usar antivirus públics en el núvol cal tenir en compte la privacitat dels fitxers que s'analitzen. L'àrea d'innovació i laboratori de Telefónica Tech disposa de l'eina DIARI per analitzar documents ofimàtics sense comprometre la seva privacitat i obtenir una segona opinió sobre la seva maliciositat.\n4. Crear contrasenyes robustes fugint de les solucions típiques: Protegir els accessos amb contrasenyes alfanumèriques (amb majúscules i minúscules) i símbols especials sol ser una bona opció. Una solució pràctica i efectiva és recórrer a un gestor de contrasenyes, que permet recordar una única per poder accedir a la resta de les contrasenyes dels serveis. Una altra possibilitat que atorga una major capa de seguretat és comptar amb un sistema de verificació en dos passos (es necessita una contrasenya i un codi addicional que una aplicació mòbil genera a l'instant).\n5. Evitar connectar-se a xarxes wifi públiques per treballar amb informació sensible o confidencial. En algunes xarxes públiques pot ser que la seguretat es vegi més relaxada i les dades poden ser interceptats. A més, podem estar més exposats a sistemes també connectats a la mateixa xarxa. Per treballar amb assumptes sensibles fora de casa pot ser més segur utilitzar la xarxa de dades.\n6. Verificar sempre la identitat de l'interlocutor d'un correu electrònic o WhatsApp per evitar enllaços amb contingut maliciós i el phishing (dotar d'una aparent realitat a un web o un correu electrònic que resulta ser falsa per tal de robar-los la identitat). Algunes fórmules per detectar el phishing és que normalment són correus electrònics que s'envien de forma massiva, de manera que fan servir fórmules genèriques com "Benvolgut senyor / a" per dirigir-se a la potencial víctima en comptes de pel seu nom. A més, solen demanar informació personal i contenir errors gramaticals i ortogràfics, a més de procedir de comptes de correu electrònic amb dominis estranys. Davant cap dubte el més aconsellable és eliminar sense fer clic a cap contingut del mateix.\n7. descarregar les aplicacions únicament des de les pàgines webs i markets oficials per evitar que continguin contingut maliciós. Quan descarreguem aplicacions del market oficial, especialment si és Google Play, parem atenció al fet que sigui l'aplicació oficial que desitgem i evitem la descàrrega compulsiva de jocs pelegrins o aplicacions "clons" de les conegudes. No ens confiem!\n8. Reforçar la seguretat en reunions via apps: un mecanisme per evitar intrusos és exigir contrasenyes per incorporar-se, compartir l'ID de la reunió només amb els participants i habilitar "sales d'espera" perquè l'amfitrió pugui anar acceptant a la resta dels integrants .\n9. No subestimar el perill de les xarxes socials per als joves. Els nens i adolescents poden enfrontar-se a riscos tan complexos com el cyberbullying (ciberassetjament escolar), el sexting (enviament de contingut de tipus sexual a tercers) i el grooming online (acostament de majors d'edat a menors amb fins sexuals). Telefónica Tech està impartint cursos de formació a pares i professionals de col·legis espanyols per conscienciar-los dels perills que hi ha a les xarxes socials. Per prevenir-es recomana no afegir perfils socials desconeguts, no donar informació personal ni enviar fotos a estranys, mantenir els perfils de manera privada i canviar la contrasenya cada cert temps.\n10. No confiar en els missatges reenviats. Encara que sembli difícil de distingir un missatge real d'un fals, es pot aplicar una regla senzilla. Si ha estat reenviat per missatgeria instantània, però ets incapaç de trobar una notícia sobre l'assumpte en mitjans reconeguts, llavors és fals o al menys cal posar-lo en quarantena.\n"Ningú està lliure de patir un ciberatac. Per minimitzar el seu impacte i recuperar com més aviat millor l'operativa i la informació és necessari comptar amb el coneixement, els mitjans i l'experiència necessaris. Entre totes les eines disponibles, la formació en competències de ciberseguretat és fonamental per poder avançar en aquesta transformació digital, que sense ciberseguretat podria jugar en contra nostra", assegura Sergio de Sants, director d'Innovació i Laboratori de Telefónica Tech.\nEn aquest sentit, Telefónica Tech compta amb El teu Empresa Segura, un servicis pioner per protegir les pimes dels ciberatacs que uneix per primera vegada eines de ciberseguretat, formació, suport en remot i assessorament; mentre que la protecció a les grans empreses s'ofereix a través de NextDefense. NexDefense és la nova marca de serveis avançats de ciberseguretat de Telefónica Tech, que compta amb solucions de Detecció i Resposta Gestionada, de gestió de Vulnerabilitats basada en Risc i d'Intel·ligència d'Amenaces.


Bonet Vallribera exposa a l'Avantsala de la sala de Plens de l'Ajuntament d'Eivissa\nPublicat el Dijous, 06 Agost 2020 08:45\nJosé Carlos Bonet Vallribera, autor plàstic, autodidacta i polifacètic, exposa des d'avui l'obra 17 quadrats a l'Avantsala de la sala de Plens de l'Ajuntament d'Eivissa. La presentació de la mostra ha estat a càrrec del regidor de Cultura, Pep Tur, la directora de Museu d'Art Contemporani, Elena Ruiz, i l'autor Bonet Vallribera.\nEl regidor de Cultura, Pep Tur, ha destacat que l'obra de Bonet Vallribera ha parlat sempre per si sola. 'És un artista que al llarg de tota la seva carrera creativa ha mostrat una coherència que moltes vegades és difícil de trobar i que ara mateix està treballant amb una sèrie de materials i una estètica completament minimalista que crec que és molt rellevant', ha apuntat.\nTotes les obres seleccionades per aquesta exposició han estat realitzades als darrers dos anys, motiu pel qual guarden una gran unitat d'estil. La policromia més que veure's s'intueix, a causa de la composició de plaques de fusta pintada i enquadernada. La mostra respon a l'economia expressiva que revisita els preceptes del minimalisme i d'altres avantguardes.\nLa directora del Museu d'Art Contemporani, Elena Ruiz, ha dit que cal fer un esforç de penetració en les obres de Bonet Vallribera per a veure què batega i què vol dir amb elles. 'Utilitza la forma del quadrat, que és una forma molt pitagòrica i que és present com a símbol universal en gairebé totes les trajectòries o pensaments filosòfics. El quadrat es recolza sobre els quatre costats, és una forma forta i sòlida. Les obres transmeten sensació d'harmonia i estabilitat perquè estan molt ben secundades i construïdes'. Ruiz ha destacat a més la importància de la utilització del color, gairebé restringit a monocromàtics i de la llum.\nPer part seva, l'autor ha explicat que últimament el que fa és 'intentar investigar amb materials nous, de construcció, i establir un diàleg entre què és la pintura, l'escultura, l'objecte. Bàsicament és un diàleg entre oposats, la calidesa que té la fusta i els materials com el metacrilat o el policarbonat'.\nJosé Carlos Bonet Vallribera (1965) ingressa a l'Escola d'Arts i Oficis d'Eivissa on estudia Arquitectura Interior i es diploma com interiorista l'any 1992. Aprofita els coneixements i tècniques adquirides per a tornar a dedicar-se a la seva gran passió. El juliol de 1992 realitza la seva primera exposició individual a la Galeria Metròpolis d'Eivissa. Des de llavors prossegueix el seu camí artístic.\nBonet Vallribera basa el seu mètode en l'experimentació, com demostra el seu itinerari creatiu, en constant esdevenir. La seva obra mostra una permanent evolució que es percep tant en la incessant recerca de materials, com en la recerca dels seus valors plàstics. Ha assajat diverses tècniques artístiques: el gravat, l'escultura i la pintura, trobant-se així mateix còmode en la construcció d'obres ambientals efímeres en diàleg amb l'espai, on amb llum de neó explora les possibilitats de transformació sensible i anímica.


Assemblea de treballadors de remolcadors de les empreses de remolc del port de Barcelona – CGTCatalunya\nInici > General > Comunicats > Assemblea de treballadors de remolcadors de les empreses de remolc del port de Barcelona\nAssemblea de treballadors de remolcadors de les empreses de remolc del port de Barcelona\nDimarts, 29 abril, 2008\nAvui, a 29 d'Abril de 2008, s'ha celebrat assemblea de treballadors de remolcadors de les empreses de remolc del port de Barcelona UTE SAR REMOLCADORES S.L. i REBARSA. L'Assemblea ha estat convocada per a trobar i autoritzar possibles mesures de pressió per part dels treballadors i donar així una resposta a la intransigència i poca aptitud negociadora que està demostrant la patronal en la taula negociadora del que ha de ser el XVIII Conveni Provincial.\nS'ha plantejat per part dels treballadors l'exercir el dret de vaga, en el cas de no arribar a un preacord en les pròximes reunions de la taula negociadora on s'accepti per part de les empreses, concedir uns mínims que garantizen mantenir el seu poder adquisitiu durant els 4 anys de vigència de conveni. Així mateix s'exigeix que no es modifiquin les condicions de treball en relació a la jornada i el nombre de tripulants per vaixell.\nEl resultat de la votació secreta en assemblea, que autoritza al comitè a presentar Preavís de Vaga si no s'arriba a un acord, ha estat de 47 vots a favor, 4 en contra i 3 en blanc.\nDesprés de quatre mesos de negociació, la part social ha cedit considerablement en les seves peticions inicials sense veure correspondència digna d'esment de l'altra part. Ni tan sols se'ns ha acceptat una de les peticions de la part social, que en principi no hauria de suposar cost econòmic significatiu per a les empreses, mentre la seva intenció no fós un ERO (Expedient de Regulació d'Ocupació) per una banda important de les plantilles.\nAixò ens confirma que les seves intencions, quan l'administració marítima ho permeti, són les de reduir el nombre de tripulants per vaixell, de tres (actuals) a dos, amb fins exclusivament economicistes, i creant amb això, a la nostra manera de veure, des de l'experiència del dia a dia, una gran inseguretat per al remolcador i la seva tripulació, per al buc remolcat i per al propi port i medi ambient.\nÉs paradoxal que uns vaixells nous, de major potència i envergadura, amb una complexitat tecnològica que més aviat els fa més insegurs (donada la gran quantitat d'avaries, sobretot de naturalesa informàtica i electrònica que s'han produït en aquests tres últims anys, i que se solucionen fent funcionar els comandaments “en manual” per part de la tripulació), pretenguin ser tripulats amb només dues persones.\nL'opinió de la majoria dels professionals amb centenars o milers de maniobres viscudes a les nostres esquenes, és que aquests nous remolcadors han de ser tripulats almenys amb quatre persones per a garantir uns mínims de seguretat davant situacions imprevistas i evitar accidents en el port de Barcelona, que poden arribar a ser catastròfics donada la naturalesa de la càrrega de molts dels bucs amb els quals es maniobra; gas, petroliers, productes quimics, portacontenidors de gran envergadura, etc.\nASSEMBLEA TREBALLADORS REMOLCADORS PORT DE BARCELONA


15 pentinats de trença bàsica solta bàsica per a pèl llarg el 2020 - Estils De Pèl\n15 pentinats de trença francesa solts, fins i tot els més tristos de nosaltres\nLes trenes estan realment en aquest moment, i hi ha talls de diferents tipus de trenes i tècniques de trenat per inspirar-se. Alguns es mantindran els cabells ordenats, d’altres el transformaran en una obra d’art, mentre que d’altres ho faran tots dos! Si no teniu molt de temps per estalviar-vos els pentinats de trenes creatives, no us preocupeu. Fins i tot amb una trena bàsica francesa solta, podeu crear infinitat d’estils de moda en molt poc temps.\nTutorial de vídeo de trença francesa solta\nAquí teniu un senzill tutorial on us explicaré i us ensenyaré com crear una trença francesa solta en si mateix, però si voleu fer-ho en algú altre, els passos seran idèntics. Una trena francesa solta funciona en pèls de qualsevol longitud i semblarà impressionant fins i tot en panys curts.\nAra ja sabeu combinar-vos els propis cabells, passem als pentinats creatius amb unes trenes simples franceses que he preparat per als lectors dels pentinats adequats. Segueix llegint!\nCom crear pentinats basats en una trena francesa solta?\nUtilitzeu aquestes idees perquè són fàcils, ràpides i elegants. Tot i que no us serveix bé per trencar-vos els propis cabells, us prometo que aquests estils es convertiran en els vostres favorits.\n# 1: Trena francesa en diagonal\nUna primera variació fàcil seria arrencar la trena d’un costat i anar cap a l’angle oposat del cap, per a una trença francesa en diagonal.\nTrena francesa en diagonal\n# 2: Trena francesa lateral solta\nPodeu condimentar l'estil movent la trena francesa cap al costat del cap. Continuar trenant com amb una trena francesa normal, però comença a prendre el cabell per la part superior d'un costat i continua trenant-lo cap avall, mentre continua afegint pèl per les dues parts.\nTrena francesa de costat solt\n# 3: Trena francesa de costat baix\nUna altra manera d’acabar amb la trena d’un costat seria començar a trenar per darrere d’una de les orelles, i baixar tot el camí cap avall, inclinant la trena cap al costat oposat del cap. D’aquesta manera es produeix una trena baixa que s’emmarcarà el clatell i després s’estendrà a l’espatlla. Estil molt fàcil que també pot ser molt sofisticat.\nTrena francesa de costat baix\n# 4: Doble trenes soltes franceses\nMitjançant una trena francesa lateral, podeu tallar el cabell al mig i fer dues trenes en lloc d’una, de manera que tingueu aquestes tresses de porcs francesos.\nDoble trenes soltes franceses\n# 5: Tresses franceses a trenes trenades\nAgafa les teves trenes franceses i enrotlla-les en dos panells trenats, que pots mantenir al seu lloc amb uns pins elàstics o bobby. Aleshores, tindreu aquest bonic estil, perfecte per als dies càlids, per no tenir cap cabell al coll.\nTresses franceses en panets trenzats\n# 6: Tresses franceses a les coletes\nUna altra opció és deixar de trenar-se a la base del cap i lligar ambdues trenes amb elàstics, deixant la resta del cabell com un parell de pigtails simples. També es pot cobrir els elàstics amb fils de pèl petits i mantenir cada fil al seu lloc amb un pin pinxo, cua topsy o un nou elàstic. Podeu fer-ho fins i tot amb una sola trança francesa.\nTresses franceses a coletes\n# 7: Trena francesa de Mohawk\nUna altra manera de fer alguna cosa original amb una senzilla trena francesa és separar la part superior del cap prenent-ne només els cabells del mig, i trenant la resta, però deixant d’afegir-hi més pèl quan arribeu a la corona del cap. Crea un efecte realment agradable i és la base perfecta per a molts estils punyents, ja que el podeu fer desordenat i gran segons el look que us proposi.\nTrena francesa de Mohawk\n# 8: cola de cavall de braça francesa Mohawk\nLa trena francesa mohawk és la base perfecta per a un estil de col de cavall. Després de fer la trena mohawk, només heu de posar tots els cabells en una cola de cavall (alta o baixa, que depèn de vosaltres) i incloure la trena a la cola de cavall. Fins i tot podríeu deixar la trena fora d'un estil diferent, de manera que quedarà al costat.\nColla de cua de braça francesa Mohawk\n# 9: French Braid Pull Back\nUn altre pentinat súper fàcil es podria aconseguir trenant-se el francès des de la part frontal del cap, com ho faries per a una diadema. Simplement trenqueu la part superior i continueu per un costat, però trenqueu només la part superior. A continuació, trameu la resta i amagueu el final de la placa sota els cabells de la part posterior del cap, al costat oposat.\nTira francesa de braça\n# 10: El francès tira de nou a Pony Tail\nAquest estil és molt versàtil, i fins i tot es pot embolicar en un valent cola de cavall!\nFrancès Llençar de nou a Pony Tail\n# 11: Side Cornrow francès\nSi esteu buscant alguna cosa una mica més fluix, però senzill i ràpid de crear, proveu de trenar el cabell del costat del cap cap a la part posterior i acabar-lo quan estigueu satisfets amb la longitud. La resta del cabell es mantindria solt.\nCostat Còrner francès\n# 12: Trena francesa a la pell\nUna trena francesa és molt senzilla i és una manera perfecta de crear un updo. Per començar, trenqueu el francès a la part superior del cap, des del centre o des d’un costat, i lligueu-lo amb la resta del cabell en una cola de cavall (que després podeu transformar en un bol desordenattambé)\nTrena francesa a la pell\n# 13: Updo francès Updo\nI aquí hi ha un estil similar, molt ràpid de fer i molt elegant. Es pot fer trenant francès un dels costats del cap i la clatella cap al costat oposat i acabant l’estil amb un brioix torçat. M’encanten els bruns torçats, perquè els podeu fer molt grans i plats: un avantatge per a algú que té els cabells prims i que sovint apareixen plans!\nTapa francesa Updo\n# 14: Trena francesa al revés\nUna altra opció per utilitzar la trena francesa de manera fantàstica és convertir-la en trena al revés. Aquesta és una mica més difícil, sobretot si intentes fer-ho tu mateix. Essencialment, és una trença francesa normal, que comença a la part inferior del clatell i que continua cap amunt. Mantenir-vos en una posició on el cap estigui de cap per avall facilitarà les coses. Partiu-vos els cabells de manera que haureu de trenar la part posterior fins a la corona del cap. A continuació, lligueu-ho tot en una cua de cavall. També podeu embolicar la trena al voltant de l’elàstic.\nTrena francesa al revés\n# 15: Trena francesa al revés en una bossa\nEn lloc de deixar el cabell en una cola de cavall, podeu torçar-lo en un bonic pa d’un estil diferent! O provar un tipus diferent de brioixeria!\nTapa francesa cap avall cap a una bossa\nAquests estils semblen fantàstics amb els cabells llargs, però la majoria d'ells es veuen molt simpàtics als cabells curts! Esperem que us hagueu inspirat en aquests estils moderns de trença francesa i que experimentareu amb ells més endavant.\nPer obtenir més trencalls únics i bonics, seguiu les indicacions de FraN Instagram i fes un cop d’ull al seu canal activat YouTube!


Efectes devastadors del fort vent de tramuntana\nEfectes devastadors del fort vent de tramuntana\nEl vent fort vent de tramuntana triga encara una mica a declinar, però hem passat dues nits, sobretot la d'ahir, molt fortes. Ahir es van superar els 111 quilòmetres per hora, seguint dades de l'observatori meteorològic de Josep Ribas. A la llista d'arbres caiguts, antenes tombades o contenidors desplaçats, a Palamós la virulència del vent ha fet caure, fins i tot, una paret d'un edifici de quatre plantes. Els efectes del vent s'han fet notar, especialment a la tarda i vespre d'ahir.\nEntre els principals efectes cal destacar que una part del sostre de plafons de la benzinera de Sant Joan va volar per la força del vent. Aquest matí encara es podia comprovar l'efecte.\nEls qui més s'han espantat han estat els veïns d'un edifici de quatre plantes del carrer Indústria. Ahir a la nit, a la una i trenta-cinc minuts, van alertar els bombers perquè s'havia desplomat una paret auxiliar que fa d'aïllant a l'edifici. En caure va destruir part del sostre d'un taller contigu, i la majoria de la construcció caiguda va anar a parar a un pati, sense provocar ferits. Aquest matí els tècnics de l'Ajuntament avaluaven els danys, i han comprovat que l'estructura no està danyada. La paret que va caure estava formada per petites rajoles de set centímetres. Aques tipus de construcció s'utilitzava fa uns anys per fer revestiments aïllants. Ara es fan servir nous materials, com els mateixos tècnics de l'Ajuntament han suggerit als veïns, amb productes com l'uralita.\nEl camp de futbol annex, on s'està instal.lant gespa artificial, va patir també l'efecte del vent. Es van aixecar tres lones que s'havien instal.lat aquesta setmana. Un altre cas de rellevància va ser ahir a la nit, quan va estar a punt de caure una antena de grans dimensions a l'avinguda de Catalunya. Els bombers van poder-la controlar, abans no caigués al carrer i esdevenir un perill potencial.


Blog CaixaCiència -\nAlhora que impedeix el pas de patògens i toxines nocives, també bloqueja l’entrada de fàrmacs que podrien curar malalties cerebrals.\nEl desenvolupament de vacunes està vivint una nova era a causa de la irrupció de la COVID-19. Durant les últimes dècades, brots com el del SARS, l’ebola o el Zika han exigit que la comunitat científica i la indústria farmacèutica «pitgin l’accelerador», pel que fa al desenvolupament tant de tractaments per als afectats com de vacunes per evitar noves infeccions.\nEl nombre de contagis per COVID-19 continua augmentant arreu del món, molts països es troben ja en la tercera onada, i sembla que les estratègies de prevenció i mitigació funcionen amb moltes limitacions.\nEn un moment de tanta urgència mèdica, sorgeixen diversos interrogants al voltant de les vacunes i de la COVID-19.\nPlacenta artificial: contribuir a salvar vides de nadons prematurs extrems\nEls embarassos són tan antics com la humanitat, i fins i tot molt més si ens remuntem als nostres avantpassats o a altres espècies. I tot i així, la vida fetal continua sent una de les fases de major risc per a l’ésser humà.\nDe fet, la prematuritat extrema, és a dir, el naixement abans de les 24 setmanes de gestació, afecta 25.000 famílies cada any només a Europa. I encara que els avenços en medicina han estat molts, per a aquests nadons prematurs no hi ha hagut millores significatives en els últims vint anys.\nPerò en els propers cinc o sis anys, la situació podria canviar dràsticament.\nAquest matí s’ha presentat a CosmoCaixa Barcelona una iniciativa de recerca disruptiva amb l’objectiu de retornar l’esperança a totes i cadascuna d’aquestes famílies.\nIrsiCaixa, 25 anys de recerca entre dues pandèmies\nEl 1995, l’Institut de Recerca de la Sida IrsiCaixa s’inaugurava a Barcelona sota el lideratge del Dr. Bonaventura Clotet. Aquest centre neix fruit de la voluntat de la Fundació ”la Caixa” i la Generalitat de Catalunya de frenar amb la recerca la pandèmia provocada pel VIH.\nAvui, en el Dia Mundial de la Sida, volem posar en valor la recerca contra aquesta malaltia i celebrar amb IrsiCaixa 25 anys de recerca com també el seu impacte que, tot i que es fa difícil de resumir en una xifra, sens dubte ha contribuït a salvar i millorar la vida de desenes de milers de persones.\nL’IrsiCaixa es crea quan la pandèmia de la sida havia assolit dades esfereïdores i causava la mort de més de 2 milions de persones a l’any.\nNanopartícules contra ‘maxibacteris’\nEntre els bacteris que poden poblar l’organisme humà, n’hi ha un grup d’especialment resistent. Tan resistent que ni el nostre sistema immune ni els antibiòtics desenvolupats fins ara poden destruir aquests bacteris que causen la fibrosi quística. Per tant, només és possible una batalla: una recerca rigorosa i continuada, com la del doctor Eduard Torrents i el seu equip d’infeccions bacterianes i teràpies antimicrobianes del’Institut de Bioenginyeria de Catalunya (IBEC), amb el suport de la Fundació ”la Caixa”. La seva millor arma, unes nanopartícules que derrotaran el “superpoder” d’aquests bacteris. Il’esperat final, que els pacients amb fibrosi quística perdin de vista ben aviat allò que els suposa la causa de mortalitat més freqüent.\nQuè és la fibrosis quística?


Post Malone i 21 Savage ‘Dream On’ amb Aerosmith - Vma\nPost Malone i 21 Savage ‘Dream On’ amb Aerosmith\nPost Malone 21 Savage Dream With Aerosmith\nEl moment més inesperat dels MTV Video Music Awards 2018 va ser, sens dubte, més a prop. Post Malone, 21 Savage i Aerosmith van decidir finalitzar l’espectacle d’aquest any reunint dues generacions diferents de música. En primer lloc, Post Malone i 21 Savage van interpretar la seva oda hedonista als furiosos estils de vida del músic d’abans, ‘rockstar’, que es van endur el premi per Cançó de l'any . El més destacat de l'actuació del duo va ser Malone adlibbing '21, 21, 21 ', mentre Savage va arrencar al seu vers.\nL’últim número de la nit de la VMA només va quedar més salvatge. Un cop acabat el 'rockstar', la pantalla es va aixecar per revelar que Aerosmith estava preparat per cantar l'antèmic 'Dream On' i 'Toys in the Attic' amb Malone a la guitarra. El cantant de Texas semblava que passava el temps de la seva vida mentre cantava junt amb Steven Tyler. Per a Malone, devia semblar un pas simbòlic de la torxa.\nÉs difícil negar que Post Malone és una de les estrelles del rock més grans del planeta. El seu àlbum, cerveses i bentley , va guanyar recentment a Michael Jackson thriller durant la majoria de setmanes entre els deu primers Cartellera Top gràfics d'àlbums de R + B / hip-hop . També és la tercera setmana d’obertura d’un àlbum més gran el 2018, darrere de Drake Escorpí i de Travis Scott Astroworld . Posty està al cim del món.\ngat alec baldwin al barret\nsteve o rise i la desaparició\npot provocar atac de cor\nper a què serveix el ginseng\npallasso de culte de la història de terror americana\nbrienne de tarth i tormund


La supressió dels peatges faria augmentar un 90% el trànsit a la C-32\nUn estudi del Consell Comarcal del Garraf conclou que s'hauria d'ampliar l'autopista en alguns trams\n21/09/2018 10:04 | Actualitzat a 21/09/2018 16:33\nL'autopista C-32, als túnels del Garraf. | BP Diari\nLa implantació de la vinyeta per part de la Generalitat de Catalunya faria que el trànsit per l'autopista C-32 a les comarques del Baix Penedès i el Garraf augmentés en un 90%, segons un estudi que ha presentat aquest dijous al vespre el Consell Comarcal del Garraf. L'estudi analitza quines conseqüències tindria la implantació d'aquest model, que suposa que els vehicles paguin un preu concret per circular per tota la xarxa viària catalana.\nSegons es detalla, el fet que el cost de totes les autopistes s'homogeneïtzés faria que el trànsit per la C-32 augmentés considerablement, ja que les rutes no estarien condicionades pel diferent preu dels peatges. Actualment, els peatges de la C-32 a Vallcarca i Cubelles són el tercer i el quart més cars de Catalunya. Això fa que molta gent prefereixi fer la ruta entre el Baix Penedès i Barcelona per l'AP-7 o, inclús, per la C-31, amb el col·lapse que això provoca en una via que, al Baix Penedès, passa pel mig dels municipis de Calafell i Cunit, i que al Garraf té el tram perillós de la costa.\nIncrement fins als 75.000 vehicles diaris\nAmb la vinyeta, es calcula que la C-32 captaria gran part del trànsit que ara passa per l'AP-7, l'N-340 i la C-31, arribant als 75.000 vehicles per dia. Actualment, el tram entre Sitges i Castelldefels té uns 30.000 vehicles diaris, mentre que el tram entre Vilanova i el Vendrell en té 17.000 diaris. L'augment seria molt important, i suposaria que una autopista que en aquests moments està infrautilitzada passés a ser la principal via per accedir a Barcelona des del Penedès. Amb això, seria necessari que es fes una ampliació en alguns trams, com el que va de Sitges a Castelldefels, que actualment només té dos carrils i en necessitaria tres.\nL'estudi del Consell Comarcal del Garraf també apunta que, amb la vinyeta, el 83% del trànsit entre el Vendrell i Calafell seria per la C-32, mentre que només el C-31 aniria per la carretera. El cost del rescat de l'autopista, la concessió de la qual té AUCAT fins al 2039, seria d'entre 637 i 759 milions d'euros. També s'apunta que el cost de la vinyeta pels turismes aniria entre els 40 i els 119 euros anuals, situant-se la mitjana en els 75 euros.\nQuè és la vinyeta?\nEl sistema de la vinyeta és el que vol aplicar la Generalitat de Catalunya a partir del 2021 per gestionar les autopistes catalanes, un cop s'acabi la seva concessió o siguin rescatades. La voluntat és homogeneïtzar el cost de totes les autopistes, equiparant-lo a les vinyetes que funcionen en països com Àustria o Suïssa. Amb aquest sistema, els usuaris paguen un preu anual, que els permet circular per tota la xarxa viària catalana. Això es visualitza amb un adhesiu que es posa al parabrisa —similar al de la ITV— i que té un preu unitari. L'estudi calcula que el preu podria oscil·lar entre els 40 i els 119 euros anuals pels turismes, depenent de l'ús que facin de les autopistes. Amb aquest sistema desapareixeria la diferència de preu que hi ha a les autopistes catalanes amb el sistema de peatge.\nEl Vendrell Calafell Cunit C-32 mobilitat


Dos alts càrrecs del govern declaren que els webs de voluntaris i catalans a l'exterior tenien més funcions a banda de l'1-O - VilaWeb\nDos alts càrrecs del govern declaren que els webs de voluntaris i catalans a l’exterior tenien més funcions a banda de l’1-O\nDos alts càrrecs de la Generalitat han afirmat aquesta tarda al Jutjat d’Instrucció número 13 de Barcelona que els webs per cercar voluntaris i la del registre de catalans a l’estranger tenien diverses funcions, a banda de les relacionades amb el referèndum de l’1-O que li atribueix el magistrat. A més, es van crear molt abans de l’organització del referèndum. També s’han desvinculat de la decisió sobre cap despesa relacionada amb el referèndum.\nEl secretari general de Treball i Afers Socials, Josep Ginesta, i el director general de Patrimoni, Francesc Sutrias, estan investigats pel jutge i van ser almenys retinguts per la Guàrdia Civil el 20 de setembre de l’any passat. Només han respost a preguntes dels seus advocats i no s’han referit en cap cas al referèndum d’independència.\nSegons fonts jurídiques, Ginesta ha estat preguntat pel programa ‘connecta’t al voluntariat’ i la seva web, i ha explicat que és un projecte de llarg recorregut per connectar entitats que ofereixen tasques de voluntariat i entitats que en sol·liciten. Es va iniciar el 2014, el 2016 es va intensificar i no s’ha acabat del tot fins el febrer del 2018. Ginesta, a més, ha recordat que tot i estar investigat per la justícia, el govern espanyol no el va destituir del seu càrrec a través de l’aplicació de l’article 155.\nPer la seva banda, Sutrias ha explicat les seves funcions i ha relatat que tot i ser l’encarregat de les compres centralitzades per part de la Generalitat, cada departament tenia autonomia per prendre les decisions finals sobre els contractes que signava. Així, no s’ha responsabilitzat ni de l’ús dels immobles de la Generalitat per al referèndum ni del contracte amb l’empresa de missatgeria Unipost.\nIgualment han declarat tres informàtics del CTTI que treballaven als departaments de Treball i d’Exteriors, que van intervenir en les webs del voluntariat i del registre de catalans a l’estranger. No obstant, han explicat que no eren responsables de les decisions, i que ells només feien d’enllaç entre les directrius polítiques i les empreses tecnològiques subcontractades per tirar endavant els projectes.\nEn aquest cas, un d’ells ha explicat que el registre de catalans a l’exterior es va crear el 2013 i que el 2017 es van introduir millores com nous serveis, enquestes de satisfacció i nous formularis d’inscripció. Aquest investigat ha recordat que al registre també hi constaven menors d’edat i que ell no tenia accés a la base de dades d’inscrits. De fet, ha assegurat que la web no tenia cap relació amb la de referendum.cat i ell mateix tampoc.


Oliver: "No puc garantir res, només que continuaré treballant per trobar una solució financera" | Canal Reus TV\nOliver: "No puc garantir res, només que continuaré treballant per trobar una solució financera"\n13:30 - 31 desembre 2018\nPoques novetats en la compareixença del màxim accionista del CF Reus, Joan Oliver. Oliver reconeix que no hi ha cap negociació tancada per la venda del club, però que n'hi ha de vives. I afirma que, de moment, el primer equip podrà continuar competint.\nContinua el futur incert al CF Reus Deportiu. Segons afirma el màxim accionista del club, Joan Oliver, l'única solució financera passa per la venda de l'entitat, i de moment això no s'ha produït. Una venda que Oliver ha fixat en 5 milions d'euros, que és el dèficit actual. L'empresari barceloní ha reconegut que, a dia d'avui, no pot garantir res, ni tan sols el pagament de les pròximes nòmines, que l'únic que pot garantir és que treballarà incansablement fins que trobi una solució pel club. D'altra banda, ha assegurat que el primer equip pot continuar jugant perquè té 12 jugadors inscrits. En paraules d'Oliver, "a dia d'avui, a diferència del que passava fa 20 dies, la continuïtat del primer equip, competint, està garantida, aquesta és la gran diferència, i això permet tenir l'esperança, diríem, que els temes financers, que presisteixen, es puguin resoldre amb una certa celeritat".\nDesprés que aquest divendres 5 jugadors quedessin deslligats del club per impagaments, Oliver ha afirmat que la plantilla del primer equip es podrà reforçar amb jugadors dependents, és a dir, del filial Reus B-Cambrils. Que això La Liga ho contempla, i que per tant, el Reus podrà continuar competint.\nTot plegat ho ha explicat en una compareixença tensa on ha estat rebut hostilment per un grup d'aficionats que l'han escridassat a la porta de l'estadi.\nEl proper partit del Reus és el dia 6 de gener contra el Màlaga. Dos dies després, si no cobren, podrien quedar desvinculats del club dos jugadors més, que estan pendents d'un recurs per impagaments.\nOliver no paga i el CF Reus perd 5 jugadors\nNova situació límit per al CF Reus\n27.12 per Redacció\nLlastarri dimiteix com a president del CF Reus\n18.12 per Mireia Jansà Mata


Front comú de sis municipis perquè les vies del Baix Ter siguin més segures - Diari de Girona\nFront comú de sis municipis perquè les vies del Baix Ter siguin més segures\nLa pressió dels Ajuntaments se centra en les carreteres que uneixen la Pera amb Gualta i Medinyà amb Ullà\ntorroella de montgrí | ddg 03.10.2016 | 07:15\nEls representants dels sis municipis, reunits a Torroella.\nAlcaldes i regidors dels Ajuntaments de Torroella de Montgrí, Verges, Ullà, l'Escala, Bellcaire i la Tallada d'Empordà van reunir-se divendres a la Casa de la Vila torroellenca per intercanviar inquietuds i posar en comú estratègies institucionals al voltant de la perillositat de les carreteres del Baix Ter. Els representants locals van acordar coordinar les seves accions i intensificar la reivindicació històrica del territori per tal de resoldre aquesta problemàtica després que aquesta setmana el govern torroellenc comuniqués que ha demanat a la Generalitat la millora urgent de les connexions del municipi amb les principals xarxes viàries de l'entorn.\nEn aquest sentit, els sis municipis faran extensiva aquesta iniciativa a la vintena de municipis que es troben al llarg i a l'entorn de les carreteres de la Pera a Gualta (GI-642 i GI-643) i de Medinyà a Ullà (Gi-633 i Gi-634 i un tram de la C-31, on es troba el perillós encreuament amb la carretera de l'Escala) i demanaran, com a primera acció, una reunió de tots ells amb els màxims representants de Carreteres i Mobilitat de la Generalitat.\nA la reunió de divendres hi van assistir els alcaldes de Torroella, Verges, la Tallada d'Empordà i l'Escala, Josep Maria Rufí, Ignasi Sabater, Josep Ferrer i Víctor Puga, respectivament; i els regidors Dolors Anguera i Joan Josep Caravaca, d'Ullà; David Sallaré, de Bellcaire; i Jordi Colomí (primer tinent d'alcalde) i Josep Martinoy (regidor de Mobilitat), de Torroella de Montgrí.\nLa petició feta per l'Ajuntament de Torroella a la Generalitat comporta, implícitament, posar fi a les històriques deficiències de seguretat que presenten dues rutes molt transitades i amb elevada sinistralitat com són les ja citades de la Pera a Gualta i la que porta a Girona per Medinyà, Verges i Ullà. Josep Maria Rufí, Jordi Colomí i Josep Martinoy es van reunir dilluns amb el director general d'Infraestructures i Mobilitat Terrestre de la Generalitat, Xavier Fores, per traslladar-li personalment aquesta reivindicació històrica, que consideren "prioritària i irrenunciable", ja que es tracta, sobretot, d'una qüestió relacionada amb seguretat de molts veïns que les han d'utilitzar diàriament.\nRufí recorda que aquesta és una demanda permanent en l'agenda del consistori torroellenc i argumenta que la perillositat d'aquestes dues vies s'ha posat especialment de manifest aquest estiu, en què s'ha registrat un important nombre d'accidents. Rufí entén que aquesta "és una qüestió de territori, que va més enllà del terme de Torroella de Montgrí", i per això valora molt positivament "que el món local, ja sigui des dels ajuntaments o des de la societat civil, s'organitzi i faci front comú per exigir una solució definitiva".\nTot i reconèixer que a partir de les pressions del territori el 2010 es van fer millores entre la Pera i Fontanilles, el batlle torroellenc insisteix que encara resta molt feina per fer i que "l'alt volum d'usuaris d'aquestes vies requereix d'una inversió definitiva per posar la xarxa viària a l'altura de les necessitats reals, per una qüestió de seguretat, però també d'imatge, un aspecte també molt important tenint en compte el component turístic d'aquest territori".\nReduir cues pel pont del riu\nA banda d'aquesta qüestió més general, la delegació torroellenca també va reclamar al responsable de Carreteres alguna actuació que serveixi per mitigar les retencions que es produeixen a l'estiu a l'entrada de Torroella pel pont del riu Ter. En aquest sentit, es va plantejar un reforç de la senyalització i algun sistema d'informació per als conductors que indiqués les retencions i rutes alternatives.\nLa reducció de les cues és una prioritat que el govern torroellenc vol abordar amb determinació aquest mandat. Aquestes propostes es traslladaran, també, al Servei Català de Trànsit. En relació amb el pont, es va aprofitar per demanar que hi facin el manteniment, tasca que Carreteres ha confirmat que tenen programada.\nTambé ha demanat a la Generalitat l'elaboració d'un pla de millora integral de la carretera entre Torroella de Montgrí i l'Estartit.


El tribunal sí que accepta en canvi l'abstenció de Colmenero com a ponent\nTorra recupera l'aposta d'exercir l'autodeterminació al més aviat possible per respondre a la seva inhabilitació ACN\nBarcelonaCop de porta del Tribunal Suprem a la recusació presentada per la defensa del president de la Generalitat, Quim Torra, contra onze dels magistrats de la sala penal del tribunal, que ha de decidir sobre la seva inhabilitació. En una interlocutòria, el tribunal rebutja d'entrada analitzar el fons de la petició del cap de l'executiu català perquè considera que el que busca és "recusar tot l'òrgan judicial en el seu conjunt". "És patent que de facto es planteja contra tota la sala penal dins d'un incident", exposen els magistrats, que citen jurisprudència del Tribunal Constitucional per dictaminar que "a la recusació li falta substantivitat jurídica i no requereix una decisió sobre el fons" de la mateixa.\nEn el seu escrit de defensa, Torra atribuïa als magistrats "manca d'imparcialitat" per revisar la condemna d'un any i mig d'inhabilitació que li va imposar el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) per un delicte de desobediència per no haver retirat la pancarta en suport als presos en període electoral.\nDesprés de la decisió del Suprem, la defensa de Torra ha avançat que preveu demanar que s'anul·li la decisió de rebutjar la recusació d'onze magistrats. Contra aquesta decisió no es pot presentar cap recurs ordinari, i per això la defensa de Torra preveu presentar un recurs de nul·litat, segons ha pogut saber l'ACN de fonts properes al president.\nEn paral·lel, el Suprem sí que ha acceptat que Miguel Colmenero no sigui el ponent de l'admissió a tràmit del recurs del president contra la sentència del TSJC. Ell va demanar abstenir-se de la causa perquè havia estat designat membre de la Junta Electoral Central (JEC), cosa que interpretava que és incompatible amb participar en la decisió al Suprem precisament perquè forma part de la JEC, l’òrgan al qual Torra va desobeir quan li va donar un termini perquè retirés la pancarta en favor de la llibertat dels presos polítics del Palau de la Generalitat\nEls arguments de les recusacions\nPrecisament, Torra demanava la recusació dels magistrats Ana María Ferrer i Eduardo de Porres perquè també són membres de la JEC designats pel Consell General del Poder Judicial. Pel que fa a Manuel Marchena i als magistrats Andrés Martínez, Julián Sánchez Melgar, Carmen Lamela i, altre cop, Eduardo de Porres, van emetre una resolució el 22 d’abril del 2019 avalant la decisió de la JEC de requerir la retirada de la pancarta al president de la Generalitat. La defensa de Torra, que encapçala l’advocat Gonzalo Boye, considera evident que cap d’ells pot participar ara en la discussió del recurs de cassació, que, entre d’altres, ataca per “erroni” aquell acord.\nI encara se sumen a la llista de recusats Pablo Llarena, Juan Ramón Berdugo, Vicente Magro i Antonio del Moral, que van participar juntament amb la majoria dels magistrats de la sala, començant per Marchena, Llarena i Lamela, en decisions al voltant de la detenció “il·legal” –citant els escrits del Grup de Detencions Arbitràries de l’ONU– i l’empresonament dels presos polítics. “Resulta evident que cap dels magistrats que en el seu dia van ordenar o confirmar les ordres de detenció i ingrés a presó presenten la necessària imparcialitat objectiva”, conclou la defensa del president, que veu una relació intrínseca –la pancarta n’és la prova– entre la seva condemna i la causa contra els presos polítics per l’organització del referèndum de l’1-O.\ninhabilitació Quim Torra Tribunal Suprem


Caps dels anarquistes detinguts amb motiu de l’atemptat al Teatre del Liceu · Visitmuseum · Catalonia museums\nCaps dels anarquistes detinguts amb motiu de l’atemptat al Teatre del Liceu\nCaps dels anarquistes detinguts amb motiu de l’atemptat al Teatre del Liceu, Santiago Rusiñol, c. 1893, Barcelona, llapis carbó sobre paper. Museu del Cau Ferrat.\nComponen aquesta obra vint-i-vuit dibuixos al carbonet distribuïts i traçats per Santiago Rusiñol pels volts de l’any 1894.\nEls dibuixos remeten a l’atemptat anarquista del 7 de novembre de 1893 al Gran Teatre del Liceu de Barcelona, un dels esdeveniments més espectacularment sangonosos que van trasbalsar les «bones famílies» de la Barcelona de finals del segle XIX.\nDe les dues bombes de tipus Orsini que Santiago Salvador Franch va llançar a la platea del Liceu, en va esclatar tan sols una, però va provocar la mort de més de vint persones i en va ferir moltes més.\nEls personatges retratats per Rusiñol són alguns dels detinguts per la policia com a sospitosos d’haver col·laborat en aquest acte.