Menjant roba o contaminació per micro partícules - reflexe_publicitat sostenible\nEns estem menjant la nostra roba. Contaminació per micro partícules\nEns estem menjant literalment la nostra roba, o el que és el mateix, la contaminació per micro partícules de l’oceà ha entrat a la cadena alimentària. Ja ho sé, sembla un disbarat però és cert.\nQuan netegem la roba es desprenen unes partícules molt petites que van directament al mar. Segons sembla, el zooplàncton ingereix els micro plàstics perquè els confon amb menjar. D’aquesta manera espècies que mengen plàncton, o espècies que mengen espècies que s’alimenten de plàncton, queden contaminades. Fins que arriben als nostres plats. D’aquesta manera pot ser ens trobem menjant sardines al toc de polièster.\nEl resultat és que tots hi perdem molt. Contaminem l’oceà, perjudiquem multitud d’espècies i ens intoxiquem.\nÉs un problema d’una magnitud molt important. M’ha fet reflexionar sobre què puc fer per evitar al màxim la contaminació per micro partícules. He trobat uns quants articles, entre ells aquest, que explica com rentar la roba per evitar despreniment de partícules.\nPer minimitzar contaminació l’article aconsella omplir la rentadora completament, fer servir suavitzant, evitar programes llargs i assecar a baixes revolucions per evitar fricció. També recomana fer servir sabó líquid perquè el sabó en pols allibera més fibres. I suggereix prioritzar les fibres naturals en comptes de les sintètiques, suposo que per la degradabilitat de les fibres naturals.\nI no s’acaba aquí, també podem eliminar l’ús dels exfoliants perquè porten micro partícules de plàstic. Comprar menys plàstic, reutilitzant-lo i si no s’hi pot fer més, reciclant-lo. Si valorem la nostra salut, ens estalviarem riscs si consumim peix poc gras, o si ho fem en menys quantitat.\nCanviar hàbits pot semblar pesat i complicat, però prefereixo això que menjar sardines al toc de polièster, no trobeu?


Maite Salord presenta la seva darrera novel·la\nLa finalista del premi Sant Jordi 2006 escriu sobre la memòria dels vençuts de la Guerra Civil a les Illes Balears a 'L'alè de les cendres', que es presenta a Ciutadella demà, dia 20, i ja es pot trobar a totes les llibreries de Menorca. A Mallorca, Pitiüses i Catalunya estarà disponible des dels primers dies de setembre\n2 min. 19/08/2014 08:54\nL'alè de les cendres és el títol del nou llibre de la menorquina Maite Salord. Una història colpidora que trenca el seu silenci creatiu després de l'èxit aconseguit amb La mort de l'ànima, i amb la qual l'escriptora tanca un cicle literari que es va iniciar fa vint anys, quan va començar a gestar la novel·la que ara publica.\nL'alè de les cendres es presenta aquest dimecres dia 20 a Ciutadella (al bastió del Governador, a les 20 h). L'autora estarà acompanyada per l'historiador David Ginard, el filòleg i poeta Joan F. López Casasnovas i la també filòloga i coordinadora científica de l'Institut Menorquí d'Estudis, Fina Salord.\nDesprés d'una ingent feina de documentació, Salord ha construït una història que permet rescatar del silenci la memòria dels vençuts durant la Guerra Civil espanyola a les Illes Balears. Combinant tres plans –el narratiu, l'històric i el poètic–, L'alè de les cendres ofereix alhora la trajectòria completa de Dèlia Escandell Guerrero, entre Mallorca i Menorca, i la d'una nissaga en què conflueixen dues branques familiars, eivissenca i andalusa, al barri de Son Espanyolet de Palma entre els anys vint i els quaranta. La veu narrativa ressegueix la crua història col·lectiva, mentre que la dimensió poètica s'assoleix gràcies al diàleg que Dèlia manté amb el fosser del cementeri de Ciutadella, on està enterrada. Per la seva banda, els textos històrics, amb discursos, entre d'altres, de Francisco Franco, Indalecio Prieto i Pilar Primo de Rivera, n'ofereixen el contrapunt documental.\nMaite Salord Ripoll (Ciutadella de Menorca, 1965) és professora de Llengua i Literatura Catalanes i membre de l'Institut Menorquí d'Estudis. El 2006 va ser finalista del premi Sant Jordi de novel·la amb La mort de l'ànima (Proa, 2007). També és autora d' I del somni, tot (IME, 1998), Com una nina russa (La Galera, 2002) i Mar de boira (La Galera, 2004), premi Ciutat d'Olot de narrativa juvenil. Ha participat en el recull Veus de la nova narrativa catalana (Empúries 2010), a càrrec de Lolita Bosch, amb el conte L'enyor de les pedres. Escriu treballs sobre literatura menorquina i articles d'actualitat (recollits en el seu blog personal, www.maitesalord.cat).


L'artista és la persona que realitza obres d'art. Concernint a diferents activitats i diferents èpoques: escultors i arquitectes grecs, artesans medievals, gravadors del Renaixement, pintors del barroc, poetes romàntics, avantguardistes del segle XX o programadors de net.art són considerats artistes. Sovint, es pressuposa que l'artista disposa d'una especial sensibilitat davant la realitat que l'envolta i està dotat de la capacitat de comunicar-ne el seu sentit mitjançant l'ús adequat de la tècnica (la paraula art deriva del grec τέχνη (téchne)). Avui dia, es podria considerar com artístic el treball que fou màgic i religiós dels homes que van pintar les coves d'Altamira i d'altra banda posar en crisi algunes obres de l'art clàssic. Conceptes que tradicionalment definien a la figura de l'artista, com el geni, o a la seva producció, com la bellesa, no resulten ja determinants. Considerant la manca d'autonomia de l'obra d'art: el seu inevitable canvi de significat si s'observa allunyada del seu moment i lloc de creació (el que Malraux anomenava la seva metamorfosi), la figura de l'artista només pot definir-se o estudiar-se des d'un punt de vista historicista i depenent de les idees estètiques de la seva època. (ca)\nL'artista és la persona que realitza obres d'art. Concernint a diferents activitats i diferents èpoques: escultors i arquitectes grecs, artesans medievals, gravadors del Renaixement, pintors del barroc, poetes romàntics, avantguardistes del segle XX o programadors de net.art són considerats artistes. Sovint, es pressuposa que l'artista disposa d'una especial sensibilitat davant la realitat que l'envolta i està dotat de la capacitat de comunicar-ne el seu sentit mitjançant l'ús adequat de la tècnica (la paraula art deriva del grec τέχνη (téchne)). (ca)


Recursos Educatius . Projectes d'innovació\nEts a: Inici > Projectes d'innovació\nProjectes d'innovació (61 enllaços)\n. Programari Escoles accelerades (2)\nComunitats dâ€™aprenentatge: una alternativa educativa : Projecte de transformació social i cultural dâ€™un centre educatiu i del seu entorn per a aconseguir una societat de la informació per a totes les persones, basada en lâ€™aprenentatge dialògic, mitjançant una educació participativa de ...\nEduCom. Educació i Comunicació : Articles i experiències de colÂ·laboració entre centres docents i televisions locals.\niEARN-Pangea : Xarxa d'educadors i estudiants d'arreu del món que pretén tractar i millorar diversos aspectes de l'àmbit educatiu entre els quals hi ha el respecte dels drets humans i de les llibertats fonamentals. Requereix Internet Explorer.\nInnovació educativa i suport escolar : Projectes d'innovació, premis, materials i publicacions del Departament d'Ensenyament de la Generalitat Valenciana.\nInstitució Familiar d'Educació : Societat civil que gestiona centres educatius a Catalunya. Ofereix a les famílies una educació que tingui en compte la persona en les seves dimensions intelÂ·lectual, humana i espiritual. Educació que es fonamenta en el principi que qui genuïna...\nL'ESO va que vola : Projecte de camí escolar amb bicicleta, dirigit als instituts dâ€™ESO. Carrils bici, consells, opinions, enquestes i altres. D'Amics de la Bici.\nProjecte Orator : Pla de millora de l'ensenyament-aprenentatge de les llengües estrangeres a l'ensenyament reglat. Objectius generals i concreció del projecte.


Un conegut empresari de Munic volava amb la dona i dos fills a l'helicòpter que va topar amb l'ultralleuger\n2 min. Palma 26/08/2019 13:48\n651x366 Una de les fotografies que ha destacat la premsa alemanya / JOAN MATEU PARRA Una de les fotografies que ha destacat la premsa alemanya / JOAN MATEU PARRA\nEl tràgic accident aeri a Inca entre un ultalleuger i un helicòpter en què varen morir ahir diumenge set persones ha captat l'atenció de nombrosos mitjans internacionals, sobretot dels alemanys. A l'helicòpter hi viatjava una família d'aquest país formada per una parella -August i Christina Inselkammer- i els seus dos fills menors d'edat, Max i Sophia; tots varen morir en la topada. Eren relativament coneguts a Alemanya, sobretot el pare, l'empresari August Inselkammer, director general de l'empresa de cases prefabricades Isartaler Holzhaus.\n"El mort és August Inselkammer, que procedeix de la família Inselkammer, de Munic i molt ramificada. El seu oncle Franz és, amb la seva esposa Angela, propietari de la cervesera Aying, i el seu cosí Peter és l'amfitrió a l' Oktoberfest i dirigeix l'hotel Platzl de Munic", destaca el ' Süddeeutsche Zeitung'. Afegeix que el pare d'Inselkammer, que es deia igual que ell, va dirigir l'empresa de cases prefabricades amb ell fins que va morir l'abril passat.\nTant les diferents cadenes televisives com la premsa escrita han reflectit la consternació al país alemany per la mort d'aquesta família. " Una família empresària de Munic mor en un accident en helicòpter", titula el 'Suddeeutsche Zeitung', o "Horror a Mallorca per la mort d'una família alemanya a causa d'una col·lisió entre una avioneta i un helicòpter", destaca el diari digital 'MOPO'. La televisió 'Welt' publica un vídeo explicant els fets i exposant les declaracions de la presidenta del Govern, Francina Armengol.\nDes del país germànic també s'han fet ressò de les declaracions dels testimonis que varen presenciar l'accident. I, de la mateixa manera, assenyalen que encara s'estan investigant les causes del xoc entre les dues aeronaus. " Els habitants de la regió estan consternats. Un home va denunciar un "terrible cop". Testimonis havien corregut al lloc dels fets i havien començat a apagar les flames abans que arribassin els serveis de rescat. Però els metges que arribaren al lloc de l'accident no varen poder fer res pels ferits", subratlla l'Stern'.\nEls mitjans alemanys també han destacat les paraules de Francina Armengol: "Estam preocupats i horroritzats per l'accident. Els nostres pensaments són amb les víctimes". Aquestes són les declaracions de la presidenta que recull el diari 'MOPO'.


Best Plaza Catalunya Apartment Barcelona Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRambla De Catalunya 3, La Rambla, Barcelona, Espanya, 08007 - Veure al mapa\nMés informació sobre Best Plaza Catalunya Apartment\nOferint allotjaments de qualitat al els paisatges, compres, els restaurants districte de Barcelona, Best Plaza Catalunya Apartment és una selecció popular tant per oci com per negoci. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nBest Plaza Catalunya Apartment també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Barcelona. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix instal.lacions per a minusvàl.lids, transport hotel/aeroport, habitació familiar, ascensor, servei de llançadora.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, insonorització, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, cuina americana, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Centre esportiu de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Best Plaza Catalunya Apartment no troba competidors en cap categoria.


Joel Cava: “Volem viure en català a Galícia i sentir-nos com a casa” | exterior\nJoel Cava: “Volem viure en català a Galícia i sentir-nos com a casa”\nTxell Parera|2021-01-26T01:17:42+01:0025 gener 2021|Exterior\nEl periodista Joel Cava és el responsable del Casal Català de Galícia [Foto: cedida]\nQuinze mil catalans viuen i treballen a Galícia, concentrats sobretot a les províncies de Corunya i Pontevedra. Aquesta comunitat compta des de fa només un dies amb un nou punt de trobada i d’intercanvi cultural: el Casal Català de Galícia, impulsat per cinc amics catalans que viuen a Santiago de Compostela.\n“Fa temps que rumiàvem de formar un casal a Galícia perquè volíem trobar-nos amb altres catalans i amb gallecs que estimen la cultura catalana, amb l’objectiu de crear una comunitat galaico-catalana per apropar la història entre les dues nacions”, explica el periodista Joel Cava, responsable del casal, a Exterior.cat.\nEl Casal Català de Galícia compta amb un precedent, la Llar de Corunya, creada a mitjans del segle passat. Malauradament, la llar va desaparèixer per falta de relleu generacional, però el nou casal vol recollir-ne el seu llegat i actualitzar-lo: “Al 1950, hi havia uns recursos i un context polític determinats, que ara són molt diferents. Volem ser un punt de trobada, però també creiem que hem d’oferir un casal modern, amb saba nova i que abasti tots els públics”, apunta Cava.\nUn dels objectius de l’entitat és fomentar les relacions entre catalans i gallecs que, segons el periodista, històricament han estat “infravalorades”: “Els catalans som molt mediterranis i el poble gallec és molt atlàntic. Potser la visió dels dos mars ha afavorit la separació entre totes dues nacions, però també s’ha incentivat a nivell mediàtic i polític”, assegura.\nCava subratlla que “quan es parla de les ‘comunitats històriques’ de l’Estat, se sol fer referència a Catalunya i al País Basc. Galícia acostuma a quedar arraconada perquè històricament hi han governat partits conservadors que no han apostat per la nació gallega”. A més de promoure el debat i la divulgació, el casal també vol oferir classes de català i assessorar tant els catalans que vulguin traslladar-se a Galícia com els gallecs que vulguin anar cap a Catalunya.\nFoto: Logotip de l’associació [cedida]\nL’actual situació sanitària fa que l’entitat vagi “a mig gas”, però no ha impedit que ja s’hagi posat en marxa a través de les xarxes socials, on ha tingut una gran acollida entre la comunitat catalana: “No ens esperàvem aquest petit èxit. És un feinada però ho fem amb molta il·lusió”, assegura Cava.\nPel periodista, la bona resposta dels catalans i gallecs és l’evidència de què calia crear un espai així: “Fa un any i escaig que hi donàvem voltes, fins que un dia ens vam dir: ‘Va, ho hem de fer!’. Quan ho vam comunicar a la Federació Internacional d’Entitats Catalanes (FIEC) ens van dir que érem uns valents i que per fi ens havíem decidit a començar aquesta aventura”.\nPer ara, l’aventura es pot seguir al seu compte de Twitter (@CatalansGAL), amb un primer tuit que ret homenatge als catalans que van arribar a Galícia al segle XVIII. “Volem aprofitar que som periodistes i que ens dediquem al màrqueting i al sector audiovisual per oferir el millor de nosaltres”.\nL’associació ha engegat un canal a Twitter, però consta que hi ha grups de catalans a Facebook “amb els qui també contactarem”, ha dit. “Volem fer país fora de Catalunya i que, justament ara que la Covid ens impedeix tornar-hi, puguem viure en català a Galícia i sentir-nos una mica com a casa”, rebla Cava.


ERC i la CUP demanen diàleg en el desenvolupament del Pla de la Budellera - Tottarragona.cat :: Diari digital independent d'informació i d'opinió de Tarragona\nERC i la CUP demanen diàleg en el desenvolupament del Pla de la Budellera\nEl grup municipal d’ERC-MES-MDC celebra que s’obri la porta a reformular el pla parcial de la Budellera després de la reunió mantinguda entre Ajuntament i Generalitat aquest divendres. Pel seu portaveu Pau Ricomà, ‘és una molt bona notícia que,un dia després que ho haguem reclamat en el consell plenari, sembla que l’alcalde s’obre a escoltar els veïns i les entitats’.\nRicomà remarca que ‘tal i com hem defensat des d’un principi, és qüestió de voluntat política fer millor les coses i tenim molt clar que el desenllaç de la Budellera ha de passar pel diàleg i el consens’.\nDes d’ERC-MES-MDC manifesten que‘reiteradamenthem explicat que les previsions demogràfiques no justifiquen de cap manera una urbanització d’aquestes dimensionsi aquest és un argument de pes per repensar el projecte del PP24’. Insten a Ballesteros a aprofitar l’ocasió que s’obre en tornar a passar per aprovació inicial el pla, per a encetar una etapa de diàleg.\n‘Cal escoltar les entitats i els veïns de Tarragona i també l’oposició. Ballesteros té ara l’oportunitat de buscar el màxim consens possible tal com li demanàvem. Quina ciutat volem, ho hem de decidir entre tots’¸ afirma Pau Ricomà.\nLa CUP celebra que la mobilització ciutadana hagi estat capaç de dur el consistori cap a un procés de revisió\nPer la seva part, la Candidatura d’Unitat Popular, tot i la seva sorpresa davant de la notícia que el Pla Parcial de la Budellera s’esmenarà i es reformularà, en fa un balanç positiu perquè ho considera una victòria de la mobilització ciutadana, així com també de l’activitat de diverses entitats i forces polítiques que l’han posat en dubte.\nAra bé, respecte aquesta nova proposta, la consellera de la CUP Laia Estrada exigeix a Ballesteros “que compleixi amb les seves declaracions públiques, fetes al gener d’enguany”, i l’emplaça a “crear una mesa de diàleg amb les diverses associacions veïnals i entitats ecologistes”.\nMalgrat que la formació municipalista és plenament contrària al PPU24 perquè atempta contra els principis de desenvolupament urbanístic sostenible, valora de forma especialment positiva que es reconegui que Josep Maria Milà, conseller d’urbanisme, no pot participar, tal com ja havia fet anteriorment, en un procés en el qual ja havia estat implicat mitjançant el seu despatx privat i que havia propiciat un intens debat polític.\nTanmateix, els anticapitalistes critiquen el fet que no se’ls hagi traslladat cap tipus d’informació formal sobre aquestes modificacions (que han hagut de conèixer per la premsa) ni en la Junta de Portaveus ―de dimecres al matí―, ni durant el Consell Plenari d’ahir dijous, en el qual justament la CUP mitjançant una moció reclamava que el Consistori desistís de desenvolupar el pla de la Budellera, on el PSC va limitar-se a dir que era una moció nul•la de ple dret.\nFinalment, la CUP persistirà a exposar públicament les contradiccions que implica destruir una zona verda consolidada per construir obra nova mentre al terme municipal hi ha entre 15.000 i 18.000 habitatges buits segons el Pla Local d’Habitatge. Els anticapitalistes denuncien que es justifiqui la construcció de nous pisos amb el pretext que cal recaptar més impostos mitjançant l’IBI en lloc de promoure la construcció per tal de pal•liar les mancances habitacionals. Si la ciutat necessita més diners, “fem que l’Església tributi el que li pertoca, i apliquem impostos progressius a qui més pot pagar”, afirma l’altre conseller cupaire Jordi Martí i Font.\nRedacció TT - 27/01/2017 - 15:34h\nEl tito Jose manda mucho, si dice tocho, dale tocho, si dice bravo Arga, todos a aplaudirle\ncomo puede ser? gente sin casas, casas sin gente\n15000 pisos vacíos?? Como se nota que "la pela es la pela"\nAra ERC ja no demana la retirada del pla? aquests s'apunten al que sigui per sortir a la foto


Emili Teixidor guanya el Jaume Fuster\nL'aclamat autor d'obres com 'L'ocell de foc' o 'Pa negre' s'emporta el premi que cada any concedeix l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC)\n2 min. Barcelona 06/05/2011 12:04\nDesprés de l'aclaparadora victòria que la pel·lícula d'Agustí Villaronga va obtenir als Goya, resistir-se a dir que aquest és l'any de Pa negre es va començar a fer difícil. Tot just fa uns minuts, aquesta cinta ha sumat una nova credencial al seu currículum. Emili Teixidor, l'autor de la novel·la en què es basa el guió de Villaronga, ha guanyat el premi Jaume Fuster que cada any concedeix l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, presidida per Guillem-Jordi Graells.\nTot i que la trajectòria de Teixidor (Roda de Ter, 1933) és molt gruixuda, Pa negre és l'esquer amb què ha pescat el premi. Des que la pel·lícula va començar a fer collita, aquesta novel·la de l'any 2003 ha tornat a les llistes dels més venuts, i ha tornat a omplir bosses de compra per Sant Jordi. Tanmateix, el Jaume Fuster significa un reconeixement a la seva obra completa. Emili Teixidor és un dels grans pares de la literatura juvenil contemporània escrita en català, amb títols tan vistos com Les rates malaltes i L'ocell de foc. Per a adults, es va estrenar amb Retrat d'un assassí d'ocells.\nEmili Teixidor s'emporta un premi que, en edicions anteriors, havia estat concedit a Màrius Sampere, Maria Barbal, Montserrat Abelló, Joan Francesc Mira, Feliu Formosa, Carme Riera, Maria Antònia Oliver, Jaume Cabré, Quim Monzó i Jesús Moncada. El nomenament s'ha fet públic a l'Aula d'Escriptors de l'Ateneu Barcelonès, que té la seva seu al carrer Canuda.


Mareta Bufona estrenarà a l'Auditori Eduard Toldrà el seu segon disc\nEl treball, enregistrat al mateix auditori, s'inclou dins el Programa de Suport a la Creació 'Singulart'.\nAmb la presentació dissabte 16 de novembre del treball ‘L'Amic Mecànic (Bones Festes 2019)' de la banda vilanovina Mareta Bufona a l'Auditori Eduard Toldrà, s'inicia una nova etapa de suport i col·laboració de la Regidoria de Cultura de l'Ajuntament de la ciutat amb els creadors locals. Mitjançant el programa Singulart, es pretén acompanyar els artistes de la ciutat en la materialització de les seves creacions posant al seu abast els equipaments culturals municipals.\nLa regidora de Cultura, Adelaida Moya ha destacat que aquest primer concert representa d'una forma àmplia la voluntat que hi ha darrera el projecte de suport a la creació local. “Per nosaltres és important que els creadors locals es puguin sentir seus els equipaments culturals de la ciutat. En el cas de Mareta Bufona els hem pogut oferir l'Auditori per gravar el seu disc, a més de comptar amb la presentació el dia 16 de novembre, és una col·laboració dins el programa de suport a la creació que volem que creixi amb exemples com aquests”.\nTal i com explica la regidora de Cultura, la banda vilanovina de Baix-a-Mar va utilitzar la infraestructura de l'auditori per fer realitat el seu darrer treball, que presentaran en concert dissabte vinent. Adelaida Moya ha posat l'accent en el fet que “Els equipaments públics han d'estar oberts als processos de creació del seu entorn més proper, a les seves propostes”. Quant a l'equipament també s'hi ha referit Marc Bala, un dels integrants de Mareta Bufona qui ha assenyalat que l'experiència ha estat molt positiva i els ha permès “gravar en un espai que proporciona altres sonoritats i reverberacions. Vam pensar que l'Auditori era un lloc ideal i va coincidir que des de l'Ajuntament també els va agradar que anéssim a enregistrar allà”. Marc Bala ha afirmat que “estem molt contents perquè és un lloc fantàstic i a més podem tancar el cercle tocant les cançons al lloc on van ser gravades, no se'ns acut un lloc millor per presentar el disc”.\nSuport a la creació musical, d'arts escèniques i visuals.\nEl concert, dissabte 16 de novembre a partir de les 21 h, permetrà escoltar en directe el segon treball de la formació vilanovina que integren Marc Bala, Llorenç Orriols, Sergi Rigol i Roger Ribera. A més a més, en l'àmbit de la creació musical s'inclou també en el Sigulart, el concert tribut a l'Acord, realitzat el 25 d'octubre a càrrec del grup de grallers vilanovins ‘Clau de mar' en homenatge als 40 anys de la fundació dels Grallers de l'Acord i els concerts de Jose Luís Bieito, el cap de setmana del 13 i 14 de desembre al Teatre Principal, per presentar el seu darrer treball ‘Isla' en un format íntim i proper. Quant a l'àmbit de les arts escèniques destaquen l'espectacle ‘Mitra' ideat i dirigit pels creadors locals Mar Rojas i David Marfil ‘Txupi', el 28 i 29 de desembre al Teatre Principal o l'espectacle ‘Diu el nen que ha vist un cèrvol' d'Àlex Pereira, el 25 de gener de 2021, també al Teatre Principal.\nFinalment, en l'àmbit de les arts visuals el programa Singulart ha programat el Blanc Orígens amb l'exposició Spam! així com activitats i tallers entorn les arts gràfiques i el disseny. També s'inclou en aquest àmbit l'exposició del 50 aniversari de l'EMAID que s'inaugurarà divendres 15 de novembre a La Sala.\nEl programa Singulart vol promoure la creació, producció i exhibició de nous projectes per part dels professionals emergents de la ciutat i comarca i també projectes d'artistes consolidats que presenten formats innovadors i amb un cert risc creatiu.\nEnllaç a http://www.auditoritoldra.cat/1067/6/musica-moderna/mareta-bufona/\nEnllaç a http://https://www.facebook.com/Auditoritoldra/


Etiqueta cercada setmana de la poesia - Fet a Sant Feliu\nEtiqueta: ‘setmana de la poesia’\nHan passat ja uns dies des de la clausura de la VIII setmana de la poesia i és moment de fer una mica de balanç. Poesia per a tots els gustos, sí, fins i tot per a tu, que dius ...\nVIII Setmana de la Poesia - Lliurament del 44è Premi de Poesia Martí Dot i reconeixement a Josep Faura\nVIII Setmana de la Poesia - “4 poetesses, 4 veus”, amb Jordina Biosca i David García, Marta Pérez Sierra, Helga Simón amb Guillem Alberich i Dolors Miquel amb Marc Egea\nVIII Setmana de la Poesia - “Bingo poético”, amb Marcos Pérez i “Soy mujer que tú”, amb Ajo & Min\nVIII Setmana de la Poesia - “Omplint el buit”, amb Dones amb Veu i música d‘El Guajiro i su Watusi\nVII Setmana de la Poesia - Recital de Gemma Humet i Pau Figueres\nVII Setmana de la Poesia - Exposicions\nVII Setmana de la Poesia - “Intims cors”, amb Jordi Romaguera, Juan Pardo i Laura Val\nVII Setmana de la Poesia - Lliurament del Premi de Poesia Martí Dot a Oriol Sauleda. Recital de poemes de Joan Margarit\nVII Setmana de la Poesia - “Meridiana”, amb Enric Montefusco\nVII Setmana de la Poesia - “España ingobernable”, amb Alberto San Juan i Fernando Egozcue\nVII Setmana de la Poesia - Recital: “Meteolika”\nVII Setmana de la Poesia - “Palabras mágicas” poemes i textos de Julio Cortázar, amb Dones amb Veu, el bandoneonista Marcelo Mercadante i E. Bravo\nVII Setmana de la Poesia - “Se encontraron Gloria Fuertes y Julio Cortázar”, de Clancarakol\nVII Setmana de la Poesia - “Perfil adulto: poemas para adultos de Gloria Fuertes”, amb Dones amb Veu, Eva Segovia, Marc Urrutia i Cecilia Coca\nVII Setmana de la Poesia - Prostíbulo poético\nVII Setmana de la Poesia - “Tornar”, amb Noemí Morral i Quim Salinas\nLa Setmana de la Poesia ha programat una trentena d'actes des del 13 de març fins el 26. Un cicle que manté l'aposta per la vessant musical, diversificant els tipus d'actes en ...\nVII Setmana de la Poesia - “El Santo”, amb Caterina Riba, Dani Torrent i Laura Casapona\nVII Setmana de la Poesia - Recital “Vull les olives”, amb Dolo Beltran i Anna Carné\nVII Setmana de la Poesia - Presentació d’Edicions Tremendes, amb Núria Busquet, Gisela Vicenç i Beatriz Viol. Modera Mariana Gleiser\nLa cara més musical de la Setmana de la Poesia\nL'obertura de la Setmana de la Poesia ja va anar marcada pel toc musical, una de les característiques d'aquest cicle que enguany arriba a la setena edició. La proposta de Santi Balmes, ...\nVII Setmana de la Poesia - Contrapunt Poètic, amb el duet musical Tere i August i el poeta Joan Duran\nCançons, poesia i sentit de l'humor\nSanti Balmes, Clara Segura i Fluren Ferrer. El cartell de la inauguració de la VII Setmana de la Poesia prometia i el trio creat per a l'ocasió no va decebre. Les expectatives eren altes: ...\nVII Setmana de la Poesia - Recital Clara Segura, Santi Balmes i Fluren Ferrer\nQuan la poesia és espectacle\nL'espectacle poètic de Clara Segura, Santi Balmes i Fluren Ferrer obrirà la porta a una vintena d'actes que es faran fins el 26 de març al voltant de la poesia. Pels propers ...\nSanti Balmes, Clara Segura i Fluren Ferrer obriran la Setmana de la Poesia amb un espectacle poètic conjunt\nCartell de luxe per engegar la VII Setmana de la Poesia: el cantant i compositor Santi Balmes, l'actriu Clara Segura i el músic i productor santfeliuenc Fluren Ferrer. Tots tres oferiran ...\nDivendres passat es va fer el lliurament del premi de Poesia Martí Dot al Guim Valls, guanyador escollit per unanimitat. El Premi de Poesia està pensat per a joves escriptors de llengua catalana; ...\n8 maneres de viure la recta final de la Setmana de la Poesia\n1. Coneix al guanyador del Premi de Poesia Martí Dot Avui, divendres, a les 19h a l’Auditori del Palau Falguera es lliurarà el premi de Poesia Martí Dot a Guim Valls. El jove ...\nLa poeta santfeliuenca Joana Raspall va ser la protagonista dilluns d'un dels actes de la Setmana de la Poesia de Sant Feliu: una taula rodona amb representants de les quatre editorials que han publicat ...\nVI Setmana de la Poesia - "Xilofonada poética" de Rosabel Bofarull i taula rodona sobre poemaris de Joana Raspall\nNacho Vegas inaugura la Setmana de la Poesia en un concert a Els Pagesos\nLa cua a les vuit del vespre a la Sala Ibèria feia preveure que la sala Els Pagesos quedaria petit per veure Nacho Vegas. L’entrada era grauïta però per evitar aglomeracions s’havien ...\nLa Setmana de la Poesia s’endinsa al món del rock amb el Festival Trash Poetry\nJordi de Amorós Parlava fa ja unes setmanes amb uns dels organitzadors de la Setmana de la Poesia sobre quina era la influència del model de festival poètic Acròbates, que es duu a terme a L’Hospitalet, ...\nCarme Verdoy Cançons menys habituals al repertori de Mishima, versions de George Brassens, Serge Gainsbourg i The Divine Comedy, o poemes musicats de Joan Vinyoli. Aquesta va ser la proposta que David ...\nJa fa cinc anys que Sant Feliu converteix el Dia Internacional de la Poesia, que se celebra el 21 de març, en un festival que dura més de 10 dies i on es programen actes per a públics diferents en ...\nLa Setmana de la Poesia es tanca avui amb una jornada poètica al Palau Falguera\nArnau Picón La Setmana de la Poesia s’acaba i ho fa amb una festa de cloenda. Aquest diumenge els jardins del Palau Falguera acolliran diversos recitals i concerts, a més del mercat artesà ‘Somiatruites’ ...\nAina Torres guanya el Premi de Poesia Martí Dot 2013 amb "Dos hiverns i un incendi"\nAina Torres és la guanyadora del Premi de Poesia Martí Dot 2013 per l'obra "Dos hiverns i un incendi". Divendres passat es va fer públic el veredicte d'aquest certamen literari de la ciutat en un acte ...\nEl Somiatruites més poètic\nLa Fira d'artesans Somiatruites de Sant Feliu canvia d'escenari en la seva quarta edició i es trasllada del pati de l'Ateneu als jardins del Palau Falguera. Durant tot el diumenge aquest espai es convertirà ...\nJordi de Amorós El dia 22 de febrer de 1939 Antonio Machado moria a Colliure (França). A les seves butxaques van trobar un petit paper que deia “Estos días azules y este sol de la infancia”. Darrera ...\nDies de poesia a Sant Feliu\nSant Feliu continua celebrant la tercera Setmana de la Poesia amb activitats diverses durant aquesta setmana i part de la que ve, quan es farà la clausura amb el veredicte del premi Martí Dot. Poesia: ...\nSant Feliu celebra la tercera Setmana de la Poesia amb activitats programades des d'avui i fins el dia 4 d'abril. Durant més de 15 dies es faran espectacles literaris de tota mena. Aquest any s'incorporen ...\nClou amb èxit la segona Setmana de la Poesia a la ciutat\nEl personal de la Biblioteca Montserrat Roig fa una valoració positiva de la segona edició de la Setmana de la Poesia. La primera va ser iniciativa de la santfeliuenca Laura Santervàs i va comptar amb ...


Estilogràfiques | Out of time\nPer què les plomes són tan “cares”? Per què comprar plomes “cares”?\nUn dels arguments més emprats en contra de les estilogràfiques és: són molt cares. I em direu: això no ho pots negar. Un bolígraf bic no arriba a un euro (acabo de veure una web on venen caixes de 50 unitats a 9 € la caixa. Feu números); una estilogràfica considerada “barata” ja pot costar 15 o 20 €. No puc pas negar que, comparat amb un bolígraf, una estilogràfica és més cara — o dit més precisament, costa més diners. I tampoc puc negar que els conceptes de car i barat, en el cas de les estilogràfiques, van molt més amunt: un bolígraf de 3 o 4 € ja se’l pot considerar car; perquè una estilogràfica se la consideri cara ha de costar, almenys, 100 € — i com més ficat està un en les plmes, més han de valdre per a merèixer tal adjectiu. La primera pregunta que ens podem plantejar és: per què les plomes costen més diners? I la segona (potser per a molts la primera, de fet): val la pena gastar-se “tants” diners?\nA primer cop d’ull, indentificaria tres factors en el preu d’una estilogràfica: oferta i demanda; materials; exclusivitat. Es podria argumentar que, com que la demanda de plomes és molt més baixa que la de bolígrafs, els bolígrafs haurien de ser molt més cars. Superficialment té cert sentit. Però com més demanda hi ha, més competència per a oferir el producte a millor preu, i —sobretot— més es poden aprofitar les economies d’escala. Per això, fins i tot a igualtat de materials, probablement serà més car fabricar una ploma que un bolígraf.\nEn segon lloc hi ha el tema dels materials, i és un tema important. Moltes plomes són cares perquè fan servir materials cars. Penseu que les plomes, per definició, són instruments destinats a durar (cosa que no passa amb la immensa majoria de bolígrafs, que són d’usar i tirar. Per tant, té tot el sentit emprar materials elegants, bonics, a vegades difícils d’obtenir i, en alguns casos, preciosos i tot (or, plata, etc). No només el material té el seu preu, sinó que a vegades també la seva manipulació involucra costos més elevats (per la maquinària, mà d’obra, artesania, etc). Si a sobre el plomí és d’or, afegiu uns 100 € al preu (no entraré aquí en la polèmica qüestió de si els plomins d’or són millor que els d’acer, és una qüestió per a un altre post).\nI finalment ens queda la qüestió de l’exclusivitat. Hi ha dos menes de compradors d’estilogràfiques: els que les compren per usar-les (per escriure amb elles) i els que les compren com a obres d’art. Els dos clients són legítims, però òbviament busquen coses diferents. Les plomes per a la segona mena de clients acostumen a ser molt més luxoses (i per tant també cares).\nAnem ara a la segona pregunta: val la pena comprar estilogràfiques, i estilogràfiques cares? Ja us podeu imaginar la meva resposta. Una estilogràfica, ben cuidada (netejant-la regularment), et pot durar perfectament tota la vida. Si, a més, compres la tinta en ampolles, t’acabarà sortint molt més barat que anar comprant bolígrafs i tirant-los quan s’acaben. Probablement fins i tot amb cartutxos et surti més barat. Però no és una qüestió simplement de diners. L’experiència d’escriure amb estilogràfica és molt millor que amb bolígraf. Dóna molt més plaer i satisfacció, i la varietat de plomins que hi ha fa que puguis tenir un instrument d’escriptura molt més ajustat a la teva lletra i manera d’escriure. Aquesta personalització (to the best of my knowledge) és impossible en un bolígraf.\nAmb això he justificat el per què una estilogràfica. Però per què, per posar un exemple, gastar-se 300 € (o més!) en una ploma, quan n’hi ha per la desena part d’aquest preu? Realment l’augment de qualitat justifica el preu? Aquí cal recordar el que hem dit sobre els factors que influeixen en el preu de les plomes. Pot ser que es vulgui un plomí d’or. O uns determinats materials. O una marca en concret. La ploma amb què he escrit el manuscrit d’aquest post, per exemple, em va costar uns 150 €, en una botiga de Barcelona (recordo perfectament quina). Recordo perfectament amb qui la vaig comprar, va ser el dia que em van convidar al Camp Nou a veure un Barça-València (crec que va guanyar el Barça, no me’n recordo), en vaig fer un post en aquest blog. És una ploma japonesa, amb plomí d’or de 14 K. Probablement dues terceres parts del preu se’n van al plomí. Cuidant-la bé, em seguirà servint fins que sigui vell.\nEntenc perfectament que als usuaris (potser hauria de dir millor consumidors) de bolígrafs això els costi d’entendre: al capdavall, el que busquen en un bolígraf és un instrument que escrigui “i prou”, i que puguin tractar “de qualsevol manera” (et cau a terra i no li passa res; com et caigui a terra una ploma… resa perquè segueixi funcionant bé). El que els usuaris d’estilogràfiques busquem és una determinada experiència d’escriure, molt personal, un instrument que sigui també estèticament agradable (segons el gust del propietari, clar), i al qual estem disposats a cuidar i tractar com necessita i es mereix. Que sigui més o menys pràctic no és que no ens importi, és que queda més en un segon pla.\nDubto molt que ho arribi a veure, però tant de bo tornin els temps en què tothom escrivia amb estilogràfica. No tornaran, perquè avui en dia el fet de ser “pràctic” passa per davant de qualsevol altra consideració. Però tant de bo!\nFa uns quants mesos, no recordo quants, potser fa fins i tot un any, vaig veure per internet una review d’una tinta d’un fabricant polonès, KWZ. Era una tinta ferrogàl·lica, suposadament de color turquesa (Nota: en tintes d’estilogràfica, el color “turquesa” no és un color blau-verd, sinó un color blau clar, blau cel, com el de l’aigua del mar del Carib que surt a les pel·lícules, però sense tirar a verd). El reviewer posava molt d’èmfasi en una propietat de les tintes ferrogàl·liques: que, amb el pas del temps (qüestió de minuts), s’enfosqueixen i canvien de color. Efectivament, al vídeo es veia amb tota claredat que, en pocs minuts, aquell turquesa agafava un to més propi d’un blau fosc o fins i tot d’un blue-black.\nJo ja tenia una tinta ferrogàl·lica, però d’un altre fabricant (Rohrer & Klinger), i la veritat és que m’havia deixat molt decebut, pel seu color poc saturat i per ser una tinta “dry”. Des d’aquella review que volia tenir, algun dia, una tinta ferrogàl·lica. Fins que no fa gaire, a l’estiu, vaig trobar una botiga holandesa (a través de la web, jo no he estat mai a Holanda) que en venien (de tinta ferrogàl·lica KWZ), i en vaig comprar dues ampolles: una de color vermell, i una altra de color blue-black (que és la més ferrogàl·lica del fabricant). Desgraciadament una de les dues no estava en estoc, i em vaig haver d’esperar una setmana. Van arribar. La tinta vermella, efectivament, era ferrogàl·lica: s’enfosquia com una “mala cosa” en qüestió de segons. L’altra… bé, l’altra, la blue-black, no s’enfosquia. Vaig mirar la capsa i resulta que no era ferrogàl·lica. Em vaig posar en contacte amb la botiga i es van oferir a enviar-me, free of charge, la que havia demanat. I, oh sorpresa, tampoc estava en estoc! Aquest cop em sembla que m’he hagut d’esperar més. Dissabte passat em van dir que l’enviaven, i divendres passat m’ha arribat. Efectivament, és la ferrogàl·lica que havia demanat en un principi.\nCom ja vaig comprovar amb les altres dues ampolles, les tintes d’aquest fabricant fan una olor bastant forta a xocolata o cacaolat. Personalment no em molesta. He llegit per internet que, temps enrere, l’olor era encara més forta. A més d’això, la primera impressió visual que dóna la tinta és de no ser líquida, de ser una substància viscosa. Però és només una impressió, que es veu sobretot als contorns. La tinta és perfectament apta per a estilogràfiques, tot i que (com tota tinta ferrogàl·lica) exigeix que se sigui més curós en la higiene de les plomes.\nPuc dir també que ja he provat la tinta. Primer, en un dip pen; després, a la meva Sailor EF (plomí d’or de 21 K). Amb el dip pen els resultats han estat els que m’esperava: una tinta d’un color blau intens, ben saturada, que s’ha enfosquit en molt poc temps agafant un color molt pròxim al negre. En canvi, amb la Sailor… el resultat ha estat diferent. Per primer cop, i sense que serveixi de precedent, us poso una foto comparativa.\nVol dir això que la tinta no és prou bona, o que la meva ploma no funciona del tot bé? No necessàriament. Sí és cert que últimament la Sailor em preocupa, la tinta (tant aquesta com la que hi havia abans, Sailor Blue-Black) surt menys saturada del que ho feia temps enrere. Però també se sap que un dip pen sempre escriu diferent (més “intensament”) d’una estilogràfica. Fins i tot si hagués sucat el plomí de la Sailor a l’ampolla, hauria escrit diferent de com ho fa ara. No oblidem, tampoc, que cada estilogràfica escriu diferent fins i tot amb el mateix paper i la mateixa tinta.\nEncara és d’hora per a fer un judici definitiu sobre aquesta tinta. Cal que vagi fluint per l’estilogràfica, cal que la provi en d’altres plomes i en d’altres papers. No puc amagar que el seu rendiment en la Sailor m’ha decebut, però és que no fa ni una hora que l’he posada. És massa aviat. Jo estic força convençut que em satisfarà i que després d’aquesta ampolla en seguiran d’altres.\nComing soon: Monteverde Blue Black\nFeia temps que volia provar aquesta tinta, força temps. N’havia vist imatges a la web (per cert, no us fieu massa de les fotos que vegeu per internet o als vídeos: el color no necessàriament ha de coincidir) i tenia moltes ganes de provar-la. En una de les meves visites a Barcelona per comprar tinta, no la tenien. La vaig comprar per Amazon juntament amb un llibre. He estat esperant que arribés el cap de setmana per netejar la meva Platinum 3776 (plumí F) i carregar-la. Cosa que ja he fet, i ja he escrit les meves primeres línies amb la tinta.\nA primer cop d’ull sembla més fosca que, posem per cas, la Sailor Blue Black o la Caran d’Ache Magnetic Blue (que és la tinta que tenia abans en aquesta ploma). Es nota ja quan amb un paper de cuina neteges la ploma després de carregar-la al tinter. A la llibreta on he escrit, hi tinc coses escrites amb la Sailor Blue Black, i ja es nota que la Monteverde és més fosca. En comparar la Caran d’Ache amb la Sailor, notava que la primera tenia una lleu tonalitat lilosa que la segona no té. A la Monteverde no li he vist (almenys encara) cap tonalitat lilosa, però mentre la Sailor és clarament una tinta blau fosc, la Monteverde tira més cap al negre, amb una lleugeríssima tonalitat verd-fosc que em recorda, una mica, en la Pelikan Blue Black (o potser la Parker Blue Black).\nPerò només són les primeres, primeríssimes impressions. Dilluns me l’enduré a la feina i la faré servir durant una o dues setmanes. Suposo que al cap d’uns dies podré escriure una review més extensa, confirmant (o corregint) aquestes primeres impressions.\nPer cert, ahir al netejar la ploma vaig comprovar que la Caran d’Ache Magnetic Blue es neteja facilíssimament, la qual cosa sempre és d’agrair.\nPer cert, en aquest enllaç trobareu imatges magnífiques sobre aquesta tinta, no us les podeu perdre.


La diferència entre Qatar Barça i Emirates BernabeuRacoBlaugrana.com\nHome Entorn Barça La diferència entre Qatar Barça i Emirates Bernabeu\nEs diu que Florentino Pérez està negociant una operació econòmica d’altura a través de la comercialització del nom del seu estadi amb algun grup empresarial de Qatar. S’especula que el nou estadi passaria a anomenar-se “Emirates Bernabeu” i això suposaria uns ingressos extraordinaris per l’entitat presidida per Florentino Perez. Ho trobo bé però, dues diferències entre l’operació que pretén portar a terme Florentino Perez i la que va executar Sandro Rosell com a President del Barça.\n1. El soci del Madrid tindrà veu i vot en la decisió final, el del Barça no. Tal com explica el diari Mundo Deportivo en el seu article d’ahir, Florentino Pérez pretén plantejar per iniciativa pròpia la decisió definitiva d’aquesta acord a l’Assemblea General de Socios del Real Madrid. Florentino Pérez en un exemple de transparència i é conscient que el Real Madrid pertany als socis blancs, no vol prendre una decisió emocionalment tan simbòlica per a la institució blanca sense el consentiment dels seus socis.\nEn canvi, Sandro Rosell va prometre durant la seva campanya electoral que si ell era president del club algun dia, preguntaria al soci qualsevol acció estratègica sensible o important abans de dur-les a terme. Rosell va prendre la segona decisió més polèmica del seu mandat i no ha gosat posar-la a votació. Quan se li ha recordat al President el que va prometre durant la campanya electoral, s’ha limitat a recordar que els Estatus permeten que els socis poden aconseguir 85000 firmes per posar qualsevol tema en l’ordre del dia de l’Assemblea, perquè es posi a votació. En resum, que Sandro Rosell no té la menor intenció de portar aquest tema a l’Assemblea i la seva promesa també ha estat una nova presa de pèl. Ens pot agradar més o menys, però les coses són com son.\n2. El tractament mediàtic a la premsa esportiva juga amb la doble moral. El diaris Mundo Deportivo i Sport defensaven a capa i espasa la decisió de Rosell en l’acord adquirit amb la Qatar Foundation ignorant totalment el debat que s’estava generant entre la massa social. Quan el Mundo Deportivo tractava ahir la notícia de l’Operació Emirates Bernabeu parlava de “Florentino es ven el Bernabeu”. Trobo a faltar el mateix tractament pel tema samarreta amb la Qatar Sports Investment: perquè llavors Sandro Rosell és un gran venedor i Florentino un venut?\nLectures 1578 vegades per 497 lectors\nPrevious articleEl directiu Jordi Mestre tampoc compleix el codi ètic\nNext articleL'Athletic no guanya al Camp Nou des de l'any 2001\nunracoblaugrana febr. 19, 2011 at 10:37 pm\nLa diferència entre Qatar Barça i Emirates Bernabeu #fcblive #frac1 #latdp #barça http://www.racoblaugrana.com/entorn-barc…\nmiriam verdague febr. 20, 2011 at 3:28 am\nLa claves Anna, una vegada més. Com sempre dient el que molts volen amagar.\nPau febr. 20, 2011 at 10:20 am\nNo es el mateix vendre el nom del estadi que posar publicitat a la samarreta. Quina merda de periodisme feu aqui?\nDe veritat es patetic que intenteu carregar-vos el Barça per rabia de que Rossell guanyes les eleccions de forma legitima. Ja hi haura tems a criticar-lo pero destruir per destruir i crear aquest mal rollo de veritat feu pena.\nmicky rourke febr. 20, 2011 at 10:35 am\nLo de Rosell és pitjor, molt prometre que les decisions s'han de prendre entre tots els socis i llavors el paio ignora al soci. Todo para el pueblo sin el pueblo!\nPau, l'únic que et carregues el Barça ets tu, volent silenciar qualsevol opinió diferent a la teva, o quan és diferent a la teva ja és anar contra el Barça. Deixa de dir collonades i argumenta en comptes de desacreditar i insultar, que segur que les teves paraules donen per més.\negarcat febr. 20, 2011 at 10:56 am\nJo crec que ihá mas-sa periodista capçigrany que sembla que defensin a la caverna mediatica mandrilera en detriment de en Rosell aquets personatje no es sant de la meva deboçio pero el que si está clar es que mira molt més per la entitat ih el Club que en FLORENTICAPO que contal de intentá desprestigiarnos arruinarnos ih guanyarnos Vendria la seva ANIMA al mateix DIAB-BLE contal de fense hombre sembla mentida que siguen tan derrotistas amb algo que es nostre ih ah sabentment que desde la meseta sempre están maquinant la forma de guanyarnos sigui de la forma que sigui, ROSELL continui amb el seny pero imposis devant de aquestos mesetaris manipuladors ih malgepats.ENDEVANT BARÇA HI VISCA CATALUNYA LLIURE DE PERIODISTAS CAPÇIGRANYS I MAL GEPATS AGOREROS IH ANTICULES.\nfcb85 febr. 20, 2011 at 11:07 am\nJo respectaria la decisió de Rosell si l'hagués sotmés a votació popular, hagués quedat bé, seria fidel al que va prometre i la decisió soberana seria dels socis. Però no ho va fer i per mi això el deshonra i el que diu l'Anna és del tot cert.\nSozi febr. 20, 2011 at 8:50 pm\nCalamity Rosell i la democràcia.\nPer fer fora al Johan Cruyff si que volia consultar al sozi.\nSer l'artífex del Dream Team, portar la filosofia Futbol total al club; al primer equip i a les categories inferiors.\nFer del Barça un equip guanyador i optimista enlloc de perdedor.\nDesprés se l'assesor del millor president de la història del Barça (Gràcies a que li va fer cas i va portar el Frank i el Pep retornant la filosofia Cruyff.)\nPerò per tacar la samarreta amb la fundació d'una Dictadura i cobrar pasta gansa en comissions això no cal consultar-ho ja que la junta Laporta ja havia tingut aprovació del sozi el 2004 (El Club era la ruïna total no com ara el 2º equip amb més ingressos del món i sense cobrar per publicitat a la samarreta)\njordi febr. 22, 2011 at 8:53 am\nCom sempre se vos veu el plumell anti Rosell, quina pena, estaría be que quan escribiu consulteu abans com està el tema dels socis. Al Madrid el soci pot dir missa, que l'amo es Florentino, aquí qui mana es l'assamblea de socis, que per cert es farà aquest any, per tant, si volen tirar enrrera la decisió de la publicitat, podràn, a Madrid, no. Ja se que el tema es buscar, quelcom per atacar Rosell, pero, mireu de buscar alguna cosa amb criteri. Per cert, vau criticar Laporta quan va fer president d'honor, Cruyff sense comptar amb el soci, ho com sou pro-Jan, ara no toca????\nRecordeu, qualsevol, cosa que face Rosell i li vulgueu criticar, el que estaba abans(Laporta) ho haurà fet pitjor, segur. Apart que no crec que Rosell, pugue sortir "borraxet" a una disco, almenys aixó ho hem millorat.\nsilviafcb febr. 22, 2011 at 9:04 am\nPerò Jordi la manipulació del diari Gol va ser vox populi aquell dia i va còrrer per tot internet, no és ni va ser exclusiva de Racoblaugrana, el diari ARA ho va treure en titulars. No et facis mala sang…\npitu febr. 22, 2011 at 10:09 am\njordi veig que no estas ben informat, el reial madrid no es una SA esportiva, es un club que pertany als socis, van elegir florentino per votació fa dos anys, igual que el barça i el bilbao i cada any fan una assamblea. I va ser Rosel qui va dir que el soci hauria de poder opinar de tot, que el club pertany als socis ere un dels seus lemes de la campanya i per tant es un engany vers als socis que una de les decisions mes importants de la historia del club, aquesta si que ho es, el soci no ha pogut opinar. A l'assamblea d'aquest any els socis no ho podran votar ja que la junta no ho portara a votació. Per cert a l'ultima assamblea aquesta junta ja havia decidit posar publicitat, per que no va demanar permis?. Transparencia ( ara tot es confidencial, due diligence, contractede qatar, contracte de guardiola) i opinio dels socis. (ja em diras en quin tema han pogut opinar els socis apart de porta laporta als tribunals). I aquest no es un tema de ser pro o anti es un tema que l'actual president ha enganyat tothom qui li ha votat i a mes esta embrutant l'imatge del barça dient mentides rera mentides.


Controls aleatoris a la frontera per l'obligació de tenir PCR enmig de la preocupació pel "cop" a l'economia empordanesa - Diari de Girona\nControls aleatoris a la frontera per l'obligació de tenir PCR enmig de la preocupació pel "cop" a l'economia empordanesa\nacn/ddg 30.03.2021 | 12:00\nUn agent de la policia espanyola demanant el document que acrediti una PCR negativa a un ciutadà francès. ACN\nUn agent de la policia espanyola demanant el document que acrediti una PCR negativa a un ciutadà francès.\nLa Policia Nacional ha començat aquest dimarts a fer controls aleatoris a la Jonquera (Alt Empordà) per controlar que els francesos que creuen la frontera acreditin una PCR negativa. Els controls són esporàdics i aquest matí se n'han fet a la sortida 1 de l'AP-7 i també a les antigues cabines de l'N-II, a l'entrada del Pertús. La situació contrasta amb la banda francesa on la policia i la Gerdameria hi fan controls permanents.


AKO, refredar la competència amb la innovació . ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nAKO, refredar la competència ...\nIdees d'experts Xavier Albets, responsable de recerca d’AKO\nEl fabricant de productes de refrigeració industrial i comercial arriba als 40 anys de vida apostant per nous productes innovadors que impulsen el negoci, generen nous clients i augmenten el prestigi de la marca\n“No innovem per dir que som innovadors, sinó per créixer i reposicionar-nos”. Xavier Albets, responsable de recerca d’AKO, té molt clara la finalitat de crear nous productes per a una empresa que aquest 2018 celebra el seu 40è aniversari. Dedicada als productes de refrigeració industrial i comercial, la innovació ha estat un factor crític per arribar a les quatre dècades amb més salut que mai. Una experiència que ha compartit en un dels Esmorzars d’Innovació d’ACCIÓ.\n“Les cambres frigorífiques són molt importants en la cadena del fred en molts establiments, des de restaurants a cases de colònies”, planteja Xavier Albets. Aquestes cambres, que mantenen temperatures sota zero, acostumen a fer desglaços 4 cops al dia. Uns instants on la temperatura s’enfila per tornar a l’habitual al cap de pocs moments. “Això era un problema i una oportunitat alhora si ho podíem millorar”, reflexiona Albets.\nSer capaços de dissenyar cambres frigorífiques que no necessitin un desglaç tan habitual permetria tenir “millors equips que generin més beneficis, aportaria prestigi a la marca i generaria nous clients i models de negoci”.\nEstructurar la innovació\nPer fer front a aquest repte, AKO ha establert tres grans blocs: talent, adquisició de tecnologia i finançament per a una estructura innovadora. “Quan entrem en aquests tipus de processos, tothom des del director general fins a l’últim operari ha de tenir clar que no és impossible”, ressalta Xavier Albets.\nPer a la branca del talent, AKO combina la tasca interna amb l’externa. “Dos doctors fem recerca internament amb el suport del GREIA de la Universitat de Lleida”, explica. “Una primera mesura era conèixer el nivell de gel per saber la necessitat de desglaços”, relata el responsable d’innovació d’AKO. A partir d’aquí, es realitza una prova de concepte perquè l’equip de desenvolupament hi aporti noves casuístiques que van fent replantejar la proposta.\nAquesta iteració contínua entre les parts els ha permès assolir un algorisme que permet calcular el nivell de gel de manera fiable. “Hem patentat dues maneres de calcular el gel. Ha estat un procés on la comunicació ha estat clau”, ressalta Xavier Albets.\nLa branca de tecnologia en aquest cas és “un mòdul que es connecta al controlador, registra i crea una sèrie d’indicadors en unes aplicacions que hem desenvolupat”, diu Albets. L’objectiu és que el client d’AKO pugui ser capaç d’avaluar com està funcionant la cambra frigorífica i que l’aparell faci de registrador d’aquest funcionament.\nTot aquest procés, desenvolupat en el que no deixa de ser una pime, obliga a una estructura clara. “És clau tenir una planificació perquè les urgències del dia a dia no et desviïn”, adverteix Albets.\nMés innovació, més negoci\nEl repte plantejat inicialment ha permès a AKO “fer equips que ens aporten més benefici i hem reposicionat la marca. Abans ens percebien com un fabricant robust i ara, a més, que fa productes avançats”, valora el seu responsable d’innovació. Els seus nous productes eleven el percentatge de temps en la temperatura òptima i gaudeixen d’un consum d’energia més eficient.\nAquest canvi, a més, també ha permès a l’empresa parlar amb nous clients com grans cadenes de supermercats o grans instal·ladors. “Són gegants que no obren la porta a qualsevol fabricant, tenir aquest producte és clau per accedir-hi”, destaca.\nAlhora, les noves cambres frigorífiques també acosten l’empresa a la possibilitat de crear nous models de negoci, com un nou mòdul que es connectarà a Internet. “Ja no només vendrem equips, vendrem dades perquè és un servei”, indica Albets en referència a un nou projecte d’Internet de les coses amb Vodafone. “Totes les dades dels nostres equips es reuniran en un servidor que generarà noves oportunitats”, conclou.


Exposició de l’arxiu Fages: “La prosa de Carles Fages de Climent”. Departament de Cultura\nExposició de l’arxiu Fages: “La ...\nData02.07.2018 - 31.08.2018\nExposició en vitrines de documents procedents del fons personal de l’escriptor.\nAquesta mostra inclou manuscrits originals i inèdits de diferents obres com ara una novel·la que porta per títol Eleodora, que no està publicada, o bé una biografia de Pere el Cerimoniós i una altra de Cristòfol Colón, uns apunts sobre la seva tesi doctoral o alguns escrits sobre les seves memòries, publicades l’any 2014, gràcies a l’edició de Narcís Garolera.\nAquesta iniciativa ha estat possible gràcies a la col·laboració i la cessió temporal de Carles Fages Torrents de part de l’arxiu Fages, i compta amb la col·laboració del Museu d’Història Medieval de la Cúria-Presó, s. XIV, del Departament de Patrimoni Històric de l’Ajuntament de Castelló d’Empúries, i de la Institució de les Lletres Catalanes.


La lectora corrent: Moleskine i "El petit príncep"\nPublicat per Mercè Piqueras a 12:49\nHola! quina gràcia comprovar que coincidim !!!! tinc el llibre del petit príncep en castellà. català, anglès i francès ....l'adoro! i també m'agraden les Moleskine! em sembla que me la compraré...si les retallades de sou m'ho permeten\n1 d’octubre de 2011 a les 13:54\nElfreelang, jo el tinc amb tantes llengües --oficials o no-- com puc aconseguir-lo, bé comprant-lo en el lloc o perquè me'ls regala gent que coneix la meva dèria. El darrer que m'han regalat era en vietnamita.\n1 d’octubre de 2011 a les 15:25\nI va de cami una altra en nepali, penso que diferent al que t´havia dut lÍnaki en el seu darrer viatge, per aixo el vaig comprar. A Birmania pero, encara que vam preguntar, no vam saber localitzar-lo en burmes. De fet, no sabem si es deu haver traduit, al burmes, potser no oi?\n1 d’octubre de 2011 a les 18:03\nTambé sóc una fan del Petit príncep, el tinc en diverses llengües, me'l demano sempre que algú viatja fora.\n2 d’octubre de 2011 a les 0:32\nTinc una dèria amb les llibretetes, moleskines o no, i en general amb tot el material de papereria, no sé si és a causa de l'escassedat de la meva època infantil... Em sap greu perquè després no ho faig servir, el temps no dóna per a tanta escriptura i dibuix.\n2 d’octubre de 2011 a les 11:38\nPel que fa al Petit Príncep actualment no em captiva tant com al principi, la història, coses de l'edat.\n2 d’octubre de 2011 a les 11:39\nGràcies, Elena. L'espero amb il·lusió.\nJúlia, jo el col·lecciono perquè m'agraden molt les llengües comparades. De tota manera, quan es tracta de la versió nepalesa que rebré d'aquí a pocs dies o de la vietnamita rebuda fa poc, no puc comparar-hi res. Però és curiós llegir-lo en lleonès, en bolonyès, fins i tot en llatí. A l'Alguer el vaig buscar en la varietat algueresa del català (hi ha còmics en alguerès, per exemple, però em van dir que no existia.\nJúlia, jo també tinc una dèria pel material de papereria: paper d'escriure, sobres, llibretes... De quaderns Moleskine i altres que són semblants però més barats, en tinc un grapat esperant per ser usats.\n2 d’octubre de 2011 a les 12:55\nJo també porto una o dues moleskine a sobre! M'encanta escriure quan m'he d'esperar a algun lloc, o quan estic a algun bar, o quan veig alguna cosa interessant... Sempre una moleskine, i un llibre!\nAnna, si algun cop surto de casa sense la Moleskine o similar em sembla com si em faltés alguna cosa tan necessària com els Kleenex (sovint tinc rinitis al·lèrgica). Prefereixo oblidar-me el llibre que el quadern de notes.


Estrena a Vic d’Ignasi Senabre - Diari de Santa Coloma\nEstrena a Vic d’Ignasi Senabre\n21/11/2014 – El nou tècnic de la UDA Gramenet viurà el seu primer partit dirigint a l’equip contra l’actual tercer classificat del grup I de Primera Catalana.\nLa Grama buscarà el segon triomf consecutiu al Municipal de Vic, diumenge a partir de les 16h. Els osonencs seran el primer rival contra qui jugarà la Gramenet amb Ignasi Senabre a la banqueta colomenca. El tècnic ja va presenciar la victòria sumada dimecres per l’equip a Sant Adrià contra el Montcada (2-1).\nLa UE Vic és un dels conjunts amb més potencial del campionat. Actualment, l’equip de Jordi Salvanyà, sancionat pel duel de diumenge, ocupa el tercer lloc de la classificació, després de guanyar els tres últims partits.\nEls osonencs sumen 21 punts i de cara a diumenge compten amb la baixa per sanció de Carles Martínez. En els darrers tres compromisos de lliga, el Vic ha aconseguit marcar un total de 10 gols, més de tres per partit.\nLa Gramenet, setzena amb cinc punts i a vuit de la permanència, haurà de treballar moltíssim si vol puntuar a Osona. Al seu camp, el Vic encara no ha sumat cap derrota, ja que el balanç de resultats dels de Jordi Salvanyà és de dos triomfs i tres empats.\nEls colomencs hauran de dedicar una atenció especial als principals golejadors vigatans: Pep Puigdesens (6), Carles Roca (5) i David Rodríguez (3). Els partits entre el Vic i la Gramenet van ser duels històrics a Tercera Divisió.\nEls dos conjunts ja es van veure les cares a Tercera durant les temporades 2012-2013 i 2011-2012. En els quatre duels disputats en aquells dos anys, mai cap dels dos equips va ser capaç de guanyar a domicili.\nLa temporada 2012-2013, els dos partits van acabar amb triomf per la mínima (1-0), tant a Santa Coloma com a Vic. El curs 2011-2012, la Grama va vèncer a Can Peixauet (2-0), i els osonencs ho van fer al seu estadi (1-0).\nCal destacar que la UE Vic encara conserva a alguns jugadors que ja jugaven a les seves files quan tots dos clubs estaven a Tercera. És el cas de l’històric capità Ramon Carrascal (jugador que més vegades ha vestit la samarreta osonenca amb 330 partits oficials) i de Pep Puigdesens, actual màxim golejador del Vic.\nArticle anteriorFinalitza el somni del Baku d’Isaac Fernández (5-1)\nArticle següentCol·leccionistes de mala sort (6-7)


Els alcoverencs que fan tercer: de maig 2012\nEls secrets del nostre poble\nAquest tercer trimestre trimestre hem treballat el nostre poble, en podeu trobar a la wiki http://elmeupoble.wikispaces.com/Introducci%C3%B3\nEl secrets del nostre poble\nPublicat per Cosme Garrell i Guiu a 1:48 Cap comentari:\nEls Mestres de l’escola Mare de Déu del Remei en la darrera sessió de claustre hem acordat per unanimitat donar suport a les reivindicacions per les quals s’ha convocat la vaga a l’ensenyament públic el proper dia 22 de maig.\nLa nostra jornada de vaga consistirà en venir a treballar i destinar el descompte que ens faria l’administració a les entitats locals de Càrites i Creu Roja . Amb aquest acte creiem que donarem als nostres diners una utilitat més justa i solidària amb la situació social que vivim.\nEs lliuraran productes de primera necessitat que es compraran a les botigues del nostre poble.\nUs animem a secundar la nostra proposta i esperem que en feu difusió entre els membres dels vostres claustres.\nMestres de l’escola Mare de Déu del Remei d’ Alcover\nPublicat per Cosme Garrell i Guiu a 2:45 Cap comentari:


Josep Besora: «El futbol ha condicionat la meva vida i la dels meus; hi ha hagut il·lusió però també plors i algun crit» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nJosep Besora: «El futbol ha condicionat la meva vida i la dels meus; hi ha hagut il·lusió però també plors i algun crit»\nBesora deixa el Centre d'Esports Sallent després de ser-hi 36 anys · Creu que no hi ha cap altre club «d'un poble petit com Sallent del qual hagin sortit tants jugadors de Primera Divisió»\nfrancesc dalmau manresa 25.07.2020 | 23:21\nJosep Besora ha estat l'ànima del Sallent moltes temporades arxiu particular\nJosep Besora ha estat l'ànima del Sallent moltes temporades\nJosep Besora (80 anys) va acomiadar-se dels socis del CE Sallent el dissabte 11 de juliol, després de 36 anys de fer tots els papers de l'auca en el club sallentí: jugador, entrenador, directiu, president... El comiat va arribar en el marc d'una assemblea de final d'etapa en la qual el seu fill Ramon tancava el seu cicle com a president del mateix CE Sallent, amb el seu pare, directiu, al seu costat.\nCom va començar tot, futbolísticament parlant?\nJo era de la Coromina i vaig jugar al juvenil del Gimnàstic de Manresa. Em van fer anar a jugar al Terrassa, però a l'hora de la veritat em van dir que havia de madurar. Després de defensar la samarreta del Cardona dues temporades a Primera Regional, un cercatalents de Barcelona em va proposar anar al Barça, però, és clar, allà hi havia els Kubala i compa-nyia i em va semblar que no era convenient. Amb aquestes que el Reus, que era a Tercera Divisió, em va fitxar, però era un problema perquè jo en aquella època estudiava a Manresa la carrera de Mines. Havia de sortir a 2/4 de 7 del matí de Cardona i no tornava fins a l'endemà a les 6 de la tarda per per una hora i mitja d'entrenament. Esportivament, no va anar malament, perquè fins i tot vam guanyar el Martínez de Laguardia, però logísticament era un problema. La temporada següent, ja el novembre, vaig anar al Sant Andreu, igualment a Tercera Divisió. Hi havia molts veterans, ex de Primera Divisió, i vaig fer una temporada irregular. Aquí anava bé perquè marxava el matí de casa i a la tarda ja havia fet.\nDesprés de dos anys com a professional, la carrera com a jugador va seguir?\nNo vaig durar al Sant Andreu, i el Cardona va tornar a ser la meva destinació. Quan ja treballava a Sallent, a les mines, em va venir a buscar l'equip del poble, però jo havia de marxar a Mallorca per acabar les milícies. Aquella setmana els venia el líder i em van demanar per favor que jugués almenys aquell partit. Era a Primera Regional, vaig marcar i ja m'esperaven per la tornada de la mili. Vaig jugar-hi vuit o deu partits, i per culpa d'una llaga a l'estómac vaig deixar el Sallent amb 24 anys. Després d'un any i mig d'inactivitat torno al Cardona i allà hi estic algunes temporades més, fins que agafo l'equip com a entrenador i pugem de categoria.\nPerò el Sallent torna a ser protagonista en la seva vida.\nJo vivia i treballava a Sallent i em van engrescar perquè entrenés l'equip aleví, que tenia molt bons jugadors, entre ells Lluís González, que va acabar a l'Espanyol. Al cap d'un parell d'anys, i arran d'una forta crisi a la junta, ens vam fer càrrec del club el Vilellas i jo, i el Planes, que era el que vetllava el deute. Així vam estar força anys. Després d'un parèntesi, arran de l'interès de Joan Sastre de voler agafar la presidència, vaig tornar després que l'entitat acabés en mans d'una junta gestora i amb molts problemes econòmics. Aquí ja no va ser com a directiu pelat sinó com a president, i fins ara. Els darrers anys he donat suport a la presidència del meu fill Ramon.\nAra mateix, un dels principals entrebancs que té el Sallent és la renovació de la concessió del camp de futbol per part de l'Ajuntament?\nSembla que l'Ajuntament ens vol equiparar amb un club nou al poble, l'Estación. Jo no tinc res en contra d'aquesta entitat, però entenem que ha de ser el Salllent qui gestioni la instal·lació. Els capdavanters de l'Estación, el Cristian Horneros i el José Francisco Escudero, són molt bons nanos, que van sortir 'rebotats' del Sallent per unes decisions equivocades del llavors entrenador i que els directius no vam veure i ser a temps de solucionar. Després d'un any d'amenaces per part de l'Ajuntament, sembla clar que no ens hi volen. Amb la presidència del meu fill, l'entitat s'ha modernitzat, ha tingut una bona comptabilitat, i el primer equip ha mantingut la categoria els darrers anys, etc. Crec que no hi ha a Espanya cap altre club d'un poble com el nostre del qual hagin sortit tants jugadors de Primera Divisió: Rubén Navarro, Lluís González, Gabriel Garcia de la Torre 'Gabri' i ara Aitor Ruibal. Cal recordar que el Sallent va estar quatre anys a Tercera Divisió i existeix dels del 1913. Amb la política de l'Ajuntament ens carregarem el futbol a Sallent.\nSempre ha estat tensa la relació amb l'Ajuntament?\nLa veritat és que en la majoria de coses ens hem hagut d'espavilar. Totes les millores que s'han fet al camp, com ara la llotja a la tribuna, les oficines i la sala de premsa, ha estat gestió nostra. Ens ha costat molts calés i esforços. No han apostat mai pel manteniment del camp de futbol.\nEl futbol base del Sallent funciona?\nPenso que en els darrers anys l'estratègia no ha estat la correcta, sobretot pel que fa al futbol 7, on en definitiva es fan els diners. Tampoc no entenc que pensen els pares que porten els seus fills a Sabadell, a Berga o a Manresa per jugar a les mateixes categories. Tot i això, entre el Barça i l'Espanyol no sé quants jugadors hi tenim. Ara mateix, als pares només els interessa que els jugadors vagin ben vestits, ben mudats. Passen del tema esportiu.\nLa presidència del Sallent serà ocupada per Dani Tarradellas. Què en pensa?\nCal donar-li un marge de confiança. Jo li donaria un consell, que pensi més en el club que en els seus fills que hi juguen. En tot cas, els hi hem deixat força fàcil, amb superàvit inclòs.\nEl Sallent és conegut arreu per l'organització del prestigiós Torneig Enramades.\nEl vam engegar amb una colla els anys 80, quan jo entrenava l'aleví. S'ha de reconèixer que a l'inici, els clubs grans, el Barça, l'Espanyol o el València, et portaven els seus primers equips juvenils, ara ja no és tant així. Tenia molt prestigi i era molt valorat.\nTé tres fills i tots ells han jugat al Sallent. Un orgull, oi?\nI tant! El Ramon va arribar fins a juvenil, el Jordi deu ser el jugador que ha jugat més temporades al Sallent, un total de 17, i el Cristian també n'havia sumat 14 quan va plegar als 35 anys, tenint en compte que va estar-ne quatre a fora. Ara també hi tinc dos nets, un com a coordinador i un altre com a porter dels cadets.\nPer què plega?\nJo ja he fet tot el que havia de fer. El futbol ha condicionat la meva vida i tots els membres de la meva família n'han pagat les conseqüències. A casa hi ha hagut molta il·lusió pel futbol, però també plors i algun crit; i algun diner també ha caigut. També és cert que al meu fill Ramon li ha sabut greu deixar de ser president, però les relacions amb l'Ajuntament no es poden aguantar. Potser ara faria coses diferents de les que vaig fer al seu moment. Potser hi involucraria més gent, però és ben clar que hi ha hagut èpoques en les quals ens hi hem deixat la pell, tot i que pel que fa a l'àmbit merament esportiu del primer equip, l'endevines o no l'endevines.\nLa concessió del camp de futbol, un tema pendent. Esports


CUB - Revisió < Treballs acadèmics < Documents de docència i de recerca < Models de documents < Llibre d’estil\nRevisió < Treballs acadèmics < Documents de docència i de recerca < Models de documents < Llibre d’estil\nDesprés de redactar un text o document i abans de considerar que ja s’ha enllestit, la revisió és la darrera fase per aconseguir un text definitiu de qualitat. Cal considerar com a esborranys provisionals els primers textos de la fase de redacció i no confondre’ls amb el text final.\nRevisar implica, d’una banda, fer una última lectura sencera del text final per comprovar que:\nS’ajusta a les propietats textuals de coherència, cohesió, precisió i claredat, que ja s’han d’haver tingut en compte en el moment de la redacció.\nS’adequa a les característiques que li són pròpies, d’acord amb el tipus de document, l’objectiu proposat, a qui s’adreça, la situació comunicativa en què es dona, la funció, etc.\nConté tots els continguts i apartats que ha de tenir.\nI, de l’altra, també vol dir fer les esmenes i canvis que siguin necessaris per millorar-ne la llegibilitat; per assegurar-ne la correcció gramatical i d’estil, i per garantir l’adequació dels aspectes formals.\nDarrera actualització: 15-3-2022\n«Treballs acadèmics: revisió» [en línia]. A: Llibre d’estil de la Universitat de Barcelona. Barcelona: Universitat de Barcelona. Serveis Lingüístics. <http://www.ub.edu/cub/criteri.php?id=1539> [consulta: 25 maig 2022].


L’escolapi de 76 anys estava ingressat des de feia 10 dies a l’UCI a l’Hospital Mexicali, a la baixa Califòrnia, a causa de la COVID19. Salvador Riera va treballar en diverses missions a Cuba, Nicaragua i Mèxic, on va passar els darrers anys de la seva vida. Salvador Riera era germà del conegut pediatra igualadí, el doctor Marc Riera i Mimó.\nRiera serà enterrat a Mèxic, i segons informa la família, en els propers dies es farà una cerimònia de comiat a la ciutat d’Igualada.\nL’Escola Pia Catalunya ha fet una piulada a les xarxes socials dient “Salvador Riera, escolapi fill d,Igualada, ens ha deixat als 76 anys. Marxa un referent per a tots els qui vam tenir la sort de coincidir-hi. Tota la comunitat @escolapiacat lamentem profundament la seva mort. DEP.”


T2 El repte de l’habitatge a Palma « L'Altra Mirada\nJuliol del 2015, després d’un mes de constitució del nou Ajuntament, l’Oficina Anti-desnonaments de Palma obrí les seves portes. Tot un símbol del canvi radical en la sensibilitat del nou equip de govern i en les seves polítiques. L’habitatge passa a ser una qüestió fonamental a atendre després de l’estafa de la crisi i quatre anys del govern conservador de Mateu Isern. A hores d’ara, l’Oficina Anti-desnonaments ja ha atès a més de 1100 famílies, amb una gestió satisfactòria del 70% dels casos.\nEl 27 de juliol del 2017: Cort rebutja el lloguer turístic en finques plurifamiliars de tot Palma. S’aprova al plenari la petició popular de la Federació d’Associació de Veïns amb els vots a favor de MÉS i Podem i l’abstenció del PSIB. L’abril del 2018, la nova proposta de zonificació de l’Ajuntament de Palma s’aprovà amb els vots a favor de PSIB-PSOE, MÉS i Podem i els vots en contra dels partits de l’oposició, Ciutadans i el Partit Popular. Es tractava de dosificar l’activitat turística per garantir la bona convivència a la ciutat i l’equilibri econòmic. El Govern de la Gent va complir així amb la seva promesa amb els moviments socials i el conjunt de la ciutadania de tot Palma. Una proposta que partia de la constatació d’una dificultat creixent per part dels habitants de la ciutat d’accedir a un lloguer a preu assequible. Va ser una decisió decidida i valenta, referent en l’àmbit mundial, que fou el resultat de l’impuls de MÉS per Palma i de la xarxa associativa de la ciutat.\nA la vegada, s’han donat més de 2 milions d’euros ajudes per a l’habitatge entre les regidories de Benestar i Drets Socials i Model de Ciutat, Urbanisme i Habitatge Digne per al manteniment o rehabilitació d’edificis en barris vulnerables, per ajudes al lloguer o les ajudes donades des dels Serveis Socials a famílies sense recursos. El creixement d’aquestes ajudes ha estat exponencial aquesta legislatura.\nPerò si bé les competències municipals en habitatge són limitades, el Govern de la Gent no ha aturat de treballar amb la resta d’administracions per abordar aquesta qüestió. En coordinació amb el Govern Balear, al llarg d’aquesta legislatura s’han cedit cinc solars municipals a l’IBAVI per a la construcció de 78 nous habitatges de lloguer social. Es tracta d’una mesura per augmentar el parc d’habitatges públics a Palma i garantir habitatge digne per a tothom. A aquests habitatges se n’hi afegiran 62 més que es construiran en solars de l’IBAVI a Palma. Així, l’IBAVI serà l’encarregat de dur a terme les cinc promocions que es faran als solars cedits per l’Ajuntament i les dues que s’executaran als seus solars, amb una inversió aproximada de 17 milions d’euros.\nDe la mateixa manera, Antoni Noguera també ha reclamat a les administracions competents que actuïn amb sensibilitat respecte a aquesta qüestió. El passat estiu Noguera va presentar amb el grup parlamentari de MÉS per Mallorca una proposició no de llei en la qual es demanava la modificació de la llei d’arrendaments urbans (LAU) per facilitar l’accés a l’habitatge, per permetre que es puguin fixar uns preus màxims en determinades zones especialment problemàtiques, en aquest cas a Palma. A més, la proposta reclamava que la LAU ampliï el termini de lloguer com a mínim de tres anys a cinc per tal d’evitar l’excessiva mobilitat dels llogaters, causada per pujades excessives de preus. En paral·lel, Noguera es reuní amb els grups de Compromís, en Marea, Podemos i Esquerra Republicana de Catalunya per plantejar la mateixa qüestió al Congrés de Diputats. També s’ha entrevistat amb Joan Ribó, Ada Colau i més recentment amb Manuela Carmena, per compartir la preocupació de l’accés a l’habitatge, fer pressió a l’Estat perquè legisli en aquest sentit i teixir aliances entre ciutats amb problemes similars per trobar solucions compartides.\nEn definitiva, encara queden molts de reptes al davant. L’habitatge és una qüestió molt sensible i una preocupació no només per a les persones joves i famílies amb recursos limitats sinó per una gran part dels habitants de la nostra ciutat. Queda molta feina per fer i per això és necessari revalidar els pactes d’esquerres al maig del 2019.


Club d'Immersió Biologia :: 21. Peixos ossis, Parablennius zvonimiri\nGuia d'espècies » 21. Peixos ossis » Parablennius zvonimiri es / en\nNom científic: Parablennius zvonimiri\nNom comú: Cat: Bavosa de llum, bavosa menuda, Fr: Blennie Zvonimir, It: Bavosa cervina, Ang: Zvonimir's blenny\nFondària: 1 - 5 m\nMides: Fins 7 cm\nLa bavosa de llum Parablennius zvonimiri (Kolombatovic, 1892) pertany a la família dels blènnids. Els blènids uns peixos petits, comuns i inofensius per als humans, de cos allargat, una mica comprimit (aixafament lateral) i amb la part anterior del cos més alta que la posterior. Ulls grans i molt mòbils de manera que els hi confereixen expressions quasi humanes. Damunt d’aquests hi ha uns apèndixs supraorbitals que serveixen per identificar-los correctament, ja que són peixos que canvien el color del cos en funció del sexe, de l’estat de cel, de l’estrès, etc. També hi poden haver tentacles a la vora dels narius (orificis nasals). La boca és inferior, amb llavis molsuts i una única filera de 20 a 40 dents. La pell no té escates i està recoberta de moc que els fa molt relliscosos al tacte i que els ha valgut el nom comú de bavoses. Pel que fa a les aletes tenen una única dorsal composta per alguns radis espinosos flexibles i força de tous i segmentats. L’aleta anal és llarga amb 1 o 2 radis espinosos flexibles i la resta són tous i segmentats. Finalment, les pelvianes, just per sota o davant les pectorals, estan modificades per subjectar-se al substrat donant-los la característica postura erecta.\nAquesta espècie no fa més de 7 centímetres i té els tentacles supraorbitals molt desenvolupats i ramificats. La aleta dorsal presenta una fenedura molt marcada entre els radis durs i els tous. La coloració és molt variable: sobre d'un fons vermellós o verdós hi ha taques clares, grogues i blanques, als flancs i al dors. A la cua hi ha una taca negra característica.\nCom que no tenen bufeta natatòria, viuen al bentos (damunt del substrat) i es desplacen amb moviments serpentejants. És especialment característica la seva falta de vergonya i la seva gran curiositat. Aquesta espècie en concret viu en orificis estrets d’obaga (amb ombra) dins coves, en parets verticals, blocs de roca, a l’interior d’esponges de mar i a tubs buits de poliquets fins a 7 metres de profunditat. Es distribueix per la mar Mediterrània i la mar Negra.\nPeixos ovípars (es desenvolupen dins ous) amb clara diferenciació sexual durant l'època de posta (maig i juliol). Els mascles són els qui cuiden i oxigenen els ous postos en escletxes o racons protegits per això són força territorials fins i tot amb les mateixes femelles, els "badalls" són la principal pràctica dissuasiva. Les larves incolores surten al cap d'un mes i viuen al plàncton (conjunt d'organismes sovint microscòpics, que floten en aigües fins als 200 metres de profunditat) fins que fan uns 15 mm i aleshores tornen a la costa per trobar on assentar-se.\n· A vegades els mascles cuiden les postes de diferents femelles.


Detectar la somnolència – FÒRUM.ad\nDetectar la somnolència\nEl 05/03/20 7:30\nExisteixen tecnologies capaces de detectar la fatiga, la somnolència o l’estat d’ànim d’un conductor. El problema d’aquests dispositius és que són molt cars, i és difícil que s’implantin als vehicles.\nConscients d’aquest problema, un grup d’investigadors de la Universitat Estatal de Washington han desenvolupat un sistema econòmic per detectar la somnolència. Els experts han dissenyat un sistema electrònic que s’allotja al volant i que controla els seus moviments. El nou volant s’ha desenvolupat a partir d’un estudi en el qual han participat 29 persones que van treballar conduint durant 10 dies en horari nocturn. Se’ls pretenia induir nivells moderats de fatiga i van ser sotmesos a diferents proves d’agudesa per determinar el seu grau de vigilància psicomotora. Després d’analitzar tots els resultats, es van identificar dues variables en els moviments del volant i la posició en el carril de circulació com els millors indicadors que delataven que el conductor tenia fatiga i somnolència.\nEls experts expliquen que la variabilitat del volant és molt petita però suficient per predir que s’està patint fatiga, i és detectada molt abans que es comenci a perdre el control durant la circulació per un carril.\nNotícia Anterior: Roda el món i torna al mot: Vida de lingüista\nSegüent Notícia: Reconeixement facial per a lluitar contra el crim a Londres


Salou prepara el seu pla de mobilitat urbana sostenible\nPresentació del Pla de Mobilitat de Salou\nSalou. Costa Daurada. 20 setembre 2018.\nL'Ajuntament de Salou ha començat a treballar en l'elaboració del seu Pla de mobilitat urbana i sostenible. Per a això ha contractat a l'empresa INTRA que desenvoluparà el treball en diverses fases, amb un pressupost d'adjudicació de 86.646,38 euros.\nLa primera serà d'anàlisi i diagnosi en què s'analitzarà el model actual de mobilitat al municipi i els seus punts forts i febles, a partir de la informació existent i d'un diagnòstic participatiu. Així, s'està analitzant la mobilitat a peu, en bicicleta, en vehicle privat motoritzat, la mobilitat de mercaderies, etc. Per fer aquesta part del treball es realitzaran enquestes telefòniques de mobilitat a residents al municipi durant la primera quinzena d'octubre, així com enquestes a treballadors i turistes.\nLa segona fase se centrarà en la redacció de propostes d'actuació i en l'establiment d'un sistema d'indicadors que permeti avaluar el propi programa quan es posi en pràctica. El Pla d'acció ha d'incorporar també el cost d'inversió i manteniment o explotació de les actuacions proposades, per valorar si són assumibles.\nLa tercera fase es centra en la tramitació del Pla i la seva aprovació pels òrgans de govern municipals per poder posar-lo en marxa.\nEl calendari de treball preveu que el Pla es realitzi en 18 mesos, amb previsió que el Diagnòstic participatiu estigui llest al gener de 2019, i el Pla d'acció al maig-juny del 2019, mentre que la tramitació es podria deixar anar fins a desembre de 2019.\nTot això hohan explicat el regidor de Seguretat Ciutadana i Mobilitat, David González, juntament amb el regidor de Gestió del Territori, Marc Montagut, i el responsable de l'empresa contractada, Joan Estevadeordal, durant l'acte de presentació del projecte del Pla de Mobilitat urbana Sostenible (PMUS). Durant la presentació, González ha destacat "el clar compromís d'aquest ajuntament en treballar per la millora de la mobilitat, una mobilitat sostenible i segura de residents i visitants que redundarà en una millor qualitat de vida".


Casa Jackie Morciano Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 105 allotjaments a Morciano.\nMorciano Di Leuca, Morciano, Itàlia - Veure al mapa\nMés informació sobre Casa Jackie\nDissenyat tant per oci com per negoci, Casa Jackie està situat idealment a Morciano; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Casa Jackie, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Transport hotel/aeroport, habitació familiar, lloguer de cotxes, servei de bugaderia, servei de llançadora són només algunes de les comoditats que fan que Casa Jackie sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera, renta vaixelles, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Morciano, faci de Casa Jackie la vostra llar.\nCal que informeu el Casa Jackie de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 400 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Entre tothom hem fet un bon Sant Joan – menorca al día\nUna carta de Joana Gomila (Alcaldessa de Ciutadella) y Laura Anglada (Regidora de Festes)\nTot i que encara ens sembla tenir el gust de l’ensaïmada i el xocolati al paladar, Sant Joan ja ha passat i podem dir que ha anat molt bé.\nTothom tenim moments de la festa que ens agraden i en què xalam de manera especial, com poden ser les ensortilles dels Jocs des Pla, el so del tambor i el fabiol, les capadetes a Santa Clara, les paraules de la Convidada, l’entrada al Caragol des Born, les berenetes a les cotxeries… I açò és possible gràcies a la feina i la dedicació de molta gent que viu i es desviu per fer possible aquesta festa.\nDes de l’Ajuntament de Ciutadella, volem agrair a tot el personal municipal que heu participat en l’organització i els preparatius de la festa que van començar fa mesos, i que hi heu dedicat moltes hores per cuidar tots els detalls, a vegades desapercebuts però imprescindibles, haver posat a punt una ciutat que es transforma i capgira per viure Sant Joan.\nAlgunes persones segueixen vetllant durant els dos dies de festa perquè tot vagi bé, per atendre qualsevol imprevist i, sobretot, perquè, en acabar la celebració, puguem trobar la ciutat com si res hi hagués esdevingut. Volem destacar de manera especial la feina de la Brigada Municipal i també de tot l’equip que heu impulsat el Pla Director de Seguretat.\nVolem destacar la solidaritat i el voluntarisme de moltes persones que, de manera altruista, heu dedicat el vostre temps perquè Sant Joan hagi anat de dalt de tot: Voluntaris de Sant Joan, Voluntaris de Protecció Civil, el col·lectiu conegut com ‘ensortilleros’, el grup de les astes, els ajudants del caixer senyor, les persones que serveixen les begudes, aquell que està a la torre des Pla… A tots vosaltres, us ho agraïm, perquè sou una mostra del que és una ciutat educadora i perquè heu contribuït a fer un Sant Joan millor.\nI també a persones, ens i empreses que hi heu col·laborat de manera especial: SILSA, Jean Paul i Maria Elena, la família Arguimbau, la família Squella y Duque de Estrada, Joan Arguimbau Bagur, Bartolomé Carles Gorrias, Carlota de Salort Sintes, Col·legi Joan Benejam, Col·legi Mare de Déu del Toro, Catedral Basílica de Menorca, la Fundació José Maria de Olives y de Ponsich i l’ermita de Sant Joan de Missa.\nGràcies a la Banda de Música de Ciutadella, una tradició més de la nostra festa. Gràcies al personal de Creu Roja, al 061, als tècnics d’Emergències, al personal de seguretat, a la veu que ens anima als Jocs des Pla, als mitjans de comunicació que apropen la festa a aquells que no la poden viure presencialment. Cal destacar que Sant Joan també ha estat possible gràcies a la col·laboració d’altres administracions, com el Consell Insular, el Govern Balear i el Govern estatal.\nVolem agrair també a la Junta de Caixers i a tots els cavallers, veritables protagonistes de la festa, la implicació en l’organització i l’exemplar participació que heu demostrat.\nA la fi, aquest Sant Joan ha estat possible perquè hem fet una feina d’equip i tota la gent que hi heu participat i l’heu gaudit des de baix també formau part d’aquest equip i n’heu fet possible els bons resultats. Per açò, us volem felicitar, a cadascun de vosaltres, per l’actitud de col·laboració i respecte que heu demostrat, alhora que heu fet festa i heu xalat del que ens estimam.\nAprofitam per animar els que hagin resultat ferits i desitjar-los que es recuperin prest. Aquest Sant Joan ha estat de nou un exemple de com un poble unit és capaç de fer possible les millors coses. Felicitats a tothom i gràcies per tot. Ara sí que podem dir que entre tothom hem fet un Sant Joan de dalt de tot. Fins l’any que ve, si Déu vol!\nEl fiscal recurre la libertad de ‘La Manada’ al advertir riesgo de fuga


Museu Cellers Carmelità\nDurant el segle XVII, els carmelites van arribar a les muntanyes del desert de les Palmes, on van construir un monestir. Entre ells estava Fra Antonio de Jesús María, destacat estudiós i coneixedor de les herbes aromàtiques. Quan va convertir-se en una casa de noviciat, va caldre cobrir les necessitats dels novicis, els seus estudis i la seua formació i, per aquest motiu, van pensar a comercialitzar una beguda aromàtica, extreta de la infinitat d'herbes autòctones de les muntanyes del desert de les Palmes.\nAls soterranis del monestir van instal·lar uns alambins i, cap al 15 d'octubre de 1896, van comercialitzar les primeres botelles del nostre licor més insigne.\nCom que no hi havia una bona comunicació a l'època, van pensar a traslladar les destil·leries a la vila de Benicàssim i, l'any 1912, s’hi van fundar els cellers i les destil·leries actuals. I és en aquests establiments on, a més d'elaborar-se el nostre exquisit licor, ha sigut ampliada la gamma de productes, els quals combinen directrius i receptes artesanes antigues amb les tècniques actuals més modernes.\nRecentment, la línia de destil·lats de Carmelitano ha obtingut el segell de Castelló Ruta de Sabor, iniciativa que promou els millors productes de la província.\nTelèfon: 964 300 849\nDe 9 a 13.30 hores. Tot l'any.\nDel 1 de gener al 31 de Març: De 15 a 18.30 hores.\nDel 1 de Abril al 31 de Octubre: De 15.30 a 19 hores.\nDel 1 de Novembre al 31 de Desembre: De 15 a 18.30 hores.\nPasqua, Juliol i Agost: De 16 a 20 hores.\n1 i 6 de Gener, 25 de Desembre: Tancat durant tot el día.\n5 i 21 de Gener, 24 i 31 de Desembre: Tancat per la vesprada.\nConcertar visita de dilluns a dijous al telèfon: 964 30 08 49 o a la pàgina web http://www.carmelitano.com


Nens mags, nens que s'esforcen més | Consumer\nNens mags, nens que s’esforcen més\nL'ensenyament de la màgia ensenya als petits la importància del treball i els permet trobar solucions creatives als problemes\nA les escoles de màgia, els nens aprenen trucs. Però també altres habilitats que els serveixen, no solament per sorprendre als seus espectadors, sinó també per desenvolupar la motricitat fina, la comunicació, el pensament critico i l’autoestima. A més, la màgia els ensenya la importància de l’esforç i desenvolupa el seu pensament creatiu, la seva capacitat per resoldre problemes. El següent article aprofundeix en els beneficis de l’il·lusionisme en els nens mags.\nLa màgia ensenya al nen la importància de l’esforç\nLa màgia és un gran entreteniment per als nens. Però no solament perquè gaudeixin d’ella com a espectadors, sinó també perquè l’aprenguin i la practiquin. Nombroses escoles de màgia ofereixen cursos i tallers de màgia per a nens, que els permeten convertir-se en petits mags, a més d’incorporar altres coneixements no tan evidents.\n‘Harry Potter’ ha augmentat l’interès dels nens per màgia\n“La màgia és un mecanisme perquè els nens es diverteixin però, sobretot, perquè aprenguin a valorar el treball ben fet, l’esforç i l’habilitat manual“, assegura el mag Alfonso V i, també, professor de màgia a l’escola Mag a Madrid. També fomenta la lectura. Des de l’èxit de la saga de ‘Harry Potter’, de J. K. Rowling, s’ha multiplicat el nombre de nens que volen aprendre màgia; també el d’escoles i instituts on s’ensenya.\nLa màgia desenvolupa el pensament creatiu en el nen\nEls nens prefereixen els trucs que poden ensenyar als seus amics\nEn general, les escoles de màgia permeten la inscripció de nens a partir de set o vuit anys d’edat. I per què no més petits? Perquè a aquesta edat és quan aconsegueixen el desenvolupament motriu que els permet executar els trucs.\nSobre els trucs preferits dels petits aprenents de mags, els professors coincideixen: els que poden reproduir immediatament davant els seus amics. Sobretot, és màgia propera. En canvi, els que menys interessen a aquesta edat són els trucs amb cartes, segons Alfonso V, perquè “exigeixen unes habilitats matemàtiques que encara no han desenvolupat prou”.\nUn dels principals valors de l’aprenentatge de la màgia que s’ensenya en aquestes escoles radica en la possibilitat de desenvolupar un pensament creatiu per afrontar diverses situacions. És el que en màgia es coneix com a pensament alternatiu. “Busquem que els nens pensin d’una altra manera, que no segueixin el camí que segueixen tots”, explica Alfonso V, qui també destaca: “Un problema que sembla irresoluble, amb una mica de pensament màgic, es pot trobar la solució”.\nL'ensenyament de la màgia com a teràpia infantil\nLa màgia s’ha utilitzat en diversos programes per tractar a nens amb diferents problemes.\nEl programa Project Magic va ser creat per David Copperfield, un dels mags més famosos del món. Té com a finalitat ajudar a nens amb diferents discapacitats físiques.\nEls trucs de màgia d’aquest programa afavoreixen el desenvolupament de la destresa manual, la coordinació, la percepció visual, el maneig de les relacions espacials i les habilitats cognitives. En general, els beneficis del programa redunden en una major motivació dels pacients i en alguna cosa que és fonamental, la millora de la seva autoestima.\nEl programa My Magic Hands (les meves mans màgiques) va ser creat a Torontó (Canadà), en 2004, per l’associació de mags Magicana. L’objectiu d’aquest projecte és arribar als nens de les comunitats més desfavorides, “amb la finalitat d’edificar la seva confiança i ensenyar-los habilitats com la comunicació, el pensament crític i la resolució de problemes“.\nnens cursos educació ensenyament magia-ca magos-ca


Imatges de Maria: Parròquia de Santa Teresa de l'infant Jesús, Barcelona\nParròquia de Santa Teresa de l'infant Jesús, Barcelona\nMaria plorant la mort de Jesús\nMaria coronant l'altar\nDiferents moments de la vida de Maria a l'altar\nLa rebuda de l'Esperit Sant\nMare de Déu al sagrari\nEsglésia parroquial del barri de Gràcia de Barcelona dedicada a Santa Teresa de Lisieux. La construcció de la mateixa es va emprendre per encàrrec del bisbe Manuel Irurita Almandoz (Larraintzar, Ultzama, Navarra, 1876 - Montcada i Reixac, Vallès Occidental, 1936), que fou bisbe de Barcelona des de 1930 fins a la seva mort. Fou inaugurada el 1944.\nLa façana de blocs de pedra compta amb un accés a l'interior presidit d'una escalinata i un arc de mig punt que donen monumentalitat al temple, tot acompanyat per una torre campanar central que té gelosies verticals i un arc de mig punt en la part central.\nDestaquen les seves pintures murals amb diferents moments de la vida de Maria i Jesús.\nEl 1931 es convertí en el primer rector d'aquesta parròquia Mn. Jaume Oliveras i Brossa (la Garriga, 1877 - Barcelona, 6 de setembre de 1957), càrrec que tingué fins a la seva mort. Fou un dels pioners del muntanyisme a Catalunya i en el seu honor, el Centre Excursionista de Gràcia, de qui Oliveras es féu soci al fer-se càrrec de la parròquia, organitza anualment des de 1972 la travessa Matagalls - Montserrat, que Oliveras realitzà per primera vegada el 4 d'agost del 1904. El recorregut de la travessa és el següent: Coll Formic (El Brull) - Aiguafreda - Sant Llorenç Savall - Vacarisses - Monistrol de Montserrat - Monestir de Montserrat.\nUbicació: Via Augusta, 68, 08006 Barcelona, Espanya\nParròquia de Santa Teresa de l'infant Jesús, Barc...\nPassatge de la Concepció, Barcelona\nParròquia de Corpus Christi, Barcelona\nSant Miquel dels Sants, Gràcia\nSant Carles Borromeo, Gràcia