GARCIA FAURA estrena el seu nou portal web - GARCIA FAURA\nGARCIA FAURAInici » Actualitat » Actualitat » GARCIA FAURA estrena el seu nou portal web\nGARCIA FAURA estrena el seu nou portal web\nEl nou portal web substitueix l'anterior pàgina corporativa de GARCIA FAURA. Presenta una nova imatge, més atractiva i moderna, i un disseny més intuïtiu i de més fàcil navegació. El portal s'estructura en diferents seccions que destaquen la informació d'interès general, els serveis que s'ofereixen i els valors corporatius de l'empresa. Una de les principals novetats del web, però, és la secció d'imatges de les obres realitzades, que permet fer un recorregut pels principals treballs fets per GARCIA FAURA en els darrers temps. L'usuari pot navegar per cadascuna de les obres i captar-ne els detalls gràcies a una presentació àgil i que optima la qualitat de les imatges.\nEl portal, plenament accessible per a les persones amb dificultats de visió és operatiu, ja d'entrada, en els idiomes català, castellà, francès i anglès.\nEl seu llançament serveix també per presentar públicament la nova imatge corporativa de l'empresa, que ha estat dissenyada per l'estudi de la catalana Pati Núñez, Premi Nacional de Cultura de la Generalitat de Catalunya 2006 i Premi Nacional de Disseny de 2007.\nAquesta nova imatge reforça el concepte de creació arquitectònica de l'empresa a partir de les seves principals matèries primeres: l'alumini, el ferro, l'acer inoxidable i el vidre. La imatge manté el símbol característic de GARCIA FAURA en color vermell i incorpora nous elements identificadors, així com els colors blanc i gris com a eixos vertebradors.\nA GARCIA FAURA no només fabriquem i instal·lem determinats productes. També oferim als nostres clients…\nFinalitzades les noves estacions de Ferrocarrils a Sabadell.\nLes noves estacions projectades per Pere Roda i David Viaplana han entrat en funcionament aquest setembre. Per aquestes dues estacions GARCIA FAURA ha aportat la seva experiència en el revestiment de parets, escales, jàssers i pilars cobrint en total més de 1900m² de panell composite i 2200m² més amb xapa d’alumini damero.\nTancaments de GARCIA FAURA al nou MercaGavà\nL’empresa ha resultat adjudicatària dels treballs d’accessos automàtics i tancaments exteriors del nou mercat municipal de Gavà. El nou edifici, que substitueix l’antiga seu del mercat nord de la ciutat, està desenvolupat per l’estudi Ona Architects. La seva concepció arquitectònica projecta una major continuïtat entre espais interiors i exteriors, a través del conjunt de tancaments d’alumini i vidre que fabricarà i instal·larà GARCIA FAURA.\nprevious post: Avís Legal\nnext post: Oferta de vidres en estoc


L’Infantil s’estrena al Vilar – HC Valls\n28 de setembre de 2020 / 0 comments\nL’Infantil s’estrena al Vilar\nEsperem que el Lucas s’uneixi aviat a l’equip. T’esperem crack!\nL’equip infantil ja portava “tralla” del cap de setmana. Diumenge a la tarda (17h) s’estrenava al Vilar davant el Vila-seca “B”. Abans però havien disputat un amistòs davant el CEH Olímpic de Reus en divendres, i el partit de lliga de Juvenil, el dissabte. Això sumat, a que són 4 jugadors i el porter, magnifica esforços.\nDe totes maneres els vallencs van mostrar una capacitat de mantenir l’esforç força gran. Tot i mostrar-se molt superior en aquest partit, van intentar seguir concentrats en les condicions que l’entrenador anava demanant en les diferents fases del joc.\nEl grup de jugadors infantils està creixent molt en comprensió del joc, i comença a disfrutar de la seva bona tècnica individual per gaudir de bones ocasions de gol a cada partit, en molta freqüència.\nAquest cap de setmana vinent l’equip juga contra el mateix equip a la seva pista, per les adaptacions aplicades al calendari per prevenció i mesures de seguretat.\nL’Infantil debuta com a visitant a Vila-seca\nEls dos equips benjamins del club debuten “enfrontant-se”


La crítica de '4321', de Paul Auster\nCRÍTICA de '4321'\nPaul Auster, al país dels destins que es bifurquen\nAuster sotmet el seu heroi, l'ínclit Archie Ferguson, a un experiment de laboratori literari que vol treure pit davant el lector escèptic\nDimarts, 05/09/2017 | Actualitzada 06/09/2017 - 17:37\nHavíem oblidat que Paul Auster volia ser Italo Calvino, Jorge Luis Borges, Philip Roth i John Irving alhora. Potser va ser un altre Auster que ho volia, un dels seus àlter ego amagats en la seva obra, i ara, després de set anys de conscienciosa escriptura, ha despertat de la seva letargia. Potser el resultat és menys radical del que sembla, malgrat que això poc importa: 4321 és la novel·la-compendi que ens mereixíem, després d’algunes ensopegades que suggerien que el seu autor no sabia o no podia escapar-se dels límits del seu propi univers. No se n'ha escapat, però sí que els ha eixamplat fins a l’inimaginable. Quatre novel·les en una és un acte de generositat que no podem passar per alt, per més que sembli que Auster sotmet el seu heroi, l’ínclit Archie Ferguson, a un experiment de laboratori literari que vol treure pit davant el lector escèptic.\nPaul Auster torna amb força\nAmb tot, i sense escepticismes que valguin, un gran èxit\nNo hi ha escepticismes que valguin. Es podria discutir si li vindria bé una bona poda, si la sobredosi d’incidents aclapara, si resulta necessari que sigui tan didàctica en termes polítics o històrics, però el cert és que '4321' és un gran èxit, en què l’atzar adquireix aquella dimensió còsmica, i alhora controlada fèrriament, que l’autor ha buscat destil·lar en tota la seva obra. És la tensió entre ser contingent i regulat la que determina l’estructura del text, que permet que Archie Ferguson tingui un ADN que es transforma en quatre destins diferents segons les circumstàncies que li toca viure.\nEn les primeres cent pàgines, el lector té temps per orientar-se i detectar el catalitzador dels canvis en la vida de Ferguson. Cada capítol compta amb quatre versions presentades de forma alterna, però cada versió es desenvolupa cronològicament, com un clàssic relat d’iniciació. El disseny de la novel·la és exemplar, de manera que, tot i que molts personatges es repeteixen canviant la seva rellevància en la trama, el lector no necessita més informació de la deguda per ubicar-se. No obstant, les coincidències funcionen com una caixa de ressonàncies, i en el record es barregen situacions, ressons i trames, donant-li una estranya, mesmèrica unitat al conjunt.\nUn Paul Auster en plena forma\nEn una de les seves encarnacions, Ferguson aspira a escriure una novel·la, que titularà 'La llibreta escarlata', diferent de qualsevol altra, un caos de fragments aleatoris i inconnexos, un llibre que el posi a prova contra el que desconeix per comprovar si pot sobreviure a la lluita. Aquest llibre és, per descomptat, '4321', on al repte estructural s’hi afegeix l’estilístic: si la prosa d’Auster sempre s’ha caracteritzat per la seva precisió clínica, clara i concisa, aquí vessa en frases que es juxtaposen com peces d’un collar infinit, com capes i més capes de sentit separades per comes i més comes, com un riu que no pot parar de fluir.\nÉs evident que Auster està buscant la forma més apropiada a la torrencialitat de cadascun dels destins de Ferguson, que és ric, pobre, orfe, heterosexual, bisexual, lector voraç, cinèfil i etcètera, però que sempre és, d’una manera o altra, escriptor. És a dir, autor de la seva pròpia vida i llibre que reescrivim al llegir, un foli en blanc obert a les eternes, insondables possibilitats de la literatura que ens torna a un Paul Auster en plena forma.\n'4321' / '4321'\nTraduccions: Albert Nolla / Benito Gómez Ibáñez\n992 / 960 pàgines


Si se sol·licita abans que es genere el fitxer de quotes domiciliades que es remet a les entitats financeres, té efectes en l'exercici en curs. En cas contrari, té efecte a partir de l'exercici següent.\nEl número de compte on es carreguen el segon i tercer termini es pot modificar abans que es genere el fitxer de quotes domiciliades que es remet a les entitats financeres per al càrrec de cada termini. Si no és així, produïx efectes en el termini o exercici següent.\n- Sol·licitud per una d'estes vies:\nLa bonificació per domiciliació s'aplica en l'últim termini sempre que tots els terminis es paguen per domiciliació.\nDates de pagament: (tres terminis). Consulte ací\nSi alguna d’estes dates coincidix amb dies inhàbils en l'Administració, el càrrec s'efectua el següent dia hàbil.\nL'impagament de qualsevol dels terminis, o el desistiment per part de la persona interessada, si el deute no queda totalment satisfet abans que acabe el període de pagament voluntari, suposa, en qualsevol cas, la pèrdua del dret de la bonificació i l'inici del període executiu de pagament del rebut.\nRealitzeu la sol·licitud en línia amb la signatura digital:\nPodeu iniciar la sol·licitud en línia prement el botó Iniciar tràmit, en l’inici d’esta pàgina, i des d’allí podreu accedir als vostres rebuts domiciliats de l’IBI i modificar-ne la periodicitat dels terminis de pagament.\nEn el cas que realitzeu el tràmit telefònicament, en el telèfon directe de Gestió Tributària Integral (96 389 50 79), haureu de tindre a la vostra disposició i remetre per correu electrònic o per fax la documentació que se vos puga sol·licitar\nSi necessiteu més informació, telefoneu a Gestió Tributària Integral, 96 389 50 799 o envieu un correu electrònic a l'adreça ayuntamientovalencia_gti@valencia.es.\nPodeu fer la gestió directament en l'Oficina de Gestió Tributària Integral de l'Ajuntament de València i en les juntes municipals, demanant-ne la cita en ambdós casos.\nSi necessiteu més informació, telefoneu a Gestió Tributària Integral (96 389 50 799) o envieu un correu electrònic a l'adreça ayuntamientovalencia_gti@valencia.es.


Canonges aquisgranencs - Monestirs de Catalunya\nDesprés de Sant Ruf\nTO Traslladada (orígen)\nTD Traslladada (destí)\nSant Pere d'Àger (Noguera)\nTot i que les comunitats canonicals mantenien diferències considerables entre unes i altres, hi ha uns trets que sense ser universals es poden considerar característics. D’una banda cal tenir present el fet que els canonges eren clergues i com a tals, a més de la vida comuna també practicaven la cura d’ànimes i es trobaven al front de parròquies, cosa que no passava amb els monjos, que no havien de ser clergues i portaven una vida essencialment contemplativa. Un altre tret és la possibilitat de mantenir béns privats per part dels seus membres, punt que fou molt discutit i objecte de reformes per tal de limitar-ho, o eliminar. Algunes comunitats canonicals assistien directament les necessitats dels fidels amb tasques diverses com per exemple, tenir cura d’hospitals.\nSant Pere d'Àger\nA mitjan del segle VIII el bisbe Crodegang de Metz va confeccionar una regla d’ús dels canonges de la seva catedral, aquelles disposicions serien adoptades a l’època de Lluís el Pietós per tot l’Imperi Carolingi en el concili d’Aquisgrà del 816, les comunitats seguidores d’aquella regla són conegudes com canòniques aquisgraneses. Aquelles disposicions s’estendrien d’una manera heterogènia per les canòniques catedralícies catalanes a causa de la submissió a l’imperi carolingi però també es fundarien altres canòniques fora de les seus episcopals amb la mateixa regla, que hom considera de caire més monàstic i regular.\nA finals del segle XI i durant el següent hi ha una onada de regularització dels capítols de canonges en les diferents catedrals introduint l’anomenada Regla de Sant Agustí (canòniques agustinianes) en detriment de l’aquisgranesa considerada massa relaxada. Al mateix temps, les noves fundacions passen a fer-se sota aquesta regla agustiniana quedant les canòniques aquisgraneses en curs de desaparició, o si més no, residuals.


La UE destina 450.000 euros a nou pimes catalanes\nCadascuna de les empreses d'arreu del territori rebrà 50.000 euros per tirar endavant "projectes innovadors"\nper ACN Brussel·les. 05 d’abril de 2018 16:49\nMaria Lara Castillo, Ruth Muñoz Risueño i Enrique Llaudet de Leukos Biotech, una de les empreses finançades per la UE\nLa UE donarà suport financer a nou petites i mitjanes empreses (pimes) catalanes amb 50.000 euros a cadascuna -450.000 en total- perquè facin un pla empresarial i desenvolupin "projectes innovadors". Les empreses han estat triades en la darrera convocatòria de l'instrument del Consell Europeu de la Innovació dedicat a les pimes i rebran fons provinents d'Horitzó 2020, el programa de recerca i innovació de la UE.\nDe les nou finalistes, cinc són a Barcelona (8wires, Leukos, Re Circula Solutions, Surgitrainer i X1 Wind) i la resta a Castelldefels (Aureel), Sant Cugat del Vallès (Pharmacelera), Terrassa (Hilados Egarfil) i Lleida (Zymvol Biomodeling). Els projectes dissenyats per aquestes pimes toquen sectors molt diversos; la recerca i la medicina però també altres com l'energia o el reciclatge. Un d'aquests projectes, per exemple, de l'empresa Re Circula Solutions, és sobre una eina creada per detectar els punts dèbils del servei de recollida de residus, així com les tendències que afecten el benestar dels ciutadans quan reciclen.\nEn global, la UE donarà suport a 257 pimes de 31 països amb 12,65 milions d'euros. La majoria de les empreses pertanyen a l'àmbit de la salut, l'enginyeria i les tecnologies de la informació i la comunicació (TIC) i bona part d'elles tenen la seu a Espanya (45), Itàlia (28) o Israel (23). Com a exemple de projectes triats per rebre finançament europeu destaquen un pla d'enllumenat públic alimentat per energia solar, programes informàtics que fan servir tècniques de realitat augmentada per ajudar les noves plantes industrials a fer el seguiment de la seva cadena de producció, una eina per diagnosticar l'apnea del son, una innovadora tecnologia de pagament a través del mòbil, màquines expenedores de pintura i una màquina d'embolicar amb embalatges sostenibles.\nL'oficina del 2020\nEl 70% d'inversió a Catalunya al corredor arribarà al 2020\nEl Port preveu ser neutre en emissions el 2020


La Conselleria d'Habitatge ultima les obres de regeneració i rehabilitació del grup María Cambrils-Canyar de Benifaió\nInicio Valencia La Ribera Baixa La Conselleria d’Habitatge ultima les obres de regeneració i rehabilitació del grup...\nEl director general de l'EVha, Alberto Aznar, i l'alcaldessa de Benifaió, Marta Ortiz, han visitat les obres.\nLa Generalitat inverteix 249.000 euros en la millora d’instal·lacions, façanes i cobertes i reestructuració d’espais públics\nLa Vicepresidència Segona i Conselleria d’Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica treballa en la fase final de les obres de regeneració i rehabilitació d’elements comuns del grup d’habitatge públic María Cambrils-Canyar de Benifaió.\nEl director general de l’Entitat Valenciana d’Habitatge i Sòl (EVha), Alberto Aznar, acompanyat per l’alcaldessa de Benifaió, Marta Ortiz, han visitat aquestes obres, que compten amb una inversió total de 249.000 euros.\nAquesta actuació forma part dels Plans d’Intervenció Integral Sostenible (PIINS) que la Generalitat està executant en diversos grups d’habitatge públic. El director general de EVha ha explicat que, a més d’ampliar el parc públic, «la voluntat del Consell és continuar apostant per la rehabilitació i la regeneració urbana en grups d’habitatge públic per a crear espais agradables, ja que som conscients que durant molts anys l’habitatge no ha sigut una prioritat».\nEl grup María Cambrils-Canyar està format per un bloc en forma d’O amb un total de 35 habitatges distribuïts en quatre nuclis, envoltat per un espai lliure pertanyent a la parcel·la. El subsòl està ocupat per un soterrani amb 49 places de garatge i 35 trasters.\nEn línies generals, els treballs han consistit en l’adequació d’instal·lacions i de vestíbuls, escales i replans de planta; reparació de façanes i cobertes i reestructuració i adequació dels espais públics.\nConcretament, els treballs s’han centrat en la reparació de pilars i bigues en el soterrani, cobertes, façanes, així com la substitució de portes de zones comunes. També s’han adequat els quarts de comptadors d’aigua i electricitat, renovat el sistema d’enllumenat de les àrees comunes, els extintors, l’enllumenat d’emergència i senyalitzacions, els telefonillos i les bústies.\nA més, s’estan millorant les condicions d’accessibilitat, alçat el solat de l’espai lliure comú en la planta baixa, i la impermeabilització i pavimentació.\nEl director general de EVha ha destacat la importància d’aquestes obres que contribueixen a «dignificar els espais públics i a millorar la qualitat de vida de les persones residents», al mateix temps que «potencien l’economia, ja que la rehabilitació impulsa la iniciativa privada i crea llocs de treball, una cosa fonamental especialment en aquesta època de crisi».\nDe la mateixa manera, ha recordat que tots aquests treballs es combinen amb tota una acció social preferent de suport a les famílies vulnerables que des de EVha es realitza en col·laboració dels serveis socials de Benifaió.\nArtículo anteriorL’Ajuntament de l’Alcúdia de Crespins liquida el pressupost 2020 amb un superàvit de 321.515 euros\nArtículo siguienteCSIF se manifiesta ante el Hospital de Manises para exigir refuerzos de personal en Urgencias


Entrevista a Mirades de la Vanguardia\nCoincideixen a les llibreries diverses novetats editorials amb la firma de Joan Margarit, tant obra nova com recopilacions, en català i en traduccions al castellà. El poeta actual més llegit en català conversa amb ‘Cultura/s’ sobre la seva obra i ens selecciona una mostra antològica de deu dels seus millors poemes\n“Ser poeta és el menys democràtic que existeix”\nERNEST FARRÉS JUNYENT\nL’any 2009, Joan Margarit va es- criure: “Que la poesia no sigui un ofici fa el vertader poeta difícil de manipular” (al seu llibre de reflexions Noves cartes a un jove poeta). Quan se l’entrevista, o es parla amb ell informalment de poesia, aquesta suggeridora idea apareix amb regularitat, esdevé nuclear. Ara que coincideixen a les llibreries quatre novetats amb la seva firma, Cultura/s ha volgut conversar amb el poeta més llegit actualment en català (les vendes del seu nou poemari ascendeixen ara mateix als 13.000 exemplars; es vulgui o no és un motiu de reflexió). Quan l’agenda d’un escriptor està ben atapeïda de recitals, costa trobar una data lliure: el vam poder entrevistar a Barcelona l’11 de maig passat, el dia del seu aniversari! En complia setanta-set.\nPoeta, arquitecte (associat amb Carles Buxadé) i catedràtic jubilat de l’Escola Superior d’Arquitectu- ra de Barcelona, Joan Margarit (Sanaüja, 1938) és una presència consolidada del nostre ecosistema cultural gràcies a títols com Edat roja (1990), Estació de França (1999), Joana (2002), Càlcul d’es- tructures (2005), Casa de Miseri- còrdia (2007) o Es perd el senyal (2012), entre molts altres. Aquest any 2015 ha aparegut en català el seu nou poemari Des d’on tornar a estimar, a més d’una actualització (publicada en format butxaca) de Barcelona amor final, i en castellà Amar es dónde (que és la traducció, feta com és habitual per ell mateix, de Des d’on tornar a estimar), més Todos los poemas (1975-2012). En reconeixement a la seva trajectòria, el 25 de maig passat, Margarit s’alçava amb el XV premi Jaume Fuster que atorga l’AELC.\nPublicar quatre llibres gairebé simultàniament no és fàcil…\nSense cap mena de dubte, especialment pel que fa a Todos los poemas (1975-2012): aquest llibre ha suposat una feinada i una joia, perquè vaig dedicar un any sencer a revisar tota la meva poesia (l’endemà d’aquesta entrevista, Margarit començava una sèrie de presentacions de Todos los poemas a Madrid, una de les quals a la Residencia de Estudiantes).\nQuin és el paper del seu nou poemari en el conjunt de la seva obra?\nDes d’on tornar a estimar és important per a mi des del títol mateix. Els títols dels meus llibres sempre me’ls he pres molt seriosament perquè penso que han de reflectir de manera honesta el contingut del llibre.\n“Estimar és un lloc. / Perdura al fons de tot: d’allí venim. / I és el lloc on va quedant la vida”. Amb aquests mots conclou el primer poema. Quan escriu que “estimar és un lloc” es refereix a un lloc físic, oi?\nSí, sí, per descomptat: l’amor és la clau de tot, i el lloc és sempre físic. Sigui l’amor entre pares i fills, o entre marit i muller, no som res més que una cosa física. En aquest cercle, tanmateix, no hi cap l’amistat, perquè ja és una cosa esvaïda. A l’interior de la seva cova, l’home antic va inventar els mites, va in- ventar els déus, per combatre la por. Necessitem una mitologia que ens permeti combatre la por, i precisament la poesia ens ajuda a obrir un camí a través de l’atmosfera tèrbola del món.\nLa por ens caracteritza, als humans?\nL’ésser humà és un bitxo que té por. La por serveix perquè la gasela se salvi del lleó, però per a nosaltres constitueix l’obstacle que impedeix la generositat. Per aquesta raó no podem ser de cap manera gene- rosos.\n‘Des d’on tornar a estimar’ suposa, per tant, una baula més en una extensa obra lírica que es defineix per la seva coherència.\nEfectivament, perquè tota obra és un contínuum que esdevé una va- riació. Ara bé, el perill és que aquesta variació degeneri en repetició. És per això que no podem aspirar a ser originals. La paraula original prové d’origen, i de totes les coses existeix sempre un començament, existeix sempre una Altamira primigènia que en la seva evolució en el transcurs del temps va creant un fris interminable. Quan t’adones del fet de pertànyer a un fris, et baixen els fums. Cada llibre d’un escriptor conté la llavor del següent, perquè estan entrellaçats.\nDescarrega l’entrevista sencera


El Pla de Manlleu caminarà per la Marató de TV3 | Visita Santes Creus... i més\nEn arribar, esmorzar popular a la plaça del Pla de Manlleu, amb entrepà, aigua, vi i cafè). El preu és de 8 euros. Inclou les despeses de l’esmorzar i la resta es donarà a la Marató. Organitzen l’Ajuntament d’Aiguamúrcia i la Societat Recreativa i Cultural del Pla de Manlleu. Les inscripcions i el pagament es pot fer allí mateix.\nPosted by salvatcomunicacio in Caminades, Pla de Manlleu\nTagged: Marató de TV3\n← La revista Descobrir dedica un reportatge a Santes Creus\nFestes de Santa Llúcia 2015 →


Senyals… minsos, però esperançadors – El mussol d'Aqualata\nSenyals… minsos, però esperançadors\nRecentment s’ha sabut que l’advocat del marroquí Mohammed Aziz, veí de Martorell, va demanar la nul·litat del contracte de préstec hipotecari que havia subscrit amb amb Caixa Tarragona, ara CatalunyaCaixa, per contenir clàusules abusives. José María Fernández, titular del jutjat mercantil nº 3 de Barcelona, la va admetre a tràmit i va elevar una pregunta al Tribunal de Justícia de la Unió Europea. Mentrestant, va suspendre el procés. Juliane Kokott, advocada general de l’esmentat tribunal, ha donat la raó a l’advocat de Mohammed.\nEls jutges comencen a alçar la seva veu per denunciar els abusos d’una norma feta a la mida dels poderosos. “No podem viure d’esquenes a la realitat, a la societat. No podem ser tan insensibles. La bena als ulls és la de la imparcialitat, no la de la insensibilitat”, diuen. Cóm no serà la cosa d’injusta i abusiva quan afegeixen: “Fins i tot els polítics han hagut de reaccionar”. Efectivament, aquests darrers dies, el Partit Popular i el Partit Socialista, s’han posat d’acord en que han de treballar conjuntament i consensuar una nova normativa que humanitzi la llei hipotecària.\nNo obstant, haurien d’haver-ho fet abans. Amaia Egaña tenia 53 anys quan divendres passat es va suïcidar minuts abans que la comitiva judicial accedís al seu habitatge per a desnonar-la. Tenia un deute amb La Caixa que no podia pagar.\nDesprés d’això, Kutxabank i Ipar Kutxa han anunciat la paralització temporal dels processos de desnonament que tenen en marxa. Abans ho havia fet el Banco Pastor.\nNo obstant, el Sr. Ángel Ron, president del Banco Popular, després de la junta general extraordinària d’accionistes, advertia que la nova normativa podia premiar l’impagament i dificultar la recuperació econòmica.\nL’alcalde de Santa Cruz de Tenerife diu que va forçar la paralització d’un desnonament instat per Bankia, retirant de l’entitat 1,5 milions d’euros de la corporació que presideix.\nNo obstant, Bankia diu que ningú ha fet canviar la seva postura “negociadora” amb la veneçolana Carmen Omaña, desallotjada del seu habitatge el mes passat i en vaga de fam des de fa 5 dies.\nSegons una enquesta de Metroscopia, el 97% dels espanyols defineix com a molt dolenta la situació econòmica del país i el 64% reconeix sentir-se angoixat per ella. De cada 100 persones enquestades, 95 reclamen el canvi urgent de la llei hipotecària, i 90 creuen que les entitats financeres han abusat de la bona fe i de l’escassa formació jurídica dels seus clients. També 9 de cada 10 pensen que els tribunals haurien de buscar solucions equitatives i raonables per la part més dèbil i, malgrat tot, 3 d’elles reconeixen que no tots els bancs i caixes han actuat de la mateixa manera.\nPer acabar, un paràgraf de José Juan Tohària, que comenta l’enquesta en el seu article Paro, pobreza y desalojos (El País, 11 de novembre de 2012):\nEste proceso de caída libre que la ciudadanía tiene la sensación de estar viviendo presenta dos efectos colaterales cuyas posibles implicaciones no cabe infravalorar. Por un lado, ha contribuido a que la gente se haya hecho más solidaria con quienes lo están pasando mal: lo percibe así un masivo 74%. Lo cual, sin duda, resulta positivo, pues indica que, en plena crisis, los valores cívicos más básicos y profundos parecen estarse reforzando y consolidando en vez de desgastarse -al menos por ahora-. Pero, al mismo tiempo, este repliegue sobre la mutua y recíproca ayuda ciudadana puede conllevar un inquietante debilitamiento de la confianza en las instituciones públicas: un 63 % indica, en efecto, que la crisis está incrementando el desentendimiento ciudadano respecto de los asuntos colectivos y de las cuestiones de interés general. En otras palabras: la sociedad civil podría estar buscando remedio y consuelo en y por sí misma a su creciente sensación de desvalimiento, a la vez que percibe al ámbito de la gestión colectiva, es decir, de la política, como algo cada vez más ajeno, distante… e inoperante.\n11 Novembre 2012 8 Abril 2013 Ricard Aldea\nAnterior Entrada anterior: Ratificació\nSegüent Entrada següent: 14N, VAGA GENERAL!


És aquest el museu que volem?\nEls canvis organitzatius en el MACBA evidencien el problema de la governança de les institucions culturals.\nEl 16 de juliol del 2021, Tanya Barson, Chief Curator del MACBA, i Pablo Martínez, director de Programes del MACBA, son cessats mitjançant un burofax enviat per la gerència del museu amb notícia de cessament de 48h, en el que se’ls comunica que els seus llocs de treball, guanyats sota concurs públic, deixen d’existir degut a la implantació d’un nou organigrama. Una nova estructura que neix “amb la intenció d’impulsar una major participació social, posar al centre a la ciutadania i cohesionar els continguts del museu”. Tot això mitjançant un procés unilateral, jeràrquic i opac sense tenir en compte a les treballadores del museu.\nAquesta nova proposta d’organigrama, presentada por la gerència del MACBA, és aprovada el 15 de juliol pel Consell General del museu, constituït per membres de l’Ajuntament de Barcelona, la Fundació MACBA, la Generalitat de Catalunya i el Ministerio de Cultura y Deporte. En aquesta mateixa sessió del Consell General del 15 de juliol, es comunica la guanyadora del concurs de la nova direcció del MACBA, Elvira Dyangani Ose.\nLa implantació d’un nou organigrama, així com l’acomiadament i supressió de dos llocs de treball claus com la direcció de Programes i la Chief Curator, s’han fet efectius en períodes d’excepció i sense direcció del museu: entre l’absència de la direcció sortint, Ferran Barenblit, i la incorporació de Elvira Dyangani, prevista l’1 de setembre de 2021.\nEn aquest punt, potser és convenient recordar que durante el període de trànsit sense direcció del 2015 es va procedir a una actualització dels estatuts del museu, impulsats per l’anterior gerència, amb la fi d’adequar la entitat a les últimes modificacions legals i adscriure el museu l’Ajuntament, que passa a ser l’administració dominant. Aquest canvi introduirà també una sèrie de modificacions en el càrrec del gerent que deixa d’estar jeràrquicament sota el de direcció.\nDonada aquesta cronologia dels fets, ens preguntem quina és la garantia d’una convocatòria d’un concurs públic, i l’avaluació d’un projecte per part d’un jurat professional i independent, si les administracions no poden garantir les eines organitzatives i de decisió per portar a terme aquest projecte, a la vegada que possibiliten que la gerència pugui implantar una nova organtizació de manera unilateral. De la mateixa manera, és deure d’aquestes administracions velar pels drets dels treballadors culturals i per la missió del museu que entre altres coses promou “la construcció d’una societat més lliure i amb esperit crític”. Això suposa una aposta per models des dels que la gestió gerencial se supedita a una direcció d’un museu públic, habitat, divers, integrador, proper, accesible, transformador i transcendent.\nPer tot això, els sota-signats ens remetem a les administracions, el deure de les quals ha d’incloure les bones pràctiques i la transparència, a la fi de:\nAturar el canvi d’organigrama aprovat en el Consell General del 15 de juliol del 2021, donant possibilitat a la nova direcció de conèixer a l’equip, i poder pensar de manera dialògica l’organigrama que millor respongui al projecte guanyat per concurs públic.\nRevocar el canvi dels estatuts del 2015 de manera que el càrrec del gerent se situï de nou jeràrquicament sota la direcció, per tal de vetllar per un treball conjunt i en diàleg entre direcció y gestió.\nSigna el comunicat:\nRecolza el comunicat\nSignatures rebudes: 1251


S'apropa la 10a edició de la Cursa solidària de la UAB\nCursa solidària UAB 2021. FOTO: Youtube\nLa Cursa solidària de la UAB en suport de La Marató de TV3 torna enguany en la seva 10a edició amb dues modalitats: presencial i virtual\nRedacció 04 de desembre de 2021 15:16\nLa Universitat Autònoma de Barcelona i l’Ajuntament de Cerdanyola del Vallès, amb la col·laboració d’Applus+ Laboratories, organitzen la desena edició de la Cursa i caminada solidària 2021 en suport a La Marató de TV3, enguany dedicada a la salut mental. La cursa es farà el 19 de desembre establint la Vila Universitària com a punt de sortida i arribada.\nDavant la situació d’excepcionalitat sanitària i informàtica que està vivint la UAB, per tal de fer una cursa segura comptarà amb dues modalitats, la presencial i la virtual, aquesta última més flexible en el temps i que permetrà més participació.\n2 curses: presencial i virtual\nEl 19 de desembre serà el dia de la cursa presencial, coincidint amb la jornada de La Marató. Es podrà participar en la cursa d'11,7 km, en la cursa i caminada de 5 km o en la cursa de 500 m de mobilitat reduïda (inscripcions aquí).\nD’altra banda, des de l’1 de desembre fins al 10 de març es podrà participar en la modalitat virtual en la cursa d’11 km, en la cursa i caminada de 5 km, la cursa de 500 m de mobilitat reduïda i en els reptes i modalitats que cadascú es plantegi, sigui de manera individual o col·lectiva.\nLes inscripcions per a la modalitat virtual s’han de fer a través de l’app d’AmicsUAB, que a partir de l'1 de desembre es pot descarregar a l’AppStore d’Android i d’iOS. En aquesta aplicació també es podran registrar els quilòmetres solidaris recorreguts, els reptes que es marqui cadascú i les fotografies que es vulguin compartir, que serviran per fer un mosaic de tots els participants en ambdues plataformes. Pel que fa a les donacions, es poden fer a la web de la cursa i a l’aplicació d’AmicsUAB.\nEn aquesta desena edició se sumaran els esforços de les escoles i instituts de Cerdanyola així com dels col·lectius i entitats que vulguin afegir reptes propis. La Fundació Autònoma Solidària busca persones voluntàries per fer possible la cursa, que poden a l’equip de voluntariat de la Cursa UAB.


Pastís de galetes de na Marilena » Bojos per la cuina\n« Granada de coliflor\nEspaguetis amb bolets »\nPastís de galetes de na Marilena\nAquesta és una aportació d’una seguidora del bloc: na Marilena. Ens conta que a ca seva fan aquest pastís quan celebren un aniversari. Que ja el feia la seva padrina (però amb xocolata ratllada), i que ella ha fet alguns canvis a la recepta per adaptar-lo al seu gust. És tracta d’anar fent capes: galetes, crema de xocolata (feta amb margarina i Cola Cao), melmelada, galetes, i així successivament fins acabar les galetes o tenir el motlle ple.\nEns suggereix també, com a alternativa a la melmelada, crema. I potser seria una bona idea, per compensar la dolçor extrema de la crema de Cola Cao.\nJa fa temps que na Marilena ens va fer arribar la recepta. Nosaltres l’hem provat de fer i aquest és el resultat: un pastís molt dolç i per als amants de la xocolata, no precisament lleuger, però que encantarà a les criatures. A més, fixau-vos com queda d’elegant el tall.\nPASTÍS DE GALETES DE NA MARILENA (SENSE FORN)\n½ quilo de galetes Maria\ncoco ratllat per decorar (opcional)\ncireres confitades per decorar (opcional)\nPreparau un motlle de la mida que us agradi, adaptat a la forma de les galetes (si són rectangulars, com en el nostre cas, va bé un de plum cake; si són rodones, millor un motlle rodó).\nMesclau la margarina amb el Cola Cao amb un robot (també es pot fer amb una cullera, però costa una mica més al principi). Reservau-ne ¼ part per decorar el pastís l’endemà.\nUntau el motlle que fareu servir amb mantega.\nPreparau un recipient amb la llet. Remullau-hi les galetes que necessitareu per cobrir el fons del motlle (és important calcular bé el temps perquè quedin amarades, però no excessivament, perquè es desfarien abans de col·locar-les dins el motlle). Col·locau-les de manera que omplin tot el fons. Distribuïu-hi una capa fina de melmelada. Damunt, tornau-hi a posar una capa de galetes remullades en llet. Damunt, una capa de crema de xocolata. Alternau així les capes fins que se us acabin les galetes.\nPosau el pastís dins la gelera fins l’endemà.\nL’endemà, desemmotllau el pastís. Distribuïu la crema de Cola Cao que havíeu reservat per la superfície i els laterals del pastís ajudant-vos d’una espàtula.\nNosaltres l’hem decorat amb un poc de coco ratllat i unes cireres confitades. És una petita variació de la recepta per millorar-ne l’estètica.\n27/2/2012 | Categoria: Postres, Receptes | 27 comentaris - Deixa el teu!


El bloc de Rafael Borràs Ensenyat: de maig 2020\nPublicat originalment a dBalears (25-05-2020)\n"La producció d'idees, de conceptes, de consciència, està a l'inici directament entrellaçada amb l'activitat i les relacions materials dels homes, el llenguatge de la vida real. Imaginar, pensar, les relacions mentals entre homes, apareix en aquest estadi com una sortida directa del seu comportament material. El mateix es pot dir de la producció mental tal com s'expressa en el llenguatge de la política, la llei, la moral, la religió, la metafísica, etc.". Aquestes paraules de Marx i Engels pertanyen a "La ideologia alemanya: Feuerbach", i venen a tomb del embolic que s'ha armat entorn de l'acord entre el PSOE, Unidas Podemos, i EH Bildu de derogar íntegrament la Reforma Laboral de 2012. Semblaria que no es vol emprar el llenguatge de la vida real sobre aquest assumpte. Anem a pams:\nAvancem que aquesta reforma va ser una derogació integral de l'Estatut dels Treballadors (i els seus desenvolupaments) multi reformat de mal a pitjor durant anys i panys. Una derogació íntegrament imposada sense complexos pel PP, sense diàleg social, i anant, fins i tot, més lluny de les reivindicacions que aleshores feia la patronal CEOE-CEPYME. Qualsevol balanç d'aquesta legislació laboral, insígnia de l'austericidi, no pot obviar l’ agressió inmisericorde que va suposar, en el fons i en la forma, als sindicats. Va significar un "a les relacions laborals: tot el poder als empresaris!". La història evidencia, doncs, que sí que és fàcticament possible practicar la derogació integra.\nAclarit l'anterior, diguem que en aquest assumpte -com en tants d'altres- "el llenguatge de la vida real", "el llenguatge de la política" està entrellaçat amb els significats i repercussions materials. Una derogació integral de la Reforma Laboral del PP significaria fer el mateix que allò que es va fer el 2012: la substitució integra d'una normativa laboral per una de nova. Les repercussions materials podrien ser, entre d'altres, més equilibri en el conflicte capital-treball, menys precarietat laboral, més democràcia en les relacions laborals, i menys devaluació de costos laborals (salaris i acomiadaments).\nL'embolic del llenguatge sobre la reforma de la Reforma Laboral de Mariano Rajoy no és nou: Fa temps que, especialment, des dels entorns del PSOE, s'ha impulsat la idea de "derogació dels aspectes més lesius". Aquest és un concepte extraordinàriament indeterminat perquè no aclareix quins són els aspectes a reformar. De retruc, crea una mena de consciència que hi ha alguns aspectes substancials de la legislació laboral austericida que no cal derogar. Aquesta és una idea que agrada força al PNB. El llenguatge de les altres forces polítiques, que varen fer possible que prosperés la Moció de Censura a Mariano Rajoy i la Investidura de Pedro Sánchez, ha sigut més pròxim al llenguatge de la derogació integra.\nEl cas és que arribam al Gobierno de Coalición Progresista de PSOE i Unidas Podemos, i l'embolic del llenguatge entorn de la derogació d'una norma turbo neoliberal (pròxima a l'anomenat "Dret del Treball de l'Enemic") segueix. El programa acordat diu:\n"Derogarem la reforma laboral. Recuperarem els drets laborals arrabassats per la reforma laboral de 2012. Impulsarem en el marc del diàleg social la protecció de les persones treballadores i recuperarem el paper dels convenis col·lectius. En concret i amb caràcter urgent:\n• Derogarem la possibilitat d'acomiadament per absentisme causat per baixes per malaltia.\n• Derogarem les limitacions a l'àmbit temporal del conveni col·lectiu, fent-lo arribar més enllà de les previsions contingudes en aquest, després de la finalització de la seva vigència i fins a la negociació d'un nou.\n• Derogarem la prioritat d'aplicació dels convenis d'empresa sobre els convenis sectorials.\n• Modificarem l'art. 42.1 de l'Estatut dels Treballadors sobre contractació i subcontractació laboral a l'efecte de limitar la subcontractació a serveis especialitzats aliens a l'activitat principal de l'empresa.\n• Limitarem la capacitat de modificació unilateral de les condicions del contracte per part de l'empresa.\n• Revisarem el mecanisme d'inaplicació dels convenis col·lectius, orientant la desvinculació salarial vinculada a causes econòmiques greus".\nEl dubte principal, i que permetia perpetuar l'embolic, és aclarir si recuperar els drets laborals arrabassats per la reforma laboral de 2012 implica recuperar els drets arrabassats en matèria de protecció d'acomiadament individual i col·lectiu. Aquest aspecte -que no apareix en el llistat de temes concrets a derogar- és cabdal. No es pot negligir que la Reforma Laboral de 2012 tenia entre els seus objectius -i ho ha aconseguit amb escreix- que el contracte indefinit deixés de ser sinònim d'estabilitat en perdre les seves característiques bàsiques de seguretat, i, per tant, d’indefinitud que es garantia, entre altres coses, d’una eficaç protecció davant l'acomiadament.\nI, a la fi, arribà la claredat meridiana de l'acord signat el proppassat 20 de maig per Adriana Lastra (PSOE), Pablo Echenique (Unidas Podemos-En Comú Podem-Galicia en Común) i Mertxe Aizpurua (Euskal Herria Bildu). No hi ha dubte possible: Si la derogació és integra, l'enginyeria legal per a l'abaratiment i la facilitació de l'acomiadament posada en peus en 2012 entra en el llistat de temes a derogar. I, a més a més, el compromís és fer-ho aviat, sense dilacions. Per això s'ha muntat el sidral d'aquests dies.\nPerò. com l'alegria dura poc a casa del pobre, sembla que hi haurà marxa enrere. i tornam-hi, torna-hi a l'embolic del llenguatge. La ministra portaveu, María Jesús Montero, el proppassat divendres, va dir que "la reforma laboral del siglo XXI y de estos momentos es un nuevo Estatuto de los Trabajadores del siglo XXI". Embolica, que no afluixa, amb figues d'un altre paner, amb això de l'Estatut dels Treballadors del segle XXI que, sigui dit de passada, és una altra disputa.\nEn qualsevol cas, tornen les dilacions sine die d'allò que és urgent: Derogar la Reforma Laboral de 2012 perquè la crisi laboral i social provocada per la COVID-19 no muti a crisi humanitària, i les desigualtats esdevinguin indecentment insostenibles. Mala peça al teler si se segueix imposant l’embolic al llenguatge de la vida real!\nPublicat per Rafael Borràs a diumenge, de maig 31, 2020 Cap comentari:\nAnalitzar l’avui per repensar el demà de l’ocupació post-Covid19\n“La pandèmia de la Covid-19 ha provocat una greu crisi econòmica i sociolaboral que, tanmateix, ja s’anunciava. L’afectació del mercat de treball ha sigut disruptiva i important. Però, més enllà de la conjuntura postdeclaració d’alarma, les previsions —tot i molt canviants— apunten a una crisi sociolaboral intensa, i pregonada. Els treballadors i les treballadores afrontaran aquesta nova crisi en una situació laboral extraordinàriament precaritzada per les polítiques austericides aplicades des del 2010 (singularment la reforma laboral del 2012) que no s’han revertit. La primera reacció ha estat una normativa laboral d’excepció (ERTOs, etc.), però el retorn a la “normalitat” post-Covid-19, no pot significar “moralitzar la precarietat com a horitzó”. Un nou paradigma sociolaboral implica reformar el mercat de treball per fer-lo menys flexible, una “flexiseguretat” amb reducció de jornada laboral i, sobretot, una renda bàsica incondicional i universal, i democratitzar l’economia recuperant conceptes com ara autogestió, cogestió o participació del factor treball a les empreses.”\nText complet aquí:\nPublicat per Rafael Borràs a dissabte, de maig 23, 2020 Cap comentari:\nPublicat originalment a dBalears (18-05-2020)\nA baix les presons del possible!\nPublicat originalment a dBalears (11-05-2020)\n"Tot era possible, menys qüestionar el sentit i els límits del possible. Viure a les presons del possible volia dir, per tant, estar condemnats a escollir en un món al qual no hi havia alternativa. Contingent i necessària alhora, la realitat del capitalisme global ja no deixava res fora" escrivia Marina Garcés, en un article periodístic de 2016, tot fent referència al seu primer llibre intitulat "En las prisiones de lo possible" (Bellaterra, 2002). La meva filòsofa de capçalera, que havia escric aquest volum en els darrers quatre anys del segle XX –transcorreguts gairebé vint anys, en els que es consolidà l'expansió del neoliberalisme com a construcció social hegemònica, es produí la gran crisi financera-econòmica-social de 2007/2008, s’accelerà l'espiral de la triple crisi ecològica (clima, biodiversitat, ecosistemes), etc.-, reblava el clau en l'esmentat article afirmant: "hem passat de celebrar la millor opció possible, a resignar-nos a no tenir altra opció que seguir endavant, contra nosaltres mateixos, els uns contra els altres. I aquell altre món possible s'expressa avui en la desesperació d'unes lluites socials més defensives que creatives, més urgents que prometedores, més reparadores que transformadores".\nPassarà el mateix després de la fenomenal crisi coronavírica? Quines seran les presons del possible post COVID-19? Seguirem, en els millors dels casos, a la defensiva, resistint, sense propostes creatives, i, alhora, transformadores? És difícil de saber del cert el que passarà, però sembla que algunes de les presons del possible poden ensorrar-se. Dependrà de la força de la mobilització social, i de la capacitat per capgirar dinàmiques.\nEn aquest àmbit de la proposta no mainstream, la setmana passada va ser força engrescadora: Es va presentar la iniciativa de la "gent que treballa en cultura, per una renda bàsica universal i incondicional". La reclamació de la Renda Bàsica és cada pic més compartida, i més necessària si no volem que la crisi econòmica i social-humanitària provocada pel coronavirus COVID-19 signifiqui un brutal estirabot de les ja bestials desigualtats.\nTambé va ser la setmana de la presentació del document "Rescat fiscal. Mesures de xoc i propostes de reforma estructural del sistema impositiu en temps de la COVID-19" de la Plataforma per una fiscalitat justa, ambiental, i solidària. És un document que cal llegir amb atenció pel seu rigor i claredat. Molt succintament, es proposen 15 paquets de mesures fiscals per a respondre amb lideratge públic i social a la crisi econòmica derivada de la COVID-19, entre les quals destaquen: 1. La creació d'una Taxa Covid per als patrimonis de més d'1 milió d'euros. 2. Un complement extraordinari i progressiu de la tarifa sobre els trams superiors de l'IRPF a escala estatal. 3. Tributació mínima efectiva de l'Impost de Societats del 15% sobre el resultat comptable, i del 18% per a grans empreses, i sector de la banca i hidrocarburs. 4. Apujar de 3 punts l'IVA per a béns sumptuaris, i aplicar un tipus "0" per a determinats productes sanitaris i d'higiene personal.\nTot i que amb aquestes mesures es podria arribar a tenir un impacte recaptatori mínim addicional en el mig-llarg termini de 34.301 milions d'euros anuals -que no és poca cosa-, allò que em sembla més rellevat és el seu contingut de pedagogia fiscal, tot afirmant que "s'obre un horitzó inquietant en el qual la fiscalitat pot ser l'eina clau per a fer-hi front. Des de la Plataforma apostem per fer-ho de forma co-responsable, amb l'esforç tributari necessari i amb un caràcter clar de progressivitat. Per això, demanem un esforç més gran a qui més té. És el moment també de treballar per una reforma fiscal de futur a través de l'eliminació de beneficis fiscals, l'equiparació de la tributació de rendes del treball i del capital o la fi dels privilegis vinculats a societats inversores i a la presència en paradisos fiscals". Tinguin per segur que sense grans dosis de justícia fiscal només se'n sortiran de la pandèmia les persones riques i molt riques!\nI, per arrodonir una setmana del tot propositiva per esvair les presons del possible, es va presentar la iniciativa "La vida al centre". Es tracta d'un seguit de propostes concretes de l'ecologisme, el feminisme, l'agricultura ecològica, i l'ecònoma social i solidària de Mallorca per una transició ecosocial, és a dir, per tal "d'exigir que la sortida de la crisi sanitària tengui com a pilars fonamentals la justícia social, climàtica i ambiental i la cura del territori i les persones, com a base d'una nova economia".\nAquesta és, sens dubte, una proposta molt i molt important que ens allibera de les presons del possible. En temps de pandèmies i d'emergència climàtica, cal recordar aquella idea que Walter Benjamin formulava més o menys així: la revolució no és un moment d'acceleració, sinó, al contrari, un moment de tirar el fre a la "locomotora del progrés" que ens porta cap a l'abisme.\nÉs hora de canviar de direcció per a què puguem preservar la vida. És l'hora de no acceptar l'empresonament d'altres paradigmes que no siguin allò que els poderosos han decidit que és l'únic possible.\nPublicat per Rafael Borràs a diumenge, de maig 17, 2020 Cap comentari:\nPublicat originalment a dBalears (04-05-2020)\nFet i fet, l'afectació de la coronacrisi en la salut pública, l'economia, i l'àmbit sociolaboral és força evident. També ho és en el que normalment anomenam política, és a dir, en la picabaralla institucional i/o partidària sobre la "gestió" de la coronacrisi. (La política en termes aristotèlics es una altra cosa)\nPublicat per Rafael Borràs a divendres, de maig 08, 2020 Cap comentari:\n1er de maig 2020: Amunt els pàries de la terra...\nPublicat originalment a https://www.illaglobal.com/ (01-05-2020)\nNo me n'he pogut estar de pensar en les primeres estrofes de La Internacional mentre llegia la tercera edició (29/04/2020) de l'Observatori de l'OIT sobre la COVID-19 i el món del treball. S'ha de dir que cadascuna de les successives edicions d'aquestes estimacions i anàlisis de l'Organització Internacional del Treball són més esgarrifoses.\nSegons les estimacions a data 22 d'abril de 2020, en el segon trimestre es perdran un total de 305 milions d'ocupacions en el món; entre els sectors d'activitat més afectats continua estant l'hostaleria i la restauració (per tant, a casa nostra, pagarem molt car en termes de cohesió social, l’error de "posar totes les figues en el mateix paner " del monocultiu turístic). L’OIT ens recorda, a més, que 2000 milions de persones en el món treballen a l'economia informal en ocupacions caracteritzades per una falta total de protecció bàsica. Tot plegat significarà -ja ho està fent- un empobriment brutal de la classe treballadora mundial, ja que, per a milions de treballadors i treballadores, l'absència d'ingressos salarials, o provinents de treballs informals remunerats, equival a fer impossible una vida digna.\nEl panorama global és dantesc, la pitjor crisi mundial des de la Segona Guerra Mundial, en paraules de l'OIT. Quan dilluns 4 de maig coneguem les dades d'atur registrat (on no hi seran ni les persones afectades pels ERTOs, ni les Fixes Discontínues -73.407 el mes d'abril de l'any apassat-), i les d'afiliacions a la Seguretat Social del mes d'abril, començarem a conèixer la magnitud de la tragèdia local.\nEl cas és que, mentre en el meu particular privilegiat confinament, llegia i subratllava l'informe, no em llevava del cap la melodia d' "Amunt els pàries de la terra / amunt els qui pateixen fam, / els proletaris cridem guerra, tot el món és de guerra un clam /...\nI, alhora, pensava que aquest Primer de Maig ben bé podria ser el començament d'una etapa històrica en la qual, ara sí o sí, es capgirin de debò algunes coses a l'àmbit del treball remunerat. Salina Todd en el seu magnífic –i reivindicatiu de la identitat i del paper forjador d'un món millor de la classe obrera britànica- llibre "El pueblo. Auge y declive de la clase obrera (1910-2010)" (Akal, 2018), asenyala que "durante el final de la década de 1950 y comienzos de la siguiente, tuvo lugar una revolución cultural en Gran Bretaña. Ser clase obrera se puso de moda [...] esta revolución cultural cambió las vidas de algunas personas de clase obrera para siempre, que encontraron la celebridad como escritores, actores o estrellas del pop. Pero también llegó a millones de personas más, que vieron como sus vidas y experiencias vitales eran retratadas como normales y dignas de mención" (pàg. 301-302). Què tal si impulsam, aquí i arreu, una nova revolució cultural que posi de moda la classe obrera del segle XXI? Revolucionam alguns dogmes, com ara, el de considerar el treball remunerat com a principal forma de distribució de la riquesa generada, i garantia de dret a l'existència material de les persones que no són rics? Estem d'acord que, per retratar vides i experiències vitals de la classe obrera d'ara i d'aquí com a normals i dignes d'esment, no basta ser "esclau" -i viure demanant permís- en els mercats de treball precaritzats? Acceptam, doncs, que, si s'està contra la caritat, s'ha d'estar d'acord amb la implantació aviat de la Renda Bàsica (incondicional, universal, i suficient)?\nEl capitalisme del segle XXI intentarà de valent que la "normalitat" de l'endemà de la pandèmia de la COVID-19 sigui una volta de rosca a la precarització més o menys caritativa. No li seguim el joc! "Del passat, destruïm misèries"! Fem-ho posant en peu una cooperació de voluntats i energies pel canvi de paradigma. Perquè no hi haurà ocupació a un planeta mort! Perquè, en una organització social patriarcal i colonial, no tothom pot viure vides que valguin la pena ser viscudes.\nFem-ho seguint les paraules d'Eduardo Galeano:\nTecnología del vuelo compartido: el primer pato que levanta el vuelo abre paso al segundo, que despeja el camino al tercero, y la energía del tercero alza al cuarto, que ayuda al quinto, que presta viento al séptimo…\nCuando se cansa, el pato que hace punta baja a la cola de la bandada y deja su lugar a otro, que sube al vértice de esa V que los patos dibujan en el aire. Todos se van turnando, atrás y adelante; y ninguno se cree superpato por volar adelante, ni subpato por marchar atrás”. (Los Hijos de los días).\nPublicat per Rafael Borràs a divendres, de maig 01, 2020 Cap comentari:\nL'excepcionalitat del Primer de Maig de 2020\nA tocar el Primer de Maig de 2020, s'escau una reflexió entorn de la situació d'excepció que, a conseqüència del tsunami laboral i social provocat per la pandèmia del coronavirus COVID-19, es viu en el món del treball. Com la pandèmia és global, la crisi sociolaboral és mundial, i, donat que la globalització neoliberal ha universalitzat la precarietat laboral i social, aquest cataclisme és un ploure sobre banyat en els anomenats mercats de treball, ja força precaritzats. Altrament dit, la present crisi laboral –que, per la seva gravetat, fins i tot qüestiona el dogma del treball remunerat com a únic distribuïdor directament i indirectament de la riquesa generada, i fa que el debat sobre la Renda Bàsica Incondicional i Universal estigui present com mai en les agendes polítiques i dels moviments socials- es produeix en un escenari de pandèmia de precarietat sociolaboral que ha globalitzat el fenomen dels treballadors i treballadores pobres. "Aquesta crisi posa al descobert les fractures socials", afirmava l'Economista en cap de la Comissió de Comerç i Desenvolupament de les Nacions Unides, Richard Kozul-Wright, en una entrevista recent a La Vanguardia.\nLes previsions de l'Organització Internacional del Treball, que no inclouen els "treballs informals", fan feredat. Segons l'Observatori de l'OIT de data 7 d'abril de 2020, la crisi per la COVID-19 farà desaparèixer en el segon trimestre de 2020 uns 195 milions de llocs de treball a temps complet. Es preveuen enormes pèrdues en els diferents grups d'ingressos, en particular als països d'ingressos mitjans-alts, i, entre els sectors més afectats s'inclouen, entre altres, els serveis d'hostaleria i restauració, és a dir, que tot plegat supera amb escreix els efectes de la crisi financera de 2008-2009. No és agosarat pensar que, a la pròxima edició de l'Observatori de l'OIT, aquestes previsions encara seran pitjors.\nPel que fa a l'àmbit espanyol i insular, en sintonia amb les previsions de l'OIT, no es pot preveure altra cosa que una crisi sociolaboral sense precedents. Recordem que al punt de declarar-se l'estat d'alarma, es produí una pèrdua de 833.979 persones afiliades a la Seguretat Social, exemplificant la fragilitat del model laboral espanyol, on les persones amb contracte temporal són ipso facto -igual que en el 2010- les primeres víctimes d'una nova crisi. En unes hores després d'haver escrit aquestes línies es coneixerà l'Enquesta de Població Activa (EPA) del primer trimestre de 2020 que, per raons de calendari, tan sols insinuarà la magnitud de la tragèdia. Només començarem a conèixer xifres més aproximatives a la realitat en conèixer, tot just passat l'1 de maig, les dades d'atur i d'afiliacions a la Seguretat Social del mes d'abril. En qualsevol cas, en conèixer les dades del nombre persones afectades pels ERTOs, la destrucció de l'ocupació temporal, o, un assumpte de gran impacte a casa nostra com és la no incorporació a l'ocupació de gairebé ningú del col·lectiu de 73.407 Fixos Discontinues que a l'abril de l'any passat ja estaven d'alta a la Seguretat Social, seran xifres feridores.\nFa uns dies coincidia amb una responsable de Serveis Socials d'un Ajuntament d'un poble costaner de Mallorca en la necessitat de preparar-se per fer front a quelcom semblant a una crisi humanitària. Sens dubte, hi haurà molta gent sense renda disponible per seguir vivint amb dignitat, i les classes més subalternes afegiran precarietat a les seves precàries vides. També coincidíem que la sobtada pèrdua d'activitat econòmica s'ha tractat d'esmorteir amb encertades mesures estatals en l'àmbit del Dret del Treball i de la Seguretat Social, i de Serveis Socials pel que fa a les competències autonòmiques. L'encert de, per exemple, els ERTOs, la prestació extraordinària per cessament de l'activitat d'autònoms i autònomes, o l'ampliació de possibles persones beneficiàries de la Renda Social Garantida (RESOGA), no vol dir que no siguin mesures conjunturals i amb insuficiències. No obstant això, el punt més greu és que, en alguns casos, com ara l'anunciat Ingrés Mínim Vital, arribaran tard i sense atenir-se a la situació d'emergència social.\nL'excepcionalitat d'aquest Primer de Maig no és només el confinament. A parer meu, la veritable excepcionalitat és que les necessitats urgents del món del treball són de capgirar el model de creixement econòmic basat en la sobreexplotació de recursos, i l’escàs repartiment de la riquesa generada. De les mesures socioeconòmiques d'urgència cal passar ben aviat a una estratègia socioeconòmica de transició ecosocial justa per a no agreujar la triple crisi ecològica (clima, biodiversitat, ecosistemes), "humanitzar" les relacions laborals amb la derogació de la Reforma Laboral de 2012, i garantir a tothom -amb instruments de distribució de renda, complementaris al treball remunerat, com ara la Renda Bàsica- el dret a l'existència material per a poder viure vides volgudes. En definitiva, aquest Primer de Maig es commemorarà, des del confinament de cadascú, en una situació de, en paraules d'un recent manifest signat per un grup de 250 professors i professores de les universitats espanyoles de l'àmbit de l'economia i d'altres ciències socials, "crisi civilitzatòria, ecològica, social i de cures".\nEl citat manifest acaba afirmant que "a vegades, les crisis obren oportunitats per als canvis. Així, el final de la Segona Guerra Mundial va portar en alguns països a millores en la distribució i les condicions laborals i socials. En canvi, la crisi originàriament financera de 2008 va suposar una reculada al nostre país i en molts altres. No podem repetir els errors d'aquesta última, per la qual cosa la sortida de la crisi provocada per la pandèmia del coronavirus ha d'estar orientada a establir les bases d'una societat més justa, més igualitària, i ecològicament sostenible". Vet aquí la raó –impulsar els canvis vers una major justícia social- per la qual els valors del Primer de Maig segueixen sent vigents. Un cop desconfinats i desconfinades, el repte serà bastir –arreu, i a casa nostra, i a partir de la confluència de sindicalisme, feminisme, i ecologisme- un potent moviment social per fer-los útils per a un canvi de paradigma socioeconòmic en pau amb les persones i el planeta.\nPublicat originalment a Diari de Mallorca (30-04-2020)\nPrimer de Maig en confinament\nPublicat originalment a dBalears (27-04-2020)\nPot ser que el 1r de maig d'enguany sigui el més estrany dels que la gent de la meva generació hàgim viscut mai. Res a veure amb els de les acaballes de la dictadura franquista -que ho eren bastant estranys-, ni, per descomptat, amb l'estranyesa de la novetat dels primers anys de poder-lo celebrar en llibertat. Aquest 1r de maig de 2020 en confinament no se semblarà en absolut als de l'estranya sensació per la injustificada pèrdua d'embranzida reivindicativa i mobilitzadora dels darrers anys.\nI, potser, hauria sigut molt necessari sortir al carrer amb les banderes de les llibertats, la justícia social i ecològica, la defensa del comú, i el dret de viure en pau. És clar que ara mateix hi ha urgències tremendes. Malda donar tot el suport que calgui al sistema sanitari públic, prolongar, més enllà de la data de finalització de l'estat d'alarma, les mesures de protecció sociolaboral als treballadors i treballadors i de manteniment del teixit empresarial que ja estan en marxa. Cal afanyar-se, emperò, en assegurar que la crisi sanitària no esdevingui en una crisi humanitària per manca de renda que qüestioni el dret a l'existència material amb uns estàndards de dignitat d'una part important de la ciutadania.\nL'endemà del confinament, si no espavilam, aquesta pandèmia coronavírica ens pot dur a uns escenaris autoritaris molt perillosos per "gestionar" un agreujament de la injustícia de les grans desigualtats. Haurem d'estar a l'aguait per lluitar contra un impuls suïcida de creixement econòmic. En aquest sentit, convé prendre en consideració les paraules del responsable de medi ambient de Nacions Unides, Inger Andersen, segons les quals "la naturalesa ens està enviant un missatge amb la pandèmia de coronavirus" que no és pot dissociar del conjunt d'elements de la crisi ecosocial sistèmica en curs, altrament dit, del model de capitalisme desfermat sense límits de la globalització neoliberal.\nLa pandèmia de la COVID-19 no és, ni prop fer-hi, el fi de la història. Potser, serà el fi d'una història de privatitzacions i d'afebliment del comú –posem per cas, el dret a la ciutat en els termes definits per Henri Lefebvre-. Però enlloc està escrit que l'endemà de la pandèmia no sigui una impressionant reculada civilitzatòria. El conflicte, la lluita social, la rebel·lió quotidiana seguirà escrivint la història. "Tots els moviments precedents van ser moviments de minories o en profit de minories. El moviment proletari és el moviment independent de la immensa majoria en profit de la immensa majoria", escrigueren Karl Marx i Friedrich Engels en el celebèrrim Manifest Comunista (1848). Més de cent setanta anys després, és mal de fer pensar en un moviment proletari com a únic subjecte emancipador. El subjecte de canvi avui és molt més plural (sindicalisme, ecologisme, feminisme...), però unitàriament és "el moviment de la immensa majoria en profit de la immensa majoria" que reivindica el dret de tothom a viure vides que valguin la pena ser viscudes, sense precarietats vitals ni carències materials extremes.\nL'endemà de la COVID-19, la bandera del dret a viure en pau seguirà sent una bandera fonamental del moviment emancipatori. Ve a tomb recordar-ho perquè aquest dijous, 30 d'abril, és el 45 aniversari de la fi de la Guerra del Vietnam, i la cançó de Victor Jara "El Derecho de vivir en paz" (... "Tío Ho, nuestra canción / Es fuego de puro amor / Es palomo Palomar/ Olivo de olivar /Es el canto universal / Cadena que hará triunfar / El derecho de vivir en paz/...) ha sigut -i ho és, encara ara- himne de moltes lluites per les llibertats democràtiques i l'emancipació.\nI, tanmateix, com sense l'impuls d'allò que ha significat històricament el 1r de maig, no està garantit que, després de la pandèmia del coronavirus COVID-19, tot vagi bé. Visca el Primer de Maig!\nDerogació Reforma Laboral de 2012: Embolica que fa...\nAnalitzar l’avui per repensar el demà de l’ocupaci...


Inici > detall del relat: ESTACIONS\nSempre amb una estació com a referència. Un baixador perdut en un sequeral de Toledo, una petita cabina al costat d'unes barreres on vigilar l'arribada del tren, o una estació sota el terra d'una gran ciutat que parlava en un idioma diferent, i on vam trobar l'estabilitat. Va ser així com la meva família va viure durant uns anys com uns autèntics nòmades.\nVam arribar a Barcelona en aquells anys en què els trens anaven plens de gent amb maletes lligades amb cordills, i plenes d'incerteses. Però nosaltres veníem, en paraules del meu pare, amb una destinació i una certesa, la seva feina. Mai es va sentir un immigrant. Era un treballador traslladat a Catalunya, una terra que mai es va fer seva, però que ens la va fer nostra. Sempre més la va enyorar!\nLluny queden les angoixes i les lluites en una època molt dura. Quantes nits de Nadal hem passat sense ell, se'ns acomiadava amb un fins demà, sense ni una queixa. Mai el vaig sentir lamentar-se per una feina que l'obligava a treballar qualsevol dia de l'any per molt assenyalat que fos. Lluny queden també els viatges en tren a la seva terra per anar a veure els avis. Recordo la por que passava quan ell baixava a les estacions on s'aturava el tren. No podia entendre com, quan el tren arrencava el meu pare no era al vagó on ens havia deixat i com de sobte apareixia. I encara menys entenia la tranquil·litat de la meva mare, mentre jo, morta de por, no gosava dir res per no ser objecte de les riotes del meu germà.\nI aquelles discussions quan li explicava que agafava "els catalans", per anar a la Universitat perquè m'anava millor i eren més puntuals! Ell no podia entendre que jo ja tenia la meva estació de destí. Quan les portes dels vagons es tancaven i el comboi enfilava el camí cap a aquell forat negre que l'engolia ja no hi havia marxa enrere. I tornava l'angoixa de la pèrdua del pare que em deixava sola en aquell vagó de tren perdut en una estació qui sap on.\nAntonio Mora Vergés | 27-12-2016 | Valoració: 10\nGuiomar | 23-12-2016\nEl primer paràgraf, ell sol, ja és tot un relat que explica una vida.\nGràcies per compartir-lo i bones festes!\nEl tren va sempre endavant, mai enrere, com la vida; com la vida que descrius tan bé en aquest relat. Vivències inesborrables amb el tren sempre present. D'aquí una estona l'agafaré per pujar a Ribes de Freser on visc ara. Una forta abraçada, Guiomar i que passis un molt bon Nadal!\nEm porta records[Ofensiu]\nÉs curiós: la teva vida lligada als trens i la meva també marcada pels trens.\nEl meu avi també havia estat ferroviari , a Ripoll.Tenis una espècie de caseta, i li portàvem el dinar.\nUn relat molt ben escrit, ja ho saps.\nSi tens la imatge de l'estacói en un arxiu separat si us plau.\nUn relat realista i emocionant.\nL'han triat per a tu[Ofensiu]\nEl tema d'aquest mes, Guiomar, l'han triat per a tu. Qui millor que la filla d'un ferroviari podria parlar de trens i estacions!\nHem escollit títols semblants, no he llegit el teu relat fins després d'haver enviat el meu.\nAixí era la vida entorn al tren i a més, amb llenguatge literari encara fa més bonic reviure aquells temps. Molt autèntic.


Por i revelacions\nPor: sensació d'angoixa provocada per la presència d'un perill real o imaginari.\nL'historiador romà Titus Livi, que concebia la història des d'un punt de vista moral i que va tenir el favor de l'emperador August en els primers anys de l'era cristiana, va escriure que la por sempre està disposada a veure les coses pitjor del que són. Veient el judici del 9-N, que es desenvolupa al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya i que pretén aclarir si hi va haver o no delicte de l'expresident de la Generalitat Artur Mas i de les exconselleres Joana Ortega i Irene Rigau en aquell procés participatiu, un queda ràpidament imbuït de conceptes com "delicte", "acció il·legal", "desobediència", "prevaricació", "saltar-se la llei"... consideracions totes elles gens tranquil·litzadores per al comú dels mortals. Ha de ser normal, i segurament també un dels efectes buscats per l'Estat, que, a més d'un judici a uns polítics, sigui un mirall en el qual puguin arribar a reflectir-s'hi desenes, centenars o milers de persones, molts d'ells funcionaris, davant del referèndum d'independència que vol dur a terme el Govern actual.\nLa newsletter de l'influent diari nord-americà Politico, referint-se al judici a Mas, Ortega i Rigau, explicava als seus lectors, perquè entenguessin millor les excepcionals circumstàncies que han assegut al banc dels acusats tres governants, i com a culminació d'un procés participatiu en el qual inicialment i per unanimitat els fiscals del TSJC van considerar que no hi havia delicte, que "no és una cosa que un espera veure a Europa". No sembla que l'anàlisi sigui fruit de la influència dels independentistes però és obvi que tampoc no beu del prestigi que pugui tenir la premsa impresa a Madrid que, més que informar o haver posat a treballar equips d'investigació, sembla que en aquest judici es mogui per revelacions. O no.\nI si no ¿com s'explica que el titular gran de la portada i que ocupa més de la meitat de la primera pàgina sigui "Veredicte per unanimitat" i es detalli a continuació que tant el president del TSJC, Jesús María Barrientos, com els magistrats Carlos Ramos i Eduardo Rodríguez tenen la mateixa opinió sobre la sentència? Condemnatòria, és clar. I això, el primer dia del judici i enmig d'insinuacions gens velades dels acusats sobre si és també un judici polític. Potser és un dels seus habituals globus sonda, o un intent de pressionar el tribunal. O una cosa molt més simple: una revelació. I davant això no hi ha periodista que només amb la seva feina, per molt bones fonts que tingui, pugui arribar a aquesta conclusió.\njudici 9-N Premsa internacional: es jutja la desobediència a la prohibició de votar El Nacional\nFUJITSU, porqueria del PP-COPE\ni el Fiscalito Fujitsu encara no l'han expulsat de la carrera fiscal, quan ha demostrat que es un miserable aportador de probes Fujitsu sa? Comprar Fujitsu es fer politica putinguera, es un atemptat a la democracia. FUJITSU, marca de franquistes i sotanes\nSobre el autor del artículo: ...La seva manera de veure Catalunya depèn de qui pagui. I com ara la menjadora està a cal nacionalisme, en Pepe du la cubana a la cartera...\nMolt bon article Sr. Antich. Moltes gràcies per ser tant bon periodista.\nA Madrid diuen que ja saben el veredicte, sense manies, i aqui ens ho agafem tot amb paper de fumar, tothom condemnant al Santi Vidal i anant amb compte amb tot el que diem, que ja no ens atrevim ni a parlar de fer truites per no haver de trencar ous. No hi ha dubte que allà no tindran manies per trencar tots els ous que calgui.\nAvui es el tercer dia del 9N, el president de Fujitsu, en Rigol, l'Homs i el sunsu en corda. Perdoneu però molts ja hem desconnectat de tot això. Si puc dir que es vergonyos jutjar a un responsable politic escollit democràticament, asseure'l en la banqueta dels imputats d'un jutjat per haver fet una consulta als ciutadans. Resten pocs mesos per marxar d'aquest estat que no ens vol ni en pintura, la resta "Flores de colores"\nFujitsu de la Fiscalia i ole!!!\nAhir les declaracions del noi de FUJITSU, incorporat de forma il.legal per la Fiscalia del PP, nomes demostren que el jefe de Fujitsu a España ja va fer les declaracions contra la independencia i va parlar amb la fiscalia que ajudaria com Deu mana. Contractes de Fujitsu amb el Ministerio de la Fiscalia del PP o Justicia pepera, son clars i contundents i ja es hora que les defenses presentin la inhabilitació del Fiscalito Fujitsu\nSincerament em sembla inconcebible que el 9N tal com el vam fer pugui ser delicte en democràcia. Aquest judici és un escàndol.\nPot acabar amb una condemna i serà l'impuls definitiu per a la independendència perquè deixaria sense arguments els comuns i els tercercarrilistes. I pot acabar amb una absolució i serà l'impuls definitiu per a la independència perquè ensorrarà el govern de Madrid en 30 segons.\nAposto que els periodistes de l'estat espanyol i els seus ciutadans no són lo prou intel·ligents per entendre el seu article. És clar, viuen hipnotitzats. Tants Salvames!!!\nLa por dels catalans d'ara (sic),és no poder pagar la hipoteca o que te la cardin.Si no,no s'enten l'acolloniment que tenen amb els sobervis de parla castellana.


La Cotorra de la Vall: PLENARI DE MARÇ. L’Ajuntament signarà un acord amb Registre de la Propietat per tindre informació sobre els bens immobles que s’hi ha d’inscriure\nPLENARI DE MARÇ. L’Ajuntament signarà un acord amb Registre de la Propietat per tindre informació sobre els bens immobles que s’hi ha d’inscriure\nEl consistori aprovava per unanimitat de tots els partits la firma d’un conveni amb el registrador titular del Registre de la Propietat de Tavernes i d’aquesta manera donar compliment de la modificació introduïda fa poc en la Llei Hipotecaria.\nLa modificació, segons explicava en el ple el regidor d’Hisenda, Víctor Borras, limita el dret de la persona que ha comprat un ben immoble, de manera que no el deixa inscriure fins que el venedor no liquide la plúsvalua a l’Ajuntament.\nLa firma d’aquest acord, segons l’explicació donada en el plenari, farà que el registrador envie una còpia a l’Ajuntament de qualsevol compra-venda de bé immoble amb la qual es dóna com a complit el precepte legal i l’adquirent podrà registrar-se la propietat.\nL’Ajuntament, per la seua part, podrà iniciar els tràmits per cobrar la plusvàlua al venedor. En la pràctica, els adquirents d’un bé immoble podran fer la inscripció sense esperar cap gestió del venedor.


Evitar el sol podria augmentar el risc de morir de càncer - Grimalt Dermatología\nEvitar el sol podria augmentar el risc de morir de càncer\nLes cremes de protecció solar podrien no evitar el càncer de pell.\nUn estudi realitzat al Karolinka Institut de Suècia revela que les dones que eviten el sol a l’estiu tenen dues vegades més probabilitat de morir que les que no ho fan.\nAquest estudi epidemiològic va seguir 30.000 dones durant 20 anys i varen arribar a la conclusió que el risc de càncer de pell comparat amb el risc d’altres càncers relacionats amb la falta de vitamina D no compensava evitar el sol.\nEls investigadors d’aquest estudi arriben a la conclusió que la pressió comercial d’utilitzar filtres solars pot en realitat esta provocant mes mal que be!\nEvitar el sol de forma voluntària combinat amb l’ús de protector solar efectivament bloqueja la capacitat del cos per produir vitamina D3 a partir dels raigs UVB del sol.\nAls EUA, la deficiència de vitamina D es troba en nivells d’epidèmia. Irònicament, la deficiència de vitamina D pot conduir a formes agressives de càncer de pell. Un innovador estudi publicat a Cancer Prevention Research al 2011 suggeria que els nivells sanguinis òptims de vitamina D ofereix protecció contra les cremades solars i càncer de pell.\nA més, la vitamina D protegeix al cos de malalties com l’esclerosi múltiple, el raquitisme (en els joves), tuberculosi, malaltia inflamatòria de l’intestí, la diabetis tipus 1, artritis reumatoide, lupus eritematós sistèmic i la síndrome de Sjogren.\nFins i tot alguns investigadors de la Universitat d’Alabama a Birmingham han informat recentment que “la falta d’exposició al sol podria provocar el deteriorament cognitiu en el temps.”\nDe fet sempre hi ha estudis contradictoris. Recordo un estudi suec publicat l’any 2000 (llegiu aquí l’article) va arribar a la conclusió que les taxes més altes de melanoma es van produir en les persones que utilitzaven protector solar enfront dels que no ho feien. També val a dir que en aquell estudi, les persones que no usaven protector solar, s’amagaven del sol i els que s’untaven la pell amb crema protectora passaven moltes més hores al sol.\nAlguns científics com la Dra. Elizabeth Plourde de Califòrnia opinen que els protectors solars son un risc per a la salut: no només per a les persones que els utilitzen sinó tb per al medi ambient.\nLa roba pot ser més segura com a protecció solar, especialment en nens petits.\nLa Dra. Plourde afirma que el melanoma maligne i la resta dels càncers de pell es van incrementar significativament amb l’ús de protectors solars.\nElla insisteix que molts protectors solars contenen productes químics que són carcinògens coneguts i productes químics disruptors endocrins.\nEn conclusió: una vegada més cal recordar que els extrems en temes de salut són sempre dolents i que la medicina no és una ciència exacte. Sempre hem tingut estudis contradictoris i s’han comés errors en temes de prevenció que amb el temps s’han corregit. Penseu només amb el colesterol bo i el dolent i fins i tot en el mercuri que es posava com a conservant a les vacunes infantils fins fa no massa.\nDes del nostre punt de vista el punt d’equilibri estaria en prendre el sol de forma moderada i utilitzar pocs productes químics al damunt de la pell. Tenim barrets i roba que poden ser utilitzats sense cap risc per a la salut.\nEs probable que en els propers anys algunes de les substàncies que avui formen part dels filtres solars estiguin prohibides, entre elles els parabens, i les nanopartícules de titani.\nVeure més en: http://theunboundedspirit.com/scientists-blow-the-lid-on-cancer-sunscreen-myth/#sthash.tFIWZxg2.dpuf


Tornem a començar: El carnaval dels animals II\nAdvertiment: publico l'esquelet del que serà finalment "El Carnaval dels animals", falten les imatges amb la música, que s'afegiran a mida que treballarem aquesta obra a l'escola. Gràcies.\nLa marxa reial del lleó\nDescriu com els lleons i les lleones dormen. Poc a poc es desperten i comencen a caminar, fins a desplaçar-se com si fessin una desfilada al so d’una marxa. Les escales cromàtiques ascendents dels pianos imiten els lleons que rugeixen.\nLa segona de les peces que composen el Carnaval dels animals està dedicada a Rameau. Un compositor admirat per Saint-Saëns, però molt discutit en la seva època. Aquesta peça musical s’anomena Gallines i galls, i està basada en una suite orquestral de Rameau.\nLes gallines escatainen amb insistència (el primer piano imitat pels violins). El gall és interpretat pel segon piano. Finalment, també, el clarinet entra en escena. A la fi només queda una gallina que cada vegada escataina més ràpid i el gall, que la persegueix i l’atrapa (últim acord del piano).\nEls hemions són animals salvatges i ràpids del Tibet que s’assemblen al cavall i a l’ase. Un motiu de 4 notes (les potes de l’animal) que es repeteix al llarg del teclat. Dos pianos s’identifiquen amb dos animals que es persegueixen. Els pianos toquen les mateixes notes a l’octava. Sembla una mofa dels tediosos exercicis que han de fer els pianistes en els seus estudis.\nLa quarta peça fa burla d’un dels autors més reconeguts a la seva època, Jaques Offenbach. Camille utilitza el Can-can d’Offenbach a un ritme tan lent que se’ns fa difícil reconèixer l’obra.. El piano marca el tempo, com un rellotge de sorra, i la tortuga ball el Can-can.\nPer representar l’elefant, Camille, utilitza un dels instruments més grans de l’orquestra, el contrabaix. Ara utilitza dues peces, La dansa de les silfis de “la condemnació d’en Faust” d’Hector Berlioz i el Schrezo d “el somni d’una nit d’estiu” de Mendelssohn\nDos pianos simbolitzen dos cangurs que corren i s’apropen un a l’altre.\nAquesta és una peça plena de misteri. Camille representa el mitjà aquàtic amb les notes llargues de les cordes i els arpegis amb notes agudes del teclat, una celesta.\nPersonatges de llargues orelles\nDos violins, per torn, fan hi-ha, cada vegada més ràpid. Camille fa una burlesca anticipada al seu temps, se’n riu dels que parlen per parlar i dels que opinen sense saber, una mica com a les tertúlies que avui veiem a la tele.\nEl cucut al fons del bosc\nUn clarinet fa de cucut. El piano representa la gent que passeja i s’atura cada vegada que sent el cucut. Poc a poc, davant nostre, s’obre l’univers del bosc.\nLes cordes recorden el moviment de les ales dels ocells. La flauta, els alegres cants, acompanya les cordes i s’afegeix un piano, que refila!\nAra toca riure dels pianistes i els seus exercicis d’escales amunt i avall. Els pianos fan burla de les seves equivocacions.\nIgual que els éssers vius, la música pot esdevenir un fòssil, quelcom mort i sempre igual, sense ànima. Saint-Saëns fa una parodia de diferents obres musicals, molt conegudes, que ell considera autèntics fòssils melòdics. Trobem cançonetes ben conegudes del repertori francés: “J’ai du bon tabac”, “Ah vous dirai-je maman”, “Au clair de la lune”, el seu poema simfònic “La Dansa macabra” i l’ària de Rosina de “Il barbieri de Sevilla”. El xilofon, que fa la melodia, vol semblar el xocar d’ossos, el piano repeteix el tema, les cordes l’imiten i un segon piano fa de contrapunt.\nSaint-Säens escriu per al violoncel una elegia, una melodia del gènere “nocturn” molt de moda en el romanticisme. Acompanyen al violoncel dos pianos.\nTots els animals tornen per dir-nos ADEU. Els reconeixeu?\nPublicat per Gabriela a 12:09\nEtiquetes de comentaris: El carnaval dels animals, Recursos


Yellow Mountain Hotel Skegness Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDescompte a Yellow Mountain Hotel\nHabitació Individual Estàndard amb Vista sobre el Mar - Bany\n104 South Parade, Scarbrough & Seacroft, Skegness, Regne Unit, PE25 3HR - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Yellow Mountain Hotel\nConvenientment situat a Skegness, Yellow Mountain Hotel és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nYellow Mountain Hotel ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Skegness, el Yellow Mountain Hotel és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Joan Roma: SANA ENVEJA - art. Regió 7\nSANA ENVEJA - art. Regió 7\nEnmig de tota mena de tribulacions, improvisacions i batalles, més mediàtiques que altra cosa, el govern català i els seus socis, busquen models en altres indrets, fins arribar a Ucraïna. El pitjor dels exemples que es podrien buscar, com en altres moments s’ha fet amb Kosovo, i anteriorment en les repúbliques Bàltiques, i més lluny encara amb Suècia, etc. Quan hi ha tantes contradiccions i desconeixements de la realitat, vol dir que no es té res clar. I sovint, no cal anar tant lluny per trobar un model que funciona i tenim ben a prop. Em refereixo al model Basc. El conec relativament bé, per interès personal de fa molts anys, però també per visites periòdiques, algunes d’elles organitzades per la Diputació de Barcelona per estudiar “in situ” algunes de les seves experiències i accions de govern.\nI en aquesta mania de voler mirar lluny de casa, el govern català faria bé d’estudiar i copiar moltes de les estructures i maneres d’actuar d’aquesta comunitat autònoma. El primer que se’m dirà és que tenen un sistema de finançament especial, i molt favorable, conegut pel cupo basc. Les Diputacions forals ( que no el govern) recapten els impostos, i després pacten amb el govern central el pagament de les despeses considerades “generals”, d’Estat. Efectivament, el sistema els hi ha estat molt favorable, més en els darrers vint anys que no abans. Però en una acció de govern no tot son els diners, hi ha altres factors fonamentals per aconseguir una bona gestió. I he de dir que la gestió del govern basc ha estat sensiblement millor que la del govern català, i això ha estat fonamental a l’hora d’arribar a cotes d’endeutament mai vistes.\nCal recordar també que un sistema similar al basc es va estudiar a l’inici de l’etapa democràtica i va ser rebutjat pels representants de CiU , com a vell i antiquat. Tinguem-ho present quan totes les culpes es posen sempre en Madrid, o en altres. Però, com deia, tenir més diner és fonamental pel funcionament d’un país i les seves institucions, però sinó va estretament lligat a una gestió austera i eficient, no serveix de res. Simplement pot servir per fer més bestieses.\nEl govern basc es composa de només vuit conselleries. Les Diputacions forals tenen una gran força i activitat, i els ajuntaments disposen d’uns recursos i unes condicions excepcionalment millors que els nostres. D’entrada, doncs, el repartiment de papers és clar i ben adaptat a les necessitats del país. Qui més a prop està dels problemes, més recursos té per resoldre’ls. Un principi elemental del federalisme, i el bon govern, i només cal visitar pobles i ciutats per donar-se compte del principi d’austeritat que no vol dir estalviar en temes essencials. En absolut, precisament els serveis bàsics tenen total prioritat i estan pensats per cobrir totes les necessitats de la població.\nI no s’han ficat en cap batalla que no podessin guanyar. El principi de reclamació dels drets històrics, o de millora de l’actual autogovern ha passat per etapes complicades, quan en un moment determinat es volia encaminar cap un sistema gairebé confederal, va ser el propi Lendakari Ibarretxe el que va anar a defensar-lo a les Corts Generals. No com aquí que hi enviem els diputats. I fou derrotat, i va acceptar el resultat, i se’n va anar a casa, i la vida va continuar. I podem veure la serietat i el rigor en els plantejaments bascos, enviant a Madrid persones preparades, negociadores i amb les idees clares. No s’han embrancat en cap aventura vers “terres ignotes”. Tenen clars els objectius, i tenen clara la gestió. Res a veure amb el que tenim a Catalunya.\nProdueix una sana enveja aquest funcionament, i hauria de fer reconsiderar les maneres i actuacions dels nostres dirigents catalans. El País Basc té un encaix a Espanya, i no el posen en qüestió. Dir que tot depèn del finançament, seria injust, i en tot cas contradictori amb l’acció del govern Mas, puix que si fos així, el que hauria de fer és batallar per un canvi de model de finançament i blindar els trets fonamentals del país: la llengua, cultura i sistema educatiu. Objectius que poden ser assumits i plasmats en una reforma constitucional. Precisament el camí que fa temps ha proposat el PSC. Aquesta és la via més racional i possible, sense trencar els vincles ni la història entre els pobles, i la comunitat europea.\n# posted by joanroma @ 12:50 AM


A LA CAKERY VIC treballem per garantir la privacitat en el tractament de les seves dades personals. Hem actualitzat la nostra Política de Privacitat per informar clarament de com recollim, utilitzem i custodiem les dades de les persones que contacten amb la nostra empresa:\nRaó social: SOFIA NEREA GARCIA RAMIREZ\nNom comercial: LA CACKERY VIC\nAdreça postal: Carrer GURB, 34 – baixos de 08500 VIC (Barcelona)\nTelèfon: +34 615182854\nSOFIA NEREA GARCIA RAMIREZ el tractament de dades es realitza amb les següents finalitats, en funció del motiu pel qual ens els hagi facilitat:\n• Qualsevol persona té dret a obtenir confirmació sobre si en SOFIA NEREA GARCIA RAMIREZ estem tractant dades personals que els concerneixin, o no.\n• En determinades circumstàncies i per motius relacionats amb la seva situació particular, els interessats podran oposar-se al tractament de les seves dades. En aquest cas, SOFIA NEREA GARCIA RAMIREZ deixarà de tractar les dades, excepte per motius legítims imperiosos, o l’exercici o la defensa de possibles reclamacions.\n• Per correu electrònic adjuntant còpia del seu DNI a: lacakeryvic@hotmail.com.\n• Per correu postal: Carrer gurb, 34 – Baixos de 08500 VIC (Barcelona), adjuntant fotocopia del seu DNI.\n• Les dades personals que tractem a SOFIA NEREA GARCIA RAMIREZ procedeixen dels propis interessats o el seu representant legal.


Tota la Festa, tot el sentiment, només en Pàgina 66 — Pagina 66, Noticias de Alcoy y de El Comtat\nFESTES ALCOI 2017\nTota la Festa, tot el sentiment, només en Pàgina 66\nHem tornat a ser el confeti de la Festa.\nEn Pàgina 66 hem realitzat una cobertura molt especial i completa de les Festes de Moros i Cristians de 2017, amb una vintena de vídeos dels tres dies centrals amb resums complets dels actes, amb alguns com les Ambaixades, el Contraban l'Aparició o l'Himne íntegres gravats amb vàries càmeres.\nDes del dia 1 d'abril, amb el descobriment del Cartell, fins el 24 per la nit, Pàgina 66 no hem faltat a cap cita important. Hem estat en el Partidor, en l'arribada dels capitans i alféres al final de l'Entrada, hem parlat amb els ballets... l'oferta més àmplia i cuidada de la Nostra Festa, amb cobertures úniques, com la del propi Contraban, les Ambaixades íntegres o els Soparets.\nEn aquesta taula hem recollit els actes més destacats per a tindre una major facilitat de consulta. De nou, Pàgina 66 hem sigut el confeti de la Festa.\nTRIA QUIN ACTE VOLS RECORDAR\nEl Cartell de Nani Serrano desperta molta expectació\nGLÒRIA BON HUMOR\nFesta compartida en la Glòria de la Penya Bon Humor\nASSAIG DEL SANT JORDIET\nAVANT L'ENTRÀ 2016\nAvant l’Entrà Cristiana 2017\nLuis Sanus, Capità Cristià, mostra l'essència dels Almogàvers\nL’Alferes Cristià, Gabi Barrachina, i la cultura més ancestral de Navarra\nAVANT L'ENTRÀ DELS MOROS\nAvant l’Entrà Mora 2017\nAMBIENT DIA DE SANT JORDI\nDIANA DEL CAVALLET\nRelíquia i Sant Jordi eqüestre, de regrés a la seua església\nAMBAIXADA MORA I LLUITA MATÍ\nAMBAIXADA CRISTIANA I LLUITA VESPARADA\nL’Acció de Gràcies, un acte íntim i emotiu


CCC#19_Amaranta Velarde | La Caldera\n← ‘Imprenta acústica (en 14 borrones)… de una aparición’ de Mónica Valenciano\nTrona Sporá Prógrama amb Chrysa Parkinson, João Fiadeiro, Jone Sanmartín, Olga Mesa i Lisa Nelson →\nPublicado el 17 diciembre 2018 por lacaldera\ndimecres 19 de desembre, a les 20h\nCàpsules de Creació en Cru són moments de trobada amb els creadors residents al centre, pensats per compartir de manera confortable i distesa la seva pràctica artística, l’estat actual dels seus projectes, les matèries i qüestions que apareixen i nodreixen el seu treball. Mostres informals, presentacions amb diferents nivells d’exposició, sessions obertes d’estudi, projeccions, converses i altres dispositius per descobrir l’interior dels processos de creació. Més info aquí.\ndimecres 19 de desembre a les 20h, Amaranta Velarde compartirà amb nosaltres el seu projecte en procés Apariciones Sonoras.\nEl punt de partida d’Apariciones Sonoras se centra en la investigació de les possibles dimensions coreogràfiques i plàstiques del so. Es tracta de crear una experiència semblant al fenomen de la sinestèsia on el so adquireix forma i plasticitat, i el cos i els objectes, sonoritat. La sinestèsia consisteix a unir dues imatges o sensacions procedents de diferents dominis sensorials, com per exemple, quan es diu color ‘verd cridaner’. Escenificar el que es veu sonant i s’escolta mirant.\nLa capacitat plàstica sonora i sinestèsica és construïda a través de la conjunció dels elements cos-objecte-so relacionant-se i afectant-se mútuament entre ells. Traspassant els conceptes de sonoritat, espacialitat, corporalitat i temporalitat d’uns a altres.\nEn aquesta relació del so acció i objectes es pretén dislocar la percepció de l’escolta a través de la manipulació de les fonts de reproducció, confonent allò analògic i allò digital, així com el salt entre l’objecte i cos tal com és i el seu potencial de convertir-se en un altre a través del fet d’assignar-li propietats sonores que no posseeix. L’aparença, o aparició sonora, es produeix en alguns moments a través de trucar la procedència del so o conjugar-la amb una imatge/acció que no li correspon.\nLa dramatúrgia del viatge sonor oscil·la entre allò irreconeixible i referencial, entre el so analògic i digital, entre la corporalitat de l’intèrpret i la materialitat dels objectes; utilitzant així tant fonts orgàniques com electròniques que es confonen entre si. L’espai sonor oscil·la entre fonts molt localitzades fins a l’amplificació de tot l’espai. Alterant, de la mateixa manera, la percepció entre el que es mostra i s’escolta clarament, i allò que està ocult, filtrat i descentralitzat.\n– Atribuït als objectes materials i cos, fons sonores que no posseeixen, atorgant al sentit visual una qualitat auditiva.\n– Descontextualitzar les fonts del so anomenades orgàniques (paisatges sonors) abstraient-les de la seva primera associació.\n– Barreja i confusió de la font orgànica amb la font digital de reproducció de so.\n– Dislocació, manipulació i distorsió del so a través de filtres digitals, filtres analògics i l’acció del cos sobre la font sonora.\n– Investigació de l’espai i distribució del so dins la sala, així com dels diferents aparells de reproducció (altaveus fixos, altaveus mòbils i telèfons mòbils) així com l’amplificarció del so, propietat de certs objectes que no són instrumentals.\n– Creació i investigació de diferents cossos híbrids construïts a través de la conjunció de l’acció corporal, els materials i el so.\n– Investigació de les diferents direccions i canals d’afectació al cos-so.\n– Manipulació, abstracció i distorsió de la veu.\n– Exploració de la capacitat del so de transformar l’espai, el cos i els objectes, en les seves qualitats físiques (vibracions, volums i ressonàncies).\n– Exposició de l’aspecte de les aparences de la realitat, atribuint certes qualitats als materials i al cos que en realitat no posseeixen.\nConcepte i interpretació Amaranta Velarde\nDisseny sonor Amaranta Velarde en col·laboració amb Cristobal Saavedra\nUll extern: Cris Blanco\nAmaranta Velarde treballa en el camp de les arts escèniques com ballarina i coreògrafa. Es gradua a CODARTS (Universitat de dansa de Roterdam) al 2004 i des d’aleshores treballa intensament amb el coreògraf Bruno Listopad com ballarina i assistent en nombroses produccions, investigacions presentades a festivals com Cadance, Spring Festival Utrecht i Something Raw. A més, col·labora amb altres artistes escènics als Països Baixos com Giulia Mureddu, Cora Bos-Croese, Liat Waysbort i Jochem Stechman. El 2011 es trasllada a Barcelona on comença a desenvolupar els seus propis projectes coreogàfics: Lo Natural(presentat als festivals Escena Poblenou, Alt Vigo, MUSAC de León i Respirations en París) i Hacia una estética de la buena voluntad (presentat a Secció Irregular del mercat de les flors, In Situ Arts Santa Mónica i Festival Grec).\nTreballa a Barcelona amb creadors com Pere Faura, Cristina Blanco, el Conde de Torrefiel i Diana Gadish, i forma part del col·lectiu ARTAS de La Poderosa (2013- 2016). Actualment, treballa amb Ola Maciejewska en la peça Bombix Mori i desenvolupa el seu últim treball Mix-en-scene en col·laboració amb l’artista visual Alba Corral presentat en llocs com Laboral (Gijón), Sala Hiroshima i Antic Teatre(Barcelona), Leal Lav (Tenerife) i Teatro Pardillo (Madrid). Web. Web\nJuan Cristóbal Saavedra / So\nJuan Cristóbal Saavedra a.k.a Equipo és músic i productor musical d’origen xilè establert a Europa des del 2001. Estudia So i Gestió Cultural per després marxar a Berlín a perfeccionar-se com a productor musical, lloc des d’on compon la seva primera llarga duració, sota el pseudònim d’Equipo i treballa com DJ resident en el llegendari club berlinès Tacheles. L’any 2004, Saavedra viatja a Barcelona on funda el col·lectiu Dpendiente i treballa en diversos projectes musicals. En l’àrea de la producció musical treballa principalment en el camp de la música electrònica, especialitzat en Mastering, Sound consulting i producció per a nombrosos projectes musicals. En l’àrea de la Gestió Cultural, destaca la seva participació en la producció d’esdeveniments i en comissariats i regidoria de l’exposició Around Berlín o les Jornades de Música electrònica Caudorella. En l’àrea de les arts escèniques ha treballat com músic, dissenyador sonor i tècnic d’espectacles amb artistes com Roger Bernat, Sónia Gómez, La Veronal i Azkona/Toloza entre altres.\nCris Blanco / Ull Extern\nFa les seves peces escèniques des del 2003. La barreja de gèneres escènics, la música en directe, els trucs a la vista, la transformació els codis i objectes, allò fet a mà i fer visible l’aparell teatral, solen estar presents en el seu treball. Algunes de les seves peces són cUADRADO_fLECHA_pERSONA qUE cORRE (2004), ciencia_ficción (2010), El Agitador Vórtex (2014), Bad Translation (2016), creada en col·laboració amb Óscar Bueno, Javier Cruz, Cris Celada, Amaranta Velarde i Ayara Hernández i Pelucas en la Niebla (2018). Actualment, prepara el seu pròxim treball en col·laboració amb Jorge Dutor i Guilem Mont de Palol, Lo Mínimo (2019). Els seus treballs han estat en centre d’art, festivals de dansa i teatre principalment, nacionals i internacionals. També realitza seguiment del treball d’altres artistes, participa de projectes educatius i és membre de les bandes musicals CALOR i The Elements.


FESTIVAL FI DE CURS I SOPAR SOLIDARI -PROIDEBA I LA SALLE ACULL-\nBy Elena on 7 julio, 2017 No Comment\nEl passat dia 21 de juny de 2.017 celebràrem com cada any el nostre festival de fi de curs i el gran sopar solidari a benefici de les nostres fundacions Proideba i La Salle Acull, tot va ser un èxit!!! Des d’aquí volem donar les gràcies a tots els que han col·laborat i participat activament […]\nCOMPARTIMOS CON LOS PADRES Y MADRES NUESTROS CIRCUITOS ELÉCTRICOS\nBy Elena on 9 junio, 2017 No Comment\nDespués de una semana de exponer los circuitos eléctricos que habíamos construido en las clases de ciencias, decidimos que sería una gran idea poder compartir nuestros trabajos con los padres y madres, para ello les invitamos a que vinieran para poder verlos además de podernos hacer preguntas sobre el funcionamiento o cualquier otra curiosidad, fue […]\nCONSTRUÏM UN CIRCUIT ELÈCTRIC\nBy Elena on 22 mayo, 2017 No Comment\nEls alumnes de 6è de primària ens hem proposat construir un circuit elèctric per entendre com funciona i comprendre la transformació que experimenta l’energia en recórrer el circuit. Ens estant quedant molt bé!!! Ja vos mostrarem els resultats finals!!!\nAlumnes de 5è i 6è ens representen a la Sala de Plens de l’Ajuntament\nBy Elena on 18 mayo, 2017 No Comment\nDos alumnes de cinquè i dos alumnes de sisè estan participant, com a representats de la seva classe i de la nostra escola, en un Consell d’Infants a la Sala de Plens de l’Ajuntament de Marratxí. Aquest consell està format per 60 nins i nines de les diferents escoles de Marratxí, per al senyor batle […]\nEls de sisè partim de Llíria\nBy Elena on 28 abril, 2017 No Comment