El Procés Archives - Sergi Cristóbal Jané\nEl 26J a Catalunya.\nJuly 17, 2020 May 21, 2016 by Sergi Cristóbal\nLes eleccions del passat 20 de desembre han deixat tot un seguit de gesticulacions que des d’un bon principi eren fútils. Les notes de premsa, les consultes a les bases i els tuits eren part d’un show dels partits per amagar les seves carències i no afrontar els problemes reals. Aquest 3 de maig es posa en evidència el que vaig assenyalar fa uns mesos: cap dels partits tenia els incentius necessaris per tirar endavant cap acord; PP, PSOE, Podemos i Ciutadans van a eleccions perquè qualsevol escenari el suposen millor que l’actual. Arribats a juny es veurà qui perd i qui s’atreveix a trencar amb tot el que han promès, però en tot moment han navegat en un escenari previsible. No hi ha més explicació que aquesta.\nA Ferraz no poden plantejar ni una Große Koalition amb el PP ni un pacte d’esquerres entre Izquierda Unida i Podemos. El primer escenari de tots provocaria la desaparició del PSOE i el segon generaria un gran rebuig entre les bases socialistes d’Andalusia, on la famosa Lega Sud de Susana Díaz vol evitar que qualsevol pacte amb els d’Iglesias desemboqui en un referèndum a Catalunya. Aquestes preocupacions són molt similars a les que viu Podemos, on no poden donar suport a cap govern entre PSOE i Ciutadans sense dinamitar el vot dual que tenen per part de l’electorat independentista i progressista català. El submón de PP i Ciutadans, caracteritzat per sortejar entre els partits regionals una futura investidura i deixar de banda el problema català, ha preferit altres tàctiques. No és gens casual la portada de La Razón del passat 25 d’abril o el baix perfil d’Albert Rivera durant els últims dies de “no-investidura”. Populars i naranjitos saben que la seva és una guerra de desgast, jugant-se el vot entre un electorat més envellit i menys procliu al canvi. Ja se sap que en un terreny on les noves idees mai són benvingudes, les que fan referència a Catalunya cremen encara més.\nLa situació postelectoral del 20D evidenciava que els principals guanyadors de les Eleccions a Corts Generals van ser Podemos i el Partit Popular. La cinquantena d’enquestes i mitjanes ponderades publicades durant els darrers quatre mesos ens dibuixa una tendència un pel diferent: descens sostingut dels d’Iglesias, consolidació de PP i PSOE amb lleugera tendència a l’alça d’IU i Ciutadans. La demoscòpia electoral ens torna a l’escenari previ a la campanya del 20D. No fa falta enganyar-se per descobrir que tot canvi que pugui produir-se al juny girarà al voltant dels efectes que tingui la coalició entre Podemos i Izquierda Unida sobre l’electorat socialista. Molt malament ho haurien de fer els morats per no convertir-se en el principal partit d’esquerres. Això sí, en cas de no produir-se aquesta coalició ens podríem trobar dins d’un escenari paradoxal: l’electorat conservador seria el principal guanyador de les eleccions, evitant l’enfonsament del PP i regalant un bon grapat de diputats a Ciutadans. La desmobilització de l’electorat urbà posaria en safata un govern de dretes i deixaria molt tocats a IU i Podemos.\nI de rebot Catalunya\nUna coalició liderada per Iglesias i Garzón tindria efectes contraproduents entre l’esquerra catalana i l’independentisme. Des de 2012 es porta parlant d’una davallada de CDC que, a part d’evident, és més complexa del que aparenta. Si bé a les europees de 2014 es va produir el famós sorpasso per part d’ERC, aquest no es va repetir ni a nivell autonòmic (on CDC ha resultat la guanyadora amb el pols vers la CUP) ni a nivell local. Han fet falta dues eleccions per evidenciar de nou un canvi en l’independentisme. L’efecte d’una coalició Podemos-IU complicaria bastant l’estratègia d’ERC per rellevar a CDC. L’explicació de tot això es va veure molt clarament el passat 20 de desembre: uns 162.000 votants de JxSí i uns 143.000 de la CUP van triar En Comú Podem a les eleccions a Corts Generals. Aquesta xifra suposa la base electoral més important pels de Xavier Domènech (un 32,9% del vot rebut) i l’evidència d’un nou vot dual que té com a comú denominador les franges d’edat relativament joves, el principal mercat d’ERC. Aquell vot dual que fa vint anys triava CiU a les autonòmiques i PSC a les generals s’ha transformat: ara ho fa per JxSí o la CUP a les autonòmiques i En Comú Podem a les generals. Que hi hagi més de 305.000 vots d’aquest tipus no hauria de sorprende’ns, doncs el relleu generacional i una esquerra dominant ho propicien. Aquell votant de classe mitja, progressista i profundament catalanista ha fet un gir: ara és un pel més jove, amb major formació i està força descontent vers la crisi econòmica i els diferents casos de corrupció que ha patit CiU. Una millor oferta electoral per part dels comuns destrossaria la consolidació d’ERC com a partit seriós i disminuiria la velocitat de CDC per refundar-se des dels fonaments.\nTindrem un escenari kafkià si ERC perd més vots cap a la coalició podemita: els de Junqueras no tindran una imatge de partit central (i d’esquerres) i els convergents seguiran amb el llast d’una marca desgastada. L’independentisme corre el risc de quedar percentualment paralitzat i deixar de ser atractiu per part d’un bon grapat de votants. Ara mateix hi ha una guerra absurda (entre dos companys de coalició) per liderar un independentisme sense rumb i sense estratègia. El posicionament del President Mas per encapçalar una llista única a Madrid no és gratuït, sap perfectament que una coalició entre CDC i ERC és impossible (és més, CDC va camí de convertir-se en un PNB a la catalana, amb doble lideratge al Parlament i al partit) i que només pot moure’s per mermar el rival (ERC) a curt termini. Els republicans estan abocats a fer una campanya per no caure i els convergents per caure menys o mantindre’s. En cas de no dur-se a terme el duet Iglesias-Garzón, però, l’escenari català serà previsible i no portarà gaires novetats. De moment les xarxes bullen amb fils inacabables i discussions absurdes sobre el procés.\nCom a conclusió global de tot això seria interessant que es plantegessin diferents coses, com la manca de rumb de l’ANC, la no consolidació d’uns (ERC) o el declivi dels altres (CDC). El pitjor que poden fer els independentistes és imitar el Wishful thinking de El Crític i inventar-se coses rares per suplir les pròpies carències. No aniran enlloc fins que no s’adonin que ni el tokenisme ni la repetició de fórmules són la solució. Des del 27S s’ha posat en evidència que governar no és tan fàcil com fer TED Talks des de l’oposició i que la refundació d’un partit s’ha de fer amb seriositat. Aquest 26J ens ensenya que el vot dual trenca amb els càlculs de molts partits i que els problemes s’allargaran si no es tracten seriosament. En mans dels polítics i de la societat civil està que les coses es facin bé i els problemes puguin redreçar-se.\nCategories Anàlisi Política, El Procés, Revista Endavant Tags 26J Sergi Cristóbal, anàlisi política, Endavant, l'Endavant, SCristobalJane, Sergi Cristóbal, sergi cristóbal anàlisi, Sergi Cristóbal Endavant\nEl percentatge que falta.\nJuly 17, 2020 February 29, 2016 by Sergi Cristóbal\nLes eleccions del passat 27 de setembre van suposar l’enterrament d’uns mites i la creació d’uns altres. El posicionament de CSQEP vers la independència es va convertir en la nova excusa de Madrid per paralitzar-ho tot, un nou plantejament que s’entén després d’haver bombardejat amb el mantra de l’abstenció diferencial. No obstant això, és cert que els resultats van deixar dues tasques pendents: la refundació de CDC en un partit (capaç d’obtenir una part del vot provinent d’UDC) de centre-dreta modern i l’absorció d’una part dels votants tradicionals d’ICV cap l’independentisme.\nTot i que en un futur m’agradaria centrar-me en la bossa concentrada a la dreta, en aquest article tractaré d’explicar -via comparacions amb els partits que fa frontera- el possible votant independentista que es troba a CSQEP. Per fer-ho, utilitzaré les dades de la tercera onada del Baròmetre d’Opinió Política del CEO. Aquesta vegada el lector no s’haurà de preocupar per l’enorme quantitat de gràfiques: des de la Revista Endavant hem afegit un plugin d’Infogram que simplificarà molt la visualització de les dades. Tocarà jugar amb el ratolí.\nl’infografia que he elaborat per aquest article es divideix en tres parts: actituds vers la política, patrons de consum i probabilitats de pacte. Amb aquesta estructura busco demostrar que l’independentisme pot fer forat entre els electors de CSQEP, però per això cal un posicionament polític cohesionat que sigui capaç d’apropiar-se d’aquest votant i limitar el marge de moviment dels adversaris polítics.\nDes de 2012 ICV ha acompanyat parcialment les forces independentistes al llarg del procés. No obstant, el seu “no posicionament” ha servit per embarrancar la consulta del 9N i deixar en un enigma la postura que havia d’ocupar el seu partit durant el 27S. A efectes pràctics, però, tots sabem que els ecosocialistes es troben segrestats per la branca més unionista del partit (un exemple clar és Coscubiela, qui des de l’ombra dirigeix la formació al Parlament). Per tant, des d’un punt de vista purament maquiavèl·lic, cal guanyar la bossa de votants d’ICV i finalment deixar aquest partit en fora de joc. Com que potser hi ha qui dubta de l’existència d’aquest tipus de votant i la consegüent estratègia, el millor que puc fer és evidenciar-ho amb dades.\nUn dels punts més clars s’observa quan fem un cop d’ull a les actituds del votant vers la política; sociològicament el votant de CSQEP s’assembla molts més al de JxSí i la CUP que al de Ciutadans i el PSC. Les dades ens mostren un contrast entre els tres primers partits i les formacions liderades per Arrimadas i Iceta: els votants d’aquests darrers tenen menor interès en la política.\nEn el cas dels que es consideren informats en política es repeteix el mateix patró: el votant de CSQEP està sociològicament més a prop de les formacions independentistes que de Ciutadans o el PSC.\nAllunyant-nos de les actituds sociològiques, cal destacar que els hàbits de consum dels diferents partits ens mostren que l’independentisme encara pot fer forat. En aquest cas cal tindre en compte Internet, la ràdio, la televisió i els diaris. Tots ells ens mostren que el votant de CSQEP és molt més plural del que sembla.\nVers el consum sobre temes polítics a Internet cal destacar el següent esquema a quatre bandes: el de les xarxes socials, el dels diaris electrònics en general, el dels que no tenen cap pàgina habitual, i finalment el de qui s’informa mitjançant altres vies. En el cas de JxSí trobem que els diaris electrònics juguen un paper menor en benefici de diaris -digitals- tradicionals, com La Vanguardia i El Periódico. Si ho comparem amb la CUP, es pot observar com el pes dels digitals és més gran. Aquí s’evidencia novament un contrast amb l’edat, com anteriorment vaig assenyalar en un article a la revista. En el cas de CSQEP s’observa que aquesta estructura de quatre blocs es manté, però contrasta especialment amb la del PSC i Ciutadans, que amb un electorat més envellit s’informen menys a través de les xarxes socials.\nLes dades del CEO ens mostren que hi ha patrons comuns en el cas dels dials que escolten els votants per informar-se: les emissores dels grups de Catalunya Ràdio i RAC1 són majoritàries entre l’electorat de JxSí i la CUP. En el cas de CSQEP trobem que el seu votant és la versió més plural i oberta del PSC: escolten majoritàriament la SER, però més d’un 25% ho fan per emissores que giren al voltant de Catalunya Ràdio i RAC1.\nNovament trobem un esquema curiós quan ens centrem en la pregunta del CEO que fa referència a les televisions amb què els diferents votants s’informen dels temes polítics: a JxSí i la CUP ho fan de manera majoritària per les televisions que formen part de la CCMA. En el cas de CSQEP veiem com aquests prefereixen La Sexta, però amb més d’un 20% que ho fa mitjançant els canals de la Corpo. El de CSEQP és un votant que veu molt menys Tele 5 i Antena 3 (a diferència del perfil típic de Ciutadans i PSC) i comparteix patrons de consum amb els votants de JxSí i la CUP.\nEl consum de diaris ens mostra que els votants de JxSí i la CUP llegeixen publicacions amb una tendència clarament catalanista. Obvietats al marge,amb CSQEP observem tres bloc definits: qui llegeix El País, qui llegeix El Periódico i qui llegeix La Vanguardia. Els tres diaris amb tendències ideològiques molt diferents, però clares.\nAquest forat sociològic dintre de CSQEP també es dóna quan ens hi fixem en el percentatge de gent que creu probable que el govern espanyol acabi oferint un pacte: es visualitza el perfil federalista del PSC (on destaca de manera bastant probable el pacte), el contestatari i d’exclusió de Ciutadans (és contrari al pacte i és conscient que no hi haurà cap pacte), l’independentista de JxSí i la CUP (on no volen pacte però arriben a percebre que podria passar alguna cosa), i finalment el de CSQEP (que barreja una tercera via optimista amb un independentisme que no veu pactes a la vista) que obre un meló de vots.\nLes dades ens demostren que sociològicament hi ha una part dels votants d’ICV/CSQEP (que oscil·la entre el 20% i el 30%) que comparteixen hàbits i actituds amb els independentistes. El moviment més clar que pot fer-se per aconseguir aquests vots que falten és un canvi d’estratègia. Per aquest motiu urgeix que les formacions independentistes es cohesionin de nou i tinguin un posicionament nítid davant de tot. Des d’un punt de vista tècnic, si fos JxSí o la CUP em centraria en evidenciar les contradiccions de CSQEP i guanyar-me el seu electorat.\nUn dels errors de l’independentisme és voler creure que les coses es guanyen amb il·lusió i somriures. Seduir votants està molt bé, però en l’arena política implica que has d’aixafar un partit que rivalitza amb tu. L’independentisme no guanyarà fins que no s’adoni d’això. S’ha d’actuar com un Estat si realment es vol ser un Estat; necessitem una sèrie de vots molt importants, però per aconseguir-los cal el cinisme i la sang freda que han aplicat amb nosaltres. Les dades ens demostren que aquest votant existeix, així que JxSí i la CUP han de tenir clars els seus interessos i actuar en base aquests. L’única manera d’aconseguir el percentatge que falta és captant els votants que tenen aquestes formacions, per tant implica que els partits independentistes hauran de partir ICV.\nCategories Anàlisi Política, El Procés, Revista Endavant Tags anàlisi política, Cristóbal Jané, procés, Sergi Cristóbal, sergi cristóbal anàlisi, Sergi Cristóbal Endavant, Sergi Cristóbal Jané\nCom el col·legi Rosselló-Pòrcel ha salvat la societat catalana?\nJuly 17, 2020 November 29, 2015 by Sergi Cristóbal\nQuan a principis d’any se’m va proposar una col·laboració mensual des de l’Endavant, vaig prometre’m a mi mateix tractar temes que fossin candents i delicats. Aquesta, certament, va ser una decisió força arriscada si tenim en compte que molta gent rebutja qualsevol canvi en els seus esquemes mentals. En termes generals, però, crec que he aconseguit els objectius que vaig marcar-me.\nEn el primer article de tots vaig fer una petita investigació centrada en l’existència del vot ètnic a Catalunya, o sigui esbrinant si l’origen de les persones condicionava el vot. Com més o menys tothom sospitava, a Catalunya no es dóna aquesta situació, i només el PP i Ciutadans podien ser etiquetats com a partits ètnics. La meva petita recerca mostrava que el vot ve marcat més per l’edat dels electors que per l’origen d’aquests, tal i com van demostrar les gràfiques que vaig exposar. Així, els partits independentistes i federalistes gaudien d’uns votants amb els orígens ben variats i dividits a parts iguals.\nSeguint aquesta tendència, en aquest article tractaré de demostrar si realment hi ha diferències socio-laborals entre la gent amb tots dos pares nascuts a Catalunya, tots dos fora de Catalunya, o amb pares d’origen mixt. Per fer-ho, he dividit aquesta petita investigació en les següents parts: professió del cap de família els anys 1991 i 2001, activitat de l’entrevistat els anys 1991 i 2001, tipus de treball els anys 2008 i 2014, classe social l’any 2014, ingressos nets mensuals en base a l’origen de la mare l’any 2015, i finalment pel nivell d’estudis entre els anys 1991, 2001, 2008, i 2014. Les dades les he extret del Sondeig d’Opinió de Catalunya -que publica l’ICPS- i del Baròmetre d’Opinió Pública del CEO. Tot i que a priori sembla enrevessat, això ens permet fer una fotografia de com era Catalunya entre el 1991 i 2001, i veure si en els darrers temps ha hagut diferències segons l’origen dels pares.\nSi fem un cop d’ull a la professió del cap de família dels entrevistats l’any 1991, s’observa que destaquen els obrers entre la gent amb tots dos pares nascuts fora de Catalunya. No obstant, entre les famílies mixtes i amb tots dos pares nascuts a Catalunya també s’observa el mateix patró. Les úniques diferències realment destacades es donen en el cas dels autònoms i els pagesos, doncs encara cuejaven les diferències entre la gent vinguda de fora (establerta a les grans àrees metropolitanes de Barcelona i Tarragona) i una part de l’antiga classe mitja que tenia petits negocis en el comerç i l’agricultura.\nAmb el pas dels anys s’observa un canvi de tendència a mesura que l’Estat del Benestar s’ha anat consolidant, les generacions més velles s’han anat morint, i l’estructura productiva modificant. En conseqüència, el nombre d’obrers entre els caps de família creix al marge de l’origen dels pares, així com baixen els empresaris, els empleats, però alhora pugen també els quadres i els autònoms entre la gent amb tots dos pares nascuts a fora de Catalunya. Aquest resultat té molta lògica, doncs molts dels nostres avis van venir de fora per treballar en feines molt dures i poc a poc van anar prosperant. L’any 2001, amb un país més barrejat i alhora menys industrialitzat, les diferències s’han fet molt més petites.\nSi fem un cop d’ull en l’activitat de l’entrevistat, aviat s’observen diferències notables vers la professió del cap de família. Així, el nombre d’obrers baixa gairebé a la meitat l’any 1991, arribant als mateixos nivells que els empleats. Tot i això, el gran toc d’atenció el trobem amb les mestresses de casa.\nAmb l’entrada de la dona al món laboral observem que l’any 2001 el percentatge de mestresses de casa s’ha reduït considerablement. Ha tingut això efectes directes? Sí, ha fet créixer el nombre d’obrers al marge de l’origen dels pares i ha despuntat una mica l’atur de qui té tots dos pares nascuts fora de Catalunya. Aquesta situació és normal, doncs les primeres i les segones generacions d’immigrants parteixen amb un clar desavantatge respecte a la gent que no ha hagut de marxar per buscar-se una vida millor. Tenint en compte la història recent, es pot dir sense problemes que les diferències entre uns i altres són més aviat mínimes i que al llarg del temps s’han anat igualant.\nAmb el pas dels anys, les enquestes han anat canviant i s’han modificat les preguntes, doncs poc a poc la societat ha anat variant. A tall d’exemple, aquests són els resultats del tipus de treball que tenia la gent l’any 2008:\nCom bé s’observa, les diferències són més aviat inexistents, trobant-se com a molt que el percentatge de diferència entre els assalariats eventuals amb dos pares nascuts a Catalunya es complementi amb la dels autònoms. En definitiva, es veu clarament que no hi ha dues societats diferents amb característiques socio-econòmiques oposades. Si fem un cop d’ull a l’any 2014 passa exactament el mateix, trobant-se de nou que no hi ha diferències.\nSi fem un cop d’ull al nivell d’estudis en base a l’origen dels pares, s’observa que l’Estat del Benestar i la immersió lingüística han estat una peça clau en la consolidació d’una societat cohesionada. En paraules més planes, no hi ha diferències exagerades entre el nivell d’estudis i l’origen dels pares, especialment si tenim en compte que el punt de partida dels immigrants i dels fills dels immigrants sempre és més complicat que el dels autòctons. Això ha estat clau, doncs s’ha evitat que la població s’enguetitzés i alhora ha afavorit la mobilitat. Fixeu-vos com l’evolució produïda al llarg dels anys -1991, 2001, 2008, i 2014- ha estat més que notable.\nL’any 2001 ja s’observen els efectes directes d’un ascensor social que funciona, on tothom accedeix als estudis al marge de l’origen dels seus pares. Si ho comparem amb l’any 1991, s’observa que 10 anys més tard la població està més formada.\nArribats als anys 2008 i 2014, la tendència que s’observa és exactament la mateixa: la gent gaudeix majors nivells de formació indistintament de l’origen dels seus pares, fent-se molt més petites les diferències socials donades durant els anys 60, 70, i 80.\nL’any 2014 aquesta segueix la tendència, i el percentatge de gent amb estudis superiors és majors independentment de l’origen dels pares.\nVist en perspectiva, l’Estat del Benestar i la immersió lingüística han estat importantíssimes per enfortir una societat que partia de dues bases molt diferents. Així, si bé les persones amb tots dos pares nascuts fora de Catalunya ho han tingut més complicat per prosperar, s’observa que tant a nivell laboral com educatiu ho han fet al mateix ritme que les persones nascudes sota una família mixta o amb tots dos pares nascuts a Catalunya. Dit més clarament: l’ascensor social ha funcionat. Això es pot exemplificar més clarament si ens centrem estrictament en el percentatge de gent amb estudis superiors, doncs s’observa que la tendència és la mateixa al marge de l’origen dels pares.\nPer veure com d’important ha estat aquest progrés, cal veure què passa quan segmentem entre l’auto-ubicació de classe social i l’edat en base a l’origen dels pares. Si ho comparem entre les persones de 65 anys (o més) versus la resta de franges d’edat, observem que el percentatge de classe mitja de la gent amb un dels pares o tots dos pares nascuts fora de Catalunya és el més fluix de tots. Aquesta diferència, no obstant, es va fent més petita a mesura que la franja és més jove, i té tendència a enfortir la classe mitja al marge de l’origen. Novament es fa evident que l’ascensor social tira endavant, i és important que funcioni per seguir pal·liant les diferències.\nEvidentment, se’m pot acusar de segmentar massa l’enquesta i jugar amb uns marges d’error massa grans. Per evitar queixes, aquest cop he creuat les dades sense tindre l’edat com a variable de control (en un llenguatge més pla: sense filtrar les dades segons l’edat). Si ens hi fixem, la distribució és la mateixa al marge de l’origen dels pares. L’únic incís negatiu, però, no es troba en la classe mitja, sinó en la classe baixa; és just en aquell punt que cal lluitar per minvar les diferències entre la gent amb tots dos pares nascuts fora de Catalunya versus les persones amb orígens mixtos o tots dos pares nascuts a Catalunya.\nÉs factible que molts es queixin per utilitzar una auto-ubicació com la classe social a la qual es pertany, doncs la tria d’aquesta ve més marcada per les percepcions que per la realitat. Per evitar problemes, he utilitzat les dades del darrer CEO amb l’objectiu de veure si aquesta auto-ubicació és gaire diferent dels ingressos nets mensuals en base a l’origen de la mare. Com bé s’observa, les diferències en base a l’origen són mínimes, i aquestes es fan molt més petites que en l’anterior gràfica. A partir d’aquí, un pot triar entre els ingressos nets (on un percentatge elevat de gent prefereix no contestar davant la mala imatge que té tindre diners) i unes diferències insignificants, o bé en les percepcions i en unes dades que també demostren que no hi ha divisions marcades per l’origen.\nCom que hi ha usuaris que potser poden queixar-se per no utilitzar el mateix patró a l’hora de tractar les dades, en aquesta gràfica les teniu dividides entre la gent amb tots dos pares nascuts a Catalunya, tots dos pares nascuts fora de Catalunya, i els de famílies d’origen mixt. Com bé s’observa, no hi ha diferències, donant-me la raó en la gràfica anterior.\nPer últim, torno a fer-me pesat en què la millora de l’Estat del Benestar i la igualtat d’oportunitats sorgides arran de la immersió lingüística han estat fonamentals per fer de Catalunya una societat més justa i cohesionada. Per què ho dic tot això? Imagineu-vos què hauria passat amb la immigració si no haguessin les polítiques necessàries per poder progressar socialment i integrar-se. Sense l’obra dels governs de Pujol, Maragall, Montilla i fins i tot Mas, encara que aquest es va arribar a enorgullir de retallar en segons quines àrees durant el seu primer mandat i, sobretot, sense l’esforç titànic que va fer aquell grup de pares de Santa Coloma de Gramenet a principis dels anys 80, no hauríem arribat fins aquí i tindríem una societat molt més dividida i econòmicament molt més desigual. Amb un ascensor social que funciona i un sistema d’immersió lingüística que ha contribuït a què aquelles persones que venien de fora del territori poguessin escolaritzar-se i integrar-se, s’han aconseguit minvar les diferències socio-econòmiques i alhora cohesionar una societat que partia de punts molt distants. Perquè el fet de compartir i aprendre una mateixa llengua, vehicular a l’escola i d’ús a la feina, amb independència de la materna, ha aconseguit despolaritzar la població i donar-los les mateixes oportunitats de relació. El repte d’ara, però, està en aconseguir la clau de la caixa o -directament- la de l’Estat independent, doncs sense el control de les polítiques públiques i educatives estem destinats a que tornin les diferències socials.\nCategories Anàlisi Política, Data & Politics, El Procés, Revista Endavant Tags anàlisi política, català, Catalunya, Catalunya dividida, col·legi Rosselló-Pòrcel, el procés, Estudis, immersió lingüística, Política catalana, Sergi Cristóbal Jané\n27S: El catenaccio funciona.\nJuly 17, 2020 October 30, 2015 by Sergi Cristóbal\nNervis, por, inquietud, victòria. La tarda del 27S va portar un conjunt de sensacions que són molt difícils d’aglutinar en una sola frase. Per començar, els resultats d’aquestes eleccions són espectacularment bons: s’ha acabat amb el mite de l’abstenció diferencial, s’ha superat el sostre del 9N, s’ha acabat amb Duran i Lleida, Podemos ha quedat força tocada a pocs mesos del 20D, i SCC ha quedat esquitxada per les “presumptes” relacions del seu líder amb l’extrema dreta. Tot això en quinze dies de campanya, un lapse de temps suficient per canviar la política catalana des dels fonaments i demostrar el tribunerisme amb què han actuat certs mitjans de comunicació. No obstant, aquest darrer punt es va evidenciar el passat 29 de juny, quan El Periódico va publicar una enquesta post-electoral centrada en el Parlament de Catalunya. Aquí va començar la creació de Junts pel Sí.\nAmb un panorama que mostrava una hipotètica “Catalunya en Comú” a tocar de la victòria, a CDC i ERC van córrer per fer el que no havien volgut abans les seves elits internes: una coalició electoral que aglutinés el centre polític. Dit i fet, JxSí naixia a contracorrent, amb l’objectiu de no perdre múscul i amb el vot dual de Podemos i ERC difuminat durant els mesos previs. Malgrat que el punt de sortida (amb Artur Mas i Oriol Junqueras desgastats) era força dolent, el resultat de l’experiment ha estat positiu. Això sí, el gran guanyador de l’independentisme ha estat la CUP, que ha aconseguit la fita aparentment impossible de 209.940 votants nous.\nEl 27S també deixa dades molt destacades: si des de 2012 hi havia un 40-45% d’independentisme passiu, des del passat diumenge tenim un 48-50% d’independentisme actiu. Això vol dir que, a part d’ampliar-se la força independentista, no hi ha cap alternativa electoral per part dels contraris a l’independentisme. Aquest enduriment també ha tingut efectes directes allà on Súmate ha tingut més presència: Nou Barris ha vist com l’independentisme passava del 25,1% al 29,1% en tres anys, una pujada que no ha perjudicat a ICV/CSQEP, que en el mateix període ha passat del 13,1% dels vots al 13,8%. A l’Hospitalet, ciutat on es va criar l’articulista que ara mateix llegiu, l’independentisme és manté (24,88%) i puja unes quantes dècimes, trencant tabús i alhora posant en evidència un parell de coses: s’hauria d’actuar a Tarragona i integrar ICV dins del bloc independentista. Aquest segon punt generaria moltes tensions internes, però a partir del desembre hauran de triar entre el govern de Romeva i Baños vs el govern de Sánchez i Rivera. Els ecosocialistes han de tindre clar que no és el mateix governar contra el 48% que fer-ho contra el 39%, especialment si la seva presència pot debilitar aquest 39% dels vots a favor seu.\n<<La clau de tot no rau en la figura del President, sinó més aviat en les concessions que es facin a l’hora de governar>>.\nAmb una participació històrica, uns indicis de polarització especialment preocupants a Tarragona i un bloc del sí totalment motivat, els líders independentistes hauran d’entendre que de cara al 20D serà molt complicat repetir la mateixa fórmula electoral. Tot i que la victòria del 27S té aires bíblics, la batalla de les Eleccions Generals es jugarà entre Rajoy, Sánchez, Iglesias, i Rivera, fent que JxSí tingui assegurat un resultat pitjor. S’haurà de fer una estratègia totalment diferent o, simplement, que cadascú vagi per la seva banda.\nDurant els propers mesos viurem un escenari més que previsible, i la CUP donarà suport a JxSí per formar un govern amb una tendència clarament definida cap a l’esquerra. A canvi de tot això, la pròpia intuïció marca que Artur Mas serà el cap d’Exteriors i Romeva el President, fent que ICV es quedi amb el dubte d’entrar fins d’aquí uns 10 o 12 mesos. La clau de tot no rau en la figura del President, sinó més aviat en les concessions que es facin a l’hora de governar.\n<<Amb un escenari on Podemos ha perdut la batalla de Catalunya, s’albira que a partir del 20D serà relativament fàcil que a Espanya hi hagi un govern entre PSOE i Ciudadanos…>>\nDesprés del 27S s’ha arribat a un estat zen, on les ànsies dels més radicals s’hauran de calmar pel bé de la política. Amb un escenari on Podemos ha perdut la batalla de Catalunya, s’albira que a partir del 20D serà relativament fàcil que a Espanya hi hagi un govern entre PSOE i Ciudadanos, allunyant-se així qualsevol possibilitat de referèndum pactat, doncs la Federació Socialista d’Andalusia (i el seu soci de govern) es negarà rotundament a cedir davant les aspiracions catalanes. Amb aquest escenari, només cal esperar la patacada de Podemos i les reformes fútils de PSOE i Ciutadans per superar el 50% de suport.\nMolts han interpretat els resultat del 27S com una derrota del sobiranisme, però al contrari del que diuen, aquest ha donat el tret de sortida per portar a terme moviments unilaterals. Tenint en compte que hi ha 200.000 catalans que no han pogut votar (els de la diàspora, clarament independentista), amb ICV contra les cordes, i sense aires de canvi a Espanya, ens trobem que Europa acabarà forçant un referèndum abans de donar-se qualsevol moviment que pugui trencar el puzzle espanyol a les braves. En definitiva, a la llarga acabarem votant encara que es queixin els nuclis més durs de PP i PSOE. A partir d’ara ens espera un any i mig dens, molt dens, així que la festa pot començar.\nCategories Anàlisi Política, El Procés, Revista Endavant Tags 27S, 27S Cataluña, 27S Catalunya, catalan elections, Eleccions 2015, eleccions parlament de catalunya 2015, Sergi Cristóbal Jané\nCatalunya a 1 de setembre.\nJuly 17, 2020 September 30, 2015 by Sergi Cristóbal\nUn Deus ex machina constant, aquesta és la millor manera de descriure la política catalana els darrers mesos. Si ho analitzem fredament, des del gener hem passat per tres fases totalment diferents; la primera de gener a l’abril, on totes les anàlisis presentaven un Parlament fragmentat i dividit en tres eixos (el nacional, el social, … Read more Catalunya a 1 de setembre.\nCategories Anàlisi Política, El Procés, Revista Endavant Tags 1 de setembre Catalunya, 27S, anàlisi polític, anàlisi política, Eleccions 2015, Eleccions Catalunya, eleccions parlament de catalunya 2015, Endavant Sergi Cristóbal, Sergi Cristóbal, Sergi Cristóbal Jané\nEntrevista a Ràdio Vilablareix.\nJuly 17, 2020 September 23, 2015 by Sergi Cristóbal\nAquest dimecres 23 de setembre van entrevistar-me a Ràdio Vilablareix, on vam estar parlant sobre coses tan diverses com el 27S, les enquestes, Orient Mitjà, i fins i tot el Kurdistan. Espero que us agradi, a continuació us deixo el link:\nCategories Anàlisi Política, El Procés, Mitjans Tags 27S, 27S eleccions, Ràdio Vilablareix, Sergi Cristóbal entrevista, Sergi Cristóbal Vilablareix, Vilablareix\nMitjana ponderada a El Nacional.\nEl diumenge 20 de setembre va publicar-se a El Nacional la meva mitjana d’enquestes ponderades, tant en percentatge de vot com en nombre d’escons. A més a més, dins l’article també poden veure’s les evolucions de tots dos blocs i el punt de vista de diversos politòlegs.\nCategories Anàlisi Política, Data & Politics, El Procés, Mitjans Tags 27S, 27S eleccions, El Nacional mitjana, Sergi Cristóbal El Nacional, Sergi Cristóbal Jané\nHi ha vot ètnic a Catalunya?\nJuly 17, 2020 May 30, 2015 by Sergi Cristóbal\nFal·làcia: 1 adj. [LC] Que cerca d’enganyar. Un home fal·laç. 2 adj. [LC] Que enganya amb falses aparences. El Crónica Global és un diari digital que engloba tot l’espectre intel·lectual del unionisme a Catalunya. De fet, la seva estructura formada per opinadors del PSC, Ciutadans, i el Partit Popular és una còpia del bloc constitucionalista que van … Read more Hi ha vot ètnic a Catalunya?\nCategories Anàlisi Política, Data & Politics, El Procés, Revista Endavant Tags anàlisi política, Crónica Global, el procés, Politòleg Boig, procés sobiranista, proceso soberanista catalán, vot ètnic


Bauma de la Bauma - Coves de Catalunya - EspeleoWorld\nBauma de la Bauma\nPetita balma vora la masia de la Bauma (Olvan)\nBalma de 20 metres d'amplada, la meitat N de poca fondària i l'altre meitat de 2 metres d'alçada i 9 metres de fondària, amb la major part del terra ocupat per un toll d'aigua d'escassa fondària.\nRecorregut: 9 metres\nÚltima revisió: 2017-03-16 16:43:05\nDes d'Olvan cal seguir la carretera que porta a Cal Rosal, que s'inicia a la rotonda que hi ha al final del poble. Seguirem 1 km fins que veurem, a la nostra esquerra, una pista amb la indicació "Cabots" i 25 metres més enllà una pista sense indicació, també a la nostra esquerra, i que cal seguir 500 metres fins a la casa de la Bauma, on deixarem el cotxe. Cal pujar una petita carena que hi ha entre les dues edificacions i seguir un camí que de seguida ens porta a la balma.\nConeguda de temps immemorials. Citada al web de patrimoni cultural .diba, de la Diputació de Barcelona, cosa que va provocar la visita (13-8-2013) de membres de l'EC de Gràcia i del GE Badalona, els qual van realitzar els pertinents treballs de catalogació.\nTot i la redundància amb el nom de la cavitat, mantenim el nom que figura al citat inventari. En un principi la balma, sense nom, va donar nom al mas: Mas de la Bauma i es va fer servir de corral. Posteriorment al donar nom a la balma, s'adoptà el nom del mas, quedant d'aquesta manera com bauma de la Bauma.\nTotes les dades, topografia i fotografies han estat extretes del blog: cavitatsdecatalunya.blogspot (de Jordi de Valles). Apunt del 22-8-2013. Autors fitxa: J. de Valles (ECG) i J. Cuenca (GEB)


ENTREVISTA | 06/02/2014 RuralCat\nJosep Mataró i Clopés "Fa falta canviar i millorar el model de gestió de les castanyedes"\nL'Associació de Propietaris del Montseny té molt a dir i fer en la preservació del patrimoni econòmic, cultural, paisatgístic i ambiental del massís. Entre altres accions, col·labora en la recuperació de les castanyedes, que representen una massa forestal important i formen part de la història del Montseny\nJosep Mataró és enginyer tècnic agrícola, diplomat forestal, empresari i president de l'Associació de Propietaris del Montseny\nJosep Mataró és enginyer tècnic agrícola, diplomat forestal i president de l’Associació de Propietaris del Montseny. Actualment, porta amb el seu fill l’empresa Foagma, dedicada a la gestió i comercialització de la finca forestal-agrícola d’El Mataró de Cerdans, en els termes municipals d'Arbúcies i Espinelves. Als anys noranta, també van reformar una antiga masoveria familiar per convertir-la en casa de colònies i aula d’entorn rural amb la finalitat de donar a conèixer sobre el mateix terreny el treball diari de la gent que hi viu i en viu.\nQuins són els objectius de l’Associació de Propietaris del Montseny?\nEls estatuts de l’APMontseny en defineixen els objectius en quatre grans punts: agrupar la propietat per posar en valor el patrimoni humà i natural del massís; fer efectiva la seva planificació i potenciar la gestió agrària i forestal; representar els interessos comuns de la propietat davant de les administracions públiques i organitzacions privades, i difondre els beneficis socials, econòmics i ambientals de la gestió sostenible dels recursos del massís.\nL’associació es va constituir l’any 2009 i és oberta a totes les propietats en sòl rústic. Avui som uns 260 socis, que representem aproximadament unes 20.000 hectàrees i el 60% de la propietat del Montseny.\nQuina és la situació actual del castanyer al massís del Montseny?\nEl castanyer ha estat durant segles una de les espècies forestals més productives del Montseny tant per l’aprofitament que se’n feia de la fusta com per la producció de fruit. La pèrdua d’importància de la castanya com a aliment, l’èxode rural, l’aparició d’algunes plagues i malalties, el rebuig de la indústria al roig de la fusta o el tancament de serradores l’han portat a una situació força crítica. Actualment, ens trobem amb importants masses forestals sense gestionar ni talar.\nQuines perspectives hi ha d’incrementar-ne la utilització o l’aprofitament dels productes?\nLes perspectives poden ser bones perquè, malgrat tot, és la segona espècie en importància al Montseny després de l’alzina, i per davant de sureres, fagedes i pinedes. No obstant això, primer se n’hauria d’incrementar la viabilitat econòmica. En aquest sentit, l’APMontseny ha realitzat i realitza accions per promoure l’ús de la fusta i el consum de la castanya, tant amb empreses com amb consumidors finals i en col·laboració amb administracions. Els productes poden ser de qualitat però han de tenir un mercat clar.\nCreieu que el model d’explotació ha fet un canvi i s’ha orientat més cap a la producció de fruit que de fusta?\nEl que és molt clar és que fa falta canviar i millorar el model de gestió de les castanyedes. La producció de fusta està molt limitada i canviar el model d’explotació per donar prioritat al fruit pot ser la solució per mantenir l’espècie, però implica canvis en l’estructura i la massa de les castanyedes, i això no és fàcil. La majoria són centenàries i una gran part provenen de plantacions destinades a la fusta per fer dogues i rodells per a bótes, barrils, etc. Alguns propietaris han emprès accions per afavorir la producció de fruit, però la manca d’un mercat estructurat no incentiva la inversió en aquest àmbit.\nQuin és l’estat actual de les malalties del castanyer com per exemple el xancre o la tinta?\nEl xancre sembla que s’ha estabilitzat els darrers anys i els arbres tornen a presentar un bon aspecte. A les zones límit on van morir gairebé tots els castanyers, s’han plantant altres espècies.\nQuant a la tinta, mai va arribar a ser un problema generalitzat com el xancre i la situació no ha arribat a ser greu.\n“Les persones i les famílies que vivim i en vivim del massís som una peça clau en el manteniment del territori. Ha estat així en el passat i ho serà en el futur”\nL’APMontseny participa en cap projecte per a la recuperació de castanyedes o la millora de la producció de castanyes?\nL’Associació va participar en el projecte de Recerca i Desenvolupament de nous models productius i valorització de la castanya al Montseny, iniciat l’any 2011 dins el marc del Conveni de col·laboració i cooperació per a l’impuls de la gestió agroforestal al Parc del Montseny, amb la Diputació de Barcelona, la Diputació de Girona i el Centre de la Propietat Forestal.\nEl projecte va permetre identificar i caracteritzar les varietats de castanya que tenim al massís i avaluar l’estat sanitari de les castanyedes. També, en una segona fase, vam participar en la recuperació de castanyedes de fruit abandonades i en clar procés de degradació, a 8 parcel·les pilot. Vam millorar-ne l’estat sanitari i vam analitzar els costos dels treballs de recuperació, manteniment i recol·lecció, i també la seva viabilitat econòmica.\nD’altra banda, també hem participat en la recerca de nous models de gestió del castanyer com a arbre de fusta. Tradicionalment, es feia una primera aclarida de soques als 4 o 5 anys i una segona als 8 o 10 anys, amb un torn final de 25 anys. Ara, l’objectiu ha estat allargar el torn d’aprofitament, amb una única aclarida als 18 o 20 anys per obtenir un torn de 30 o 35 anys amb un diàmetre més gros i que pugui ser més atractiu per a la indústria, a més de reduir costos.\nL’any 2011, vam fer una publicació per donar a conèixer a un públic més ampli la situació del castanyer, i l’any 2012 vam participar a les jornades silvícoles Emili Garolera, entre altres actuacions.\nNosaltres fem tot el que podem però tenim uns límits com a associació no tutelada i sense afany de lucre. Ajudar a gestionar les finques i realitzar aquestes activitats no és fàcil, però serà crucial per continuar avançant.\nQuins són els futurs projectes de l’APMonseny?\nAra com ara i pel que fa al nostre futur, estem força preocupats per la proposta del Projecte de decret pel qual s’aprova la modificació del Decret 105/1987, pel qual es va declarar parc natural el massís del Montseny.\nTrobem que la proposta que s’ha fet pública no té en compte els propietaris. Per exemple, tot i que les terres del Montseny són de titularitat privada en un 85%, es preveu la creació d’un òrgan de gestió de 40 membres, dels quals només 3 són propietaris. També s’estableix el dret de tempteig i retracte per part de l’Administració en totes les transaccions que es facin al parc. Per tant, si volem vendre les nostres finques o en el supòsit d’herències, s’ha de notificar tres mesos abans de fer qualsevol transacció i durant sis mesos l’Administració té el dret de tempteig i retracte; a la pràctica, una possible transacció pot quedar bloquejada fins a nou mesos. Això és un gravamen a les finques i genera un perjudici directe a la propietat. Hi ha molts altres punts de què volem parlar i que afecten des dels projectes de noves construccions fins a la captació d’aigües, passant per una càrrega administrativa i burocràtica excessiva...\nEntenem que les normatives s’han de posar al dia i que la societat demana espais protegits ben gestionats, però, pel que fa a aquesta proposta, demanem anar a poc a poc, que se’ns deixi parlar i participar adequadament als propietaris. Les persones i les famílies que vivim i en vivim del massís som una peça clau en el manteniment del territori. Ha estat així en el passat i ho serà en el futur.\nAssociació de Propietaris del Montseny


Ajuntament d'Alella - Promoció de la Salut\nPortada|Promoció de la Salut\nEl Servei de salut pública de l'Ajuntament d'Alella és el responsable d'aplicar i desenvolupar les polítiques de salut pública adreçades a la població. Aquest Servei té la voluntat d'exercir plenament les competències municipals i les tasques que s'en derivin de l'exercici de la protecció i la promoció de la salut, la prevenció de la malaltia i dels seus factors de risc i de l'autoritat sanitària del municipi. El servei actúa tant en l'àmbit de la protecció com en el de la promoció de la salut. En quan a la protecció s'inclouen accions, prestacions i serveis de les administracions sanitàries destinades a garantir la innocuitat i salubritat dels productes alimentaris i a preservar la salut de la població davant els agents físics, químics i biològics presents en el medi, restauració, comerç minorista, venda de menjar preparats, mercats municipals, entre d'altres. Pel que fa a l'àmbit de promoció de la salut, el servei municipal té per finalitat promoure i prevenir la Salut de la població a través de programes, projectes i campanyes d'informació, sensibilització i assessorament en salut comunitària.\nJosep Bardés Conesa\nDavant l'episodi d'altes temperatures previstes a partir d'aquest divendres a Catalunya, el Departament de Salut i Protecció Civil de la Generalitat (Departament d‘Interior) demanen extremar les precaucions: protegir-se del sol i la calor, beure molta aigua i reduir l'exercici físic a l'exterior durant les hores de més calor són alguns dels consells d'autoproteccióLlegir més\nEls ajuntaments d'Alella, el Masnou i Teià s'han unit esforços en una nova iniciativa: l'elaboració d'una guia adreçada a la ciutadania en la qual es recull tots els recursos disponibles per atendre la salut mental al territori.Llegir més\nÀrea Bàsica de Salut El Masnou-Alella\nConsultori Local Alella (Ambulatori)


BAR DEL SIDECAR: VisualSound – Sidecar\nInici > Programació > BAR DEL SIDECAR: VisualSound\nDijous 02.07.2015 | 18:00 Concert\nBAR DEL SIDECAR: VisualSound\nProjecció de les obres guanyadores del Festival Barcelona VisualSound a l’espai Sidecar de Barcelona.\nCada dijous del mes de juliol, del dia 2 fins al fins al 30 de juliol, tindrà lloc la projecció de les obres guanyadores del Festival Barcelona VisualSound. L’inici de les projeccions serà a partir de les 19h de la tarda.\nCada una de les sessions serà presentada per les persones responsables que han coordinat la categoria i/o concurs del festival en qüestió. En les diferents sessions abans de la projecció de les obres, els autors i autores tindran un espai per fer una petita presentació de les seves obres al públic assistent.\nEn cada una de les sessions es tractarà entre 1 o 3 categories/concursos, segons la durada de les obres.\nDijous, 2 de juliol, 19h. Sidecar, Plaça Reial, 7, 08002 Barcelona.\nPresentació a càrrec de Toni Gassó.\nVictor Alonso Berbel – 13’40’’\nSINOPSIS: Lluita constant, lleialtat i rehabilitació, valentia fins a la victòria. Aquest és el credo “chatarrero”, la màxima del “Chatarras Palace”, un gimnàs clandestí en el que dia a dia es troben jove dels barris populars de tota Barcelona per canalitzar allò que senten a través de la boxa lliure.\nRosa Pérez Masdeu – 24’57’’\nSINOPSIS: El 13 d’octubre de 2013 va començar la vaga de vuit mesos de les treballadores i els treballadors de Panrico Santa Perpètua de Mogoda, la més llarga a l’Estat des de la transició.


Almussafes reobri els patis dels centres educatius en horari extraescolar – RiberaTV\nAmb esta iniciativa, l’executiu local dota de dos grans zones d’oci al col·lectiu de jóvens del municipi\nA partir de dilluns que ve 1 d’octubre, els patis dels col·legis públics Almassaf i Pontet reprendran el programa d’obertura al públic, fora de l’horari lectiu del curs 2018-2019. De dilluns a divendres entre les 16.45 i les 19 hores i els dissabtes de 10 a 13.30 hores, la ciutadania almussafenya, especialment el públic infantil, podrà utilitzar les instal·lacions per a practicar esport o per a disfrutar dels seus moments d’oci. Com cada any, l’Ajuntament d’Almussafes facilitarà un servici de consergeria per a la supervisió i la neteja d’estos espais.\nAmb el començament del nou curs escolar, l’executiu d’Almussafes recupera una de les iniciatives dirigides al col·lectiu infantil que major acollida ha tingut durant els últims anys: l’obertura dels recintes escolars després de la finalització de l’horari lectiu. A partir de dilluns que ve 1 d’octubre, els patis dels CEIP Almassaf i Pontet obriran les seues portes al públic entre setmana de 16.45 a 19 hores i els dissabtes de 10 a 13.30 hores, perquè els menors de la localitat disposen de dos grans àrees destinades a l’entreteniment.\n“Les zones de recreació de les escoles compten amb pistes esportives per a la pràctica d’esports com el futbol o el bàsquet, per la qual cosa a més d’oferir més espai per al gaudi dels més xicotets estem fomentant l’exercici físic, un dels grans compromisos que desenrotllem des del govern municipal en matèria educativa i esportiva”, comenta el regidor d’Educació i Esports, Pau Bosch.\nEn esta edició de la campanya, s’ha establit de nou un servici de consergeria en cada centre escolar, els responsables del qual s’encarreguen de portar la supervisió i la neteja de les esmentades àrees, a més de facilitar que les persones usuàries puguen accedir als banys de les infraestructures educatives.\nAlmussafes reobri els patis dels centres educatius en horari extraescolar added by Ribera Televisió on 25 Setembre, 2018


Miró-Cubells S.L. | Casa Rural i Agrobotiga Cal Porxo\nMiró-Cubells S.L.(1 productes)\nMiró Cubells és una empresa familiar de Cabacés de tradició oleícola amb més de 300 anys d'història. Des del 2007 que van començar, que el conrreu de les terres d'oliveres d'on surten aquests maravellosos olis es fa d'una forma completament ecològica, ni adobs químics, ni pesticides. Els motor d'aquest projecte tan engrescador, són en Fernando, la Neus i els seus 2 fills. Quan parles amb ells, encomanen valors importants que la societat consumista ha arraconat com ara el respecte i sostenenibiliat del territori i que no podem oblidar perqué el seu seguiment ens ajuda a viure millor i preserva aquesta terra que ens otorga juntament amb l'esforç, la constància i els conèixements concebuts de la gent gran i també jove de la casa, aquest producte tant extraordinari.\nCabacés és bressòl d'oliveres centenàries i mil.lenàries. Fa la producció d'oli més prestigiosa del mòn. Està a cavall entre el Baix Camp i les Garrigues.Té una continentalitat molt marcada, una orografia complexa i microclimes particulars. Es a dir, pateixen molt per la calor de l'estiu, pel fred de l'hivern, i per la falta de pluja. Això fa que la producció sigui menor però singular. Conjuntament també la qualitat de la terra i l'alçada del terreny, que allunya les plagues, fan que l'expresió del seu oli es manifesti en totes els seus sabors més espectaculars i asombrosos.\nMolí de l'Oli utilitza sistemes de recolecció i elaboració tradicionals. Després de la molturació de la oliva es realitza un batut curt que els permet obtenir l'oli més afruitat i de major qualitat . Seguidament es centrifuga. Mitjançant procesos de decantació, es separa l'oli de l'aigua i les impureses sobrants . No es filtra.\nEvidentment, la tecnologia que utilitza aquest molí per realitzar tots aquests procesos es moderna i garantitza juntament amb la seva experiència i el seu saber fer, aquests olis tan exquisits.


David Crespo, primer reforç d'hivern de la SD Formentera - SD Formentera , Benvingut al web oficial del teu equip.\nsdformen Published: desembre 26, 2017 Categories: NOTICIAS Tags: CD Llosetense · David Crespo Zurita · futbol esports · nou fitxatge · SD Formentera Segona B · Tercera Divisió\nLa SD Formentera es complau a anunciar el fitxatge de David Crespo Zurita (Palma de Mallorca 26/08/1995), el primer reforç d’hivern per a la plantilla de Tito García Sanjuán.\nCrespo, té 22 anys i és un jugador hàbil i ràpid per les bandes. Arriba procedent del CD Llosetense, Tercera Divisió, i està previst que s’incorpori a la disciplina del club el dia 28 de desembre, quan tot l’equip torna als entrenaments.\nAra, arriba al nostre club en una temporada històrica i en una situació immillorable tant en lliga com en Copa del Rei. Estem segurs que amb la incorporació de Crespo, i altres jugadors que arribaran aviat, aconseguirem mantenir una estabilitat en la plantilla davant les lesions i seguirem amb l’actitud competitiva que hem demostrat en cada partit.\nDavid, benvingut i molta sort!\nOne Reply to “David Crespo, primer reforç d’hivern de la SD Formentera”\nJose Manuel Costa Cardona ha dit:\ndesembre 27, 2017 a les 12:55 pm\nMolt be de maravilla…!!!


Dignitat familiar La República\nJordi Matas Dalmases 14/03/2019\nLa despietada repressió judicial contra l’independentisme no només té com a víctimes les persones empresonades, exiliades i imputades en múltiples causes, sinó que també n’hi ha moltes més que formen part del seu entorn familiar i amical, i que de manera silenciosa i amb impotència pateixen consirosament les conseqüències de les represàlies ignominioses del poder judicial. I més enllà, encara hi ha moltíssima més gent anònima que lamenta i denuncia amb un dolor interior molt profund tot el que està passant i la injustícia d’un estat que, paradoxalment, vol presumir de tenir una bona salut democràtica.\nDe tot aquest calvari, la família mereix un gran reconeixement, perquè el patiment dels que estan imputats, malgrat que mirin de dissimular-ho, o l’angoixosa absència d’aquells que estan empresonats o exiliats, demana als familiars de sobreposar-se quotidianament i, a més, de transmetre ànims i fortalesa a les persones directament reprimides. Com és lògic, cap familiar pot fer el cor fort les vint-i-quatre hores del dia durant tant de temps, i això vol dir que molts d’ells només poden expressar el dolor en la més absoluta intimitat, que només ploren en soledat. I quan el desconsol està tan endins, la tristesa va guanyant terreny i l’esforç per evitar el desànim i per transmetre energia als familiars afectats cada cop és més titànic.\nDe tot el turment familiar, el de la parella, el dels pares que ja són grans i el dels fills que són infants, són, per situacions diverses, especialment cruels. Tenir la parella empresonada, exiliada o, fins i tot, imputada, et penalitza en la part més íntima de la teva existència, ja que et trasbalsen o et priven de confidències, de comunicacions íntimes, de tendresa, d’afecte, d’amor, de comprensió, d’escolta, de consells, d’indulgència, de generositat, de corresponsabilitats i de projectes vitals amb la persona estimada. Que de manera arbitrària i totalment improcedent un jutge limiti o escapci tots aquests aspectes de les relacions personals és un fet indignant i exasperant. La parella és probablement el familiar que pot arribar a sentir-se més desolat, perquè, immers en la desgràcia esmentada, ha de lluitar contra l’adversitat i compaginar el fet de ser el principal referent de l’acompanyament de presos, preses, exiliats i exiliades, amb altres activitats com ara la seva feina professional, l’educació dels fills i filles, l’atenció als pares i mares (i sogres) o la infraestructura domèstica, entre moltes altres.\nGenera un profunda tristesa que pares i mares que ja són grans vegin els seus fills i filles empresonats, exiliats o imputats amb possibles penes de presó per haver estat fidels a unes conviccions polítiques justes. Quan els pares i les mares són grans no haurien de tenir més neguit que el de preservar la salut i encarar assossegadament els darrers anys de vida, i és precisament en aquests moments quan s’han de sentir acompanyats per uns fills i filles que els han de donar la màxima felicitat i benestar. Per tant, que homes i dones grans vegin com l’abús de poder s’acarnissa amb els seus fills i filles fins a portar-los a la presó o a l’exili, implica rebre una ferotge i inhumana patacada anímica al final del trajecte de la seva existència. No obstant això, tots treuen forces d’allà on en queden poques per fer costat als seus fills i filles en aquest període extremadament difícil, tot demostrant una admirable dignitat i una magnànima capacitat de sacrifici per esmorteir l’aflicció filial.\nEls fills i filles que tenen pocs mesos o pocs anys de vida, malgrat no ser conscients de la situació, també pateixen les conseqüències de la repressió. Efectivament, és una indecència que poderosos despietats determinin que aquests infants no tinguin físicament el pare o la mare, o els tinguin molt capficats pel fet d’estar en el punt de mira d’una imputació injusta, precisament en aquell moment vital en el que es construeixen els pilars de la personalitat, dels hàbits, de les actituds, dels valors, dels comportaments emotius i de les pautes de convivència.\nI si els fills i filles estan en una etapa més avançada de la infantesa, és a dir, en aquella etapa en la que els nens i les nenes comencen a sentir-ho tot, però que, immersos en la innocència, no poden arribar a comprendre moltes coses, la situació també esdevé dramàtica. Quan la impune perversitat del poder fueteja aquests infants, ho fa a persones mentalment febles i influïbles, plenes de fantasies i imaginacions, i amb pocs recursos psicològics per entomar en positiu les informacions de la televisió, els comentaris dels companys i companyes de classe o les converses que senten dels adults sobre els seus pares i mares. Per moltes precaucions que s’adoptin, els pensaments dels infants són difícils de reconduir i la successió d’impactes emocionals negatius poden generar alguns trastorns que demanin l’ajuda de professionals de la conducta i la vida mental de la persona.\nSón molts dies de patiment de les parelles, dels pares i les mares grans i dels infants, i també de molts altres familiars. Molts dies i massa nits, perquè la nit és moment de retraïment i de reflexió, de soledat injustament imposada, de constatar la inquietud de qui t’acompanya, de sentir-se especialment afligit i abatut; i és el moment en que la consciència deixa pas a atzaroses rutes de pensament oníric que, en aquestes situacions, sovint acaben en malsons. Moltes nits de sofriment, d’ansietat, de dissort, de desolació i de desesperació.\nI tanmateix, l’endemà al matí, la lluita de les famílies contra la injustícia continua. Sense cap renúncia. Sense cap abandonament. Sense cap deserció. Sense cap penediment. Amb fermesa. Amb lucidesa. Amb convicció. I amb molta dignitat.


Revert torna per quedar-se - Empordà\nRevert torna per quedar-se El davanter del Figueres posa punt i final a una lesi� que l'ha obligat a perdre's dotze jornades de lliga. �Se m'ha fet etern. Ha estat molt dur�, diu el giron�, que va reapar�ixer contra el Terrassa\nRevert, en un acci� en un partit contra el Gav�. sport\nFIGUERES/GIRONA | C.R.\nPlantar-se al bell mig del mes de mar� i comprovar que Javi Revert nom�s ha marcat 6 gols nom�s pot vol dir alguna cosa: al giron� li ha passat quelcom. I?greu. Revert s'ha fet un tip de veure porteria, sigui on sigui i nom�s un contratemps maj�scul l'ha pogut aturar. Aix� ha estat i en forma de lesi�. Una lesi� tossuda i punyetera, que l'ha deixat fora de combat durant dotze jornades de lliga. Massa temps per al futbolista, a qui se li ha fet etern. Fins que ha vist la llum. Va ser aquest passat cap de setmana. Derrota contra el Terrassa, per� bona not�cia per al Figueres:?Revert va jugar els �ltims 13 minuts i tot i acabar amb una petita sobrec�rrega que l'impedia entrenar-se el dilluns, el seu retorn �s una realitat. Ell, el m�s feli� del m�n:?�Ja era hora!� .T� motius de sobres per haver-se tret un pes del damunt. Dos mesos i mig fora de combat per un trencament del qu�driceps que se li ha anat complicant i que ha costat un munt que marx�s. �Se m'ha fet etern�, confessa. �No havia estat mai tantes setmanes aturat�, es justifica. No li falta ra� a Javi Revert, que ha superat una �lesi� molt dura� i que li ha tocat viure una situaci� que espera no repetir. �Esperem que no em torni a passar res aix�. Hi ha anys que ho jugues tot i que un altre company es perd mitja lliga per un trencament. Aquest cop m'ha tocat a mi�.Evidentment, estar-se tant de temps de baixa no �s per llen�ar coets i el giron� no ho ha passat b�. Ha intentat, aix� s�, prendre-s'ho amb filosofia. �M'ho he agafat el millor que he pogut. He fet tot el possible per estar b�, per� no hi havia manera. No se'm pot retreure res�, explica. Sobretot per a un home que normalment ha esquivat les lesions. �Sempre he jugat molts partits. ?L'any passat me'n vaig perdre cinc i se'm va fer etern. Imagina't dos mesos i mig! �s dur�. Ara, tot aix� ja �s cosa del passat. La setmana passada es va entrenar amb normalitat, sense cap por de recaure:?�Abans no podia colpejar amb la meva cama bona, per� ara s�. Em sento b� i espero poder anar jugant cada cop m�s. Si pot ser mitja hora el dissabte, perfecte. I?despr�s una hora. Fins a trobar-me perfectament�. Tot, per donar un cop de m� als companys i tancar la salvaci� d'una vegada per totes:?�Si el play-off est� impossible, hem d'assegurar la salvaci�. Seria un daltabaix baixar i estic conven�ut que no passar� pas�. ��s el millor fitxatge�Si Javi Revert est� que balla d'un peu, tant o m�s feli� que el davanter giron� ho est� el seu entrenador, Eduardo V�lchez. Est� content amb la feina que durant la lliga han fet els seus jugadors, per� en cap moment amaga que la baixa de Revert ha estat una abs�ncia sensible. Per aix�, poder comptar de nou amb ell �s una bon�ssima not�cia per a un V�lchez que est� conven�ut que l'atacant ajudar�, i molt, en aquestes �ltimes jornades.?�Estic molt content. �s un home b�sic i l'any se'ns ha ennuegat una mica sense ell. �s un golejador nat i si no li hagu�s passat res segur que portaria una quinzena de gols�, diu el t�cnic, que defineix el retorn del futbolista com �el millor fitxatge� per als figuerencs de cares al tram final del curs. �Estic conven�ut que estar� al m�xim nivell els �ltims cinc o sis partits i que ens ajudar� molt�ssim. Ens hauria agradat tenir-lo abans, per� no l'hem volgut for�ar�, afegeix. A?m�s, explica que durant totes aquestes setmanes ha vist �molt b� d'�nims� el jugador tot i el calvari que ha hagut de passar. ��s molt madur i intel�ligent. M'ha fet la feina m�s f�cil i fins i tot hi ha hagut cops que ell m'ha animat a mi�, confessa.


Escoles Municipals curs 2019 - 2020\nA les Escoles Municipals de Maó entenem que l’aprenentatge i la pràctica de la música, la ceràmica, la pintura o el dibuix han de ser opcions obertes a persones de totes les edats i qualsevol tipus d’interès; obertes a la diversitat i als diferents ritmes d’aprenentatge; i han de poder contribuir al desenvolupament integral de les persones.\nPer açò, a les Escoles Municipals de Maó obrim les portes a totes les persones que vulguin fer realitat les seves inquietuds per la música, la ceràmica, el dibuix o la pintura, i els proposam diverses activitats perquè puguin gaudir del plaer d'aprendre, complementant el seu desenvolupament personal. En un ambient distès i amb un ritme d’aprenentatge més personalitzat, que s’adapta a totes les necessitats.\nEn el cas de la música, donam cabuda a tots els estils, sense rebutjar cap tipus de manifestació musical (pop, rock, jazz, clàssica, folklore, música ètnica...). Pel que fa als infants i joves entre els 5 i 14 anys, pensam que els enormes beneficis que aporta la música en el seu desenvolupament han de poder arribar a tots i totes, independentment de la seva predisposició o interès específic per la música. A la nostra Escola entenem l’aprenentatge musical com una experiència engrescadora que els ha d’ajudar a desenvolupar la sensibilitat, a estimular la creativitat i a gaudir de la participació en les activitats musicals col·lectives, entre moltes altres coses. A la vegada, també procuram que la formació que oferim sigui prou sòlida, personalitzada i amb la qualitat suficient perquè l’alumnat interessat pugui accedir a centres de formació superiors.\nEls dies 2, 3 i 4 de setembre de 2019, de 16.30 a 18.30 hores,\na l’Oficina de les Escoles Municipals al Claustre del Carme.\nLes persones que hagin fet la preinscripció i surtin a les llistes com a admeses, tenen que fer la matrícula a l'Oficina de l'Escola, o també, fins el dia 26 de setembre, poden fer aquest tràmit a través de la Carpeta Ciutadana de l'Ajuntament de Maó.\nSi necessitau més informació, posau-vos en contacte amb l’oficina de les Escoles Municipals.\nAdreça: Claustre del Carme, 5. 1r pis (entrada per plaça Miranda)\nC.P.: 07701 - Maó (Menorca)\nTel.: 971 36 20 21\nA partir del dia 1 d’octubre i fins al 30 d’abril, en horari d’oficina, es reobrirà la possibilitat de realitzar la preinscripció en qualsevol assignatura d’aquest curs, per a aquelles persones que encara no l’hagin fet i vulguin accedir a les places que hagin quedat lliures, o bé que es vulguin afegir a les llistes d’espera corresponents.\nEn grups diferenciats de petits i adults, respectivament. 2 classes setmanals de 45 min. per als petits de 6 i 7 anys; 2 classes setmanals d’1 hora per a l’alumnat d’entre 8 i 14 anys; i 1 classe setmanal d’1 hora i mitja per a adults. Matèria impartida per Elsa Perches, Montse Mercadal i Ricard Ramisa.\n3. Harmonia Moderna aplicada a l’instrument\n1 classe setmanal d’1 hora, en grup. Amb Carles de la Primavera\n1 classe de 45 min. a la setmana. Les classes són individuals per a adults i joves a partir dels 9 anys. Per a l’alumnat de 7 i 8 anys, les classes es fan en grups de 2 alumnes per classe.\nA més de les assignatures anteriors, l’Escola també ofereix altres assignatures complementàries. Hi poden accedir totes les persones que complesquin, en cada cas, els requisits propis de cada una. L’accés a aquestes assignatures s’haurà de fer amb la corresponent preinscripció i matrícula, de la mateixa forma i en el mateix ordre de prioritats que la resta d’assignatures de l’Escola:\nCOMBO de Música Moderna: Una classe setmanal d’1 hora, amb instrumentistes i cantants, en format de grup de música moderna. Impartida per Carles de la Primavera, Jesús Vázquez, Carlos Mangado i Ricard Ramisa. (Per a persones a partir de 12 anys, amb un nivell mínim aproximat equivalent al 2n curs d’intrument.)\nTaller de Guitarres: 1 classe setmanal d’1 hora per gaudir de tocar la guitarra en grup. Impartida per Carlos Mangado. (Per a persones a partir de 14 anys, amb un nivell mínim aproximat equivalent al 2n curs d’intrument.)\nCor de gospel: 1 classe setmanal d’1 hora per gaudir de cantar la música moderna en cor. Impartida per Elsa Perches. (Per a persones a partir de 13 anys)\nEl preu per assignatura és d’entre 24 i 36 euros* mensuals (segons el curs), amb una matrícula inicial de 39 euros* per a cada assignatura, excepte les Assignatures Complementàries, que tenen un preu de 8 euros, sense quota de matrícula; i les Classes d’iniciació d’instruments, que son gratuïtes.\n* Taxes aprovades en el Ple municipal del dia 28 d’octubre de 2010 (BOIB núm. 191 ext. de 31-12-2010), amb bonificacions del 20% en la inscripció i mensualitats per a: famílies nombroses, unitats familiars amb dues o més persones usuàries i persones jubilades; i del 10% per a persones usuàries del Carnet Jove.


L'aigua, els residus, el consum responsable i la biodiversitat són els eixos prioritaris de les ajudes a l'educació ambiental\n22 juny 2021 13:28\nL'aigua, els residus, el consum responsable i la biodiversitat són els eixos prioritaris de les ajudes a l'educació ambiental.\nEn el Butlletí Oficial de les Illes Balears (BOIB) s'ha publicat, aquest dissabte, la convocatòria pública d'enguany per a la presentació de sol·licituds de subvenció per a activitats d'educació ambiental a les Illes Balears a favor d'entitats sense ànim de lucre. Els interessats disposen d'un mes comptador des de l'endemà d'haver-se publicat aquesta resolució.\nEnguany, la convocatòria està dotada de 100.000 euros, la mateixa quantia que la darrera convocatòria, quan se'n va incrementar el pressupost un 40%. La subvenció per a cada activitat o projecte pot ser d'un màxim del 75% del pressupost previst per a l'activitat o el projecte subvencionat, però no pot superar la quantia de 6.000 euros.\nEs poden subvencionar les activitats i els projectes d'educació ambiental que s'indiquen a continuació executats dins el termini comprès entre l'1 de gener i el 31 de desembre de 2020:\n- Projectes de sensibilització i informació sobre problemes ambientals.\n- Conscienciació destinada a estimular hàbits i conductes individuals i col·lectives més respectuoses amb el medi ambient.\n- Divulgació, mitjançant l'elaboració i la distribució de material, sobre els valors i els problemes del medi ambient.\n- Formació dirigida als sectors de la societat afectats o implicats en la resolució de problemes ambientals.\nEls eixos temàtics prioritaris per a aquesta convocatòria són: l'aigua, els residus, el consum responsable i la biodiversitat.\nL'any passat, la Direcció General d'Educació Ambiental i Residus va seleccionar 28 projectes, 10 més que en la convocatòria de 2018. La lluita contra el plàstic va ser un dels grans protagonistes de la darrera edició. Fins a cinc dels projectes seleccionats hi estaven relacionats.


El quadern robat: d’abril 2017\nDes de fa temps, observo com el pensament crític al voltant de l’art contemporani esta monopolitzat per funcionaris. Persones molt preparades, no dic que no; però funcionaris al cap i a la fi. De fet, també monopolitzen la opinió de la gent des de les xarxes socials. Hi ha també alguna plataforma “observatori”, tal com ells mateixos s’autodefineixen, que, si no són funcionaris, viuen de subvencions públiques. Per més que busco, no trobo veus independents que construeixin discursos alternatius interessants que ajudin a dibuixar un panorama més ric i menys uniforme. En el fons, es tracta de discursos construïts per persones que “tenen el pa assegurat”. Des d’aquesta perspectiva, les coses són més fàcils. Poden presentar propostes aparentment radicals, agosarades, transgressores... sense que s’hi juguin gran cosa. I dic aparentment... perquè tots els camins van quedar oberts i d’això en fa molts anys.\nPenso en que històricament, quan es van fer gran coses a nivell artístic, mai va ser des del “funcionariat”. Les grans iniciatives – a tots els nivells- sempre varen ser privades i independents. Des del Renaixement fins al Modernisme. Tot el que ha transcendit, innovat, transformat i tot el que ha quedat per a la història ve del risc que ha assumit algú de forma particular i sense tenir les espatlles cobertes. Per tant, el que observo, no sé si és gaire bon senyal.\nL’altre dia vaig llegir una entrevista a Jacobo Stuart, de l’editorial Atalanta, i una de les preguntes era si l’emocionava l’art contemporani. Ell va respondre que sí, però que l’emocionava el bo, el molt bo : “Lo malo es que hay tanta morralla entre medias, tanto ruido que impide escuchar las melodias y tanta confusión con el concepto de vanguardias”. Aquest soroll del que parla, és el que es fa des de les institucions museístiques, des de les universitats, des dels “observatoris” de pensament i, com a conseqüència i de forma aclaparadora, des de les xarxes socials. I el soroll és de vegades ensordidor i terriblement monocorde. Potser amb variants, no ho nego, però sempre, sempre, des de llocs absents de risc i amb molt i molt de poder. També és cert que hi ha persones que no pertanyen al grup de funcionaris, que tenen un pes específic important en l’ambient cultural, però sempre els veig fent de satèl.lits d’alguna o varies de les “ments pensants” del moment. I potser si no formen part del sistema no és per falta de ganes, sinó perquè no acompleixen els requisits per formar-ne. Suposo que és el seu modus-vivendi: per treure el cap i anar fent la viu-viu, s’han d’apropar als sols que més escalfen.\nTrobo a faltar discursos realment sincers, independents i valents. Trobo a faltar individualisme enfront de tanta col.lectivitat, més planetes fora d’aquest sistema solar que puguin servir de veritables noves guies. És la crisi la que ha propiciat aquesta situació? És la culpable una greu devallada cultural? És el "soroll" del que parlava Stuart l'orígen del distanciament? Sempre he pensat que l’hora de la veritat és quan algú arrisca els seus propis recursos per una causa, la que sigui. Des de muntar una empresa a comprar una obra d’art. I confio bastant en la influència relativa que hi pot tenir tot aquest soroll, generat sota un cel protector, en la presa de decisions importants. La llàstima és que el seu predomini, ha generat un moment avorrit -res de nou. Tant de bo que sigui només això, un moment. Mentrestant, i mentre no es faci una altra cosa que donar voltes i voltes al mateix, ens submergirem sols, com el nedador de la foto, i escoltarem el silenci.\nFotografia de Martí Gasull Coral, 1955\nPublicat per Anna Belsa a 18:33 2 comentaris:


Els Castellers de Vilafranca volen estrenar el 4d9 sense folre al Pla de la Seu | Castellers de Vilafranca\nEls Castellers de Vilafranca volen estrenar el 4d9 sense folre al Pla de la Seu\nEls assajos marcaran l'evolució d'aquest castell clau per la temporada\nEls Castellers de Vilafranca tenen la intenció de portar per primer cop a plaça aquest any el 4d9 sense folre a Tarragona, en l'actuació que el proper dissabte 8 de juliol faran al Pla de la Seu, just davant de la Catedral. És per aquest motiu que el cap de colla dels Verds, Toni Bach, fa una crida a tots els castellers per tenir uns assajos multitudinaris després de la parada per Sant Joan. Segons Bach, aquests propers dies, "hem de treballar per fer un homenatge a la història". I és que, a pocs metres del Pla de la Seu -concretament, baixant les escales de la catedral, a la Plaça de les Cols- l'any 1881, per Santa Tecla, els Xiquets de Valls van completar el primer 4d9 sense folre del segle XIX. Expliquen algunes cròniques castelleres que l'Esperidió, en descarregar aquest castell va pronunciar la mítica frase: "si això és pes, poseu-nos a sobre la Catedral"! Així doncs, tornar-lo a fer ben a prop del mateix lloc on el 'castell total' va ser una realitat seria un gran homenatge a la història castellera.\nTot i això, l'equip tècnic dels Castellers de Vilafranca avisen que queda molta feina per fer i que aquest castell només serà possible amb la implicació total de la colla. Per aconseguir-ho, els Castellers de Vilafranca tenen abans sis assajos molt importants i una actuació a Barberà del Vallès aquest diumenge, que marcaran com està el castell i si està en condicions de portar-lo a plaça el dia 8. El cap de colla demana la implicació de tots els castellers per fer unes bones proves d'aquest castell, sobretot "per treballar l'encaix de la pinya i els segons, que ens ha donat tants bons fruits en les ocasions que ho hem assajat com cal". Una de les claus d'aquest castell, doncs, seran els propers assajos, que serviran per decidir quan surt a plaça aquest castell.


Troika de l'NKVD - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nTroika de l'NKVD o troika, a la història de la Unió Soviètica, eren comissions de 3 persones emprades com un instrument addicional de càstig extrajudicial (внесудебная расправа, внесудебное преследование), introduït per suplementar el sistema legal, la qual cosa equivalia a un càstig ràpid dels elements anti-soviètics. Començà com una institució de la Txekà, i posteriorment esdevingué de nou prominent a l'NKVD, quan va usar-se durant el període de la Gran Purga.\nEl terme rus troika literalment significa triumvirat.\n2 Repressió dels kulaks\n3 Repressió dels polonesos\nLes comissions en troika eren comunes a les organitzacions bolxevics, car 3 persones eren el mínim requerit per a les decisions col·legiades: era el nombre mínim per votar, un instrument necessari de decisió democràtica. La primera troika repressiva s'instituí el 1918, i els membres eren Felix Dzerjinski, Iakov Peters i V. Aleksandrovitx.\nLes primeres troikes operatives s'instituïren al centre, al okrug militar de Moscou el 1929. El qualificatiu operatiu denota que es basava en els departaments operatius del OGPU. Gradualment, les troikes s'anaren introduint per altres zones de la Unió Soviètica per diferents propòsits: les troikes judicials (судебная тройка), les troikes extraordinàries чрезвычайная тройка) i les troikes especials (специальная тройка).\nRepressió dels kulaksModifica\nUn pas notable va ser l'ordre de l'NKVD 00447 del 30 de juliol de 1937, anomenada Sobre la repressió dels antics kulaks, criminals i d'altres elements anti-soviètics (О репрессировании бывших кулаков, уголовников и других антисоветских элементов), signada per Nikolai Iejov. Mitjançant aquesta ordre, es crearen les troikes a nivells de república, de krai i d'óblast. La investigació era portada a terme pels grups operatius de manera veloç i simplificada, i els resultats eren lliurats a les troikes per als judicis.\nEl president d'una toika era el cap de la corresponent sots-divisió territorial de l'NKVD. Normalment una troika incloïa el fiscal de la república/krai/oblast en qüestió; si no, se li permetia estar present a la sessió de la troika. La tercera persona normalment era el secretari del Partit al nivell corresponent. La composició de les troikes s'especificava personalment a l'ordre 00447.\nEls protocols d'una sessió d'una troika es passaven al grup operatiu corresponent per a les execucions de les sentències. Els llocs i moments de les execucions s'ordenaven que es mantinguessin en secret.\nLes troikes amb aquest propòsit funcionaren durant un any.\nRepressió dels polonesosModifica\nEl 15 de setembre de 1939, el Politburó publicà la resolució П64/22 sobre la creació de troikes (Особая тройка) especials pel període de l'Operació polonesa de l'NKVD, que funcionaren durant dos mesos. Després, la mateixa operació tornà a usar-se en les operacions nacionals de l'NKVD, contra romanesos, letons, finesos i ucraïnesos.\nLa institució de les troikes va abolir-se el 1938 mitjançant el Decret sobre detencions, supervisió del fiscal i curs de la investigació, publicat conjuntament pel Sovnarkom i el Comitè Central del VKP(b).\nConsell especial de l'NKVD\nThe Memorial civil movement Arxivat 2009-07-24 a Wayback Machine.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Troika_de_l%27NKVD&oldid=30367096»\nDarrera modificació: 15 juny 2022 a les 18:54\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 juny 2022 a les 18:54.


Ara Premium 23/07/2020\nLa pandèmia ha capgirat el calendari editorial de tal manera que en aquest Sant Jordi d’estiu l’espai de les llibreries el compartiran títols publicats abans del Sant Jordi de primavera i novetats editades en plena era covid. En qualsevol cas, que la literatura ens acompanyi.\nIrene Solà, l'autora de la novel·la 'Canto jo i la muntanya balla' JORDI ROVIRALTA\nBarcelonaEl Sant Jordi d’estiu no serà com s’havia pensat, perquè els camins de la pandèmia són inescrutables i el que ahir era verd avui és vermell. El que no canvia és la matèria amb què es forja el 23 d’abril, i que és la mateixa qualsevol dia de l’any, inclòs aquest 23 de juliol: la lectura. A partir dels més de 200 llibres del recomanador que es pot consultar a la web de l’ARA, hem seleccionat els llibres més destacats. Primer, els de ficció.\nAnagramaDes que va guanyar el premi Anagrama 2019, Canto jo i la muntanya balla s’ha convertit en un fenomen imbatible. És una novel·la formalment valenta, intel·ligent i orgànica protagonitzada en certa manera per una muntanya. Transfronterera i remota, la muntanya és alhora escenari i personatge clau del relat. “La natura té un punt cruelment optimista”, diu Irene Solà, que convida els lectors a passejar-se pels Pirineus, un entorn salvatge i de vegades inhòspit, i d’una gran potència literària.\n‘Els homes invisibles’, de Joan Perucho\n‘Els homes invisibles’, de Joan PeruchoComanegra\nComanegraDoble reedició de Diana i la mar Morta (1953) i Cendres i diamants (1989), dues joies que basculen deliberadament entre el poema en prosa, el microconte i el text memorialístic; la millor mostra de l’esperit enjogassat i profund de Joan Perucho, de qui aquest 2020 se celebra el centenari del naixement. "Envejo els lectors que s'acostaran per primera vegada a les proses curtes de Joan Perucho, perquè es toparan amb la veu original d'un savi il·luminat i una mica bromista", assegura Julià Guillamon, un dels grans estudiosos de l'autor.\n‘Reis del món’, de Sebastià Alzamora\n‘Reis del món’, de Sebastià AlzamoraProa\nProaNascuts tots dos al poble mallorquí de Santa Margalida, Joan March i Joan Mascaró van compartir, a més del nom, una amistat que va durar dècades. Sebastià Alzamora la reconstrueix a Reis del món. Un dels punts que els uneix és que tots dos busquen la llibertat. Per a Sebastià Alzamora, March creia que “com més ric fos, menys possibilitats hi hauria que algú li digués què havia de fer”. Mascaró, en canvi, es va convertir en un dels grans especialistes en llengua i cultura sànscrites gràcies a les traduccions de textos fundacionals com el Bhagavad Gita. “Per a Mascaró, la llibertat té a veure amb la saviesa, i aquesta saviesa és el coneixement que condueix a l’amor”. La gran novel·la d’Alzamora.\n‘Cavalcarem tota la nit’, de Carlota Gurt\n‘Cavalcarem tota la nit’, de Carlota GurtProa\nProaCavalcarem tota la nit, premi Mercè Rodoreda 2019, suposa el debut literari de la traductora barcelonina Carlota Gurt. El títol fa referència a un text de Rilke i aplega una sèrie de contes que indaguen en la força del desig que va tombar qualsevol mur de contenció. Els personatges, homes i dones anònims, fan equilibris entre el que voldrien fer i el que han de fer: és la vida mateixa.\n‘Fulgentius’, de César Aira\n‘Fulgentius’, de César AiraLiteratura Random House\nLiteratura Random HouseFabius Exelsus Fulgentius centra la nova incursió en la novel·la històrica de César Aira, que es fixa en la vellesa d’aquest general fonamental per a les campanyes d’expansió en l’època daurada de l’Imperi Romà. Megalòman i ambiciós a nivell creatiu, Fulgentius aprofita una parada de descans per muntar una tragèdia al voltant de la seva vida. Les batalles i incursions s’alternen amb els assajos i els càstings per trobar els actors més adequats. Una reflexió amb un punt d’ironia sobre l’art i la bellesa.\n‘Ca la Wenling’, de Gemma Ruiz\n‘Ca la Wenling’, de Gemma RuizProa\nProaDesprés de recollir l’èxit d’ Argelagues, Gemma Ruiz torna a les llibreries amb una història sobre sororitat femenina centrada en un àmbit literàriament poc explorat: els centres d’estètica i manicura capitanejats per xineses. A partir de la curiositat d’una documentalista, Ca la Wenling posa el focus en les microhistòries d’un grup de dones que han deixat el seu país natal i s’han reinventat a Barcelona. El racisme, les mirades colonialistes i els abusos de poder queden exposats a la novel·la, que és un cant als intercanvis de converses i vivències entre persones desconegudes.\n‘El corazón de la fiesta’, de Gonzalo Torné\n‘El corazón de la fiesta’, de Gonzalo TornéAnagrama\nAnagramaSi d’entrada està plantejada com una comèdia romàntica, El cor de la festa no triga a mostrar un fons càustic que congela el somriure del lector. Torné, que ha estat comparat amb Philip Roth o Ishiguro pel seu moralisme sense judicis, dibuixa un retrat de la Catalunya actual (amb esquerdes incloses) a partir de la història íntima de dues parelles. Dues famílies s’oposen, els Masclans, al poder durant més de vint anys, i els Mancebo.\n‘La musa fingida’, de Max Besora\n‘La musa fingida’, de Max BesoraMales Herbes\nMales HerbesDesprés del llibre d’aventures sobre Joan Orpí -que es podrà llegir properament en anglès- i d’un assaig sobre la música trap, Max Besora torna amb un llibre de relats, La musa fingida, en què a través de la sàtira i l’absurd mostra la ineficàcia de la violència, que està inserida en la vida quotidiana de la majoria de personatges del volum. Una de les protagonistes és Mandy Carn, que s’arriba a encarar a l’autor per qüestionar-li les decisions narratives.\n‘La teva ombra’, de Jordi Nopca\n‘La teva ombra’, de Jordi NopcaProa\nProaJordi Nopca ha estrenat el premi Proa de novel·la amb una història de tons clarobscurs que segueix en paral·lel la vida de dos germans de tarannàs oposats. El Pere, de 25 anys, viu a casa dels pares i treballa en un projecte de pàgina web d’oci i cultura. El Joan, el germà gran, és mestre de primària i fa temps que s’ha independitzat. Addictiva i irònica, explora qüestions universals com ara la infidelitat, l’enveja i la venjança.\n‘Mònica Mir’, de Miquel de Palol\n‘Mònica Mir’, de Miquel de PalolAngle\nAngleDesprés del parèntesi d’Angèlica i Rafel (2019), amb què Miquel de Palol tancava el cicle Matar el monstre de Comanegra, l’escriptor continua indagant sobre qüestions com ara la traïció i la identitat en aquesta obra que segueix els passos de la Mònica Mir. La jove coneix en Lucas, component de Solidaris Transversals, un grup que denuncia el capitalisme, i això trastocarà la seva vida. Si bé l’obra començava com una comèdia, acaba amb aires d’intriga al voltant de la corrupció.\n‘Cap de nosaltres tornarà’, de Charlotte Delbo\n‘Cap de nosaltres tornarà’, de Charlotte DelboClub Editor / Libros del Asteroide\nClub Editor / Libros del Asteroide Cap de nosaltres tornarà aplega els dos primers volums de la Trilogia d'Auschwitz, de la supervivent francesa dels camps nazis, la resistent Charlotte Delbo. És un viatge a les emocions del camp, preservades en tota la seva intensitat, per les paraules de Delbo, que teixeix una ficció colpidora basant-se en els seus records i els de les seves companyes de captiveri, però fugint del relat testimonial per transcendir-lo a través de l’art, la literatura.\n‘No soc aquí’, d’Anna Ballbona\n‘No soc aquí’, d’Anna BallbonaAnagrama\nAnagramaLa segona novel·la d’Anna Ballbona, guardonada amb el Premi Anagrama de Novel·la 2020, recau sobretot en el doll verbal i l’esquerpa singularitat de la veu de la protagonista i narradora, la Mila, una dona que, immersa en la incertesa d’un present expectant, decideix fer balanç per escrit de la seva vida: rememora els orígens familiars en un “barri encaixonat entre una autopista, un cementiri i un polígon industrial”, recupera personatges que han estat importants per a ella i reconstrueix la trajectòria que l’ha duta fins on és.\n‘Mur fantasma’, de Sarah MossAngle / Sexto Piso\nAngle / Sexto PisoLa Silvie, encara adolescent, passa unes setmanes d’estiu amb els seus pares en una acampada al nord d’Anglaterra. Participen en una recreació històrica amb un professor d’arqueologia i un petit grup d’alumnes que estudien els britans, antics pobladors de la Gran Bretanya durant l’edat del ferro. El pare és un home obsessionat amb reviure la dura existència d’aquests homes de l’antiguitat, i persegueix una mena de puresa i autenticitat perdudes. Aïllats en un territori aspre, amb objectius dispars sobre la recreació històrica, la convivència entre uns i altres no serà senzilla i conduirà a un final inesperat.\n‘Això és plaer’, de Mary Gaitskill\n‘Això és plaer’, de Mary GaitskillUnivers / Lumen\nUnivers / LumenLa nord-americana Mary Gaitskill deixa de ser inèdita en català gràcies al bon olfacte literari de Jordi Puntí, que va aconsellar la publicació d’ Això és plaer a Ester Pujol. En Quin i la Margot fa més de vint anys que són amics. Ell és extravertit i molt sensual, i sempre es mou en l’ambigüitat del flirteig. És incapaç d’establir un lligam superficial amb les dones que l’envolten, i necessita conèixer la seva realitat i els seus secrets. Tot i això, la Margot va saber traçar unes fronteres sòlides a la seva relació, i ara observa en Quin amb una barreja d’enuig i afecte.\n‘És que abans no érem així’, d’Empar Moliner\n‘És que abans no érem així’, d’Empar MolinerColumna\nColumnaEl sarcasme i el sentit de l’humor d’Empar Moliner campen per aquest nou recull de contes en què l’autora tracta de la maternitat, el pas del temps, la mort o la crisi de parella. Es tracta de la continuació de Tot això ho faig perquè tinc por, amb què va guanyar el premi Mercè Rodoreda el 2015, però amb un punt més de diversió i jovialitat.\n‘Atrapa la llebre’, de Lana Bastasic\n‘Atrapa la llebre’, de Lana BastasicEdicions del Periscopi\nEdicions del Periscopi Després de dotze anys sense saber res l’una de l’altra, la Sara, que ha emigrat a Dublín i viu allunyada del seu passat, rep una trucada de la Lejla, que li demana que torni a Bòsnia i l’acompanyi a buscar el seu germà, desaparegut durant la guerra. Juntes aniran amb cotxe de Mostar a Viena en un viatge que, més que un retrobament inofensiu entre dues velles amigues, serà un camí a un cor de les tenebres profundament balcanitzat. Lana Bastasic debuta amb aquesta història d'amistat, records traumàtics i conflictes.\n‘El carrer de les Camèlies’, de Mercè Rodoreda\n‘El carrer de les Camèlies’, de Mercè RodoredaClub Editor\nClub EditorCecília Ce camina i camina per Barcelona, des dels pisos rics de l’Eixample, la Rambla i el Carmel. L’autora de La plaça del Diamant dedica 250 pàgines a parlar de fantasies sexuals, les d’elles i les d’ells. Com diu Stefanie Kremser al postfaci d’aquesta nova edició: “Els homes i les dones, com que no tenim remei, ens fem servir els uns als altres. Que l’ús i l’abús -si cal- siguin mutus”.\n‘Cos’, d’Olga Tokarczuk\n‘Cos’, d’Olga TokarczukRata / Anagrama\nRata / AnagramaLa protagonista de Cos, una escriptora polonesa, va notar des de petita que només el moviment la faria sentir viva, i per això es converteix en una amant dels viatges. En aquest llibre fragmentari i enciclopèdic, Olga Tokarczuk hi aboca un devessall de reflexions sobre els cossos en moviment, l’estranyesa i l’alteritat. Guanyadora del premi Nobel de literatura, l’escriptora brilla en la seva capacitat fabuladora per donar forma a un món únic, que oscil·la entre el realisme màgic i la barreja de gèneres per reflectir, de forma punyent, la humanitat.\n‘L’enigma de l’habitació 622’, de Joël Dicker\n‘L’enigma de l’habitació 622’, de Joël DickerLa Campana / Alfaguara\nLa Campana / AlfaguaraA la primera pàgina Joël Dicker ja inclou un assassinat en una habitació d’hotel de luxe. A partir d’aquí, un narrador en primera persona que es diu Joël arriba al mateix hotel anys després i, acompanyat de la Scarlett, una dona que acaba de conèixer, comença a investigar qui hi va morir. El decés no és casual, esclar, i al darrere hi batega una història d’enveges, ambició i dobles vides protagonitzada pel banquer suís Macaire Ebnezer, la seva dona, Anastasia, i el seu rival en el món financer, Lev Lèvovitx.\nLlegir per reconnectar\n‘Boulder’, d’Eva Baltasar\n‘Boulder’, d’Eva BaltasarClub Editor / Literatura Random House\nClub Editor / Literatura Random HouseBreu, intensa i plena d’imatges fulgurants, Boulder, segona novel·la d’Eva Baltasar després de l’èxit de Permagel, és la història d’una dona solitària que, després de passar uns anys en un vaixell, fent-hi de cuinera, s’instal·la amb la seva parella a Islàndia. L’equilibri en què viuen s’acabarà quan la Samsa comuniqui a la Boulder els plans de tenir una criatura.


La Relativitat de la Teoria: Mentides i mitges veritats\nUn dels millors blogs que he creat, si no el millor.\nBé, fa una mica més d'un mes que no escric res aquí. Demano disculpes a tots els seguidors d'aquest bloc (els meus familiars i tots aquells milions de freaks que busquen "la teoria de la relativitat" d'Einstein al google i es llegeixen tots els resultats).\nPerò no us penseu que he abandonat el magnànim projecte que és aquest bloc. Simplement he estat ocupat, i ara us detallaré exactament quines han estat les meves ocupacions en aquest temps:\n- He estat ajudant a senyores majors de 80 anys a creuar els passos de peatons. Els portava les bosses de la compra fins a l'altre cantó de vorera. Resultat: 2 Euros amb 16 cèntims; 9.367 pessetes de les d'abans i incontables "ai que maco" referits a la meva persona.\n- He vist totes les pel·lícules de Matt Damon. Conclusió: he perdut el temps.\n- He viscut més o menys en primera persona la problemàtica que hi ha hagut a Salt tots aquests dies. Conclusió: crec que s'hauria d'inventar una paraula que anés més enllà (molt més enllà) de demagògia. Tota aquesta gent d'Antena3, Telecinco, El Pais... que es fan dir periodistes, haurien d'ésser destarrats a escriure horòscops per l'Heraldo de Aragón.\n- He estat projectant arreu del món la meva nova pel·lícula, que marcarà un abans i un després en la història del cinema, amb la introducció de noves tecnologies que fan referència al 3D i que permeten al públic una experiència visual extraordinària. Resultat: he guanyat tres Oscars de merda.\n- He intentat escriure alguna cosa mig potable. Resultat: això que acabeu de llegir.\nPublicado por La Relativitat de la Teoria en 3:58\nBenvinguts a La Relativitat de la Teoria.\nHi trobareu els millors articles,\nles idees més innovadores\ni els descobriments de física quàntica\nmés rellevants per part d'un servidor.\nO alguna cosa així.


El Graner, artesania de l'embotit.\nEl Graner, és el nou obrador de la carnisseria familiar Marcel Puigmal. 200m2 de superfície al cor de l'Alt Empordà equipats amb la tecnologia necessària-i, evidentment, comptant amb la tècnica de grans professionals-, permeten elaborar un embotit artesà de primera qualitat.\nEl que era abans un graner per guardar el pinso del bestiar, funciona, doncs, des del 2005, com un magnífic obrador amb totes les condicions per aconseguir un gran assortit d'embotits cuits i assecats elaborats a partir de matèries primeres de confiança.\nL'experiència de la família Puigmal en aquest secor s'estén des de fa 21 anys, quan tenien l'obrador annex a la carnisseria que regenten a l'avinguda Marignane, 22, de Figueres, però, amb l'obertura d'aquest nou espai i la comoditat que això representa per al seu treball diari, han optimitzat encara més el procés de producció de tots els productes que elaboren\nA l'interior de les parets del Graner s'elabora el millor dels embotits artesans de la zona: dues línies de productes diferents (cuits i secs) que es cuiden des del primer pas (la obtenció de la matèria primera) fins a l'últim ( en el moment de posar-los a la venda).\nDins dels embotits cuits, d'entre els quals els patés es mereixen una menció especial per la seva exquisidesa i varietat. N’hi ha de campanya, d'oporto, de pebre verd, de pebre negre, de fines herbes, de bacon fumat, de conill, de bolets, de figues, de taronja ... i, fins i tot, de cava. El foie gras, les botifarres (d'ou, blanques, negres, de perol, catalanes ...), el pernil dolç i el de gall dindi són més exemples dels productes que elaboren a El Graner.\nPel que fa als embotits assecats, com el fuet, la llonganissa, el llom, el cap de llom o la "Panxeta", porten un segell de tradició indiscutible, perquè estan fets seguint els procediments del temps de l'ascendència.\nTot és el resultat d'un treball i un entusiasme constants per superar-se cada dia, i, és clar, de l'obtenció de carns autòctones que són d'absoluta confiança.\nCom fan les botifarres cuites?\nAdquireixen diferents tipus de carn de porc, com la llengua, les galtes, la papada, el cor, els ronyons ..., la qual aboquen dins d'una caldera; ho cuinen durant dues hores entre 95 i 100 graus; ho retiren; ho piquen tot; ho introdueixen a l'amassadora juntament amb la sal, el pebre i les espècies corresponents; ho emboteixen amb la forma que desitgen, i el cuinen de nou.\nCom fan el pernil dolç?\nAgafen un pernil de porc sencer; li treuen l'os; el poleixen; li donen el pes just; el posen amb l'aigua, les sals, les espècies i els sucres corresponents; el deixen macerar dins del frigorífic entre 10 i 11 dies; el envasen al buit; el posen dins d'un motlle amb la forma desitjada per a la seva presentació final; tanquen el motlle, i el cuinen al bany maria fins que el producte és cuit fins al cor.\nCom fan els patés?\nAdquireixen gras, magre i fetge de porc o d'au, segons el tipus de paté que elaboren; piquen el fetge molt fi amb el cúter; escalden la part grassa, i ho barregen afegint les espècies corresponents. Posteriorment, fan una emulsió i afegeixen l'ingredient que li dóna el sabor final. Així, obtenen una pasta fina que introdueixen dins d'un motlle fins que, finalment, el cuinen al forn. Finalment, el deixen refredar per acabar donant-li la presentació final.\nCom fan el foie gras mig cuit?\nAgafen fetges d'ànec Mulard i, basant-se en la recepta francesa tradicional, els treuen les venes; els deixen un dia en repòs amb sal, pebre i licor; els donen la forma que desitgen, i els cuinen durant uns minuts al bany maria.\nCom fan els embotits secs?\nAA partir de la carn fresca de què disposen (magres i greixos de porc), la piquen a baixa temperatura; la introdueixen dins la pastera juntament amb les sals i les espècies corresponents; pasten la mescla; la deixen reposar tot un dia; els emboteixen, i, l'endemà, els entren a l'assecador-concebut com un rebost de pagès, un espai fresc, amb el punt just d'humitat i molta calma gràcies a la qual neix aquella sensació tan entranyable-per seguir tot el procés d'assecatge , que té una durada diferent segons el calibre del producte.\nCom fan les peces assecades?\nReben els lloms, els caps de llom i les "panxetes", els introdueixen al bombo juntament amb la sal, el pebre, les espècies i els sucres corresponents; ho amassen tot; el deixen reposar durant una setmana, i fan la presentació final del producte abans de penjar les peces a l'assecador, on estan unes setmanes, segons el tipus i el calibre del producte.\nTots els productes que elaboren dia a dia a El Graner els podeu trobar a la carnisseria Marcel Puigmal, a l'avinguda Marignane, 22, de Figueres, on, a més, podeu adquirir les carns autòctones més tendres provinents de llocs de confiança, xais i pollastres de pagès criats per ells mateixos, una línia de productes sense gluten i sense lactosa, i, fins i tot, una gran varietat de viandes casolanes acabades de cuinar i llestes per emportar.\nEl Graner, però, també està obert a altres carnissers, restauradors, hotelers, mercaders i propietaris de petites botigues de queviures que vulguin oferir als seus clients un embotit de qualitat màxima i d'absoluta confiança.\nEstem a la vostra disposició per resoldre-qualsevol qüestió o dubte que tingue. Si us voleu posar en contacte amb nosaltres ho podeu fer a:\nOBRADOR: C. Sta. Llogaia, 17 · 17740 VILAFANT (Alt Empordà). - Tel.: 972 672 222 / 972 509 455 - email: info@elgraner.net\nEl Graner, "la tradició al dia", està ubicat al carrer Sta Llogaia, 17, de Vilafant, arrelat en un paratge tranquil on es respira la puresa de la terra empordanesa i la serenor dels seus cels rasos pentinats per la Tramuntana.