Obertes les inscripcions per a la II Burjadespertà - Nou Horta\nObertes les inscripcions per a la II Burjadespertà\nDivendres, 12 Gener 2018 12:43\tEscrit per Redacció Publicat en Burjassot-VAL Vist 130 vegades\nEl pròxim 11 de març Burjassot l'olor a pólvora va a inundar els carrers de Burjassot de la mà de la Penya El Coet que, comptant amb la col·laboració de l'Ajuntament de Burjassot i de l'Agrupació de Falles, va a desenvolupar la II Burjadespertà en el municipi. Un esdeveniment festiu per a donar la benvinguda a la setmana fallera en el qual podran participar totes les veïnes i els veïns de Burjassot que així ho desitgen i que complisquen amb els requisits del mateix.\nLa data límit per a la inscripció és el pròxim 16 de febrer sent requisit obligatori, per a tots els participants, majors i infantils, ser posseïdors del certificat CRE, Consumidor Reconegut com a Expert, emès per Conselleria, en la modalitat de despertà. Les inscripcions i pagaments han de realitzar-se en el compte de Caixa Popular ÉS70-3159-0049-8525-4998-3324 posant en el concepte la quantitat i assenyalant les dades personals en el justificant de l'operació.\nTots aquells que posseïsquen l'Acreditació CRE o RGCRE per JCF o una altra associació diferent a la Penya El Coet, hauran d'enviar una còpia del mateix més la inscripció, al mateix mail, o bé per mitjà d'algun peñista. S'acceptaran llistats de Grups CRE en format de Conselleria de Presidència, de la Plataforma CRE.\nCom han assenyalat des de la Penya, podran apuntar-se a la Burjadespertà, tots els veïns i les veïnes que així ho desitgen i, si a la data d'inscripció no posseeixen el CRE, seran automàticament inscrits perquè realitzen el curs, previ a la despertà, que organitzarà la Penya El Coet. Una vegada realitzat i amb les proves superades, automàticament podran participar.\nEn el cas dels menors, de 8 a 17 anys, la participació és gratuïta i podran disparar bombetas, xinesos o fallers, atenent a la seua edat. Tot el material utilitzat serà subministrat per la Penya i s'haurà d'assistir amb l'autorització corresponent per a l'ús d'artificis. En el cas dels majors de 18 anys, es dispararà el tradicional tró de bac. El preu a pagar per a participar dependrà de les caixes que s'adquirisquen: dues caixes, 15€, tres caixes, 22€, 4 caixes, 30€ i cinc caixes, 37€.\nTot el material de tró de bac haurà de ser consumit íntegrament. En cas de sobrant o no recollida del mateix, serà retornat a la pirotècnia.\nEs deurà guardar la distància de seguretat mínima de 15 metres entre els menors i els majors de 18, diferenciant així, els dos grups i tots els participants deuran posseir l'acreditació facilitada per l'organitzador corresponent, en lloc visible, tant per a la recepció del material pirotècnic com per a la identificació de l'esdeveniment, per al seu control.\nModificat el Divendres, 12 Gener 2018 12:47\nMés en esta categoria: « Les Biblioteques Municipals de Burjassot publiquen la seua programació per a gener\tLa Plaza dels Furs de Burjassot acull la tradicional benedicció d’animals per a celebrar la Festivitat de Sant Antonio Abad »


Giocondo, Giovanni (s XV) EPIG Iucundus. Religiós i humanista veronès que, a la darreria del segle XV, va fer una recopilació d’inscripcions romanes, on per primera vegada se’n publiquen d’eivissenques (epigrafia ). Aquesta recopilació, segons diu Cristòfol Veny , hauria estat feta a partir de les transcripcions d’algun viatger italià que hauria passat per Eivissa a començament d’aquell segle. De les tres recensions conegudes de la col·lecció de Giocondo, la que es conserva al manuscrit núm. 270 de la Biblioteca Capitular de Verona —citada per Hübner com a Codex veronense i estudiat fa uns anys per Jaume Juan Castelló — reprodueix tres inscripcions d’Eivissa en el foli 177r. La primera és una làpida honorífica dedicada pel senat d’Ebusus a l’emperador Marc Aureli Carus (Carus, Marcus Aurelius ); la segona és una làpida funerària que un fill dedica al seu pare, ambdós anomenats Apol·loni ; finalment, la tercera és també un epígraf funerari que un pare, anomenat Publi Valeri Modest, dedicà al seu fill Marc Valeri Pudent. [BCR]


Els Bombers continuen remullant la fàbrica de maniquins d'Olot per evitar que el foc, ja controlat, revifi - Olot TelevisióOlot Televisió\nEls Bombers continuen remullant la fàbrica de maniquins d’Olot per evitar que el foc, ja controlat, revifi\nEls Bombers de la Generalitat han treballat durant tota la nit en les tasques d’extinció de l’incendi que afecta des de la una de la matinada de dijous la fàbrica de maniquins Atrezzo d’Olot. La previsió és que segueixin treballant-hi al llarg del dia per acabar de remullar els punts calents que queden, especialment al subterrani de l’empresa, i evitar així cap revifada. El foc està controlat des d’aquest dijous a la nit, per la qual cosa el nombre de dotacions de Bombers (n’hi han arribat a treballar una trentena) s’ha anat reduint. A primera hora del matí han agafat el relleu quatre dotacions, que seran les que seguiran remullant la zona.\nA més, s’estan fent gestions perquè al llarg del dia es pugui disposar d’una màquina per poder treure fora tota la brossa cremada i així poder acabar d’apagar-la totalment.\nEl fet que la nau porti cremant durant tantes hores obliga a fer constants valoracions de l’estructura, que és de formigó i que de moment aguanta sense problemes. L’única assistència sanitària que s’ha hagut de fer ha estat a un bomber que havia tingut un cop de calor i a qui s’ha pogut assistir al mateix lloc. També s’han fet una vintena d’evacuacions de cases pròximes per precaució.\nEl cap de guàrdia de Bombers de la regió de Girona, Jordi Marquès, explicava aquest dijous a la tarda que les condicions de treball eren “molt dures” per la càrrega de foc i el vapor d’aigua a l’interior de la nau. El material acumulat dins la planta -palets i caixes amb maniquins- afegia dificultat a l’extinció.\nLes elevades temperatures impedien entrar maquinària per retirar el material acció que s’ha hagut de fer de forma manual. Per aguantar aquestes condicions, els bombers han fet torns curts per poder avançar en la fase de control.


Molts han sabut aquesta matinada la notícia de la mort de Steve Jobs a través d'un dels aparells que ell mateix va inventar per a Apple. També a través d'aquests dispositius ara s'està inundant la xarxa de missatges de condol, recuperant imatges i vídeos del visionari de la informàtica. Avui més que mai la poma mossegada és una imatge present arreu.\n06/10/2011 - 08.51 Actualitzat 07/10/2011 - 17.16\nEl lloc web d'Apple ha canviat avui l'aspecte i homenatja el seu fundador amb una fotografia en blanc i negre i un text breu. També ha habilitat una adreça electrònica (rememberingsteve@apple.com) perquè tothom que ho vulgui hi enviï un missatge.\nNo són els únics. També el cercador Google, o la revista "Wired", entre d'altres, el tenen present avui. Google ha afegit a sota del seu logotip un breu text on es pot llegir "Steve Jobs, 1955-2011" i un enllaç a la pàgina web d'Apple. Per la seva banda, la pàgina de Wired s'ha tenyit completament de negre i obre amb una fotografia del fundador d'Apple.\nAl llarg del dia, ha fet fortuna una imatge d'una poma amb la silueta de Jobs, dissenyada per Jonathan Mak, un estudiant de 19 anys de Hong Kong. Mak va penjar la imatge al seu Tumblr el 26 d'agost, amb motiu de l'anunci de dimissió de Jobs, i al llarg d'aquest dijous l'han anat reproduint centenars de pàgines.\n"Trending topic" a Twitter\nPerò potser on està tenint més repercussió la seva mort és a les xarxes socials. Molts perfils del Facebook deixen veure avui el mític logo d'Apple com a homenatge a Steve Jobs. El seu nom també és "trending topic" al Twitter des que s'ha sabut la notícia, i #SteveJobs, #iSad i #thankyousteve són les etiquetes més utilitzades.\nLa majoria dels tuits són missatges de condol: "Gràcies, Steve", "Bon viatge", "Has fet millor el món". Però també n'hi ha molts que aprofiten per recordar algunes de les seves millors cites: "No malgastis el teu temps vivint la vida d'un altre", "Si avui fos l'últim dia de la meva vida, m'agradaria fer el que faré avui?", "Ser el més ric del cementiri no és el que més m'importa... Anar-me'n al llit a la nit i pensar que he fet una cosa genial, sí", "Si vius cada dia de la teva vida com si fos l'últim, un dia realment tindràs raó". I d'altres expressen el que per ells ha representat Steve Jobs i la seva genialitat a l'hora de transformar la informàtica.\nMoltes referències, també, a la poma símbol d'Apple: "La poma de Déu va temptar Eva; la de Jobs, el món", "Tres pomes van canviar la humanitat: la d'Eva, la de Newton i la de Jobs".\nTampoc falten acudits: "Què és ser progre, papi? Acusar Steve Jobs de porc capitalista i que al peu del tuit hi digui 'missatge enviat des del meu iPad'".


Dv, 07/10/2016 - 13:00\nEl CE Mataró visita aquest cap de setmana un dels camps més incòmodes de la lliga, el camp de la Guinenueta. El conjunt de Nou Barris és ara mateix el líder en solitari de grup 2 de la 2a catalana de futbol amb 13 punts. A tant sols dos punts hi han els groc i negre, l’equip entrenat per Alberto Encinas segueix de prop el lideratge i de fet podria aconseguir-lo aquest cap de setmana, d’acabar sumant una victòria. Un partit que servirà també als mataronins per mesurar les seves forces davant un dels millors i per tant, per tornar a posar a prova els seus objectius.\nEls mataronins afronten el partit però, molt castigats per les lesions. Encinas no podrà comptar amb Fiti, Ariño, Héctor, Kiku ni Luis. 5 baixes, que faran que l’equip arribi just d’efectius, amb una plantilla de tant sols 16 jugadors. Tot i les importants baixes, el tècnic considera que els seu equip, de ben segur, disposarà d’opcions per emportar-se la victòria. Explica que el més important és saber-se adaptar al camp, un dels més estrets de la categoria, i saber mostrar-se igual d’intensos que el rival. Una Guinenueta que normalment imprimeix un ritme molt alt al joc.\nPer ara Guineueta i Mataró, juntament amb Sarrià són els únics equips que segueixen invictes a la competició de lliga, la diferència es que Mataró i Sarrià han empatat dos partits i n’han guanyat tres, mentre que la Guineueta, suma quatre victòries i tant sols un empat.\nEncara en futbol i pel que fa al Cirera, l’equip mataroní juga aquest diumenge al migdia, a casa, davant l’Esportiu Joventut Can Pi. Partit de victòria obligada davant un rival directe, que al igual que els mataronins suma una victòria, un empat i tres derrotes.\n2a catalana de futbol, UD Cirera, grup 2 segona catalana de futbol, sector Iveco-Renfe


Puig considera prioritari mirar al futur per a garantir que hi haja aigua "per sempre" - À Punt\nPuig considera prioritari mirar al futur per a garantir que hi haja aigua "per sempre"\nEl president de la Generalitat ha dit que ja se n'han donat 3.000 ajudes als afectats per la DANA, però que encara en queden moltes per adjudicar.\n13 de gener 2020 - 17:35\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, ha fet balanç de la DANA de setembre quan es compleixen quatre mesos des de l'incident. Puig ha concedit una entrevista a À Punt Mèdia, en què ha assegurat que una de les pròximes mesures és aprovar vint milions d'euros per als agricultors que tenen vertaders problemes.\nEl president considera fonamental atendre les urgències, com ja s'ha fet amb els cent milions d'euros que s'han destinat a donar resposta a les peticions més importants. I també amb el desenvolupament del pla Vega Ren-hace, que ha de concloure amb un gran acord social, cívic i cultural que servisca per a reconnectar el Baix Segura amb la resta de la Comunitat Valenciana. En referència a les ajudes, ha destacat que ja se n'han donat 3.000, però que encara en queden moltes per adjudicar.\nSobre la qüestió hídrica, Puig considera prioritari mirar al futur per garantir que hi haja aigua "per sempre". Precisament, Puig ha volgut referir-se al transvasament Tajo-Segura, del qual ha assegurat que "és irrenunciable per a nosaltres". "Necessitem aliances per a defensar els regants i els agricultors d'aquesta comarca i de Múrcia", ha destacat. De fet, el cap del Consell s'ha aliat amb el Partit Socialista de la Regió de Múrcia en defensa d'aquest transvasament.\nTambé ha fet balanç de la DANA la directora tècnica de la Creu Roja d'Almoradí, Esther Lillo, que ha informat que encara s'hi treballa amb equips de treballadors socials. "En aquests quatre mesos hem donat suport psicològic i psicosocial a més de 400 famílies, a més d'ajudar amb les rehabilitacions d'habitatges o les tasques de neteja".\nL'alcaldessa d'Almoradí, María Gómez, considera, per la seua banda, que el que el municipi necessita són, sobretot, ajudes a l'agricultura i obres preventives en les infraestructures, suficients per a evitar nous trencaments.\nMés cap a l'interior de la comarca, a Oriola, el regidor d'Emergències, Víctor Valverde, ha assegurat que encara hi ha 40 famílies que no han pogut tornar a casa i que el 50% de les instal·lacions esportives i el centre ocupacional de la ciutat estan encara danyats. Per això, ha volgut fer una crida a les administracions, ja que, com ha dit, "sense ajuda d'aquestes, l'Ajuntament d'Oriola no podria fer front als danys de la DANA ni en deu anys".\nEn l'àmbit comercial, el vicepresident de la Cambra de Comerç d'Oriola, Pedro Mancebo, creu que les empreses necessiten agilitat en la tramitació de les ajudes i una aposta per desenvolupar projectes d'infraestructures per a tota la comarca.


Registre en línia Variable Mundial. Joc lliure joc en línia món canviant\nNoms alternatius: Món canviant\nMundial Variable en línia - joc multijugador en l'estil d'una estratègia militar futurista.\nJoc en línia World Variable no imposa requisits específics del sistema del seu PC, fins i tot amb els telèfons mòbils i telèfons intel ligents disponibles, però els problemes poden ocórrer quan s'inicia el joc en el navegador Opera Mini (navegador web per a dispositius mòbils).\nIngrés al Món Variable joc és molt senzill - se us demanarà que introduïu el nom d'usuari, una contrasenya, correu electrònic i triï l'idioma que prefereixi. Mundial Variable també ofereixen el registre en línia es registrarà automàticament en el fòrum del joc amb el mateix sobrenom, com en el joc.\nEn el joc hauràs de explorar el planeta desconegut, i per obtenir recursos utilitzant les bases de dades. Variable joc en línia World compta amb quatre recursos\n- Metall (produeix miner robot)\n- El petroli (petroli produeix robot)\n- Quars (col · lector de quars)\n- Urani (robot d'extracció d'urani).\nTots els robots faran que el seu col · lector robot. Quan vostè juga el joc en línia mundial Variable, llavors vostè tindrà la possibilitat de dissenyar robots per les seves necessitats, i si cal modificar-los. A més, tu mateix produir armes i armadures, protegint, a saber:\n- Armes cinètiques (i armadures metàl · liques)\n- Armes làser (que reflecteixen l'armadura)\nArma de plasma (armadura de l'energia).\nArmes i armadures que necessiten, ja que altres jugadors s'esforcen per capturar la seva base i seleccioneu els seus recursos. Per tal de defensar i atacar amb èxit, el món Variable joc en línia li dóna l'oportunitat de desenvolupar les seves pròpies tàctiques per fer les tres rondes de la baralla. Aquesta tàctica a continuació, pot trucar i salvar ocasionalment per usar amb èxit, i no per crear-la de nou.\nVostè serà capaç de triar entre tres tipus d'atacs contra les bases enemigues\n- La inclinació.\nCapture li permet prendre tots els beneficis de la base de l'ocupació - només el 40%, mentre s'inclina la intenció de moure la base enemiga per unes poques cèl · lules amb la possibilitat de rebuig. Tots els trofeus que rep en cas d'un atac amb èxit es converteixen en diners.\nA fi d'equilibrar la balança a base de batalles pot atacar a un sol exèrcit, en el qual, a més, hi ha un límit en el pes de les unitats d'armadura.\nJugar Mundial de línia Variable bé de donar cua de les seves bases de dades, es pot anar fora de línia, mentre que la seva base de dades va a treballar dur. Al començament del joc se li donarà 3 bases, i amb l'augment del seu nivell va augmentant i la capacitat de controlar un major nombre de bases.\nPer a un joc de més èxit haurà de desenvolupar eines com\n- L'economia de la unitat (de ciència, tecnologia, mercat),\n- Disseny de bloc (bloc càlcul de la resistència, el disseny d'armes i armadures)\n- Bloquejar la geologia.\nAmb el desenvolupament de cada bloc en el nivell quan es juga en un món variable, o vostè aconsegueix una oportunitat per guanyar més, o una oportunitat per construir millors robots, o moure ràpidament per produir més recursos, respectivament.\nEn els planetes on s'impulsaran l'extracció de recursos, hi ha una enorme varietat de paisatges - rius, muntanyes, deserts, boscos, ciutats, on vostè pot aconseguir a un tipus específic de recursos o blocs de disseny per a un preu més barat.\nComences el joc en una àrea especial per a principiants, en el qual ningú pot prendre-us la base. Tan aviat com se senti capaç d'exercir plenament Mundial Variable, unir-se a l'Aliança - la unió de fins a 20 jugadors que es recolzen mútuament.\nVariable World Register disponible en els tres servidors planetes\nShifting Mundial s'obrirà un planeta distant, dominaràs l'ús de robots, i desenvolupar les seves pròpies tàctiques de lluita.\nJocs Jocs MMORPG en línia Mundial Variable


Arena Bianca Siniscola Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nvia Nazario Sauro 101, La Caletta, Siniscola, Itàlia, 08020 - Veure al mapa\nMés informació sobre Arena Bianca\nConvenientment situat a Siniscola, Arena Bianca és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Arena Bianca, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, servei de cangur, servei de llançadora, àrea de fumadors per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, insonorització, aparell de televisió per satisfer els clients més exigents. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com jardí. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Arena Bianca la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Siniscola.


Noise Club: Radiocontrol + Ravenheads DJ Set + Pablo Maffi\nAvui toca Noise Club, la vetllada que un cop al mes es celebra a BeCool per posar sobre la pista de ball les tendències més noves i també més cafres dins el món de l'electrònica. D'això s'encarregarà el resident i organitzador de la sessió, Radiocontrol. Avui estarà acompanyat dels Ravenheads en la seva versió DJ set. Amb un set ple de baixos profunds, ritmes contundents i melodies hipnòtiques, aquest parell es dediquen a un techno perillós i agressiu que a pocs deixa indiferent. Són la facció més cafre del segell Tracy Recordings.


Paisatges de la pedra seca | Informació a la premsa | Observatori del Paisatge de Catalunya\nL'atracció de la pedra seca\nLa pedra seca és un dels elements definitoris del nostre paisatge, que ens identifica amb ell. Explica una manera històrica de relacionar-se amb l'entorn. Entitats i organitzacions treballen per a la seva conservació.\nXarxa de Voluntariat Ambiental de Catalunya [Crònica]\n(1) Voluntaris i voluntàries en el camp de treball per la pedra seca de l'Associació Marques de Pastor (imatge: elcinquellac.com) (2) Torrebesses organitza un concurs de fotografia de pedra seca (imatge:torrebesses.cat) (3) La wikipedra és el portal de les barraques de pedra seca a Catalunya (imatge:wikipedra/catpaisatge.net) (4) Voluntaris i voluntàries restaurant una cabana de pedra seca a Altafulla amb l'Associació Ambiental La Sínia (imatge:riusgaia.cat) (5) Membres de La Fatarella, entitat implicada en la defensa de la pedra seca (imatge:coordinadorapedraseca.org) (6) Amb les jornades de voluntariat es restaura el patrimoni mentres es pot aprendre la tècnica de la construcció en pedra seca (imatge:riugaia.cat) (7) Una innovadora iniciativa d'enoturisme permet allotjar-se en una barraca entre les vinyes (www.claraantunez.com)\nLa pedra seca forma part del paisatge mediterrani. Els reculls de pedres apartades dels terrenys de conreu, han estat històricament utilitzats per sostenir bancals, i per construir estructures de suport al món rural. Murs, barraques de vinya, cabanes, o sistemes per emmagatzemar l'aigua, aspecte clau en la pluviometria mediterrània, com basses o aljubs, són herències d'aquesta modalitat ancestral d'intervenir en el paisatge. IDENTITAT, PATRIMONI I SOSTENIBILITAT Defineixen doncs el paisatge en el qual ens trobem, essent-te un tret identitari que el fa reconeixible i distint, i que expressa una modalitat de relació entre humanitat i medi natural. Són un dels patrimonis paisatgístic i culturals rebuts en herència als territoris on es troben. Aquest vincle emocional amb el nostre paisatge pot ser la explicació per l'atracció que les estructures elaborades amb l' antiga art de la pedra seca exerceix. A més a més, tenen un impacte sobre la biodiversitat perquè generen uns rics ecosistemes per a moltes espècies animals (insectes i invertebrats, amfibis, rèptils i petits mamífers i també algunes espècies d'aus que hi nidifiquen) i vegetals (falgueres, líquens i molses). Es pot considerar que les tècniques de la pedra seca constitueixen un paradigma de sostenibilitat, en quant han permès habilitar els territoris per a l'agricultura, ramaderia i silvicultura amb el mínim de recursos, amb el màxim d'eficiència, amb respecte pel medi ambient i de forma sostenible. AMENACES A LA QUALITAT DELS PAISATGES El paisatge defineix la identitat d'un territori; tot paisatge té una component natural i una component humana, d'interacció amb les poblacions que l'han habitat, i d'aquest vincle en neix una identitat. Així, amb una simple visió, reconeixem una masia i uns conreus catalans d'altres modalitats agrícoles en altres indrets del món. Malauradament, de la mateixa manera que succeix amb altres expressions culturals contemporànies, un dels riscos del paisatge actual és el de l'homogeneïtzació i la banalització; en el present és possible que un magatzem agrari tingui el mateix aspecte en qualsevol àrea del món. En defensa de la qualitat dels paisatges, va sorgir la Carta Europea del Paisatge, que es va signar a Florència l'any 2000. DEFENSORS DE LA PEDRA SECA A Catalunya, l'Observatori del Paisatge ha elaborat el dossier de la pedra seca, amb la finalitat de difondre tant els paisatges com les iniciatives, entitats i treballs en matèria de pedra seca. L'Observatori convida a la participació amb l'enviament d'informació i suggeriments, amb la voluntat de fer d'aquest document un projecte col·laboratiu. D'altra banda, la Coordinadora d'Entitats de Pedra Seca agrupa les entitats i les persones vinculades amb la protecció de la pedra seca, com, per exemple la Fundació El Solà La Fatarella de la Terra Alta, el Centre Excursionista de Catalunya (CEC), el centre Miró Grup Barracaire de Mont-roig del Camp, el Grup Barraquer el Drac Verd de Sitges, la Unió muntanyenca Eramprunyà de Gavà, l'Associació Pedra Tosca de Les Preses, l'Associació Via Pirena Alt Empordà de Vilajuïga, o el mateix Observatori del Paisatge, entre diverses altres. La tasca d'aquestes entitats n'està facilitant la recuperació. A més a més, reclamen que la protecció estigui incorporada en els criteris de disseny d'intervenció en el territori, i promouen que s'adoptin les mesures legislatives, administratives i financeres per a la protecció legal d'aquest patrimoni, tal com pot ser la de transformar les construccions en Bé Cultural d'Interès Local. La coodinadora edita el butlletí Pedra a Pedra,com a eina de difusió per tractar de forma rigorosa i divulgativa l'actualitat del món de la pedra seca. EL PROJECTE COL·LABORATIU DE LA WIKIPEDRA Wikipedra és "el portal de la pedra seca" un catàleg digital que identifica i georefencia els elements de pedra seca al territori; va néixer "per contribuir al coneixement i preservació" de la pedra seca, elaborat amb la col·laboració ciutadana. Cal dir que la wikipedra exclou els milers de kilómetres de murs de pedra, i es centra en les barraques, de les que en té censades ja 12000. El projecte, ha estat impulsat per la Fundació Catalunya La Pedrera, i ha estat coordinat per Drac Verd i per l'Observatori del Paisatge, amb la col·laboració d'altres entitats i nombroses persones voluntàries. DINAMITZANT LA PEDRA SECA Iniciatives com la recuperació de la tècnica d'elaboració del vi en tines de pedra seca al costat de les vinyes, el turisme enològic allotjant-se en barraques de vinya, o les els itineraris turístics com el de Mont-Roig del Camp, estan contribuint els darrers anys a dinamitzar aquest patrimoni cultural. A Lleida ja porta 7 edicions del concurs de fotografia de pedra seca de Torrebesses, mentre que a la Vall Fosca l'Associació Marques de Pastor ha organitzat un camp de voluntariat de treball de pedra seca. Cada any les entitats organitzen formacions i tallers per aprendre la tècnica. El Grup d'Estudi i Protecció dels Ecosistemes catalans GEPEC organitza jornades de voluntariat ambiental en espai de custòdia centrat en la pedra seca, com la programada el dia 23 de gener a Mont-roig del Camp. L'Associació Ambiental La Sínia ha començat la recuperació d'una barraca a Altafulla amb els seus grups de voluntariat.\n© 2007/2022 Observatori del Paisatge de Catalunya / Hospici, 8 - 17800 OLOT - Tel: +34 972 27 35 64 · observatori@catpaisatge.net


Estimació del volum de greix subcutani abdominal en adults obesos a partir de dades de ressonància magnètica de tall únic: coeficients de regressió i concordança\nArticle original: Linder N, Michel S, Eggebrecht T, Schaudinn A, Blüher M, Dietrich A, et. Al Estimation of abdominal subcutaneous fat volume of obese adults from single-slice MRI data – Regression coefficients and agreement. EJL. 2020; 130: 109184.\nParaules clau: adipose Tissue, subcutaneous fat, abdominal fat. Teixit adipós, Segmentació, Greix Subcutània, Greix Abdominal\nAbreviatures i acrònims utilitzats: ASAT (teixit adipós abdominal subcutani), IVA (teixit adipós visceral), RM (ressonància magnètica), ASIS (espina ilíaca anterosuperior), FH (cap femoral), UM (melic), DIA (diafragma), FP (sòl pèlvic), COVID-19 (malaltia per coronavirus 2019).\nLa revista European Journal of Radiology publica informes originals d'investigacions clíniques i de diagnòstic per imatges, l'ús diagnòstic d'isòtops radioactius, tomografia computada, tomografia per emissió de positrons, ressonància magnètica, ultrasò, angiografia per sostracció digital i tècniques relacionades. El present número consta d'un total de 52 articles en el qual destaca, entre d'altres de rellevància, el paper que juga la tomografia computeritzada en la predicció de malaltia crítica en pacients amb pneumònia per COVID-19.\nHabitualment els mètodes d'obtenció d'imatge se centren en la quantificació del greix visceral a causa de la rellevància que té per a analitzar la funció metabòlica. L'excés de greix subcutani representa un factor de risc independent per a una sèrie de malalties; la ressonància magnètica generalment és adequada per a aquest propòsit i de preferència ja que no utilitza radiació ionitzant. Em va semblar interessant donar-li visibilitat a aquesta temàtica, la qual potser no es tingui molt en compte.\nL'obesitat és un problema de salut mundial amb una prevalença que va en augment ràpidament. El sobrepès i l'obesitat estan estretament associades amb una major morbiditat i mortalitat sovint causada per malalties cardiovasculars o metabòliques. L'objectiu d'aquest estudi va ser proporcionar una manera senzilla d'estimar el volum de ASAT en adults amb sobrepès i obesitat identificant possibles ubicacions de referències anatòmiques adequades per a ser estudiades amb RM d'un sol tall o piles de 5 corts.\nLes elevades quantitats de ASAT i VAT i la seva distribució són factors de risc patogen per malalties cardio metabòliques. Poden ocórrer complicacions metabòliques quan ASAT emmagatzema greix en llocs ectòpics que poden conduir posteriorment a lipotoxicitat o resistència a la insulina. Hi ha un interès considerable en la identificació de factors pronòstics sòlids per l'estratificació de risc cardio metabòlic i el seguiment dels resultats clínics en pacients obesos. Poder calcular el volum de ASAT i VAT són actualment els paràmetres més prometedors en aquest sentit.\nLa ressonància magnètica permet una identificació no invasiva dels diferents compartiments de greix i és el mètode de preferència ja que no implica exposició a la radiació ionitzant.\nEls pacients participants en aquest estudi es van examinar amb ressonància magnètica d'alt camp (1,5 tesles) i amb seqüències d'eco de gradient ponderada en T1 de doble ressò. Els talls axials van comprendre un total de 50 talls cobrint l'abdomen des del diafragma fins a terra pèlvic. Basant-se el localitzador sagital es van identificar els següents punts de referència: cinc espais intervertebrals (L1 / L2 a L5 / S1), espina ilíaca anterosuperior (ASIS), cap femoral (FH), diafragma (DIA), sòl pèlvic (FP) i el melic (UM). L'anàlisi dels límits interns i externs de ASAT es va realitzar amb un programari intern independent analitzant automàticament la distribució del senyal de la imatge de fase oposada. Els volums van ser avaluats per regressió lineal (coeficient de determinació R2) així com la desviació estàndard entre volums estimats i mesurats.\nEl mètode es va provar amb una cohort d'adults obesos i amb sobrepès. La millor concordança per a talls individuals es va observar en l'espai intervertebral L5 - S1 en dones i L5 -s1 o L4 L5 per a homes. Diversos estudis nomenats en aquest article afirmen que l'espai intervertebral L5 - S1 és adequat per a la quantificació de ASAT tant en homes com dones, el melic és considerat un punt de referència de segona categoria, segons alguns autors, per la seva posició variable amb respectes a estructures viscerals i fites esquelètics tot i que en aquest estudi les àrees de tall a la zona umbilical es van correlacionar bé amb el volum de ASAT per a tots dos sexes en contrast amb ASIS o FH.\nEl percentatge més petit de desviació estàndard (8,4% - 10,1%) i els valors més grans de R2 (0,86-0,92) per seqüència d'un sol tall va ser observat per L4 / L5, L5 / S1 i UM. Les estimacions per a talls de pila per a aquests punts de referència van ser una mica millors respectivament.\nEl volum de ASAT en pacients amb sobrepès o obesitat es pot calcular amb precisió amb ressonància magnètica de tall únic centrat en l'espai intervertebral L5 - S1 per a homes i dones. Els autors també destaquen que l'espai intervertebral L4 - L5 i el melic són punts de referència gairebé equivalents en particular per a homes. Els punts de referència com ASIS, FH així com els espais restants de el disc lumbar són considerats poc fiables.\nSi bé l'article és concloent, els autors també posen de manifest algunes limitacions com poden ser la retrospectiva monocèntrica i el disseny monoètnic. També destaquen algunes altres limitacions com poden ser el nombre relativament menor de participants masculins, les àrees i volums no van ser validades contra una referència independent i estan limitades per la resolució mitjana en particular al llarg del de la dimensió axial (gruix de tall).\nL'article és de fàcil lectura i ben sintetitzat, però, és recomanable tenir coneixements sobre el mètode d'investigació científic d'aquest tipus d'estudis ja que al no tenir-los es dificulta una mica la comprensió dels resultats. Em sembla interessant dedicar recursos a la investigació dels trastorns que pot provocar l'obesitat i el sobrepès aprofitant que la ressonància magnètica no utilitza radiació ionitzant. Seria interessant poder dedicar més recursos per tenir resultats més concloents.


El president de Laboratoris Esteve anima a apostar per la investigació com a model d'innovació | BonDia Diari digital d'Andorra.\nDv., 05/11/2010 - 12:53\nEl president de Laboratoris Esteve anima a apostar per la investigació com a model d'innovació\nEl president de Laboratoris Esteve, Antoni Esteve, ha parlat d'innovació i de la necessitat de les empreses d'invertir en I+D per aconseguir ser més comptetitives. Ho ha fet en el marc del novè Fòrum de l'Empresa Familiar Andorrana, que precisament té com a eix central el tema Innovar per tornar a créixer.\nEl fòrum ha estat presentat pel cònsol major de Canillo, Enric Casadevall, i per Jordi Mora, que ha substituït a la presidenta de l'Empresa Familiar Andorrana, Cristina Viladomat, que s'ha hagut d'absentar per problemes de salut. En l'acte de benvinguda, Casadevall ha volgut donar un missatge d'esperança, indicant que Andorra està en un mal moment econòmic, però que 'per molt negra que sigui la nit sempre surt el dia'.\nLa primera ponència d'aquest fòrum empresarial patrocinat per Crèdit Andorrà, BIBM i Andbanc, ha estat a càrrec del president dels Laboratoris Esteve, Antoni Esteve, a qui Francesc Mora ha presentat com un empresari innovador. El ponent ha parlat durant la seva conferència de la importància de l'I+D, i ha posat l'exemple de la seva empresa, que inverteix en aquest tipus d'investigació encara que en el sector farmacèutic cada vegada sigui més difícil obtenir resultats en aquesta mesura. Ha presentat el que podria ser un cercle virtuós que consisteix en crear un valor afegit al producte, que és la innovació, i això és el que fa el producte sigui més competitiu i permet que l'empresa pugui continuar invertint en investigació. Quant al cas d'Andorra, Esteve ha considerat que és un país amb moltes possibilitats ja que hi ha empreses molt consolidades, i el sector financer també està molt implantat. Ha opinat que el que cal és 'gestionar adequadament el coneixement' i ser capaços de convertir-lo en ofertes innovadores.\nD'altra banda, el president dels Laboratoris Esteve també ha parlat de la creació d'un objectiu estratègic a partir del somni d'una família, i ha explicat que és així com s'ha aconseguit el de la seva empresa. Sobre aquest cas concret, també ha volgut destacar els quatre elements del seu model, que són la facturació consolidada, que el 70% vingui de fora d'Espanya, continuar invertint en I+D i convertir-se en una multinacional de mida mitjana però amb alt grau de professionalització. Ha concretat que la voluntat de l'empresa és 'que els joves talents apostin per nosaltres'.


Pirineus TV | La Cerdanya, 23 de desembre 2016: BOLVIR CREARÀ UN MEMORIAL AL CEMENTIRI NOU\nDesprés de finalitzar el trasllat del cementiri, l’ajuntament de Bolvir vol recordar els veïns del municipi que estaven enterrats al cementiri vell. És per això que crearà un memorial a tocar del cementiri nou, situat al camí de Talltorta.\nA banda del memorial, el consistori ha projectat una nova zona verda on fins ara hi havia el cementiri vell. Aquest espai tindrà una zona enjardinada, un mirador sobre Cerdanya i, també, unes vuit places d’aparcament per als veïns que vulguin accedir a l’església de Santa Cecília.\nEl projecte es troba a exposició pública fins després de Reis. Des de l’ajuntament esperen iniciar les obres a finals d’hivern per tal de poder inaugurar aquest espai per la festa major, és a dir, el 15 de maig. El pressupost de l’actuació s’aproparà als 100.000 euros.\nEl trasllat de les restes del cementiri vell, on fa vint anys que no s’enterra ningú, va finalitzar per Tots Sants, després que alguns veïns s’hi oposessin. De la cinquantena de famílies afectades, finalment només una va optar per gestionar ella mateixa el trasllat i assumir-ne el cost.\nLa Cerdanya, 23 de desembre 2016: DISTINGEIXEN L’ASSOCIACIÓ NORDIC WALKING... L’Alta Ribagorça, 23 de desembre 2016: AQUEST NADAL CAP NEN SENSE RE...


Karma 7: Exposició ‘Viatge al més enllà' sobre el llibre dels morts al Museu Britànic de Londres\nExposició ‘Viatge al més enllà' sobre el llibre dels morts al Museu Britànic de Londres\nSota la magnífica cúpula de sir Norman Foster que cobreix l'antiga sala de lectura del Museu Britànic, el visitant, colpit i fins i tot un xic espantat per una llum molt esmorteïda, íntima, experimenta la sensació d'endinsar-se en un món desconegut: en l'inframón. En pujar uns pocs graons, l'espectador es troba de bat a bat en el territori del més enllà de la vida; topa nas amb nas amb la visió que en tenien els egipcis, d'aquest territori, on déus i monstres vivien i caminaven entre els morts.\nEl British Museu, la prestigiosa institució del barri londinenc de Bloomsbury, presenta des d'aquesta setmana, i fins a primers de març, l'exposició titulada Viatge al més enllà: el llibre dels morts de l'antic Egipte, intent de síntesi d'allò que els egipcis creien i coneixien de la mort, com hi reaccionaven i, un aspecte clau en la seva cultura, com es preparaven per afrontar-la amb garanties d'aconseguir la vida eterna. És clar, sovint la vida eterna era només per a aquells que se la podien permetre i podien sufragar el que implicava el viatge.\nQuè és el llibre dels morts, però? L'exposició tracta de desfer els possibles equívocs abans que els assistents se submergeixin en l'atmosfera màgica que s'ha creat per presentar els materials. Parla, en el dia de la presentació a la premsa internacional, un dels curadors de la mostra, John Davis: “El llibre dels morts és un terme modern que utilitzem per denominar una sèrie d'encanteris màgics que els egipcis creien que els ajudarien a arribar, sans i estalvis, al més enllà”.\nEls encanteris estaven escrits en llargs papirs i l'esperit dels morts per a qui havien estat escrits, i que els havien pagat, hi tenien accés durant el perillós viatge des del moment del decés fins a l'arribada al paradís. La majoria dels papirs que es poden veure a l'exposició contenen no més de vint encanteris o consells. Un dels papirs, però, en té fins a 80. Fa 37 metres. L'exemplar, conegut com a papir de Greenfield, és el més llarg que s'ha trobat. Fins ara no s'havia exhibit mai de manera íntegra. Els llibres dels morts eren molt comuns en el període entre l'any 1.600 abans de Crist i l'any 100 després de Crist.\nLes il·lustracions dels papirs són sempre al·legòriques. Bèsties híbrides són les habituals representacions dels monstres i d'allò desconegut que amenaça els viatgers. En els llibres s'escrivien les fórmules màgiques, les paraules que els morts havien de recitar per lliurar-se d'aquests entrebancs a fi que se'ls permetés arribar, no tant al més enllà, sinó al moment clau previ al pas, l'estadi del judici final, moment en què es decidia la sort del traspassat.\nL'envejable fons de peces de l'antic Egipte de què disposa el British Museum embolcalla l'exhibició dels fràgils papirs. L'espectador pot veure cofres bellament decorats, màscares, taüts, amulets, tota mena de peces de joieria, mòmies, petites estàtues. Una d'elles, una representació en fusta d'Osiris, de no més de mig metre d'alçada, contenia un llibre dels morts. Va pertànyer a una dona de molt bona posició econòmica, d'una família de sacerdots del Nou Regne d'Egipte, coneguda amb el nom d'Anhai.\nEl viatge del visitant és una representació del viatge que feia el mort en la recerca de la vida eterna. D'aquesta manera, la secció final de l'exposició, pràcticament un contínuum, és la dedicada al judici, el test final. El que els egipcis anomenaven “la ponderació del cor”, sentència amb què els déus determinaven si es permetria o no l'entrada al més enllà. De nou, parla John Davis. “La ponderació del cor és la manera que els déus tenien de jutjar el comportament dels homes. El cor, per als egipcis, era la ment i contenia el registre de totes les accions dels homes”. Els déus pesaven el cor en una balança i si el resultat no era equilibrat en relació amb la justícia i la veritat exercida pel mort al llarg de la vida, el Devorador, una criatura amb el cap de cocodril, el front de lleó i els darreres d'hipopòtam, es menjava el cor. Era el final del viatge, la negació de la vida eterna.\nEgipte és potser, de les civilitzacions antigues, la que més va desenvolupar un culte a la mort. John Davis apunta una explicació: “La mitjana de vida dels antics egipcis era de no més de 35 anys. La seva dèria pel més enllà potser responia a aquesta realitat, al desig, molt humà, de perpetuar una existència que per a ells era molt curta. Demostraven així la seva passió pel món”.\nEtiquetes de comentaris: Antic Egipte, civilitzacions antigues, exposicions


Un món embolicat: 15-feb-2005\nParaules petites que es fan grans.\nNo es pot explicar fàcilment, hi ha paraules petites que es fan grans i grans i grans i omplen i quedes plena i eufòrica i tot et dona voltes i t'emociones… això es el que em va passar\n¡n'hi ha tantes de paraules petites que es van fer grans!\nI tinc ganes d'escriure, escriure per el plaer de fer-ho i aquesta ànsia quasi sempre porta una direcció, escriure per a qui jo se que llegirà, ho entendrà, ho gaudirà, ho recordarà, ho estimarà… escriure per a qui em va mimar la meva capacitat de fer-ho.\nHi ha estones que el cor s'em fa petit perquè penso ¿soc encara capaç d'escriure-les aíxí? i aleshores el que faig es viatjar per els meus records, viatjar per els arxius d'un tros de la meva vida que ha estat i es plena, un trosset que va començar i… no s'acabarà, no, no s'acabarà perquè allò que s'ha viscut sempre o portes al teu damunt t'acompanya allà on vas… mira que deu ser gran la memòria que hi cap tanta cosa!\nUnes paraules petites d'aquelles que son grans:\nme quebré como un cristal\ny tu viniste\ny me consolaste\ny me reconfortaste\nLes penses, les escrius o les dius i allà van cap al seu destí… com aquestes:\nQuieta, parada, atenta, sintiendo la caricia, que entra\ndentro, y... no te muevas, que no termine, y el calor y el roce y el sentir\ny el placer y la emoción y la ternura que rezuma.\nDoncs si, son paraules petites que es fan grans. Son boniques oi?\nEnviat per Sílvia Darnís a martes, febrero 15, 2005


FÈLIX SIMON, 14.08.2005, Pregó Festa Major de Les Llambardes\nSIMON FÈLIX, 14.08.2005\nPregó Festa Major de Les Llambardes\nSenyores i senyors, amics i amigues,\nFa uns quants anys, quan algú feia el pregó de la Festa Major, jo em pensava que havia de ser una persona important, sobretot en les arts o en les lletres.\nSom aquí, a les Llambardes, al peu del santuari de la Mare de Déu de Foix, perquè vaig rebre lencàrrec de ser pregoner, malgrat que no sóc una persona important.\nPregonar vol dir anunciar, fer una crida perquè tots vosaltres la vingueu a escoltar i, pregó, formalment vol dir linici de la festa.\nSóc aquí per dir-vos just allò que voleu i espereu: és la Festa Major, un moment daturada i de convivència. Tota la gent daquestes contrades hi és convidada sense exclusions! En un tres i no res es dóna pas a la rauxa, sense deixar massa lluny el seny i la reflexió!\nEl pregó és un acte ritual en el qual una persona aporta la seva visió particular; en el meu cas, des de la Plataforma per una Vegueria Pròpia. Aprofitarem loportunitat que em brindeu per fer una crida i explicar quin és el futur Penedès que ens agradaria poder tenir per als nostres fills i néts.\nLes Llambardes, és un veïnat de cases escampades, situat a lextrem nord-occidental del terme, prop del límit amb la Llacuna, en un altiplà entre els 650 i els 700 metres daltitud anomenat la plana de les Llambardes. Hi havia 58 habitants disseminats el 1970. Temps era temps, la Llombarda era un dels llocs de la senyoria dels Peguera, el 1632. Podríem recordar el castell de Secabecs, ca lIsaac, can Soler de Secabecs i tants altres noms.\nBuscant per Internet, amb el Google, he trobat diverses cites que parlen de les Llambardes. Faré menció de dues daquestes cites.\nLa primera és un itinerari que va ser publicat a la Fura el 1999 i que va de Vilafranca a la Llacuna. És un camí mil·lenari i actualment sel coneix com la Carrerada ja que, a part de pelegrins i mercaders, també ha estat, durant segles, una important via de trànsit de bestiar transhumant de camí cap als seus emplaçaments estacionals, a la recerca de pastures. Passat el coll de la Barraca, la Carrerada davalla per travessar la pista enquitranada que va cap a les Llambardes. Litinerari segueix recte pel camí que anirà flanquejant el puig dEspinagosa i després pujarà al coll de la Serra, per continuar, ja de cara avall, fins a la plaça de la Llacuna.\nVoldria recordar que durant tota lEdat mitjana els grans camins comercials portaven creients al sepulcre de lapòstol Sant Jaume de Galícia. En la vessant mediterrània, una de les rutes més importants era la via Mercadera. Aquest camí sortia de Barcelona, entrava al Penedès per les valls del Garraf, es dirigia cap a la Llacuna i Santa Coloma de Queralt per després endinsar-se al centre i nord de la Península. I una prova daquest trànsit de devots pel Penedès són els hospitals de la Llacuna i dOlesa de Bonesvalls. En aquest hospital, al segle XVIII encara soferia a tots els pelegrins que en nom de Déu demanaven acolliment una lliura de pa i de vi. I si es quedaven per passar la nit, sopa, una arengada i llit.\nLa segona cita és de Jordi Mañà i ens parla de Llinars, el paradís amagat, una cruïlla de misteris vora un camí antic, just en el lloc on sobre pas un collet prodigiós: el coll de la Barraca, on el caminant ha de prendres un descans obligat després de la feixuga ascensió a Font-Rubí de Dalt. El coll de la Barraca deixa enrere la solitud del bosc i la muntanya, i sobre a la lluminosa amplitud del pla de les Llambardes, estesa de sembrats que es decanten suaument cap a les Cases Noves de Can Pardo.\nA lhora descriure un pregó apareixen els records\nQuants i quants records desvetlla en qualsevol de nosaltres la Festa Major particular que portem a dins. Jo vaig viure els meus primers vint-i-quatre anys al carrer dEscudillers de Vilafranca, anomenat també de les Senalles, segurament perquè hi havia el Cintet que, assegut en una cadira de vímet, entre la porta de casa seva i la vorera, feia cabassos despart, espardenyes de vetes i palmes per Pasqua, entre moltes altres coses. Aquest carrer està situat al costat dels corralons de Santa Maria i de cal Fraret, de la plaça de Jaume I, on hi ha el Museu... i de ben petit vivia amb intensitat els dies de la Festa Major vilafranquina. Recordo que el meu pare tancava dhora la botiga de roba que tenia a la cantonada, davant de cal Mansió, per anar el dia 29 al vespre a veure lentrada de sant Fèlix, després de la cercavila que es fa des de casa dun dels administradors de lany anterior fins a la basílica de Santa Maria. Devíem ser deu, dotze, quinze dotzenes de persones, com a molt, la gent del barri... i després hi entràvem per sentir cantar els goigs. Més endavant, vaig viure amb més intensitat la festa perquè vaig formar part durant uns quants anys del ball de Bastons.\nFet aquest retrocés en els anys, potser no cal xerrar més de tradició, perquè ja la coneixem i, a més, altres ja nhan parlat abans que jo i ho han fet molt millor.\nTenim la sort que ningú no ens pot pas discutir la nostra democràcia primerenca, vivim en una nació que històricament sempre ha lluitat a favor de la llibertat i de la democràcia. Catalunya va tenir el primer parlament d'Europa, aquí pot sorprendre que ansiem una Catalunya rica i forta, gran i lliure?\nAra no hi ha cap mena de dubte que, amb la reforma de lEstatut, vivim un moment de recuperació institucional que sinicia al segle XX amb la Mancomunitat, el 1914, i arriba fins a lEstatut de 1979, passant, evidentment, pel de 1932, interromput pel procés per les dictadures militars.\nMhan demanat que parli també de les vegueries.... Som-hi!\nLa proposta de reforma de lEstatut dAutonomia de Catalunya, elaborada per una ponència del conjunt dels grups parlamentaris, diu: la vegueria és làmbit territorial específic per a lexercici del govern intermunicipal de cooperació local i té personalitat jurídica pròpia. I també afirma: els consells de vegueria substitueixen les diputacions. Lexercici de competències i els recursos que les lleis estatals atribueixen a les diputacions provincials de règim comú corresponen al consell de vegueries.\nLes vegueries havien estat històricament una eina de control reial del territori, un territori sobre el qual tenia potestat un veguer. El veguer era un funcionari reial que assumia responsabilitats judicials i de representació. La vegueria és, doncs, una institució dorigen medieval que es va instaurar el segle XIII i que al segle XVIII, amb el Decret de Nova Planta, va ser substituïda pels corregiments.\nEl 12 doctubre de 1932 es va aprovar el nou projecte pel qual el territori de Catalunya quedava dividit en 38 comarques, aplegades en 9 agrupaments que foren anomenats vegueries.\nDe la continuació de la Història Nacional de Catalunya dAntoni Rovira i Virgili llegim el següent text: La regió tercera comprèn les comarques de lAlt Camp, lAlt Penedès, el Baix Penedès, el Garraf i el Tarragonès. És una regió característicament agrícola, però bàsicament vinatera. La vinya comparteix amb arbres de fruit (avellanes, oliveres o ametllers) el predomini de la terra. La cria daviram constitueix un recurs econòmic important. Amb laprofitament de la mà dobra, sovint femenina, que els traballs de la terra, no gaire intensius, deixen desvagada, i també amb laprofitament dels petits corrents daigua (Riudebitlles-Anoia, Gaià i Francolí) funcionen alguns establiments fabrils (teixits, paper). Així mateix, laprofitament dels calcaris secundaris ha donat lloc a importants explotacions de ciment als indrets on hi ha hagut sortides fàcils per al producte (Vallcarca, Vilanova i els Monjos).\nÉs evident que Catalunya, que té una superfície de poc més de 32.000 km2, no necessita divisions provincials que han estat imposades sempre pel govern central: primer, lany 1833, i lúltima vegada, lany 1938, en què el general Franco, des de Burgos i en plena guerra civil, va tornar a imposar les províncies que lEstatut del 32 havia suprimit.\nProperament les vegueries formaran part del sistema institucional de la Generalitat i que esdevindran la divisió adoptada per a lorganització territorial dels seus serveis. Pel que fa a la llei electoral, la vegueria és un bon marc per a la circumscripció electoral. La tria directa de diputats aconsegueix acostar lelector a lelecte i obliga aquest a una major proximitat durant tota la legislatura. Sabem que, a més de sentir-nos representats, els ciutadans reclamem cada vegada més la proximitat de lelecte.\nPerò ara tenim un problema. El govern de la Generalitat vol imposar un model de 7 vegueries en què lAlt Penedès i el Garraf anem a parar a la vegueria de Barcelona. Nosaltres, però, volem tenir una Vegueria Pròpia integrada per les comarques de lanomenat Penedès històric: lAlt Penedès, el Baix Penedès i el Garraf, i també per aquells municipis de lAnoia que lliurement ho decideixin, en el marc de la revisió del Pla General Territorial de Catalunya.\nSi el Penedès pot disposar dun àmbit funcional de planificació territorial, serà més fàcil que el Parlament de Catalunya ens atorgui la Vegueria Pròpia i puguem assumir les competències que ens corresponen, dacord amb les nostres característiques i capacitats.\nContràriament, a lAlt Penedès i al Garraf ens tocaria dependre de Barcelona i de tota làrea metropolitana; el Baix Penedès seguiria a la vegueria de Tarragona, i lAnoia dependria de la Catalunya Central. És a dir, es faria efectiu lesquartarament definitiu del nostre territori penedesenc.\nEn Pere Mas i Parera escrivia lany 1977 des de Buenos Aires el següent: Tot i l'existència del topònim Penedès en la denominació de diverses poblacions de la nostra terra, la consciència col·lectiva de pertinença al Penedès o, si ho voleu, el reconeixement de la comarca com a tret d'identitat, és un fenomen que esdevé plenament efectiu a la vintena centúria.\nDun pregoner he recuperat un conegut proverbi xinès que diu: Quan el savi assenyala la lluna, limbècil mira el dit. En un moment tan delicat com el que vivim, ens convé assegurar-nos de mirar la lluna i no pas el dit. No us estranyarà si us dic que, novament, alguns volen que mirem el dit, però nosaltres ens resistim a fer-ho... perquè si una persona individual o un col·lectiu no són independents, és perquè no els deixen o perquè són immadurs o mediocres.\nSabem que només la unió permanent fa lautèntica força. El Penedès necessita tornar a fer pinya com fa a la Diada de Sant Fèlix, a lhora de construir els grans castells de nou o de deu. Però a la pràctica això no resulta gens fàcil, perquè els governs i els partits gestionen la voluntat del poble. Som molts els que creiem que per si sola la política no és suficient. Les ONG, les plataformes, les associacions... són necessàries, tot i que són també insuficients, però si hi afegim les comunitats humanes, les veïnals, les territorials, que és on rau la sobirania radical i la força, llavors ja ho tenim complet.\nI per allò del principi de subsidiarietat, com en els castells, tot el que es pugui fer a baix que no es faci a dalt. És essencial per a la democràcia que tothom tingui loportunitat de beneficiar-se de les noves possibilitats del propi territori i que tot el que es pugui fer a la Vegueria Pròpia no es faci des de fora.\nEns queda molt camí per fer si entre tots volem evitar que la democràcia sacabi de convertir en el que Miquel Martí i Pol ja apuntava en aquest escrit: DEMOCRÀCIA (assaig general):\nEls figurants que seuen a la dreta de lescenari, que sintercanvïin regularmant amb els de laltra banda,és a dir, amb els que seuen a lesquerra.\nQuan es trobin al mig, es poden dir tot el que els passi pel cap, des dinsults a paraules amables, circumspectes, poden adoptar un aire displicent, o bé irritat, o de perdonavides,\ni fins i tot poden iniciar un simulacre de baralla física que el públic sempre sol aplaudir amb ganes.\nUn cop ben asseguts a les poltrones que reprenguin la representació, però tenint en compte que els papers són canviats i cal posar més èmfasi per tal de fer versemblant lespectacle.\nVós... què? Vós a aplaudir i encara gràcies.\nEls ciutadans del Penedès no volem aplaudir. Volem participar i decidir. Des de la Plataforma per una Vegueria Pròpia fem una crida i proposem una aliança entre les tres comarques penedesenques, un gest pacífic de llibertat sobirana, i ens plantem a favor dels nostres ideals, confiant només en la complicitat del poble.\nA mi, m'estaria bé, més que bé, que per fi uns polítics catalans fessin un acte de responsabilitat i de sobirania per tenir un Estatut com cal, i que els penedesencs siguin els únics que decideixin, lliurement i sense imposicions foranes, sobre el present i el futur de la nostra Vegueria i sobre les lleis que ens han de regir a tots.\nSempre m'he considerat un somiador que creu en la utopia, però molt convençut que els gestos senzills de coratge i dignitat fan més respecte i tenen més suport. I per això, ara us demano també la vostra adhesió, imprescindible per tenir en un futur no gaire llunyà la nostra Vegueria Pròpia.\nVisca la Festa Major! - Visca les Llambardes!\n14 dagost del 2005


Llavería vs. Llavería: Porters, germans... i rivals - FutbolCatalunya\nPublicat per: redaccio 30 de setembre de 2014\nUni.Llefià-Catalònia: germans i rivals. El pare jugará amb els dos / FOTO: J.LL.\nEl gran Eduardo Berzosa va donar amb la notícia: aquest proper diumenge es produirà un fet insòlit o, com a mínim, no es té constància que s'hagi viscut abans. Dos germans, que juguen en la posició de porter, s'enfrontaran en partit oficial i el joc es disputarà entre els locals del Unificació Llefià enfront del Catalònia. Els primers, recentment descendits de Primera Catalana, porten 1 triomf, 1 derrota i 2 empats per 1 victòria, 2 derrotes i 1 empat dels visitants. Quant a gols a favor i en contra se’ls reparteixen així: 5/7 enfront de 5/9.\n“Home! Preguntar-me quin és millor dels dos té una resposta molt difícil. Són diferents i els dos paren molt. El major (Jaume, 27), a qui Albert Benaiges li va dir en el Barça que era baix per jugar allí, mesura 1,71 per 1,78 el petit (Oriol, 24); els dos tenen les seves qualitats i defectes”, afirma orgullós el pare de la família, Jaume Llavería qui aposta “per un triomf dels locals i que a la volta també guanyin els de casa. Es que si dic 0-0 perdran dos punts els dos equips en l'anada i dos més a la volta. El Catalònia és un equip molt modest i els seus propis jugadors es paguen fins les fitxes; la Unificació Llefià sembla que està més obligada. Serà interessant”.\nCuriosa imatge la que ofereix la família Llavería qui segueix tenint als seus fills vivint a casa “perquè els hi va molt bé. Vénen amb les núvies quan volen i tornen també quan volen”. És més, els tres comparteixen negoci familiar en un Taller industrial a Cerdanyola del Vallés.\nEl porter del Catalònia, Jaume, que compleix la seva segona campanya en l'equip, després de quatre anys fabulosos a les ordres de Juanjo Garcia en el Júpiter, creu que “amb un empat estaríem molt contents. Un empat a zero gols encara que ells tenen metes molt altes”. Piropeja al germà ja que “va molt bé en l'un contra un i surt molt bé”. El meta de la Unificació Llefià, Oriol, que va passar per Cerdanyola i Vilassar de Mar, recorda el pas del seu germà per les categories inferiors blaugrana “on va aprendre molt. Té molta agilitat i va molt bé en el joc aeri”. Dit la qual cosa, afegeix, immediatament, que “nosaltres necessitem estar a dalt. Així que signo un 1-0 i si és de penal, en el qual no pot fer res Jaume, benvingut serà”.


L'imam de Ripoll va ser confident del CNI | Aguaita.cat\nRedacció, Ripoll | 18/11/2017 a les 11:19h\nArxivat a: Societat, CNI, Abdelbaki Es Satty, imam de Ripoll, atemptat a barcelona\nAbdelbaki Es Satty a la mesquita de Ripoll\nL'imam de Ripoll, Abdelbaki Es Satty, cervell dels atemptats de Barcelona i Cambrils del passat 17 d'agost, va ser un confident del CNI, segons explica el diari El País. A més de ser investigat a l'operació Chacal, l'imam va col·laborar amb la policia d'intel·ligència espanyola almenys durant la seua estada a la presó de Castelló, entre el 2010 i 2014, on va estar ingressat per un delicte de tràfic de drogues.\nFonts dels serveis secrets espanyols han confirmat a El País la notícia, tot i que no aclarixen des de quan i fins quan l'imam va col·laborar amb ells i tampoc si esta col·laboració va ser remunerada.\nLes mateixes fonts expliquen que els contactes amb l'imam "entren dins dels protocols habituals de l'organisme" i que és "normal" obtenir informació per a la lluita antiterrorista. I un dels llocs on es pot trobar és a la presó, on hi ha "molta gent que coopera".\nEll va ser qui hauria radicalitzat els joves de Ripoll que van participar en els atemptats, que mai abans havien donat signes de radicalitat, fora de la mesquita. Als cossos policials que operen a Ripoll tampoc els constava cap mena de sospita sobre Abdelbaki Es Satty, fet que tindria a veure amb que la tasca de captació l'hagués duta a terme al marge de la comunitat.\nAbdelbaki Es Satty va arribar a Ripoll fa gairebé dos anys. L'imam pretenia marxar al Marroc este estiu passat. Prèviament havia demanat un període de "vacances" que se li va denegar, ja que també havia sol·licitat als administradors de la comunitat islàmica que se li paguessin estes vacances per avançat, la qual cosa va suposar que dixés les seues funcions com imam de la capital de comarca al mes de juny.\nMíriam Hatibi, portaveu de la Fundació Ibn Battuta, ha criticat el CNI en un tuit i aquells que han dit que els musulmans amagaven "aquests delinqüents".


Taller "Tu tens la paraula", el 30 de juny i 1 de juliol a Cassà\nEls propers dies 30 de juny i 1 de juliol, de 10 a 13 h i de 16 a 20.30 h a la Sala Galà, hi trobareu el taller "Tu tens la paraula", una exposició participativa que és editada i cedida per l'Institut Català de l'Energia, i que té la finalitat de donar a conèixer petites coses que podem fer a casa i actituds que podem prendre per a l'estalvi d'energia.\nCassà de la Selva s’adhereix al SIPCAT\nL’alcalde, Enric Bagué, ha signat avui un conveni de col·laboració mitjançant el qual Cassà de la Selva s'adhereix al programari de gestió i suport als processos de les policies locals denominat SIPCAT.\nGaleria de fotos de la Festa Major de Cassà 2014\nAquí podreu trobar algunes fotografies de la Festa Major de Cassà 2014 dedicada al 50è aniversari dels Capgrossos.\nEstem intentant recollir fotografies de la Festa Major i dels Capgrossos.\nBAN sobre el Risc d'Incendis Forestals\nCom a conseqüència de l'arribada de la calor i la sequera que estem patint, L'Ajuntament informa mitjançant un Ban, de:\n.La prohibició d'encendre cap tipus de foc, entre el 15 març i 15 d'octubre.\nPàgina 398 de 417


EL FÒRUM DE TARRAGONA PER LA MEMÒRIA administració\nEl Fòrum de Tarragona per la Memòria, és una associació sense ànim de lucre, constituïda formalment el 22 d’octubre de 2015. Neix fruit de la trajectòria iniciada l’any 2010 per sectors de l’esquerra antifeixista de Tarragona amb la intenció de desenvolupar tot allò que l’anomenada Llei de la Memòria Històrica permet fer en l’àmbit local.\nPrèviament a la seva constitució formal, el Fòrum ja funcionava com a tal, organitzant actes diversos com: les visites guiades pels indrets de la repressió franquista a la ciutat de Tarragona i l’acte reivindicatiu del 8 de març, davant del convent de les Oblates (presó de dones durant la dictadura) per recordar a les que foren allí durament represaliades i en què 11 d’elles van trobar la mort.\nEl Fòrum neix físicament a Tarragona, com quelcom natural, perquè era aquí on es realitzaven els judicis sumaríssims, on es patia presó i on s’enterraven els afusellats o els morts de resultes de les dures condicions a les quals es veien sotmesos durant l’estada a presó. Molts d’ells no eren naturals de Tarragona i per aquest motiu volem que el nostre camp de treball sigui ampli i sobrepassi els límits de la ciutat que ens ha vist néixer. Entenem que les lleis per la recuperació de la memòria, tan espanyola com la catalana, no han permès desenvolupar eines que permetessin recuperar la dignitat dels demòcrates assassinats per la dictadura franquista. La reforma pactada entre la dictadura i els partits demòcrates van deixar sota la catifa quasi quatre dècades de Dictadura, sense tenir en compte l’avanç democràtic que va aconseguir amb la legislació que va generar la Segona República Espanyola.\nSense l’anul·lació de la llei d’Amnistia del 1977 no es podrà avançar en la recuperació de la Democràcia, ja que barra el pas a qualsevol iniciativa jurídica que permeti recuperar els valors democràtics que va començar a implementar la Segona República (1931-1939) i que van ser aturats per una guerra i una repressió que encara avui es manifesta en retallades democràtiques.\nPensem que la recuperació i l’aplicació de les lleis de memòria en tots els seus aspectes han d’anar de la mà de les diferents administracions i no d’entitats privades. Exigim Justícia, Veritat, Reparació i no repetició. És per tot això que demanem:\nEs retirin totes les distincions, honors i medalles atorgades durant la Dictadura franquista (1939-1978) i retornar-los a aquelles entitats o persones que van lluitar per la recuperació de la Democràcia.\nRetirada de tots els símbols franquistes, estàtues i monuments franquistes dels nostres carrers i places, ja siguin públics com privats.\nSenyalització i dignificació amb rigor històric dels indrets de la repressió franquista a Tarragona, ja que a Tarragona s’empresonaven, jutjaven, afusellaven i enterraven en una fossa als demòcrates republicans de les comarques del Camp de Tarragona i de les Terres de l’Ebre.\nCol·laborem amb l’Administració local demanant rigor històric i als seus representants i tècnics, valentia a l’hora d’aplicar la responsabilitat política que els demòcrates exigim. El Fòrum pel seu compte treballa en la recerca, sensibilització i la difusió mitjançant tríptics informatius, visites guiades, actes públics i comunicats per recuperar la memòria d’una democràcia segrestada pels hostes del franquisme.\nCreiem que la llibertat no es pot construir sense escoltar els crits dels assassinats per la dictadura franquista. Volem transmetre a l’Administració la necessitat de conèixer que, com i on va passar la brutal repressió a la nostra ciutat, i que actuï políticament amb valentia senyalitzant els llocs de la repressió franquista.


L'ofuscació d'Anna Maria Dalí contra Gala i el surrealisme\n'Salvador Dalí vist per la seva germana', reeditada amb inèdits\nVida secreta, de Salvador Dalí, va indignar tant la seva germana Anna Maria que en va escriure una rèplica l'any 1948. Viena la torna a publicar, amb un estudi de Mariona Seguranyes i documents inèdits\n3 min. BARCELONA. 21/06/2012 00:00\n260x366 Els germans Dalí amb el seu pare l'estiu del 1948, any en què Anna Maria ja treballava secretament en el manuscrit del llibre. / ARXIU EMÍLIA POMÉS Els germans Dalí amb el seu pare l'estiu del 1948, any en què Anna Maria ja treballava secretament en el manuscrit del llibre. / ARXIU EMÍLIA POMÉS\nSalvador Dalí vist per la seva germana , publicat per primer cop el 1949 a Juventud, és un llibre que va portar cua. "Sense un context acurat, pot costar d'entendre", assegurava ahir Mariona Seguranyes, que s'ha encarregat de la nova edició d'aquest "clàssic en els llibres de records", en paraules d'Enric Pujol, director de la col·lecció La Memòria dels Dies , de Viena Edicions: a més d'oferir la versió original del text -la primera edició va ser una traducció castellana-, la historiadora de l'art ha furgat en arxius i biblioteques per oferir documents i fotografies inèdites i reconstruir la biografia de l'autora, Anna Maria Dalí (1908-1989). "La seva prosa és molt reflexiva, gairebé visionària, evocadora -explicava ahir Seguranyes-. Salvador Dalí vist per la seva germana és un llibre meditat durant anys. Escriure'l va ser un acte de valentia i ardiment".\nLa guspira que va despertar la creativitat d'Anna Maria Dalí va ser la lectura de Vida secreta (l'edició castellana, publicada a Buenos Aires, és del 1944). En el seu exemplar, Anna Maria escrivia: " Me limito a anotar lo que positivamente sé que es cierto y lo que es falso ". Quatre anys després, la germana petita del pintor, esperonada pel periodista Manuel Brunet, escrivia un llibre de records sobre la infantesa passada a Figueres i Cadaqués al costat del seu germà. "Rellegint Salvador Dalí vist... t'adones que Anna Maria és germana de Dalí també en les seves obsessions: les formigues i les ombres apareixen constantment", recordava Seguranyes. "En el llibre, Anna Maria culpa Gala del canvi estètic del seu germà; per ella, el surrealisme taca la pintura de Salvador Dalí". Model del pintor durant la primera meitat de la dècada del segle XX, Anna Maria no va acabar de pair que Salvador deixés enrere l'etapa en què tots dos germans vivien atrapats per l'experiència de l'Empordà: "Salvador Dalí es decideix a crear una realitat paral·lela que no li faci mal, i a partir d'aquí s'aniria acostant al surrealisme; Anna Maria no va superar els anys de contemplació malenconiosa, la relació del seu germà amb Gala la va ofuscar". Després de l'aparició del llibre, Dalí va publicar una nota en què va acusar Anna Maria d'especular "materialment" i de manera "pseudosentimental" amb el seu nom, a més de vendre quadres seus sense permís. El pare Dalí va escriure una carta al pintor solidaritzant-se amb el llibre de la seva filla. La relació entre els dos germans havia quedat tocada de mort.


Com hem comentat, parlem de transsexualitat quan el sexe biològic d'una persona no correspon amb el seu sexe psicològic, és a dir, amb el que un sent.\nLa transsexualitat suposa un fort desafiament a la creença en la dualitat home-dona, masculí-femení, doncs ens demostra que cal anar més enllà i que no és precisament la genitalitat el que defineix un individu, sinó la seva percepció de sí mateix, alhora que deixa entreveure l'aspecte social del gènere, com podem llegir en aquest article, on veiem el procés d'aprenentatge de les normes de comportament i les diferents expectatives segons el sexe biològic.\nAquest raonament el representa a la perfecció el cartell de la pel·lícula Transamèrica ("la vida és molt més que la suma de les seves parts..."), la indecisió davant de les dues portes quan no se t'accepta en cap i quan sents que no encaixes enlloc.\nA Transamèrica podem seguir el periple d'una transsexual femenina (paper magníficament interpretat per Felicity Huffman), que rep un inoportuna sorpresa just quan és a punt d'aconseguir el seu somni d'operar-se.\nEl procés pel qual ha de passar una persona transsexual inclou el seguiment psicològic i psiquiàtric per determinar que efectivament es tracta d'una disfòria de gènere (o Síndrome de Harry Benjamin), seguit del test de vida real, que pot durar varis anys, durant els quals la persona ha de viure en el gènere sentit i desitjat, mentre se li fa un seguiment. Finalment, si la persona desitja operar-se i se li ha recomanat i aprovat el fer-ho, s'haurà de començar amb el procés d'hormonació (que durarà tota la vida).\nPer al cas de la transsexualitat femenina, s'apliquen hormones femenines (estrògens i altres) que frenen el creixement del pèl corporal (que tornarà a crèixer si es deixen de prendre). Després es pot procedir a la implantació de les mames i, en una altra operació, a la vaginoplastia, que consisteix en reaprofitar el penis per a construir la cavitat vaginal. També, de vegades, es realitzen cirurgies facials correctores.\nPer als transsexuals masculins, s'apliquen hormones masculines (testosterona i altres), que, entre altres efectes, modifiquen la veu, la musculatura, el pèl corporal, aturen la menstruació (procés que pot ser molt dolorós, especialment si es patia dismenorrea) i provoquen un augment d'uns 6 ó 7 cm. del clítoris, que passa a ser un micropenis. Aleshores, la primera cirurgia que s'acostuma a realitzar és la mastectomia (extirpació de les glàndules mamàries), operació que acostuma a representar un gran alleujament per a la persona afectada, doncs és el caràcter sexual "més evident".\nDesprés d'un temps d'hormonació, s'ha de procedir a realitzar la segona cirurgia, la histerectomia (extirpació dels ovaris, úter i vagina), davant del greu perill de patir un càncer d'ovaris degut a la hormonació.\nFinalment, la persona es pot sotmetre a una tercera cirurgia de reassignació sexual per fer una reconstrucció del penis. Els mètodes més utilitzats són la faloplastia i la metadoioplastia, cadascun amb els seus avantages i inconvenients (quan a sensibilitat, aspecte, etc.).\nMentre que són ben poques les comunitats autònomes que disposen de professionals especialitzats en Identitat de Gènere i que ofereixen el seguiment del pacient i la gratuïtat de l'operació, moltes persones han de pagar una elevada suma de diners en clíniques privades: a Espanya, una reassignació d'home a dona costa entre 15.000 i 18.000 euros, i la de dona a home gairebé el doble.\nUn bon exemple de transsexualitat masculina el tenim a la pel·lícula, més o menys coneguda, "Boys don't cry", una esgarrifosa i trista història basada en fets reals que li va valer un Oscar a l'actriu Hilary Swank per interpretar el paper de Brandon Teena, un noi transsexual (i no, no és una dona lesbiana, com algunes sinopsis s'empenyen a dir) assassinat a sang freda per ser això, un noi transsexual.\nSocialment, és molt menys coneguda la transsexualitat masculina que la femenina (en una societat masclista i patriarcal, l'home sempre té les de perdre en l'expressió de les seves emocions) i els transsexuals masculins passen molt més desapercebuts físicament (els efectes de la testosterona són devastadors), a banda que ells pugen un esglaó social, mentre que elles el baixen (són tristos però reals els casos en què una transsexual femenina, després de l'operació de reassignació, ha passat a cobrar menys per fer la mateixa feina que feia abans d'aquesta) i aquí tenim un cop més la prova de la desigualtat social entre persones (i entre gèneres).\nFinalment, comentar que, com es va dir al post anterior, una persona transsexual pot ser heterosexual, bisexual o bé homosexual, com qualsevol altra, doncs l'orientació sexual és un concepte a part.\nMés informació (transsexualitat masculina):\nLoren Cameron (transman, fotògraf)\nportal de Carla Antonelli\nCarta de l'associació Aldarte (un exemple molt bo basat en un cas real)\nPublicat per bala perduda a 14:48 6 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per bala perduda a 12:35 7 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per bala perduda a 12:12 4 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per bala perduda a 19:21 10 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per bala perduda a 0:09 11 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per bala perduda a 11:37 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per bala perduda a 18:54 3 comentaris Enllaços a aquest missatge


DONES DEL MARROC Vides en blanc i negre\nFotografies de Xabier Mikel Laburu\nDel 17 de setembre al 4 d'octubre de 2007\nPlanta -1 de l'Edifici Emblemàtic\nL'acte d'inauguració tindrà lloc dilluns 17 de setembre a les 20 hores, i comptarà amb la presència de Carme Figuerola, vicerectora de Relacions Internacionals i Coopearació de la UdL\nDel 17 de setembre al 4 d'octubre de 2007 l'Edifici Emblemàtic del Campus de Cappont acollirà l'exposició fotogràfica Dones del Marroc. Vides en blanc i negre, organitzada conjuntament per UGT de Catalunya i la Fundació Josep Comaposada, amb la col·laboració del sindicat marroquí Confederació Democràtica del Treball i el Centre de Cooperació Internacional de la UdL.\nL'exposició pretèn contribuir a un millor coneixement de les virtuts i els reptes de la societat marroquina a través del retrat de sis dones del nord del Marroc que treballen fora de casa, amb edats, estats civils i ocupacions diferents.\nNaïma i Farida viuen en àrees rurals, a la província de Xauen; Naziha, viu a la ciutat de Xauen; Meryem a Martil; Samira i Nadia, a Tànger.\nTenen ocupacions diferents (camperola, mestra, professora de costura, infermera, administrativa), estats civils diversos (soltera, casada, divorciada) i edats diferents (des dels 18 fins als 50); però totes són dones que treballen fora de casa.\nNo ha estat fàcil fer aquestes fotografies perquè la societat marroquina és molt gelosa de la imatge de les seues dones. Però han estat els propis marroquins -sindicalistes de la Confederació Democràtica del Treball- els que van col·laborar i ajudat a convèncer-les perquè expliquin com viuen.\nPotser, des de Catalunya, no ens sembla tan extraodinari, però al Marroc hi ha encara molt per fer, perquè arribi el dia en que les dones parlin lliurement de les seves vides i prenguin decisions pròpies.\nL'exposició és fruit de la cooperació entre la UGT de Catalunya, a través de la Fundació Josep Comaposada, amb el sindicat marroquí Confederació Democràtica del Treball, però no hauria estat possible sense el finançament de divuit ajuntaments catalans i la Diputació de Barcelona.\nGaleries fotogràfiques de Mikel Laburu\nDones del Marroc. Vides en blanc i negre


Ràdio Associació de Catalunya – L’espectacular aposta de les emissores per acompanyar i informar els oients durant la pandèmia destaca entre els guanyadors dels 21ns Premis Ràdio Associació\nEntre els guardonats hi ha Marc Giró, de RAC1,“El Búnquer” de Catalunya Ràdio, “El Mur. Els llocs de la Memòria” d’À Punt Ràdio, “Palau Notícies” de Ràdio Palau,“Tothom” de Tarragona Ràdio, i el treball d’investigació “Barçagate”.\nTambé ha estat distingit el programa “Crims” de TV3 amb el “Guardó 1924” i han rebut Mencions d’Honor Josep M. Pallardó, Conxita Casanovas, Jaume Serra, i la campanya recaptatòria de l’especial “Versió Clínic”, de Versió RAC1.\nEls guanyadors dels 21ns Premis Ràdio Associació són una mostra excel·lent de la ràdio que ha apostat per tirar endavant i estar al costat de l’oient tot i les dificultats que representava treballar en pandèmia. Marc Giró, de RAC1, “El Búnquer” de Catalunya Ràdio, “El Mur. Els llocs de la Memòria” d’À Punt Ràdio, “Palau Notícies” de Ràdio Palau,“Tothom” de Tarragona Ràdio, i el treball d’investigació “Barçagate” són alguns dels guardons més destacats d’una edició que quedarà en la memòria de tots per les experiències viscudes.\nACTA DEL JURAT DELS 21ns PREMIS RÀDIO ASSOCIACIÓ\nLa Covid ha marcat la vida ciutadana des de fa més d’un any i les emissores de ràdio de proximitat o generals han fet un sobreesforç extraordinari per acostar-se a l’oient en els moments més durs, acompanyant-lo amb la informació i, a la vegada, intentant distreure’l del neguit de la situació. Les candidatures rebudes a la 21a convocatòria dels Premis Ràdio Associació són una mostra espectacular de com les emissores han sabut trobar fórmules diverses per acompanyar col·lectius de gent gran, infants, adolescents, persones amb discapacitats físiques o mentals, i públic en general.\nAmb aquesta premisa, el jurat ha decidit atorgar el Premi al Millor Professional a Marc Giró, de RAC1, per haver retornat a la primera línia de la ràdio amb una exhibició de personalitat que trenca escaletes i amb un estil poc ortodox però que atrapa l’oient amb la creació d’un univers de col·laboradors de molta qualitat als quals fa quadrar com un mosaic perfecte.\nEn l’apartat a l’Excel·lència, el reconeixement ha estat pel treball d’investigació dels periodistes Sique Rodríguez, Adrià Soldevila i Sergi Escudero conegut com a “Barçagate” del programa “Què t’hi jugues!” de Cadena SER-Catalunya emès el 17 de febrer de 2020.\nEn la categoria de Millor Programa de Ràdio, el premi és per “El Búnquer”, de Catalunya Ràdio, un programa multimèdia que valent-se de l’humor, la ironia i el sarcasme reflexiona sobre fets diversos, tot aprofitant la clandestinitat del local on es realitza i les ments irreductibles d’en Peyu, Jair Domínguez i Neus Rossell. El jurat ha atorgat Mencions de Qualitat a “Obert per vacances” d’EMUN FM Ràdio,Cugat Mèdia, Mataró Ràdio, Ràdio Ciutat de Badalona, Ràdio Ciutat de Tarragona, Ràdio L’Escala i La Xarxa; i a “La ruta d’Orfeu”, d’IB3 Ràdio.\nEn la categoria d’Innovació, s’atorga el premi a “#ElMur, Els llocs de la memòria”, de la Universitat de València, À Punt Media i Plaza Ràdio, un projecte transmèdia contra l’oblit a la Comunitat Valenciana que recupera la memòria democràtica d’aquells herois, víctimes,i indrets que van desaparèixer de la història escrita durant la part més negra del segle XX. Mencions de Qualitat a: “Equip de Guàrdia. Especial Covid” d’IB3 i “Catalunya any 0. Escoltar el virus”, un podcast de la revista digital La Mira.\nEn l’apartat del Premi Ràdio Associació a la Inclusió, el premi ha estat per “Tothom”, de Tarragona Ràdio, per haver-se consolidat amb els anys en un espai de referència sobre la diversitat, la integració i les qüestions socials vinculades a col·lectius en risc d’exclusió o de capacitats diverses. També s’han atorgat dues Mencions de Qualitat: “Lideratges. La veu de la dona als negocis”, d’Onda Cero Catalunya, i “La ràdio escolta els avis”, de La Xarxa.\nEl Premi al Millor Programa de Ràdio Local ha estat “Palau Notícies”, de Ràdio Palau, de Palau-Solità i Plegamans, un exemple de ràdio de proximitat i de periodisme en estat pur, per haver destapat amb eines periodístiques el cas crític de la Residència d’Avis Palau, que amb un alt índex de contagis i defuncions, havia imposat l’hermetisme informatiu. Dues Mencions de Qualitat han estat per a: “Especial 1 any de confinament” de Ràdio Igualada i “Informatiu Especial Covid”, de Vilassar Ràdio.\nEn l’àmbit audiovisual, el jurat ha decidit atorgar el GUARDÓ “1924” a CRIMS de TV3-Televisió de Catalunya per una proposta audiovisual excel·lent que, tot i mostrar la cara més fosca de l’ésser humà, presenta la narració dels fets d’una forma trepidant, detallant el procés de les investigacions, la seva complexitat i les dificultats per trobar la veritat. Així s’aconsegueix que la audiència tingui la sensació de participar en els enigmes que la investigació planteja i en la seva resolució.\nJosep M. Pallardó Carretero per la seva trajectòria divulgativa en l’àmbit musical amb un estil propi i contundent que en el seu moment va obrir finestres a la música internacional especialment des de Radio Juventud i a RNE, i fins a l’actualitat.\nConxita Casanovas Gou per la seva dilatada trajectòria com a periodista de cinema a Ràdio 4, en especial en el programa “Va de Cine”, que li permet traslladar l’emoció de les pantalles i dels festivals a l’oient amb un més que contrastat rigor informatiu.\nJaume Serra Saguer director SER-Catalunya com a exemple del sobreesforç directiu que també s’ha hagut de fer durant la pandèmia en situació d’afectació directa.\nVersió RAC1, per l’especial “Versió Clínic” amb la campanya en favor de la recerca de la COVID-19 que va recollir més de 100.000 euros.\nEl jurat, que aquest any ho ha tingut especialment complicat per la qualitat presentada, és presidit per Carles Solà, i format per Joan Manuel Tresserras, Imma Tubella, Assumpció Maresma i Jordi Margarit. La 21a edició dels Premis ha batut tots els rècords de participació amb la rebuda de 117 candidatures.\nLa gala de lliurament de premis se celebrarà a l’Auditori ONCE el proper 10 de juny, a partir de les 19.30 h, presentada pel periodista Jordi Basté amb aforament restringit al guanyadors a causa del COVID-19. Es podrà fer el seguiment de l’acte per la web http://radioassociacio.cat/ , pel Canal de Youtube https://www.youtube.com/channel/UCL5Ef9Gl680mrb_kywxt2SA , i per la plataforma RAC+1 i Catalunya Ràdio.


Necessito anar al psicòleg? - Psicologia d'adults a Masquefa\nNecessito anar al psicòleg?\nA vegades ens trobem amb situacions a la vida que fa que ens sentim tristos, angoixats, nerviosos, sense disfrutar de les coses com abans, amb sentiments de soledat, baixa autoestima, amb pors i inseguretats, que ens costa prendre decisions… Qui no ha patit en algun moment de la seva vida alguns d’aquests símptomes?\nHi han persones que per reduir aquest malestar intentaran solucionar-ho per sí mateixes o bé amb el suport dels amics i/o família, però n’hi hauran de moltes altres que els hi resultarà difícil aconseguir-ho, i potser es aquest el moment que seria el més indicat per demanar ajuda psicològica.\nPerò de quina manera m’ajudarà el psicòleg amb els meus problemes?\nEl psicòleg, com a professional realitzarà una avaluació per entendre el que li esta passant, i alhora oferir les eines necessàries per utilitzar-les en aquells moments que els problemes ens dificulten per un equilibri emocional.\nI de quantes sessions estem parlant?\nEn funció de cada cas i dels objectius a assolir que es marquin conjuntament professional i pacient, es requerirà d’un temps específic. El temps pot variar segons el problema i de les alternatives de solució; parlem de les sessions necessàries per millorar la situació actual i aconseguir un nivell de benestar òptim.\nCom funcionen les visites? Quan dura una sessió?\nSegons el cas i el procés de la teràpia, les visites solen ser setmanals, cada 15 dies ó bé 1 cop al mes. La durada de les sessions és aproximadament de 1 hora.\nÉs confidencial el que es parla en les visites?\nSi, el que la persona explica en les visites es confidencial entre professional i pacient. Exercir de psicòleg requereix estar col•legiat, i com a professional col•legiat hi ha l’obligació legal del secret professional.\nSerà necessari prendre medicació?\nEls psicòlegs no estem autoritzats a receptar medicació. En aquells casos que es consideri útil i aconsellable combinar el tractament psicològic amb el farmacològic es comunica al pacient.\nI quan finalitza la teràpia què?\nQuan finalitza la teràpia principalment serà perquè s’ha aconseguit una millora del problema inicial i a la vegada s’han assolit els objectius pactats, en aquest cas, es pactaran visites de seguiment per evitar les recaigudes.\nCentre Tecnològic Comunitari\nAv. Catalunya, 60\nTelèfon: 617 96 75 74\nTrastorns d'estat d'ànim\nProblemes adaptatius, estrès psicològic\nProblemes sexuals, trastorns de la conducta alimentaria


Una mirada amb perspectiva de gènere al “Projecte cendres”\nLes fotografies presentades en aquesta exposició, i que responen a aquest projecte, ens mostren tot el procés cura i rehabilitació d’unes joves que han estat víctimes d’episodis de violència masclista fins al moment d’un acceptable restabliment personal. En aquest sentit, el punt de partida per a tirar endavant l’esmentat projecte rau en la pròpia Rut Mateu Carles. Ella, a partir d’una seqüència de reafirmació i d’una voluntat de cloure amb l’inqüestionable tràngol pel qual va haver de passar, semblantment a unes altres tantes víctimes, va decidir-se a comunicar i comentar la idea en el seu entorn més proper de companyes i amigues; endemés d’aconseguir el suport de la Kaserna Jove, de l’Ajuntament d’Igualada.\nAquest va ser el detonant per a què algunes joves, afectades pels mateixos successos de violència, volguessin implicar-se a donar veu de cada un dels seus casos bo i atorgant forma i contingut en el teixir d’aquesta iniciativa. De primer, van optar per la manera més amable possible i des d’un rerefons estètic per a presentar i relatar els diferents estadis –els més intrínsecs- pels quals pot passar una dona víctima de qualsevol forma de maltractament fins a les violències més greus.\nUn total de sis dones fotografiades i sis fotògrafes, doncs, presentades de forma aparellada per afinitats i situacions personals concretes, a les quals s’hi sumen diferents dones que els han fet costat des de les xarxes socials i vessants divulgatius, són les que conformen i donen vida a aquesta exposició. Una exposició que mostra i explica la part més oculta i/o silenciada d’aquestes cicatrius, sempre defugint d’aquelles percepcions susceptibles de caure en morbositats.\nA partir d’aquesta mirada tan explícita a les diferents seqüeles que els comportaments violents han imprès en els seus cossos, l’aspecte en què més incideix l’exposició és a observar com ha arribat cada una a superar el seu infortuni; contribuint, al seu torn, a què aquest projecte serveixi d’exemple per a altres dones, també víctimes, donant a conèixer aquells instruments de superació que -a cadascuna d’elles- tant els han servit.\nAl capdavall, la principal finalitat del projecte pot orientar-se en dos sentits: d’una banda i en primer lloc, dur a terme i amb èxit una labor de plena cura i recuperació. I, en segon lloc, l’exposició és un punt de partida per a poder visualitzar aquests casos de manera que el públic pugui crear tot tipus de vincles amb aquestes i altres dones que han patit qualsevol forma de violència. I que, a la vegada, des de la imatge hom pugui descobrir l’abast del sofriment i, en conseqüència, tot el que ha comportat el llarg període restaurador, així com trobar el camí per recuperar les forces per a caminar en el dia a dia i obrir els ulls a nou despertar de la vida.\nPel que fa a aquest material gràfic, la disposició de les fotografies, presentades en sis blocs referits a cadascuna de les participants; aquestes no responen a cap pauta establerta. Cada grup d’imatges fa al·lusió a una història i narració personal. Més enllà, la possibilitat de perseguir una mirada estètica en cadascuna de les fotografies ja forma part de la lectura individual de les persones que les contemplin\nI, a tall d’exemple, heus aquí el testimoniatge de la Rut, víctima d’un abús sexual a l’adolescència, fotografiada per l’Anna Vilarrubias …\nUn passat que pesa, que no es veu. La voluntat de fer-lo visible ens fa recórrer a l’únic element material que ens queda d’aquell dia: la roba que portava la Rut. A través d’ella podem treballar l’acceptació i l’exteriorització de la força reprimida en forma de flama. I utilitzant el foc com a element catalitzador d’esperança, de futur.\n“Tornem a néixer, més fortes, més juntes, més profundes, perquè un base de mans amigues ens recull i ens abraça”.\nArticle anteriorCan Feixes: Una joia vitivinícola i ecològica en un paisatge respectat durant cinc segles d’història\nPròxim articleAntoni, altra vegada


Hem de satisfer tots els nostres desigs?\nEls humans són éssers que desitgen. Però el desig humà té, com a mínim, dos aspectes: d’una banda és una font d’inspiració, fa que ens moguem i que cerquem més enllà. Però, alhora, ens frustra quan no l’aconseguim i ens sentim quasi miserables quan valorem la distància entre el que voldríem i el que aconseguim. Molts filòsofs han proposat que per ser feliç cal limitar els nostres desigs i aprendre a mantenir-los sota control. Però la tradició occidental ha dit sempre, també, que és perillós tenir tot allò que desitgem.\nLa història del rei Midas que explica Ovidi a les Metamorfosis mostra prou bé el perill que hi ha en l’acompliment dels desigs. Per haver ajudat a Silè, un vell sàtir company de Dionisos, el déu de la vinya, del vi i del teatre, concedí a Midas el do de transformar en or tot allò que toqués. El déu sabia prou bé els límits sinistres de l’acompliment d’aquest desig, però no el rei que se les prometia molt felices. Així que Mides es trobà que no podia ni beure ni menjar perquè tot ho convertia en or – però l’or no es menja ni es beu. Midas, essent absolutament ric, era també absolutament pobre i es va morir de fam.\nPerò també és obvi que quan acomplim els nostres desigs sentim en nosaltres una íntima satisfacció. De manera que, a grans trets, trobem en els clàssics de la filosofia dues respostes possibles a la qüestió sobre la satisfacció dels desigs.\n1. ELS EPICURIS, ELS LLIBERTINS I NIETZSCHE PENSAVEN QUE SÍ:\nEls humans estem fets de desigs i quan els realitzem ens sentim en plenitud. Molt en resum, qui reprimeix el seus desigs és un esclau i qui els realitza és l’Amo. Així Nietzsche presenta el Superhome com aquell qui realitza en plenitud el seu desig i, per tant, se separa del nihilisme, de la misèria moral, que ens limita. Tota vida és desig i realitzar el que desitgem omple de sentit l’existència. Viure és notar que la sang corre per les venes, va escriure Spinoza. Voler realitzar tots els nostres desigs ens fa experimentar la vida en tota la seva força. Si deixéssim de desitjar i de voler realitzar tot el que desitgem, estaríem morts – al menys moralment.\nEpicur escriu en la Carta a Meneceu que el plaer és l’inici i el final de la vida feliç. Amb tot, segons Epicur no cal recercar qualsevol plaer i ni evitar qualsevol dolor. En una teoria ètica de caire emotivista el màxim que hom pot fer és mirar de classificar i posar ordre en els desigs, tal com ell mateix va proposar. Els humans estan fets per a intentar aconseguir la felicitat i, com a molt, hom pot considerar que hi ha plaers més significatius que altres – i gestionar-los en conseqüència. Els plaers naturals i necessaris serien millor i més plens que els no naturals i no necessaris. Per a la tradició llibertina, que culmina en Sade, el desig és l’home i quan sabem què és el que hom desitja sabem també quina mena de persona s’és.\n2. PLATÓ I ELS ESTOICS PENSAVEN QUE NO:\nEn la cultura grega clàssica tot allò que era desmesurat (“hubris”) produïa un gran temor. El desig brutal i incondicional es pren com una font de perill. Plató va dedicar un diàleg, El Banquet, al tema del desig amorós. Eros, el déu de l’amor, encarna la vitalitat i la naturalesa inextingible del desig, però com a fill de Poros (la riquesa) i de Pènia (la pobresa) és un déu alhora ric i pobre, potent i mancat. En l’estimar experimentem la naturalesa ambigua del desig. Ens sentim forts i poderosos, però alhora som pobres, emocionalment perquè ens tornem dependents de la persona que estimem. L’objecte del desig és evanescent i fluctuant, per tant, mai no el podrem realitzar plenament. Mentre desitgem ens sentim vius, però sovint quan hem realitzat el nostre desig caiem en la buidor, en la manca de sentit i en un ensopiment brutal i depressiu.\nPer això, mentre els epicuris proposaven posar ordre en els desigs, els estoics consideraven que calia apagar-lo. Per comptes de desitjar, el que ha de fer el savi és cercar la pau interior mitjançant la no-pertorbació de l’ànima (“ataràxia”) i la manca de lligams corporals o d’emocions (“apònia”). El desig tan sols crea insatisfacció, resulta molt frustrant i, per tant, més val eliminar-lo.\nTots els desigs valen igual?\nUna vida que no assoleix la plenitud del desig és una vida frustrada?\nPodríem suportar un desig absolut i cec o ens autodestruiríem?