Josep Lleixà: 2010\nEscolteu.... els Àngels canten....\nAixò és el que van poder “sentir” i gaudir els que van anar a escoltar el concert de la Coral Santa Rosalia del dia vint-i-nou de Desembre.\nEren unes veus que no goso descriure pel boniques que eren, que portava el vent de xaloc que com sabeu no és gaire freqüent als Països Catalans.\nLes poques ocasions en què bufa, difícilment passa de moderat però aquest cop ho va fer amb força ja que estava impulsat per la il•lusió dels joves integrants de la Coral que porta aquest mateix nom: Xaloc. Tot això També és el resultat del treball i esforç dels seus directors que es poden sentir orgullosos .\nAl concert i van actuar solistes de molta qualitat, de veus precioses. L’orquestra perfecta, la Coral Santa Rosalia a un nivell altíssim, els directors tant de la Coral com el de l’orquestra i a la vegada director de totes les peces del Concert, van fer que aquestes encaixessin, però............... sense el saber estar en l’escenari dels joves, sense la frescor de les seves veus, no es estat el mateix.\nAbans de sortir tots arrenglerats cap l’escenari, no paraven de jugar de riure de fer-se petites bromes, tot això degut als nervis i a la seva edat. Un cop van anar desfilant cap la tarima, anaven alegres però ja assumint la responsabilitat del moment.\nEl proper concert, jo que tinc el privilegi de poder compartir totes aquestes vivències des de La Coral Santa Rosalia posaré l’excusa que tinc afonia i em posaré en els seients dels espectadors, per poder gaudir d’una forma plena del Concert i especialment de les veus i actuació de la Coral Xaloc.\nCom diu aquell personatge del programa Polònia “Algú ho havia de dir”.\nPublicat per Josep Lleixà a 6:06 1 comentario:\nSeguim com sempre, el poeta Maragall es queixava l'Espriu tambè.......\nBenvolguts: Quan feu una convocatoria per demanar la Indpendencia de Catalunya podreu contar en mi.\nLes sentencies del T, Suprem el que fan és donar per bó el que ja va dir el Constitucional o sigui que la llengua vehicular del ensenyament a Catalunya és el català i també el castellà. Aixó vol dir que ajustat a dret, qualsevol resident a Catalunya pot fer valer aquesta opciò. Això tambè significa que la Llei qui sempre la interpretarà a la seva conveniencia fins que no siguém Independents seràn els tribunals de l’Estat espanyols, ens agradi o no, com ara.\nVan pasar el ribot l'Estatut i apartir d’ara -doncs aquesta és sols la primera – totes aquelles normes que “tots” els pólitics ens deien que serien capaços de fer-les reinterpretar -¿ Per qui? no solsament quedaràn com estàn a l’Estatut sino que els Poders Judicials de l’Estat poc a poc les aniràn retallan. Això vol dir que encara estem anmirallats per l’Estatut, jo no vaig anar a la manifestaciò del Juny ni a favor del Estatut ni contra del Constitucionasl, vaig anar per cridar a favor de la Independencia com milers de catalans.\nEstem en ple debat de investidura, vull veure que ens diuen els parlamentaris enveres el tema. Em temo que tot acabarà com la canço, paraules, paraules i res més.\nEstem actuan amb mentalitat autonomista i seguint el ball que ens marquen els espanyols. Mentre siguem espanyols, com ho són els gallegs, els valencians, els andalusos etc, ens hem regir per les regles de joc d'aquesta majoria, el que no es pot fer es ser espanyol i jugar el partit a una altra divisiò, -i no em refereixo a un partit de futbol- em refereixo que no tenim cap marge de maniobra mentre estem lligats a Espanya. Els espanyols fan el que creuen que es el millor pel seu pais i tenen la paella pel manec.\nEls politics d’aqui, uns sortiràn tot emprenyats a despotricar del tema però no faràn res. Els altres diràn que no ens procupem que la sentencia aquesta es pot reconduir, però el cert es que a partir d’ara tothom te dret a rebre l’ensenyament i la informaciò en castallà o català, i aquest dret molta gent el voldrà ejercir. Saps perqùè? Per que en tenen dret. I això sols a començat. Al temps.\nPodria fer-ho més llarg però la idea crec que ha quedat prou clara. Els gestos i accions han d’anar a proclamar d’una vegada la Independencia de Catalunya, tot lo altre és foc d’encenalls.\nPublicat per Josep Lleixà a 2:24 1 comentario:\nEntranyable, gracies Ferràn\nAmics, bon amics catalans:\nS’apropen els dius de Nadal i any nou i aquesta nit em sento particularment emotiu, més del que habitualment em sento quan soc a Catalunya. Permeteu-me un esplai amb vosaltres amb els que sento empatia i penso que em podeu comprendre.\nJa soc prou gran. Potser aquest sigui el meu viatge de comiat. Tan de bo que hi tingui altres oportunitats. Molts familiars i amics han desaparegut però Catalunya encara existeix. Tota ma vida he senti l’enyorança d’aquesta pàtria que tan m’estimo, potser per viure lluny. Si hi haques viscut aquí qui sap si no em sentiria tan català. En aquesta ocasió he tingut l’oportunitat de gaudir del procés de les eleccions les quals, amb totes els defectes que puguin tenir, em donen esperança pel futur de Catalunya. Se que els polítics, sovint, s’interessen no més amb la seva cadira però dins d’aquesta limitació em permeten ser optimista. Penso que 50 anys enrere i, fins i tot abans, les oportunitats i forma de sentir dels catalans no hi eren com és avui. Hores d’ara, en mig de la influencia espanyolista i estrangeritzant de tota mena, hi ha un desenvolupament de la consciencia que no hi havia abans. Avui, hi ha canals de televisió, rètols, periòdics i tota mena de publicacions catalanes que palesen un tarannà estimulant. El fet diferencial s’entén més que mai. Apel·lo a un exemple personal. La meva mare que no tenia cap formació intel·lectual ni patriòtica, se’n adonava de manera espontània. Per a ella els asturians, gallecs i altres espanyols eren diferents. En mig de la seva ingenuïtat deia: fulano no es espanyol, és gallec, o és asturià, o el que sigui, espanyola en soc jo i volia dir catalana. El missatge és clar. Confonia el nom, però se’n adonava de que la seva cultura era diferent: era catalana. La nació i el sentiment de pertinença és un fet espontani i sobreviu.\nAvui gaudeixo d’aquestes experiències. No importen els partits anticatalans. Abans hi havia un Llerroux i altres pitjors. No ho veuré però estic segur que algun dia Catalunya serà independent, com van somniar tants patriotes. Encara ni hi ha, i molts. Jo em considero hereu d’aquells que a Cuba van somniar amb una pàtria catalana.\nDe vegades no puc evitar els paral·lelismes històrics. Les situacions no son exactament les mateixes però tenen punts de comparació vàlids. Al segle XIX Cuba intentava el seu alliberament. Cal tenir en comptes que en mig d’una població de poc més de un milió d’habitants hi havia molts integristes. Alguns nombres poden palesar la situació. Espanya va aixecar sobre les armes a 300.000 soldats. D’ells, 200.000 procedien de la península, en la seva majoria quintos que no sentien res per allò pel que lluitaven. Els altres 100.000 havien estat reclutats a Cuba. Alguns espanyols nadius residents a l’illa, però no pocs cubans que lluitaven contra la seva pàtria i a favor del colonialisme. Els cubans no més van poder arreplegar 35.000 combatents armats i tanmateix van aconseguir estendre la lluita a tota l’illa. Entre ells, un sitgetà anomenat Josep Miró Cardona que va arribar a ser general i cap del Estat Major del general Antonio Maceo. Va ser un il·luminat que en mig de la confusió patriotera d’aquells moments se’n va adonar de quin costat era la raó. Un cop alliberada d’Espanya, tot hom era mambi, és a dir, pro cubà. El mateix passarà a Catalunya el dia de demà\nLa situació no és exactament igual però l’experiencia ens pot mostrar que a tot època hi ha hagut persones que no se’n adonen de quin costat està la raó, de vegades per motius personals però majorment per ignorància. Son els anomenats blavers.\nFineixo, no us vull cansar. Perdoneu-me el meu esplai. És una forma d’adreçar-me a vosaltres en aquesta ocasió de Cap d’any. Tant de bo que els propers temps millori la situació del catalanisme més sà.\nAdjunto una traducció d’un poema antològic d’en Pere Quart. La vaig fer per que el nostre declamador del Casal Català l’oferís en les seves presentacions\nBon cap d’any i un bon 2011,\nJoan M Ferran Oliva\nPublicat per Josep Lleixà a 15:47 No hay comentarios:\nAmb espardenyes de sola d’espart\nAmb espardenyes de sola d’espart, i pantalons curts per sota del genoll, practicàvem un esport d’aventura molt agosarat.\nFaig esment de l’indumentaria, perquè eren les dues peces que mes mal parades en sortien d’aquets jocs. Jocs que tan ens agradaven a nosaltres i tampoc a les mares o iaies que havien de recosir el pantalons i reforçar les espardenyes , després de cada “baixada”.\nEra molt difícil d’explicar , després de la tarda de jocs, que havent sortit a jugar amb les espardenyes en bon estat, els pantalons apedaçats però sense cap estrep, al cap d’un parell d’hores, ja de tornada a casa , ho féssim tot suats per l’esforç i encara excitats per l’aventura viscuda ,- cosa normal - però també amb forats a la part del ratera dels pantalons, i amb les espardenyes foradades, cosa que podia ser explicada posant-li molta imaginació per part nostra, però com a casa ja coneixien el “panyo” no sempre era l’explicació acceptada , Compresa no ho va ser mai.\nEl joc consistia en apropar-nos a un dels arenals de qualsevol de les muntanyes al voltant del poble i pujant per la pendent i vorejant-lo, arribar on començava. Un cop ja situats a dalt de tot del arenal, assentats sobre el còdols, sols separats del terra per la fina tela dels pantalons curts, i utilitzant per direccionar i frenar les espardenyes d’espart, agafàvem embranzida i baixàvem costa avall, fins arribar a la seva fi. El que primer arribava era el guanyador.\nUns, els que tenien mes tècnica, arribàvem al fi de la cursa assentats, la majoria el final del trajecte el fèiem rodolant. Però tant els uns com el altres, amb el pantalons foradats i les espardenyes a trossos.\nEra una practica semblant al esquí, però el medi no era tant amable. tant bucòlic. Les pedres rodones , mes o menys grosses , - això si, blanques o de color gris -, feien la funció de la neu, i a falta d’esquís, es suplia cul a terra. I sols protegits per els pantalons amb algun que altre pedaç , enfortíem els nostres glutis, de tant refregar-los per els còdols rodons.\nCert es que haguéssim de haver utilitzar com mitja de desplaçament per protegir la nostra anatomia i pantalons, d’algun sac dels que s’empraven per emmagatzemar les olives. Però els jocs eren improvisats, es decidia al moment, quin era el joc que teníem que practicar, i això venia molt condicionat per l’adolori’t que estes la part del nostre cos que havíem rebregat a l’ultima “Baixada” , o si ens havien refet de la falta de comprensió a la nostra gran aventura, dels grans de casa, que normalment o expressaven a cops de corretja.\nAra quan retorno a aquelles contrades, tot melangiós intento fer una petita baixada. De moment ja no puc pujar fins dalt de tot del arenal. Quan em canso em paro – cosa que succeeix molt aviat - Sec al terra, intento agafar velocitat culejant costa avall, però no hi ha manera. em quedo clavat. El problema es per aixecar-me. I quan ja ho faig el cul el tinc mes adolorit que quan jo feia la baixada total. Pot ser que siguin els anys, o la falta d’entrenament.? O es que l’equipatge no es el adient. Poder hauria de portar pantalons curts i espardenyes d’espart.\nPublicat per Josep Lleixà a 7:08 2 comentarios:\nSom espanyols perquè volem - Del Diaria Avui\n29/10/10 02:00 - CARLES RIBERA\n“Per més ràbia que ens faci el PP, si estem suportant tota aquesta situació és perquè nosaltres volem ”\nPodem estar emprenyats, dolguts, decebuts, consternats, ofesos i indignats, perquè el cas de l'ofensiva contra la llengua catalana és tan greu que aquestes sensacions, i moltes altres, estan plenament justificades; podem blasmar el PP, criticar-lo, denunciar-ne la barra, l'atreviment, la radicalització totalitària, la fúria anticatalana, la fúria espanyolista; podem dir el nom del porc a Alícia Sánchez-Camacho (ho dic en masculí perquè en femení el nom del porc adopta unes connotacions que serien més apropiades en boca de l'alcalde de Valladolid i no és pas la meva intenció); podem sentir-nos com vulguem i escopir tot el fel que convingui, però donar la culpa al PP, al PSOE (i sucursals), als jutges que els fan la gara-gara, o a l'Estat espanyol en pes, arriba un punt que resulta inoperant, i aquest punt arriba justament aquí.\nPassat el punt, cal admetre que no podem oblidar que si estem suportant tota aquesta situació és perquè volem. Cada cop que hi ha eleccions, votem obstinadament continuar sent espanyols, o, si més no, votem continuar presoners de l'Espanya singular. D'acord que marxar-ne pot ser més o menys complicat, menys que més conflictiu i que cal un procés que no serà curt. Però tot comença dient, majoritàriament, senyors, nosaltres marxem. Mentre no quedi clar això, Espanya ens tractarà com demanem: com a espanyols. Reflexionem-hi ara que vénen eleccions. D'ofertes per a la independència, siguin per obtenir-la al gener vinent o després del concert econòmic si cal, n'hi ha de sobres. Només cal posar un paper dins d'una urna. Amb seny, però també amb determinació.\nPublicat per Josep Lleixà a 9:00 No hay comentarios:\nI després de les eleccions al Parlament que?\nQuant vaig començar a escriure en aquest blog em vaig proposar no fer-ho de temes de política municipal per diferents raons. La reflexió/pregunta que faig i em faig a continuació pot ser feta a qualsevol altre municipi del nostre País. Es la següent:\nSabut es que a les properes eleccions al Parlament Català, dues formacions polítiques, que no son partits al us, es volen presentar amb un programa semblant: Regeneració Política i Independència.\nSembla ser que ens els afers de la política diària, si prenen o recolzen alguna decisió ho faran a títol personal, doncs com els integrants poden tenir diferents sensibilitats i punts de vista, tindran llibertat de vot excepte , cosa evident. en el temes de Regeneració i Independència.\nLa meva reflexió és: Un futur votant d’alguna d’aquestes formacions, simpatitzant o adherit, es pot presentar en una llista per les eleccions locals?\nPoc es pot fer des de el Municipi per la Independència, però si molt per la Regeneració i la forma de fer les coses. Per tant si un ciutadà vol estar present en alguna d’aquestes llistes, políticament parlant te tot el dret a fer-ho, i èticament?¨És ètic que un ciutadà que te inquietuds polítiques i que com horitzó tingui la Independència – cosa que s’ha de coure al Parlament – pugui baixar al terreny del dia a dia en el seu municipi a intentar fer aquesta política de proximitat?. En el Parlament els representants que ell a votat treballaran pels objectius esmentats. Ell ha de esperar segut a casa que es compleixi aquest objectiu – per cert llunya – o te el dret moral de fer o intentar fer política pragmàtica des de el municipi ?. Deixo la pregunta.\nPublicat per Josep Lleixà a 2:51 1 comentario:\nNo te color –com l’aigua - , per això m’agrada’t.\nÉs sorprenent la forma tan planera î didàctica que te el President Pujol per definir i explicar les coses, per que siguin comprensibles per tothom.\nEs veritat que el seu verb moltes vegades és confús i repetitiu. Parlant clar, - ell s’entrebanca - no és un bon orador, però te la habilitat de utilitzar metàfores, analogies, histories, etc. que fan que transmeti i faci entenedor el seu missatge.\nPrograma de televisió: A pregunta d’un tertulià de quina opinió li mereix el desencís que tenen els ciutadans envers la política o dels politics, i que pot dir al respecte, fa la següent descripció de l’acció política:\nLes fonts del riu Llobregat, brollen abundants, ufanoses, en un paisatge idíl•lic. Això és la Societat Civil, amb molta força que s’ha d’aprofitar.\nUns metres riu avall, hi ha una canonada que canalitza molta part de l’aigua que arriba en aquell punt. Un altra part, continua lliure el curs del riu i no es perd, és la creativitat de la gent, l’esperit emprenedor, la responsabilitat, les accions solidaries etc.\nL’aigua de la canonada – no de tres canonades diu amb el seu posat murri – s’ha d’intentar aprofitar al màxim, procurant que no hi hagi fuites i que arribi amb tot el seu caudal i força al final.\nCom s’ha aprofita al final de la canonada? Doncs amb una turbina que genera energia, que és utilitzada per una industria instal•lada als voltants que crea riquesa i llocs de treball.\nDoncs tot això, des de la col•locació de la canonada, el seu manteniment, i definir quin és l’aprofitament que s’ha de fer de tota aquesta força canalitzada, és L’acció Política. Sense aquesta acció, l’aigua es perdria sense cap profit.\nÉs una definició que no te color –com l’aigua - , per això m’agrada’t.\nPublicat per Josep Lleixà a 12:40 3 comentarios:\nRegeneraciò - Independencia. S'ha de remoure el solatge\nCapítol XV del Contracte Social. J.J.Rousseau Dels Diputats o Representants.\n"Des de l’instant en que el servei públic deixa de ser el principal interès dels ciutadans i que aquets prefereixen servir amb la seva bossa abans que amb la seva persona, l’Estat es troba ja a prop de la seva ruïna. Que s’ha d’anar a la guerra?. Doncs es paguen tropes i ens quedem a casa, . Que hi ha que anar al Consell - Parlament - ? Doncs es nombren diputats i ens seguim quedant a casa. A força de peresa i de diners, s’acaba per tenir soldats per sotmetre la Pàtria i representants per vendre-la."\nQue va ser abans l’ou o la gallina?. Que ha de ser abans la Independència o la Regeneració Política del nostres País?.\nSense ànim d’entrar en cap controvèrsia amb els teòrics de l’evolució, sense gallina no hi ha ou, i sense l’ou no hi ha pollet. Amb la Independència tenim garantit de que hi haurà regeneració política?. No ho tinc prou clar. Sense regeneració política la Independència a mi no em serveix.\nAmb la Regeneració política podrem aconseguir més fàcilment la Independència?. Jo crec que si.\nDit això, no crec que els politics actuals siguin de l’administració que siguin, local, comarcal, nacional, ens poden conduir a la Regeneració Política i per tant a la Independència. Per exemple. politics que no s’han posat d’acord en fer una llei electoral que es pot aprovar al nostre Parlament no al de Madrid, no mereixen la meva confiança – sempre tirant pilotes fora -, Si conservessin els seus escons durant el procés de negociació de la Independència que ha de ser llarg i complicat, discussions, traspassos, negociacions, etc. serien capaços de anteposar l’interés del País al seu particular sigui de partit o de casta econòmica?.\nEl País necessita una nova classe política a tots els nivells, en tots, també en el locals, s’ha de remoure el solatge. Sense una nova forma de entendre l’interès General, les reformes politiques socials i culturals per regenerar el nostres País no es portaran a terme, i per tant jo crec que no assolirem la Independencia.\nPublicat per Josep Lleixà a 10:16 1 comentario:\nDes de l'Havana - Joan Ferràn Oliva\nUNA ESTELADA A L'HAVANA\nDurant la meva estada a Catalunya els passats mesos de maig i juny, l’amic Josep Andreu, alcalde de Montblanc, em va demanar ajut per a restaurar el sepulcre d’en Josep Conangla Fontanilles al cementiri de L'Havana. L’Andreu ho va intentar en dues ocasions que va visitar Cuba, però no ho va poder fer degut a que el temps no li va abastar. Jo vaig acollir la petició com una iniciativa pròpia.\nConangla és un veritable exemple de patriota. L’admiro i respecto com es pot apreciar en les mencions sobre la seva destacada personalitat als meus llibres La Constitució Catalana de L'Havana i La Saga dels catalans a Cuba. No son les úniques. Això no obstant no coneixia de l’existència del seu panteó i em vaig assabentar-hi fa tres anys en ocasió de la visita a Cuba dels amics Mireia Planas i Oriol Falgueras, els quals el van localitzar. Fins i tot hi van fer una foto amb la estelada sobre la tapa. Ells resideixen a Tona i son activistes de la Comissió del Centenari de l’Estelada.\nUn cop retornat a Cuba vaig començar les gestions per donar compliment al honrós compromís assolit. A l’illa no resten familiars d’en Conangla i el sepulcre mostrava signes de mancança de cura. Per afegitó, en no disposar de documents de propietat complicava l’operació restauradora.\nFinalment tot es va resoldre: es va fondre una tapa nova per a substituir l’anterior aclivellada; es va polir, netejar i pintar el que calia, i hores d’ara el panteó llueix com acabat de construir. A la capçalera diu Conangla - Albertí, aquest darrer el cognom del seu gendre, però no hi havia cap altre inscripció. El més important ha estat la làpida incorporada amb el següent epitafi:\nJOSEP CONANGLA FONTANILLES\nMONTBLANC, CATALUNYA 1875 - LA HABANA 1965\nINTELECTUAL, PERIODISTA, ENSAYISTA, VIVIÓ EN CUBA 60 AÑOS Y LA AMÓ TANTO COMO A SU SUELO NATAL\nFUE PRESIDENTE DEL CENTRE CATALÀ Y DIRECTOR DE LA REVISTA LA NOVA CATALUNYA\nPOR ENCARGO DEL LÍDER CATALANISTA FRACESC MACIÀ, REDACTÓ LA PONENCIA DE LA CONSTITUCIÓ PROVISIONAL DE LA REPÚBLICA CATALANA, APROBADA EN LA HABANA EN 1928\nLA CATALUNYA IRREDENTA Y MONTBLANC, SU PUEBLO, NO LO OLVIDAN\nEstà redactat en castellà car te la intenció de donar a conèixer a tot el que passi qui és la personalitat allí enterrada.\nL’adreça del panteó CONANGLA – ALBERTÍ, és\nCalle 15 entre K y L, Zona 44 CC. Cementerio de Colón. Ciudad de la Habana\nS’arriba entrant per la portada principal del Cementiri, seguint pel Carrer Central fins a l’església i desprès, continuant pel mateix Carrer Central fins al Panteón de las Fuerzas Armadas, com a referent. Allí cal prendre un carreró a mà esquerra que porta fins al Crematorio. A la propera cantonada es troba el panteó.\nPublicat per Josep Lleixà a 2:14 No hay comentarios:\nAvui he escoltat una frase que és contundent, per això la reprodueixo:\nSi no parlem el català a Catalunya on pebrots el parlarem?\nClar que sempre queda la possibilitat d’anar a Andorra.\nPublicat per Josep Lleixà a 13:46 2 comentarios:\nEs mereixen un reconeixement\nEl temps passa la gent s’oblida. Aquestos masovers suposo varen ser els que van fundar la banda de música. Banda que segur ha passat per diferents vicissituds, però que al cap dels anys te continuïtat a Mas de Barberans i alguns dels músics que han sortit de la mateixa, avui dia son musics professionals. A la banda segur que i toquen nets i besnéts d’aquells homes que han tanta il-lusiò van aprendre a llegir música a lo millor a la llum d’un cresol , la majoria de les vegades ensenyada pel seu Director Pepito el Ferrè..\nNo visc al poble, no puc demanar res, però si suggerir que no s’oblidin aquests veïns que van iniciar una practica que també a servit pe fer caliu. Jo recordo amb tristesa al seu fundador Pepito el Ferre. Era el meu iaio. Josep\nTemps eren temps\nJa no tornaré més fent osque! osque! corrent\nAra em mena la gent i tothora tinc justa\ntant si és bella com no -cavallet tot pintat,\ncampaneta daurada-, i que us deixi al terrat.\nPublicat per Josep Lleixà a 13:14 No hay comentarios:\nHistoria homenatge a la parla del meu poble\nEren temps de “arramalar”, de avesar-se a privacions, molta gana ningú agarrava cap “enfit”, per mes que •vulgue-sim” no podíem ser goluts. Hi havia molt poc “fato” per dinar. Moltes vegades amb un “primentò” que només tenia una “quixalada” de menut que era, tenies que fer-te passar la gana. Amb més sort algun dia es “minjaven gentilles” que abans de ”surtir” del foc “ensumaves” amb “deler” esperant “vore-les” al plat, Algun “atre” dia es feia un “bullit” de “baixoques” amb “pataca”, i quan es “minjava” “abadeijo” -no massa “assovint”- era com un dia de festa major. . Lo que era segur es que havia poca “faena de escurar” els plats Per postres, una llesca de pa amb oli i sucre es “minjaven” els mes afortunats i “llépols”, i un “escarroll” de raïm, o una mangrana o “massana o uns “nisprons” o be una “bresquilla” eren les postres del resto quan era el temps. Al hivern res de res,\nMolta faena i mal pagada. però quan un es jove tot i aquets inconvenients, encara li queda la capacitat “d’encanar-se” de riure d’un mateix i dels “atres”, i de fer de quan en quan “empudegar” a algú per fer que el temps passi mes divertit i ràpid. Això també es cert, algun cop comportava ser “maldat” i rebre alguna “clatellada” per no ser “acenciat”.\nTreballàvem al camí del port al lloc anomenat “el cocó la gralla” als “dos barrancs”. El treball era dur, a cops de mall partíem les pedres menudes i a les més grosses els i fèiem un forat a cops de “barrina” – tic- tac- tic –tac – “hasta” que era prou fondo per posar-li un “cartuxo” de dinamita i fer-les volar. Les mans que segons la nostra edat havien de ser fines, estaven plenes de durícies i els dits algun “garrofi” que altre per la falta de punteria del “mallador” que no encertava el “pistolet” i si els dits del que l’aguantava.\nMenaca “portava” uns bancals al port de Bel, i passava molts de dies de retorn a casa per on érem “natros” treballant. Tenia un burro en el que traginava les coses dins la “saria” que duia sobre “l’aubardò, ” ascles” de llenya, la destral, etc. El burro encara estava “sencer” o sigui no l’havien capat i presumia d’una “ouera” que feia goig, i d’un membre viril - evidentment de burro – descomunal quan el desplegava.\nUna de les nostres distraccions quan passava el Menaca portant el burro agarrat del “ramal” ben cenyit amb la mà , era amagats rere una “romiguera” molt frondosa, imitar el bram de la burra. L’esparverament\nque agarrava aquell animal imaginant que prop seu tenia a la femella desitjada era per “voreu” Se li posaven les orelles erectes – i algo més enteneu oi? - la majoria de les vegades s’escapava del control del Menaca;\n“osticana com corria. Una vegada va perdre” l’aubardó i la saria” amb el deler del encontre amb l’estimada.\nEl Menaca s’emprenyava, però com ja havia ultrapassat el lloc del nostre amagatall, o bé perquè havia de controlar l’animal o havia de sortir corrent a recuperar-lo quan s’havia escapat, mai va “puguer” saber quins eren aquells “empudegadors”. I esbombar l’historia al poble no donava cap solució al seu problema. El que era evident que havia que donar una solució al tema.\nEl que ens temíem es va produir. Una “bando” del pregoner va anunciar que “puijava” el “menescal” de Tortosa a capar els burros. El presagi de mals auguris ens va fer posar tristos.\nAquella tarda no varem anar a treballar, com era un fet que passava de tant en tant, s’ajuntava “devant” de la ferreria mig poble per poder veure l’esdeveniment. Com xalava la gent, sobre tot les dones.\nFins última hora varem confiar que el burro de Menaca no passaria per la vergonyosa experiència de ser capat en plaça pública i sen la riota de la canalla i algun altre ja “crescudet”. Va aparèixer amb el “morral” posat – poc podia dir - i portat pel “ramal” pel seu amo. Li varen posar unes argolles a les quatres potes amb una cadena que les unia, i l’ajudant del “menescal” agarrant la cadena i fen una tivada forta va fer caure a l’animal a terra amb tots els seus atributs a l’aire.\nLi varen pintar “l’ouera” amb iodo i amb unes tenalles molt grosses.......... crac, crac, crac. Ai quina esgarrifança. El burro no es podia moure ni queixar, la gent reia. Els culpables varem ser “natros “ “pus” no, tard o d’hora li havia de passar no hi ha cap burro que arribi a vell sense haver-lo capat.\nAl cap d’uns dies va tornar a passar “pel cocó la gralla” ens varem amagar, varem imitar el bram de la burra, i res de res. Va aixecar una sola orella i o crec que ens va mirar amb “despreci”.\nAra quan apareix a dalt de la costera ja no porta aquell trot segur alegre esperançat, està derrotat. Porta el cap moix, els ulls humits i mira cap a la “romiguera” buscant l’explicació al seu infortuni.\nPublicat per Josep Lleixà a 4:53 3 comentarios:\nDivendres a Baix a Mar\nPublicat per Josep Lleixà a 12:30 3 comentarios:\nNo criticaré cap candidatura per la independència, però la democràcia interna és bàsica.\nFrase dita per un destacat impulsor de Solidaritat a les nostres terres.\nD'això en depen tot el futur.\nPublicat per Josep Lleixà a 1:03 2 comentarios:\nUn amic cubà em preguntava si tots els presos politics del Estat espanyol ho eren per delictes de sang o si també en havien per delictes de considerats com de consciencia, o per actituds i/o manifestacions que poguessin anar en contra de la unitat del estat o el ordre establert, i que el govern considerés delictives.\nHi em deia que si jo amb el meus arguments no el feia canviar de parer, ell no veia diferencia entre Cuba i el que passa amb altres estats nomenats democràtics.\nI afegia preguntant, si l’opinió publica del nostre País Catalunya, era sabedora que als EEUU hi han des de fa molt de temps empresonats cinc patriotes cubans acusats d’espionatge que sembla tenen molt llunyana la seva llibertat. – volien copiar la recepta de la coca- cola, ja ja -\nAl cubans dissidents que l’Estat espanyol a acollit, que faran ara, explicaran des de la llibertat la seva visió del Regim Cubà posant més merda al ventilador, o seran objectius\nI diran que no tota la culpa és del dirigents, i que també hi ha part de culpa del bloqueig i de les interferències externes?\nUn consell, si opineu sobre aquest comentari feu-ho, amb cura, sigueu prudents, que el que està escrit, escrit queda i segons qui interpreti la llibertat d’expressió, pot ser considerat delictiu. Si crido visca Cuba, visca Catalunya suposo que no poso en perill l’ordre establert.\nEuropa ja no vol pagar més. Queda vostè.\nAhir, "Le Monde" dedicava la totalitat de la seva pàgina 3 a un reportatge, demolidor, sobre l'aeroport de Ciudad Real. Es tracta d'un equipament d'última generació, amb una de les pistes més llargues d'Europa (4 Km), capaç fins i tot de permetre l'aterratge de l'Airbus A380, l'avió comercial més gran del món. Les instal·lacions estan dimensionades per acollir un volum de dos milions i mig de passatgers l'any. Per gestionar-lo hi ha 91 treballadors directes, més uns 200 de les diverses empreses concessionàries.\nPublicat per Josep Lleixà a 4:59 1 comentario:\nAmb prec de difusiò\nPublicat per Josep Lleixà a 13:55 1 comentario:\nKosovo un precedent\nSalut compatriotes !\nLa Haia (ACN).- El Tribunal Internacional de Justícia (TIJ), màxim òrgan judicial de Nacions Unides, ha dictaminat aquest dijous que la declaració unilateral d'independència de Kosovo 'no viola la llei internacional'. Malgrat que el fallo no és vinculant, és la primera vegada que un tribunal decideix sobre un cas de secessió i crearà un precedent per altres regions i nacions sense estat en situacions polítiques similars. Kosovo, antiga província sèrbia, va declarar unilateralment la independència de Belgrad el mes de febrer de 2008. Actualment, 69 dels 192 membres de Nacions Unides i la majoria dels estats de la UE han reconegut Kosovo com a estat. Entre els països que donen suport a Sèrbia es troba l'estat espanyol.\nSi sumem, guanyarem !\nPublicat per Josep Lleixà a 2:46 1 comentario:\nHi ha misteris insondables que no tenen aparent explicaciò i per tant solució; Catalunya es misteriosa.\nSi les enquestes apunten a un creixement molt important del Independentisme a Catalunya i la pujada del partit autonomista per excel•lència i a la vegada el Partit que per antonomàsia és independentista i així ho proclama perd pistonada, és que hi ha coses que no segueixen la lògica normal, o si.\nRepassant una Enciclopèdia – Dalmau Carles - en la vaig fer els meus primers estudis , trobo la formula de l’interés, la recordeu?\n100 : C :: % : I\nFen una mica de trampa he adaptat les variables a un nom diferent a fi de trobar també un resultat que expliqui la situació actual del independentisme:\nC = Catalunya\n% = Credibilitat Independentista del partit\nI = Independència o resultat final\nDoncs poso valor numèric a les variables, i després de feta l’operació quedo més confús que abans.\nEl dilluns proper trucaré a Torredembarra Misteriosa – un programa de radio – a veure si la vident, es capaç de resoldre’m aquest problema.\nPublicat per Josep Lleixà a 15:16 2 comentarios:\nL'any 2029 Independencia\n(L’armentera 1903- Figueres 1977)\nLa matemàtica de la historia és el nom de la teoria amb què explica les civilitzacions com processos biològics amb cicles que es repeteixen, en el quals la demografia, els imperis i les onades i/o morts imperials donen encertades previsions des de la unificació d’Alemanya, la caiguda de l’imperi soviètic, l’evolució de l’imperi nord-americà, el principi de desintegració de la Xina, o la fi imminent de l’imperi espanyol i l’alliberament de Catalunya, mara i origen de la cultura europea..\n“Una descentralització gradual, segons el grau d’evolució i els desitjos de les nacionalitats hispàniques pot transformar un estat centralitzat en una comunitat de pobles lliures i al temps que arribarem a una federació s’evitarien les lluites fratricides i els odis, i s’estendria contràriament un sentiment de germanor entres els pobles hispànics. En qualsevol cas l’any 2029 l’imperi espanyol, el cos del mateix, de la mateixa manera que va passar amb l’imperi de Moscú, es desfarà com un bolado i Catalunya aconseguirà la seva Independència, per grat o per força., tot això abans d’entrar sota l’orbita del IV Reich.“.\nNota meva: Deulofeu va morir l’any 1977 per tant no podia saber el nom de la futura UE.\nPublicat per Josep Lleixà a 8:56 2 comentarios:\n10-J sense cap profit\nNo hi ha que ser un politòleg per adonar-se que per canalitzar el sentiment cada cop més gran del catalans envers la Independència del País, passa per la aparició en l’escena política d’un líder creïble carismàtic, honest en tots els sentits, provinent d’aquest SOCIETAT CIVIL que tants i tants noms pot aportar. Un home de prestigi en el seu camp, que no tingui necessitat de l’adulació perquè ja es prou important. Un home que tingui el compromís de portar el País a l’Independència i després torni a les seves activitats siguin les que siguin. Per tant un home NO de partit..\nEn el partits PSC, CIU, ERC poder hi són aquests líders , però sols són creïbles pels votants i militants dels seu partit i no de tots. Els últimament apareguts de RCAT i el que vol liderar una opció política aprofitant el seu “tiron” mediatic com ex president d’un club de futbol - molt estimat - crec que no reuneixen les condicions d’acceptació per part del indepentistes catalans.\nUn bon amic em deia: Aquest líder, sortirà quan es generi el conflicte polític i els independentistes tinguem necessitat d’un lideratge. I jo li pregunto, i qui serà el que generi i canalitzi aquest conflicte? Els politics actuals que fan política de partit?.\nNo fa falta posar cap exemple, de tots son conegudes les desavinences. En el si dels tres partits esmentats està la corrent independentista., però a la vegada comparteixen : espai uns, en els que es diuen federalistes, els altres en autonomistes – peix al cova – i els altres que, ara si, es diuen independentistes però sols ho diuen.\nReferent això últim un amic preguntava: Perquè el PSC no fa valer la seva força al Congres de l’Estat espanyol.?\nUn altre deia, bé, perquè CIU no fa el mateix i deixa de donar suport al Govern Socialista – como razón de estado - ?\nI el tercer afegia, i perquè ERC no trenca amb el Psc per forçar noves politiques favorables a l ‘Independencia? I aquí no hi ha l’excusa de que ara no toca, això ja ho havia d’haver fet fa anys. – deia l’amic -.\nJo crec que tots tenen part de raó Ara fitxarem a Cesc i tornarem a somniar amb el Barça. Ens fotrem amb el Florentino, ens emprenyarem si ens “piten” un penal i després de les eleccions al Parlament quan tots els partits ja estiguin ocupant els seus seients – tots ben agafats - tornaran a marejar la perdiu de l’Independència. I tornem-hi.\nPublicat per Josep Lleixà a 4:08 1 comentario:\nEra molt bonic per ser veritat - s'acabat el somni\nLes decisions preses per la direcció del partit de votar en contra de l'admissió a tràmit de la Iniciativa Legislativa Popular per convocar una Consulta Popular sobre la Independència (el pla B perquè el poble català pogués votar sobre la independència després que la sentència del TC bloquegés l’anterior IP presentada), palesen que no compto ni amb la confiança ni amb el suport de la direcció, que opta per limitar la democràcia a votar cada quatre anys llistes tancades i bloquejades, i no permet que el poble pugui votar directament i decidir, sinó només manifestar-se al carrer i votar representants perquè decideixin per ell.\nNo puc formar part de la direcció d'un partit -del màxim òrgan entre congressos com és el Consell Nacional- que bloqueja la democràcia i no permet l’expressió del nostre poble.\nAmb molta tristesa et presento la meva dimissió com a Conseller Nacional.\nPublicat per Josep Lleixà a 15:10 2 comentarios:\nLa Naciò - Publicat en aquest mateix blog el Juliol del 2008\nHe abreviat el text original per anar directament al moll del os:\nLes nacions sorgeixen al desaparèixer la dispersió feudal, en l'època del capitalisme ascensional, sobre la base de comunitat de vida econòmica , relacionada al seu torn amb la creació del mercat nacional. La nació no ha de confondre's amb la raça o la tribu, ni amb la comunitat estatal o religiosa dels pobles, com pretenen fer creure la sociologia i la historiografia burgesa. La nació està formada per individus pertanyents a tribus i races diverses. La comunitat nacional no és tampoc la comunitat de l'Estat. La res, la tribu, la nacionalitat i la nació requereixen una llengua comuna , requisit que no sempre es dóna, en canvi en l'Estat. (El català, el gallec, l'èuscar són un exemple clar en l'Estat espanyol). La llengua nacional és producte de tota la història del poble, plasmat i consolidat com a nació. La llengua nacional es desenrotlla partint de la llengua de la nacionalitat corresponent, i esta prenent com a punt de partida la de les tribus que integren la nacionalitat de què es tracta. Sense la comunitat d'idioma els homes no podrien relacionar-se uns amb altres, ni crear una comunitat gentilícia, tribal, una nacionalitat ni una nació. La comunitat de llengua és per tant, un dels trets essencials de la nació, però no l'únic. A Catalunya i en les Balears per exemple parlem el mateix idioma i no formem una mateixa nació. Per què? Abans que res per que no habitem un territori comú. La nació es forma sempre com resultat d'una convivència prolongada i contínua entre els homes que viuen en el mateix territori. La comunitat de territori, és també per tant un tret de les característiques de la nació. Però tampoc ella, per si sola, basta perquè la nació sorgeixi. Per a això es requereix, a més, que els homes que parlen la mateixa llengua i habiten el mateix territori es troben units per llaços econòmics. I estos llaços sorgeixen amb l'aparició del capitalisme. Les condicions històriques peculiars que es forma i desenvolupa la nació determinen la peculiar fisonomia espiritual d'aquesta. La fisonomia espiritual de la nació reflecteix les condicions de la vida material del poble, la seva forma de vida particular , la seva història, els esdeveniments transcendentals que ha deixat fonda empremta en la seva vida i el desenvolupament ulterior de la nació. La fisonomia espiritual de la nació, o el caràcter nacional com també se li sol dir, és quelcom per si imperceptible, però que pot ser captat per quant es manifesta en la cultura nacional, en les característiques d'aquesta. Sintetitzant el procés històric de formació i desenvolupament de les nacions, va ser creada la teoria marxista de la nació, segons la qual “la nació és una comunitat humana estable, històricament formada i sorgida sobre la base de la comunitat de quatre trets principals , a saber: la comunitat d'idioma, de territori, de vida econòmica i de psicologia, manifestada esta en la comunitat de peculiaritats específiques de la cultura nacional”. Sols la conjunció d'aquets quatre trets essencials formen la nació. Els intents d'afegir a aquets quatre trets un altre, a saber, l'existència d'un Estat nacional són profundament erronis. Això equivaldria a excloure de la categoria de nació a les nacions oprimides per l'imperialisme que no tenen un Estat propi.\nPublicat per Josep Lleixà a 9:14 No hay comentarios:\nEnviat per un bon amic alemany que estima el nostre Pais i parla el català millor que jo. Gracies Mehr als eine Million Katalanen fordern mehr Unabhängigkeit.\nSie wollen mehr Autonomie von Spanien: Hunderttausende Katalanen gingen deswegen in Barcelona auf die Straße. Ihr Protest richtet sich auch gegen ein Urteil des Verfassungsgerichts. Die Richter hatten Katalonien verboten, ein eigenes Justizsystem aufzubauen.\nBarcelona - Mehr als eine Million Menschen haben am Samstag in Barcelona für eine größere Autonomie der spanischen Region Katalonien demonstriert. Die Polizei zählte nach Angaben der Stadtverwaltung 1,1 Millionen Demonstranten, die Organisatoren der Kundgebung sprachen gar von 1,5 Millionen Teilnehmern.\nSie protestierten gegen ein Urteil des Verfassungsgerichts, demzufolge Katalonien sich nicht als echte eigenständige Nation verstehen darf. Die Einstufung Kataloniens als eine "Nation" ließen die Richter zwar gelten, sie stuften die Formulierung aber zu einer rhetorischen Formel "ohne rechtliche Bindung" herab.\nDer Gerichtshof erklärte damit den Passus eines Statuts für ungültig, die die Katalanen 2006 in einer Volksabstimmung mit breiter Mehrheit angenommen hatten. Die Verfassungsrichter hatten außerdem den in der Landesverfassung vorgesehenen Aufbau eines katalanischen Justizsystems abgelehnt. Sie stuften es auch als verfassungswidrig ein, dass die katalanische Sprache in den Schulen und der Verwaltung einen Vorrang vor der spanischen bekommen soll.\nDie meisten anderen Artikel der Charta blieben unberührt, dennoch löste das Urteil in Katalonien Empörung aus. Demonstranten trugen katalonische Flaggen, einige schwenkten Transparente mit der Aufschrift: "Wir sind eine Nation." Katalonien errang bereits 1979 einen Autonomiestatus, die Region hat eine eigene Regierung, ein Parlament und eigene Polizeikräfte. Amts- und Unterrichtssprache der Region ist Katalanisch.\nPublicat per Josep Lleixà a 2:30 No hay comentarios:\n16e Aplec de sardanes a la Torre\nPublicat per Josep Lleixà a 9:06 1 comentario:\nEfectes de la sententencia del TC?\nVoldria creure que el fet que explicaré no te res que veure ni amba la sentencia del TC ni en les victories de la Roja. Per cert per mi la roja era la Dolores Ibarruri "La pasionaria".\nAnem al grà: Dissabte 10 de Juliol a les 12 migdia, junt a uns amics entrem a un establiment molt conegut del carrer Antoni Roig. Demanem les nostres connsumicions, ens atenent correctament com sempre, i com sempre la dependenta es dirigeix a mi parlant el nostre idioma el català. Fins aquí tot com sempre. Ah fins l'hora de demanar el compte, que és quan la dependenta em pregunta "que he de cobrar lo cobro todo". Jo estranyat em quedo un momento dubtant, i la noia continua dient-me "que no me entiendes?". Jo contesto doncs si que t'entenc peró si meu dius en català t'entendré més bé. Resposta " es que yo tengo mis derechos y quiero hablar así" i jo contesto: I jo tinc el meus i per tant continuaré parlan-te en català. La cosa no anat a més perque em marxat havent-li dit a la noia que acabava de perdre uns quant clients. Desitjo que sigui sols una anecdota. Josep\nPublicat per Josep Lleixà a 5:18 9 comentarios:\nConstituciò Provisional de la República Catalana\nArticle 2.- L'única llengua oficila a Catalunya, és la catalana.\nArticle 3.- La bandera oficial de la República Catalana és l'historica de les quatre barres roges, damunt de fons groc; amb addiciò, en la part superior, d'un triangle blau i amb una estrella blanca de cinc puntes al centre.\nArticle 4.- L'escut nacional de Catalunya és anàleg a la bandera anterior.\nAquesta Constituciò va ser aprobada per l'Assamblea Constituient del Separatisme Català reunida a l'Havana durent els dies 30 de Setembre i 1 i 2 d'Octubre de 1928.\nEls que vulguin compartir la senyera amb els del PP - diuen que també els representa - evidentment són lliures d fer-ho. Alguns amb aquest gest es volen tapar les vergonyes. Josep\nPublicat per Josep Lleixà a 9:50 1 comentario:\nSi no s’han de trobar còmodes que no vinguin\nSom una Nació. Si no s’han de trobar còmodes que no vinguin, però que no ens toquin els pebrots. Ja esta bé de marejar la perdiu. Tenen dret a defensar la seva opció però no s’ha de permetre que rebentin i ofeguin les nostres aspiracions de cridar fort i ven fort que Som una Nació i que volem decidir nosaltres el nostre futur. És l'historia de sempre, els uuns organitzen i els altres volen imposar el seu lema. Per mi si es queden a casa em sentiré més comode, perqué no anem a demanr en aquesta mani el mateix. Josep\nPublicat per Josep Lleixà a 3:58 1 comentario:\nEl president Montilla "se ha metido en un berenjenal" s'ha fotut en un embolic i ara per sortir-sen vol cambiar ls pancarta de la capsalera de la manifestaciò i aigualir el missatge que la majoria volem donar. "Som una Naciò i nosaltres hem de decidir" , Tant complicat és entendre aixó?. Jo aniré a la "mani" però ni per criticar la sentencia del Constitucional, ni per reclamar la revisiò de l'Estatut. Prou pensar en clau espanyola, prou de pensar en autonomia. ! Vull decidir sobre el meu futur ! Vull ser el que soc, catalá i prou. Us sembla poc?.\nPublicat per Josep Lleixà a 5:44 4 comentarios:\nSom una Naciò\nPublicat per Josep Lleixà a 0:53 No hay comentarios:\nNo participaré en cap acte ni vull gastar gens de saliva a favor de l'estatut.\nPublicat per Josep Lleixà a 12:53 6 comentarios:\nDel Blog del Duran i Lleida\nAquesta setmana he llegit dues notícies que feien referència a la Generalitat i a l’homosexualitat. La primera deia que el departament de Salut investigarà psiquiatres que “curen” l’homosexualitat. La segona, que la Generalitat prepara una norma única a Europa sobre drets de les persones lesbianes, gais, bisexuals i transexuals per l’eradicació de l’homofòbia, la lesbofòbia i la transfòbia. És una innovació que continua la línia de ser l’únic govern que pertany a la Internacional gai i lèsbica. També és l’únic lloc on existeix un fiscal per atendre només les denúncies sobre presumptes delictes contra els homosexuals, tot i que són escasses.\nJo mai he dit que l’homosexualitat sigui una malaltia, però em sorprèn que, quan una persona -després d’anys d’estar casada i amb fills- arriba a la conclusió que en realitat és homosexual i vol assolir aquesta tendència i considera que necessita ajuda, la seva demanda és atesa i el fet de “sortir de l’armari” és celebrat. Però en el cas invers, aquesta persona no ho pot fer si acudeix voluntàriament a demanar assistència mèdica i,en canvi, la Generalitat pretén que els metges psiquiatres la puguin atendre .\nLa lògica final d’aquest plantejament és que l’espècie humana té un estadi normal que és l’homosexualitat, que ningú no pot negar-se a avançar en aquest camí, però que al contrari arribar a l’heterosexualitat complica aquest escenari. Estic en contra de represaliar l’assistència mèdica a les persones que cerquin modificar la seva homosexualitat o controlar-la. Crec que és una contradicció radical que l’ideologia de gènere afirmi que els sexe és una opció mudable, ”transitòria fins i tot “ i que l’important és el gènere, i que aquest principi no s’apliqui quan qui demana fer el trànsit a l’heterosexualitat és un homosexual\nPer acabar, no em pot deixar de sorprendre també la celeritat amb que la Generalitat vol investigar els professionals mèdics que tracten homosexuals en els termes que ja he esmentat i que, en canvi, no tinguessin com a objectiu investigar i vetllar perquè no es fessin les practiques d’avortametns que, en contra de la llei, es feien en centres clínics de Barcelona.\nJo crec que el Duran equivoca el plantejament. Si reconeix que la homosexualitat no és una malatia, ha de convindre que el homosexual no es sent malament per la seva opciò sexual, és més haviat per la pressiò del entorn que penalitza aquesta opciò especialment en ambients religiosos i de morals hipocrites.\nEl que vull dir, és que un psiquiatra no pot curar la homosexualitat perqué no és una malatia, el que si pot és ajudar a la persona que està patint un problema psiquic per que està rebutjat i discriminata per la seva opciò sexual. No s'han de confondre les coses.\nPublicat per Josep Lleixà a 14:36 2 comentarios:\nJo no opino\nUn bon amic es veu que va veure un programa de televisió – crec que és Catalunya opina - en que una tertuliana - l’única que havia – va fer unes manifestacions feministes tant exagerades i fora de lloc que el amic es va indignar, ja que passa per uns moments complicats en l’aspecte sentimental.\nPer això em demana que li publiqui al meu bloc aquestes reflexions, – que a tramès a la tertuliana - que com podreu comprovar daten de milers d’anys, i que per ell són vigents. Jo no opino, faig de missatger que moltes vegades és perillós.\nDecepció per causa de la dona\nDoncs bé, jo trobo la dona més amarga que la mort el seu cor és un parany i un filat, i les seves mans són llaços. Qui és plaent a Deu se n’escaparà, però el desgraciat i quedarà pres.\nJa ho veus, això he trobat, deia l’Eclesiastès, esbrinant les coses una per una per fer-ne el càlcul; i el que el meu esperit també cercava, però que no he trobat: He trobat un home entre mil, però una dona, no l’he trobada entre totes! Per contra mira que he trobat: que Deu va fer l’home simple, i que són ells els qui s’han buscat les complicacions.\nPublicat per Josep Lleixà a 10:30 3 comentarios:\nMeditacions a partir de J. J. Rousseau\nDels signes d'un bon govern\nQuan es pregunta, en termes absoluts, quin és el millor govern, es planteja una qüestió insoluble per indeterminada, o si es vol té tantes bones solucions com combinacions possibles hi ha a les posicions absolutes i relatives dels pobles.\nPerò si es preguntés en quin senyal es pot conèixer que un determinat poble està bé o malament governat, seria una altra cosa i la qüestió de fet podria resoldre's.\nPerò no es resol, perquè cadascú el vol resoldre a la seva manera. Els súbdits lloen la tranquil•litat pública, els ciutadans la llibertat dels particulars: un prefereix la seguretat de les propietats, un altre la de les persones; per un el millor govern és el més sever, un altre sosté que és el més suau; aquest vol que es castiguin els delictes i aquell que es previnguin; un troba molt bé que el país sigui temut pels seus veïns, un altre que sigui ignorat: un està content quan el diners circula, l'altre exigeix que el poble tingui pa. Fins i tot en el cas d'estar d'acord sobre aquests punts i altres semblants, estaríem per això més assabentats del que convé?. Com les quantitats morals no tenen mesura necessària, tot i estar d'acord sobre el signe, com estar-ho sobre l'estimació?\nPer part meva, sempre em sorprèn que es desconegui un senyal tan senzilla, o que tingui la mala fe de no reconèixer-la. Quina és la finalitat de l'associació política? La conservació i la prosperitat dels seus membres. (I jo afegeixo i subratllo la de tots els seus membres sense excepció). I quina és la senyal més segura que es conserven i prosperen? El seu nombre i la seva població. No aneu, doncs a buscar en un altre lloc aquest signe ta discutit. En igualtat de condicions, el govern sota el qual, sense mitjans aliens, sense naturalitzats, sense colònies, els ciutadans poblen i es multipliquen més, és infalible el millor; aquell govern sota el qual un poble disminueix i decau, és el pitjor. Calculadors, ara us toca a vosaltres; compteu, Mesureu, compareu.\nPart de les conclusions d'aquest escrit de J.J. Rousseau, (extrets d'una obra publicada l'any 1762), han perdut vigència en l'actualitat, per la transformació evident de la nostra societat. No obstant això, la resposta a quina és la finalitat de l'associació política, segueix sent la mateixa malgrat el temps transcorregut.\nQuant a la senyal o signe per valorar si un poble està ben governat (en aquest cas el nostre) us convido a reflexionar sobre alguns aspectes del moment actual: entre ells, el futur incert de molts treballadors, a causa dels contractes de treball en precari, les altes taxa de desocupació etc.\nPD. Aquestes reflexions les feia l’any 2003 i res ha cambiat. Josep\nPublicat per Josep Lleixà a 3:15 2 comentarios:\nCoherencia, compromís i moltes coses més\nNobel de Literatura 1998 (Discurs d'aceptació)\n- "El hombre más sabio que he conocido en toda mi vida no sabía leer ni escribir"\n- "Conocí gente del pueblo engañada por una Iglesia tan cómplice como beneficiaria del poder del Estado y de los terratenientes latifundistas, gente permanentemente vigilada por la policía, gente que durante innumerables veces fue víctima inocente de las arbitrariedades de una justicia falsa"\n- "No he tenido que renunciar al comunismo para llegar al Nobel"\nPublicat per Josep Lleixà a 10:34 2 comentarios:\nEl que ensenya aquest senyor és commovedor i un exemple a ser seguit per tots els que estem pels 50 o més .......\nL'enginyer Químic Harold Schlumberger és una d'aquelles persones\n- "Molts em pregunten, què fan la gent gran després de jubilats?" -\n- "Bé, jo tinc la sort de ser graduat en enginyeria química i una de les coses que més m'agrada fer és transformar cerveses, vins i altres begudes alcohòliques en orina"\nHarold Hauria de ser un motiu d'inspiració per TOTS NOSALTRES!!\nPublicat per Josep Lleixà a 6:39 1 comentario:\nEl Perich ja ho va dir\nL’edifici capitalista està corcat. Semblava que aquesta crisis era una bona oportunitat per fer canvis per fer-lo més just, però no ha estat així, fins i tot els governs que s’anomenen socialistes l’apuntalen per que no s’ensorri. I qui ho paga? Doncs no els que han provocat la crisis, com sempre ho paga “poca roba”. Ara vindrán els del PP i ho arreglarán, ja ja ja.\nPublicat per Josep Lleixà a 8:48 10 comentarios:\nJa no esta clar qui es el poli bo o el dolent. Tot i tenir part de raò !quina barra!\n"Maria Dolores de Cospedal presentó al PP como la alternativa a los sindicatos para defender el derecho de los trabajadores y volvió a pedir al Gobierno que lleve a cabo la reforma del mercado laboral."\nAquesta reforma contemplarà l'acomiadament dels treballadors per un preu més baix?.\n"Si no hay sindicatos que sepan defender el derecho de los trabajadores, que éstos estén tranquilos, que aquí está el PP para defenderles", sentenció en la clausura de la Escuela de Verano del PP en Coma-Ruga (Tarragona).\nI a les SICAPS ni dretes ni esquerres les posen en cintura. Les dretes és normal. i les esquerres......?\nPublicat per Josep Lleixà a 10:28 1 comentario:\nEtiquetes de comentaris: ui és el poli bo\nDesprès de l’’ultima crisi financera que encara estem patin.,semblava que s’intentaria refundar el capitalisme amb mides i controls, per evitar que les grans corporacions d’especuladors mundials, que fan i desfan –com la sardana – sense que els governs mundials tinguin cap poder sobre d’ells i se’ls pugues controlar.\nJo he estat així d’ingenu . Pensava que havia arribat l’hora que el capitalisme o sigui els seus recursos, això sí controlats, es posarien al servei dels governs, del poble de la democràcia i mira per on que estan fen tot el contrari, continuant especulant i fen ballar com a marionetes a tots , dic a tots, els governs europeus, siguin conservadors, liberals, socialistes etc.\nI qui li posarà el cascavell al gat saben que les mides que prengui seran o diran que seran antidemocràtiques, Això no ho arregla ningú. Estan cridant i demanant en veu alta l’aparició d’un nou “Savador” evidentment gens democràtic i quan hagi aparegut tornarem a rebre els de sempre.\nJo m’imagino com una gallina, tancat a una gàbia estreta amb l’única llibertat i obligació de menjar per posar molts d’ous rosos, perquè el meu amo el granger el capitalista, els pugui anant venent al preu que li roti. Ah i quan baixo la producció per estimular-me em posen música nit i dia, dia i nit per recuperar. O el que es el mateix, Belen Esteban, Futbol, Estatut, Constitucional, Independencia, cas Millet, cas Gurte etc i amb aquest entreteniments ens mengen el “tarro”. Però això si, podem protestar, ningú ens escolta ni ens fa cas, però podem protestar pensant que els problemes els podem reconduir\nAquí votaré?. Voti al que voti surti el que surti, mentres hi hagin quest taurons que dominen l’economia i de retruc la política ja seu faran. Si voto algun cop serà quan em proposin fer-ho per canviar el sistema no el govern. Prou. Josep\nPublicat per Josep Lleixà a 13:24 8 comentarios:\nAvui no parlaré de Independència o faré de subsistència.\nSoc pensionista i com ja sabeu em congelen la pensió. El resultat serà menys diners menys consum. I els aturats i els que se’ls acabar el subsidi i no tenen recursos econòmics de cap mena que faràn per arribar a fi de mes?.\nAmb el sacrifici d’uns quans . molts- garantim que hi haurà reactivació econòmica a fi de crear nous llocs de treball?. Si baixa el consum com es pot reactivar l’activitat econòmica i si aquesta no es produeix com es poder crear llocs de treball?.\nEvidentment amb l’Independència la situació seria diferent, però como no hem de fer volar coloms i tocar de peus a terra. El problema és ara.\nHi ham moltes solucions jo n'apuntaré unes quantes :\n1.- El ministeris que tinguin transferides les transferències a les comunitats autònomes no tenen raó de existir. No es pot justificar la doble administració.\n2.- Em pot explicar algú la funció del Senat?.Uns cents de mangantes posats per tots, tots els partits que apart de marejar la perdiu no foten brot. Sous, dietes, viatges, etc.\n3.- La Casa Real, la tenim que aguantar ho posa la Constitució, no poden reduir alguna despesa de les que generen sense profit aparent.?\n4.- Ministres, secretaris, subsecretaris alts càrrecs de confiança, delegats del govern, alcaldes, homes de confiança dels alcaldes, regidors, Consells comarcals, diputacions tot reducte de gent col•locada la majoria de vegades sense justificació\nI així podria anar desgranant possibilitats de disminuir la despesa pública no perjudicant als de sempre.\nPerquè no tenen pebrots de parlar de fiscalitat? Si fan alguna cosa ho faran en els impostos, indirectes que som els que paguem tots i no afecten als que estan “forrats”, penseu que afectarà la seva economia a l’hora de comprar llamantol o llagostins de Vinaros perquè es pugui el Iva?.\nNo veure l’Independència abans hauré palmat per emprenya-me’n i inanició\nJosep Lleixà .\nPublicat per Josep Lleixà a 14:26 2 comentarios:\nPublicat per Josep Lleixà a 4:26 5 comentarios:\nBona convicencia amb el veins espanyols\nUs imagineu al Carod “oferint-se” a una operació quirúrgica a Espanya a mans de cirurgians espanyols?. Jo d’ell no aniria ni al barber per si les mosques.\nEm pregunto, un cop conquerida d’Independència, vindrà la família real al nostre País a que els guarim dels seus mals?. A la fi, alguns d’ells son Comptes de Barcelona i crec que Ducs de Girona. “Lo cortes no quita no valiente”. Josep\nPublicat per Josep Lleixà a 12:44 1 comentario:\nNo és això companys no és això\nD’acord que els lideratges han de ser forts, però em fan por, molta por els lideratges prepotents, els que son capaços de definir a la seva conveniència el que és la llibertat d’expressió, els que van deixant pel camí a companys que havien compartit un projecte comú pel fet de discrepar.\nEm fan por els líders que havent apostat per un successor, quan aquest vol elaborar el seu projecte esportiu amb llibertat es desqualificat.\nCom deia, em fan por els líders que sols esperen l’assentiment i/o l’adulació de la massa que els ha portat al lloc que ocupen. Una discrepància , es una traïció , sols ells tenen la raó.\nLa llibertat d’expressió consisteix en opinar dels diferents punts de vista, amb respecte ser exposats i en respecte escoltats. El dir sempre amén al que diu el líder, per mi es un altra cosa que no vull qualificar, allà cadascú..\nEl còctel que por sortit de la combinació de dues personalitats messiàniques pot ser explosiu. El fotut del cas es que ciutadans que volem L’independència del nostre País i amb la Regeneraciò Pólitica no sols com mitja sinó com a fi, estem si mes no desconcertats. Josep Lleixà\nPublicat per Josep Lleixà a 5:50 6 comentarios:\nRecomano aquesta adreça\nPublicat per Josep Lleixà a 8:01 No hay comentarios:\nOpinions de Salvador Cardús\nDes de fora, és molt difícil d’entendre la sotragada viscuda a Reagrupament el cap de setmana passat. I pel que sé, des de dins de l’associació independentista, tampoc no s’entén gens. No sé quina era la gravetat del problema ni quina evidència se’n tenia per arribar a fer un gest, i més que un gest, una gesticulació tan autoritària com la que va fer la seva junta directiva. Però com que el gest que havia de resoldre el problema tampoc no ha estat explicat de manera satisfactòria, la confusió és total i el desconcert arriba als mateixos afectats, a banda i banda. Quan no hi ha explicacions polítiques clares, d’altra banda, és fàcil que s’entri en l’imperi de les interpretacions en clau personalista, a les quals es pretén reduir tot el conflicte. I aquest és un camí de mala sortida............................\nPublicat per Josep Lleixà a 8:53 No hay comentarios:\nHo subscric totalment. No es això companys\n"Van proposar-se recomençar, tornar a creure, reil•lusionar-se, i els han respost de forma insòlita"\nUna victòria pròpia de Pirros, rei d’Epir. Això és el que ha aconseguit el doctor Joan Carretero. Una victòria pírrica, un èxit aconseguit amb un cost massa alt, d’aquells que no paga la pena assolir. Perquè sí, és cert, ja no té ni una sola veu discrepant a la seva junta, però a quin preu? Epitelialment, amb el desgast de veure el seu nom i el de Reagrupament arrossegats durant dies als mèdia. Sí, als mateixos mitjans que fins ara l’ignoraven la major part del temps i que ara n’han informat fins fartar-se’n gràcies a l’espectacle que Rcat els ha posat en safata. Però aquest no ha estat el preu més alt d’aquesta trista victòria. I com que servidor n’ha parlat força i bé, de Carretero, de Reagrupament, de Rut Carandell i companyia sempre que ho han merescut –i no ha estat en poques ocasions–, m’hi posaré. En parlaré, telegràficament, amb una tristor semblant a la que gastava en aquest mateix espai Víctor Alexandre dilluns passat, però també mirant d’anar al fons del drama: un comportament que, en antiestètica, ha anat fins i tot més enllà del que s’atreveixen a perpetrar els partits tradicionals als quals en teoria Rcat havia de superar en democràcia interna.\nI és que, com s’entén que d’una junta de 19 membres n’hagin de dimitir quatre pel simple fet de no votar com la resta? Allò típic de votar a mà alçada (o en secret), després fer recompte i que guanyi la majoria... a Rcat no es contempla si aquesta no és de dinou a zero? On s’és vist un partit, associació, entitat o esbart dansaire on no es toleri ni el vot discrepant d’una minsa minoria dels seus membres? Algú em pot explicar com es pot parlar de voler regenerar la democràcia quan allò a què s’aspira és a votacions a la búlgara? I última pregunta de la cadena: encara hi ha algú que pugui creure que Reagrupament, Carretero i els seus fidels (en el sentit més estricte de la paraula), després de l’espectacle que han protagonitzat aquests dies, podran donar algun tipus de lliçó a la resta de formacions polítiques? Alguna lliçó que no sigui “com no conduir un grup humà en un context democràtic”, vull dir.\nNo ens enganyem, després de l’afer de la junta dimissionària d’anada i tornada, Reagrupament no tornarà a ser el que era. L’associació en sí seguirà i encara farà alguna cosa sobretot si Joan Laporta –a qui també volien els quatre discrepants– l’acaba intubant. En canvi, podem donar per tocada de mort l’essència del que venia a aportar aquesta formació al panorama polític català. Perquè no havia de ser això que ens ha mostrat grollerament que pot arribar a esdevenir. No en absolut. No rotund. No de cap de les maneres. I no, molt especialment, perquè precisament Rcat volia ser una alternativa a la politiqueria i als vicis més nocius que implica la dedicació a la cosa pública. Volia posar el nivell d’exigència alt, molt alt. I clar, quan apuges el llistó per a la resta, tu primer que ningú has de complir amb uns mínims. I aquests han estat màximament atropellats per una manera de fer inèdita en el panorama polític català. Mai ningú no s’havia atrevit a tant. Totes les formacions polítiques tenen veus crítiques fins i tot en els seus màxims òrgans de representació. Pujol va tenir durant dècades el seu Roca, Montilla té la seva Tura... i d’Esquerra i del PP català no cal ni que en parlem, oi? I això es contempla com una mostra de salut democràtica. És a dir, a Rcat, encara que els fidels a Carretero tinguessin tota la raó del món –que podria ser– i que els altres quatre estiguessin totalment equivocats –vagin vostès a saber–, quin concepte de la democràcia es té si no es pot ni suportar una mínima discrepància? Quin sentit té, en aquest context, triar una directiva? Amb una veu, la de Carretero, sembla que ja hi hauria prou, no? I això què és? Regeneració o degeneració de la vida democràtica?\nUn bon coneixedor de Reagrupament i d’ERC per dins em deia fa dos dies: “Com a mínim a Esquerra es guardaven les formes i hi havia uns certs contrapoders que equilibraven!”. I parlant d’Esquerra, estic veient aquests dies l’acarnissament online de diversos que es diuen reagrupats contra els quatre dimissionaris. Sincerament, m’ha recordat al mateix que aquests reagrupats van haver de suportar quan van sortir d’Esquerra. Però ara ells ho practiquen amb només quatre persones que s’havien erigit en solitàries veus discrepants. És una pena, no ens enganyem. És una gran pena. Perquè molts van reengrescar-se amb Reagrupament. Molts que havien sortit cremats de CiU, cremats d’Esquerra, cremats dels tripartits i de tants altres desenganys polítics van trobar-hi un motiu d’esperança malgrat tot. I ara, després d’aquesta, tenen complicat sortir de la unitat de cremats. Van proposar-se recomençar, tornar a creure, reil•lusionar-se, i els han respost de forma insòlita. El cop de porta a les bones intencions i a la bona fe d’aquesta gent ha estat massa cruel, per matiner, per sec, per inesperat, per matusser. I no hi ha dret. I menys de la mà de qui va vendre que regeneraria la política i n’ha acabat reproduint els patrons més erosionadors. D’això Reagrupament se’n podrà refer? Pel bé de la salut democràtica del país, convindria a tots. Però ara, qui hi confiarà?\nPublicat per Josep Lleixà a 1:33 7 comentarios:\n"Esperem tothom, però no ens encantem per ningú"\nEl líder de Reagrupament, Joan Carretero, i l'alcalde d'Arenys de Munt, Carles Móra, durant la roda de premsa al Col·legi de Periodistes / AVUI\nJoan Carretero a Joan Laporta: "Esperem tothom, però no ens encantem per ningú"El líder de Reagrupament presenta l'alcalde d'Arenys de Munt com l'afiliat número 3.335. Deixa la porta oberta al president del Barça, però adverteix que el 21 de març s'escolliran els candidats per formar les llistes i es presentarà el programa\nPublicat per Josep Lleixà a 8:43 2 comentarios:\nSeguim com sempre, el poeta Maragall es queixava l...\nRegeneraciò - Independencia. S'ha de remoure el s...\nLa Naciò - Publicat en aquest mateix blog el Julio...


La pluja fa encara més real el simulacre d’emergències de múltiples víctimes i catàstrofes de la FUB | Mitjans de Comunicació FUB\n← Una vintena de persones s’interessen a Manresa pel nou màster MBA de la UVic-UCC que s’impartirà als dos campus\nEl tercer Campus infantil serà dirigit per mestres graduats a la FUB →\nLa pluja fa encara més real el simulacre d’emergències de múltiples víctimes i catàstrofes de la FUB\nPublicat el 31 de maig de 2014 per comunicacioFUB\n31 de maig de 2014 La pluja ha ajudat a fer encara més real la quarta edició del simulacre d’accidents de múltiples víctimes i catàstrofes de la Fundació Universitària del Bages (FUB). La cinquantena d’alumnes que avui posaven a prova els coneixements adquirits en el Màster en Emergències Extrahospitalàries o en el Curs d’Especialització Universitària d’Accidents de Múltiples Víctimes i Catàstrofes han hagut d’atendre, sota una intensa pluja, el centenar de ferits que ha provocat l’accident d’un autobús que, per una explosió del motor, ha perdut el control i ha col•lidit contra la terrassa d’una cafeteria i contra un vehicle que circulava. La pluja ha complicat les tasques de rescat dels turistes que viatjaven en el bus i ha obligat a tenir en compte els possibles casos d’hipotèrmia dels ferits que eren a l’exterior del bus.\nUn any més, els organitzadors del simulacre han aconseguit l’objectiu de desbordar els alumnes en una situació d’emergència amb moltes persones ferides i pocs efectius i mitjans per a atendre-les. Al final del simulacre, de les tres víctimes mortals previstes inicialment, n’han resultat mortes fins a set. Segons Susanna Simó, metgessa i coordinadora del simulacre ‘ha anat molt bé perquè la pluja ha fet la situació encara més real i hem aconseguit que es produís un caos que els alumnes no han sabut gestionar’. Precisament aquest és l’objectiu d’aquest simulacre, que hi hagi un descontrol per part dels alumnes. Un cop realitzat, alumnes i professorat fan una anàlisi de la gestió que s’ha fet i de l’atenció sanitària per posar de relleu els errors comesos perquè els alumnes els recordin i ‘no els tornin a cometre en el cas que hagin d’afrontar una situació real’.\nEl simulacre ha mobilitzat unes 150 persones, de les quals una cinquantena eren alumnes i prop d’un centenar eren voluntaris que han fet de ferits. Una vegada més, la FUB ha comptat amb la col•laboració de personal del SEM, Protecció Civil, TSC ambulàncies, ambulàncies La Pau, Creu Roja i l’Escola de Maquillatge Anna Flores.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Ciències de la Salut, Escola de Formació Contínua, General i etiquetada amb cursos, formació contínua, màster, salut, simulacre, simulacre d'emergències. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Temporada Alta reflexiona avui sobre la precarietat en la cultura - Diari de Girona\nTemporada Alta reflexiona avui sobre la precarietat en la cultura\nEl Casino de Girona acull l'estrena de «La defensa alien», un muntatge dirigit per Rovira, Vidiella i Socias\nalba carmona 09.11.2019 | 01:18\nDuran amb Rovira, Vidiella i Socias, ahir al Casino de Girona. marc martí\nDuran amb Rovira, Vidiella i Socias, ahir al Casino de Girona.\nEl festival Temporada Alta reflexiona avui sobre la precarietat en el món de la cultura amb l'estrena de La defensa alien. L'espectacle, un tríptic dirigit per tres directores diferents -Carla Rovira, Judit Vidiella i Marga Socias-, proposa un recorregut per diversos espais del Casino de Girona, que es convertirà en «un protagonista més», segons l'intèrpret Jordi Duran.\nDuran serà l'encarregat de rebre el públic disfressat de Pare Noel, un inici impactant per mostrar que els actors han de treballar de tot per tirar endavant.\n«A vegades tens l'oportunitat d'estrenar a Temporada Alta i a vegades actues davant d'una gran superfície, però ho fas amb el mateix orgull», explicava ahir Jordi Duran.\nEl muntatge, que també reflexiona sobre el classisme en la cultura, vol ser «una petita muntanya russa» que passa per molts llocs del món cultural per reivindicar que «la cultura no només es fa des dels grans teatres, també es pot fer al carrer».\nLa defensa alien es pot veure avui en tres passis a les 6, a les 8 i a les 10.


redacció 30.08.2019 | 09:46\nL'especial incidència en conscienciar la ciutadania en aquest sentit que fa enguany la Generalitat respon a una conclusió ja molt compartida: els efectes de les elevades temperatures de l'estiu poden considerar-se tan preocupants com l'impacte de la grip a l'hivern. I hi ha dades que ho ratifiquen.\nPer exemple, que durant l'estiu passat, en què es van produir 2 onades de calor, es notifiquessin 65 casos de cop de calor i 28 morts per aquesta causa, la xifra més elevada registrada des del 2004. I pel que fa a aquest estiu començat fa poc, ja hem passat una primera onada de calor històrica, amb temperatures mai assolides a Catalunya -com la màxima de 43,8 ºC d'Alcarràs, al Segrià- i un balanç de 3 casos de cop de calor registrats al Pla d'actuació per prevenir els efectes de les onades de calor sobre la salut (POCS). A més, els serveis d'urgències hospitalaris de Catalunya van augmentar el nombre de visites totals, i el telèfon 061 CatSalut Respon va atendre més de 500 trucades relacionades amb aquesta primera calorada.\nHospitals i centres d'atenció primària, preparats per a l'estiu\nEls infants, però també la gent gran o les persones que pateixen malalties cròniques, estan especialment exposats a patir les conseqüències d'una calor excessiva, com ara un cop de calor o deshidratació. Passi el que passi, però, la xarxa sanitària pública de salut està preparada i ha adequat els seus serveis a l'activitat assistencial de l'estiu, quan la població sovint es concentra en unes zones determinades, sobretot a la costa.\nAixí, el CatSalut ha augmentat el dispositiu de professionals per reforçar l'atenció primària i hospitalària amb fins a 503 professionals equivalents addicionals, la majoria per als equips d'atenció primària. En aquest àmbit, les regions sanitàries de Terres de l'Ebre, Tarragona i Girona són les que reben la major part d'aquest increment de personal. Pel que fa als hospitals, com cada estiu, el dispositiu permet respondre a qualsevol activitat, tot seguint criteris clínics. De fet, aquesta adequació funcional dels centres s'adapta a les necessitats d'assistència que es produeixin, de manera que es pugui donar una resposta adequada i flexible en tot moment.\nA més, el Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) compta aquest estiu amb 25 unitats addicionals de suport vital bàsic i avançat, que realitzaran 31.260 hores de servei. Aquestes mesures amplien la cobertura a les zones de costa, en què durant l'estiu augmenta significativament la població.


El Consell celebra un ple extraordinari per a definir les ajudes als afectats per l'incendi de Llutxent - À Punt\nEl Consell celebra un ple extraordinari per a definir les ajudes als afectats per l'incendi de Llutxent\nDurant aquests dies les famílies dels set municipis estan presentant les avaluacions de danys del foc, que va arrasar 3.270 hectàrees a l'agost.\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, compareix el passat 31 d'agost davant la Diputació Permanent de les Corts per a explicar la gestió del Consell durant l'incendi / Juan Carlos Cárdenas (Efe)\n04 de setembre 2018 - 10:20\nEl ple del Consell es reuneix aquest dimarts per primera vegada després de les vacances estivals per a definir les ajudes destinades als set municipis afectats per l'incendi forestal de Llutxent, que va arrasar 3.270 hectàrees el mes d'agost.\nDurant aquests dies els afectats dels set municipis estan presentant les avaluacions de danys tant als béns públics, les instal·lacions, i les infraestructures com a les cases, sobretot a les vint que van quedar completament destruïdes.\nEl dilluns 27 d'agost es van reunir a l'ajuntament de Gandia els representants municipals de Llutxent, Pinet, Gandia, Ador, Barx, Quatretonda i Ròtova. Els principals dubtes de la reunió eren la declaració de la zona d'emergència i si les ajudes només arribarien a les primeres residències, així com la cobertura per a les persones que no tenien assegurades les propietats.


Casa El Lance Tenerife Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nCamino El lance , 119, Icod de los Vinos, Tenerife, Espanya, 38430 - Veure al mapa\nMés informació sobre Casa El Lance\nDissenyat tant per oci com per negoci, Casa El Lance està situat idealment a Icod De Los Vinos; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Casa El Lance asseguren una estada plaentera als seus clients. Els clients de l'hotel poden gaudir de instal.lacions de barbacoa, visites turístiques.\nL'ambient de Casa El Lance es reflexa en cada habitació. calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Casa El Lance.\nCal que informeu el Casa El Lance de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Representar l'entorn | Secuencia didáctica 519211 - Tiching\nEl paisatge que ens envolta es pot veure i representar de maneres diferents. Les fotografies mostren un lloc tal com és, o com havia estat; els dibuixos, els plànols i els mapes ens ajuden a entendre com s'organitza el nostre entorn. Sovint veiem el plànol d'un parc d'atraccions o d'un zoològic, o mirem un mapa a Internet o al GPS. Però com en podem extreure tota la informació que ens aporten?\n2760 lo han visto\nEl paisatge que ens envolta es pot veure i representar de maneres diferents. Les fotografies mostren un lloc tal com és, o com havia estat; els dibuixos, els plànols i els mapes ens ajuden a entendre com s'organitza el nostre entorn. [...]\nLes fotografies mostren com és un paisatge en realitat. Per interpretar una fotografia d'un paisatge i conèixer com és el paisatge realment, hem de reconèixer els elements més importants que hi apareixen. [...]\nFixa't en la fotografia on són les cases, els camps de conreu i les muntanyes. Ara intenta dibuixar aquests elements d'una manera senzilla i ordenada sobre un full de paper. Així, dibuixaràs un croquis d'aquest paisatge. [...]\nUn plànol és un dibuix d'un lloc no gaire extens vist des de dalt. Els plànols s'utilitzen per representar carrers, barris, pobles i ciutats. Als plànols hi ha tots els elements d'aquest lloc tal com estan a la realitat. [...]\nDiversaCat 2006-2007 / Si tots fòssim iguals (CEIP Pau Casals)\nVídeo: com construeixen el niu els ocells


Powerpoint del Campus by evacamacho 246 views\nHerbst john resume manufacturing en... by John Herbst 265 views\nC Conway Portfolio 2009 by carlconway 647 views\nPower poin by evacamacho 553 views\nPowerpoint Blog by evacamacho 277 views\nDieter vanparys leidraad-communicer... by Dieter Vanparys 308 views\n2. A mi m’agrada molt fer esport, sobretot jugar al bàsquet. Vaig començar a jugar a bàsquet l’any 2006-07, és a dir que porto quatre anys.\n3. L’any passat: Aquest any: Fa dos anys:\n4. Natació Des de que tenia quatre anys feia natació però fa quatre anys ho vaig deixar per jugar al C.B.Olesa. M’ho passava molt bé i vaig fer moltes amigues, amb una d’elles encara em trobo amb ella al bàsquet i és diu com jo, Eva.\n5. També m’agrada agafar l’ordinador quan tinc temps lliure per parlar amb els meus amics, jugar a alguns jocs,... I també ensenyar-li coses noves a la meva germana. Encara que no és na de les coses que més utilitzo per entretenir-me.\n7. Des de que era petita m’ha agradat molt escoltar música però mai m’ha agadat tocar cap instrument.\n9. El Barça és una de les coses que més m’agrada veure. Espero que segueixi guanyan igual que ara. VISCA EL BARÇA!!!\n11. Fet per Eva Camacho


març de 2017 – ATF\nCol·laboració aMT – Concert Pepper and Soul\nAquest diumenge 26 de Març a les 20.00h tenim a la Capsa un interessant concert per als amants del soul: Pepper and Soul. D’ells ens diuen que\nCol·laboració aMT – Concert Estúpida Erikah\nEl proper Divendres 17 de Març a les 23h tenim la possibilitat de gaudir del concert d’Estúpida Erikah a la Capsa. Aixó és el que ens expliquen sobre el grup:\nCom sempre, tenim cinc places per a socios. Entreu al fòrum per apuntar-vos-hi.\nResultats Lliga ATF Febrer 2017\nLa Lliga ha tornat i ha començat amb ganes. Almenys alguns han començat amb ganes, perquè el guanyador d’aquest mes ha arrasat deixant la resta a quasi tants anys llum com els exoplanetes que acaben de descubrir. I el primer guanyador d’aquesta nova edició no és cap altre que en Francisco Corbí. Felicitats!\nDe la resta destaquem a la Cris Figueras en segon lloc i en German Suarez en tercer.\nCom sempre, ja podeu anar pujant les vostres fotografies per participar aquest mes de Març i bona sort a tots!\nI un recordatori: Encara queden places pel taller d’aquest Dissabte. Si us interessa, correu!


REMUGANT: Gràcies Bob.\nOstres, sembla mentida, però me'n recordo d'haver vist la notícia a la tele. I només tenia 7 anyets! Segurament no sabia ni qui era, en Bob Marley, però suposo que el fet de veure ma tieta amb cara de tristesa em va marcar prou com per recordar aquell moment.\nI ha passat el temps i ja fa 29 anys d'aquell dia.\nI la seva música segueix sent un referent per a molts grups, i segueix sent actual, i agradant-me tant o més que el primer dia que la vaig sentir. Per ara, aquestes són les meves preferides, tot i que van variant segons el meu humor.\nAquest és el meu petit homenatge a Robert Nesta Marley, que m'ha acompanyat en molts moments de la meva vida, posant la banda sonora a molts instants irrepetibles.\nPublicat per sal i sucre a 12:19\nRemitjó 11 de maig de 2010 a les 13:05\n36 anys (sé sumar, bieeeeeeeeeeeeen!)\nDoctor J 11 de maig de 2010 a les 13:24\nSí senyor! Aquest sí que és un dels grans!\ni la llista de preferides podria seguir i seguir i seguir...\nsal i sucre 11 de maig de 2010 a les 15:00\nSr. Remitjó, em meravella la seva capacitat de deducció. Em fa sentir orgullosa de veure com pugen les noves generacions. El felicito. Amb gent com vostè, Catalunya té un futur prometedor. (per cert, la meva edat sempre ha constat en el meu perfil)\nDr, té tota la raó. De fet, em sembla que totes les seves cançons són les meves preferides. Impossible triar-ne cap.\nAnònim 11 de maig de 2010 a les 17:45\nUna persona que va marcar uan generació i fins i tot un país. Agradi o no la seva música, cal reconèixer que va ser molt gran.\nTxisky 12 de maig de 2010 a les 14:57\nsal i sucre 16 de maig de 2010 a les 17:58\n@albert Va marcar molt més que un país.\nLa tweetpeli !!!\nNo volveré al pozo.


Pessebre Vivent d'Òdena\nPublicado en Pessebres Vivents\nRosa Hernàndez - Presidenta\nT. 616 12 36 17\nEl Pessebre Vivent d’Òdena conserva al seu darrere molts anys d’història. Aquesta activitat cultural s’inicià a Òdena al 1977, al bell mig d’un entusiasta grup de joves.\nEn els nostres dies aquesta activitat restava oblidada des de feia anys. Després del 1977 el Pessebre es va dur a terme durant quatre anys i més tard, l’any 1991 es va tornar a iniciar fins a finals de segle XX. Un altre vegada hem volgut tornar a recuperar aquest estimat Pessebre, duent a terme aquest darrer any la quarta edició.\nEn el seu moment el Pessebre Vivent d’Òdena havia arribat a adquirir un caràcter molt important, tant per les seves dimensions econòmiques, humanes i fins i tot, demogràfiques.\nEl primer Pessebre Vivent que es realitzà, despertà un interès i un èxit suficient per crear una base satisfactòria per l’aparició de successives edicions. El ressó del primer Pessebre Vivent d’Òdena ho reflexa aviat la premsa comarcal.\nPer a la realització d’aquest primer pessebre es feren grups d’organització, disseny i construcció d’escenaris, coordinadora d’espais escènics, disseny i elaboració de vestuari, adequació d’escenaris naturals, publicitat. El Pessebre aparegué en un total de cinc escenes: el naixement de Jesús, l’anunciació als pastors, mercat a Betlem, pou de les samaritanes i casa de pagès.\nLa totalitat dels actors fou de 45 persones, veïns del poble d’Òdena.\nEn la seva segona edició, les instal·lacions es van ampliar notablement amb un total de vuit escenes, igualment, també augmentà fins a un nombre de 75 persones com a actors. L’èxit aconseguit es veié igualment reflexat als diaris i a les televisions comarcals.\nAquests Pessebres es dugueren a terme al recinte del castell on, actualment està en mal estat, per això l’hem ubicat a la plana del dessota de la torre d’aquest castell.\nUnes edicions més tard, el Pessebre va contar amb una representació durant tot el circuit, mercès al fil director constituït pel guió musical i el text que en perfecte harmonia conduïa al públic al llarg de la representació. En la 5a edició que es promogué a dalt al castell l’organització veié abordades les seves previsions.\nUna vegada el Pessebre arribà als nostres dies, un grup emprenedor de veïns del poble, va voler revifar l’Associació Cultural del Pessebre per dur-hi a terme un altre cop l’escenificació del Pessebre.\nL’any 2006 el Pessebre inicià la seva primera edició desprès de uns anys d’aturada, amb la nova junta a la Plaça Major del poble. Les tres edicions posteriors ja es realitzaren a la plana del dessota del Castell.\nEn aquestes 4 ultimes edicions del Pessebre Vivent, es desenvolupa en el mateix escenari, dessota del turó del castell, lloc que al llarg dels anys ha estat abandonat, recinte antic aquest del que tant sols resten alguns detalls molt significatius del que era el castell més important de tota la Conca d’Òdena.\nAssociació Cultural del Pessebre Vivent


Acaba amb èxit el Verkami per renovar Biblioteca-Arxiu Petro Nuez\nCrits d’alegria i molt d’entusiasme entre els esperantistes catalans. La campanya de micromecenatge per renovar la Biblioteca-Arxiu Petro Nuez (BAPN) llançada per l’Associació Catalana d’Esperanto (Esperanto*CAT) ha finalitzat amb èxit. L’objectiu (...)\nUna educació alternativa i una llengua alternativa s’adiuen perfectament\nper Klara Baylina\nShin Eun-Sook, en esperanto Ana Sonĝanta, és professora en una escola superior d’ensenyament alternatiu al Corea del Sud. Fa temps que vaig conèixer la sudcoreana Ana, gràcies a l’Skype, mitjançant el qual conec altres esperantistes d’altres (...)\nA Ràdio Gràcia\nEl set de gener passat, el coordinador de l’Associació Catalana d’Esperanto, Ferriol Macip, va participar en el programa de Ràdio Gràcia Tot Hi Cap. A part de parlar de l’esperanto, de l’esperantisme i de la història del moviment als Països Catalans i (...)\nFinalment tenim teclat en esperanto per a iPhone\nDesprés d’esperar molts anys, els usuaris d’iPhone ja poden escriure amb els caràcters especials de l’esperanto. El que els telèfons Android podien fer fa força temps, ara ja es pot fer amb els telèfons d’Apple gràcies a una aplicació creada per Chuck (...)\nEl 27 de setembre passat va tenir lloc a l’Ateneu Barcelonès una taula rodona de les entitats afectades pel règim franquista, en la que l’Associació Catalana d’Esperanto hi va participar. En aquella reunió es va acordar reivindicar el greuge patit pel (...)\n15 de desembre, diada de l’esperanto\nDilluns passat, 15 de desembre, vam celebrar la 127a Diada de l’esperanto. A la llibreria Documenta hi vam presentar la darrera novetat editorial d’Esperanto*Cat, el Petit refranyer català-esperanto de Pedro M. Martín Burutxaga. A part de l’autor, (...)\nEl 28 de novembre passat va tenir lloc un taller pràctic sobre la Viquipèdia organitzat conjuntament per Esperanto*cat i per Amical Vikimèdia. Es tractava de la continuació de la xerrada que s’havia fet a la trobada de l’Arboç del setembre passat. (...)\nEn ocasió de la diada de l’esperanto, l’Associació Catalana d’Esperanto presenta avui el Petit refranyer català-esperanto de Pedro M. Martin Burutxaga. L’acte tindrà lloc a les 19:30 a la llibreria Documenta (Carrer de Pau Claris, 144 de Barcelona) i (...)\nL’Associació Catalana d’Esperanto (Esperanto*Cat) ha llançat una campanya de micromecenatge per renovar la Biblioteca-Arxiu Petro Nuez (BAPN), que compta amb important fons documental i bibliogràfic de fa més de cent anys. Necessita una restructuració (...)\nHa començat el servei d’intermediació per a 2015\nHa començat el servei d’intermediació d’Esperanto*cat per a l’abonament de les revistes i quotes a associacions, grups i esdeveniments esperantistes de tot el planeta de l’any 2015. Si desitgeu que us fem d’intermediari, sisplau consulteu aquesta (...)\n... < pàgina anterior 8 9 10 11 12 13 14 15 16 pàgina anterior > ...


Turisme de salut, natura i tranquil·litat al Vendrell | DOSSIER\nby Cecília Lorenzo\nEspais naturals on gaudir de la tranquil·litat sense massificacions, platges infinites, camps de vinyes i paratges singulars per descobrir caminant o en bicicleta. Aquest estiu, el Vendrell i els seus nuclis marítims de Coma-ruga, Sant Salvador i el Francàs, ofereixen una bona dosis de salut, natura i tranquil·litat a qui els visiti. Aquests atractius se sumen a una gran oferta cultural protagonitzada pels seus cinc museus i una gastronomia rica i variada. La regidora de Turisme de la ciutat, Sílvia Vaquero, posa de relleu aquests reclams turístics i ens convida a descobrir-los o redescobrir-los sense presses.\n– “El Vendrell t’estima” és el nom de la nova marca i la nova campanya de turisme del Vendrell. En què es basa?\nAquesta campanya es basa en la descoberta o la redescoberta dels recursos que ja existeixen al Vendrell, principalment els seus recursos naturals, com els set quilòmetres de platja del seu litoral, els espais re-naturalitzats com el de Les Madrigueres, la reserva marina de la Masia Blanca i les aigües termals de l’estany de Comarruga que desemboquen fins al mar en forma de riuet. Tenim una tradició balneària i turisme de salut des de fa cent cinquanta anys al Vendrell. De fet, els inicis del turisme del Vendrell van ser els balnearis. Volem potenciar també aquest turisme de salut. També volem destacar l’anella verda que uneix les platges amb el centre de la vila, un gran espai sense urbanitzar amb vinyes, camps de cultiu, garrofers i altres paisatges característics de la Mediterrània. Són espais oberts que ens ajuden a sentir-nos millor. Hem de pensar com ens sentim i com se sent la gent en aquests moments. Volem gaudir de l’aire lliure i no ens ve tan de gust visitar llocs tancats. Per això hem volgut destacar tots aquests paratges verges i gens massificats que tenim al Vendrell.\n“Si nosaltres ens creiem el que som, serem els millors ambaixadors de casa nostra a fora.”\nSílvia Vaquero, regidora de turisme\nEl Vendrell t’estima!\n– Com podem visitar tots aquests espais?\nTenim la xarxa de les rutes de Camins pel Vendrell, que es pot consultar a la web de turisme, amb el seu mapa, la descripció i els tracks. Les visites són lliures, són espais naturals que no estan explotats i que es poden descobrir lliurement caminant o en bicicleta. Per altra banda el port esportiu està al costat de la Masia Blanca i allà es poden llogar embarcacions o participar en activitats aquàtiques per descobrir aquesta reserva marina.\n– Tant el lema com la imatge de la nova marca turística (un cor) apel·len directament a les emocions. Per què?\nPrimer ens hem d’estimar nosaltres perquè els altres ens estimin. Volem crear aquest sentiment d’orgull dels vendrellencs i vendrellenques, explicar a la gent que el que tenim és preuat i té molt valor. Si nosaltres ens creiem el que som serem els millors ambaixadors de casa nostra a fora. El Vendrell és una vila hospitalària i generosa. Això marca el nostre caràcter. Estimem a la gent i volem cuidar a tots els qui ens visitin. Les emocions ens ajuden a transmetre aquest missatge. També és molt emotiu el nou espot, que es pot veure a les nostres xarxes socials, al canal de You Tube i a la pàgina web, amb unes imatges i una música que ens ajuden a transmetre aquesta idea. En aquest vídeo promocional, pensat per al moment actual, es mostren diversos paratges de la vila. Les imatges d’aquests espais oberts estan acompanyades d’una peça musical del grup Buhos. Ens hem inspirat en el que ha sentit la gent durant el confinament i durant el desconfinament. Quina sensació hem tingut quan hem pogut sortir de les nostres cases. Molts hem redescobert els paisatges del Vendrell. El confinament ens ha regalat una altra mirada, una mirada més calmada, més sensible, de pau i llibertat. Això també ens ha inspirat per a crear aquesta nova campanya.\n– Quin és a grans trets el model turístic del Vendrell?\nNo tenim grans edificis, ni bars, ni tampoc moltes botigues i mai ha estat un municipi molt explotat turísticament com altres poblacions veïnes. Això fins ara era un valor que no ens afavoria gaire econòmicament, però ara el fet d’haver conservat tots aquests espais naturals verges, sense urbanitzar, és un valor afegit. Ara és el que volem potenciar. Més endavant, i tenint en compte les diferents èpoques de l’any i els interessos de qui ens visita, ens anirem adaptant a les circumstàncies. Ara creiem que el que la gent necessita són espais oberts.\n– El Vendrell compta amb el segell de turisme familiar de la Generalitat. Què ofereix el vostre territori a les famílies que volen gaudir-ne?\nTenim la certificació de turisme familiar. Vam treballar molt amb els comerços, establiments, empreses i els hotels per adaptar els espais al turisme familiar. També podem oferir activitats adaptades als museus amb què compta la ciutat, activitats a l’aire lliure, esports o altres propostes lúdiques.\n– El turisme cultural també és un altre dels punts forts del Vendrell. Què ens recomanes visitar?\nTenim cinc museus: el Museu Deu, La Fundació Apel·les Fenosa, Vil·la Casals, la Casa nadiua de Pau Casals i la casa pairal d’Àngel Guimerà. A més, enguany el Vendrell és capital de la Cultura Catalana. Enguany també treballem per oferir les rutes patrimonials al carrer. Hem incorporat nous recorreguts per fomentar el turisme cultural i esperem que es puguin portar a terme. Per altra banda, tot i que hem posposat el Festival Internacional de Música Pau Casals, si tot va bé el 12 de juliol farem un concert al centre de la vila per celebrar també el centenari de l’orquestra Pau Casals. Durant l’estiu, i més endavant, treballem i treballarem amb el factor d’incertesa, sempre des del punt de vista positiu, adaptant-nos al que pugui venir.\nTelèfon: 977 68 00 10\n25 juny, 2020 – Promoció Turística


UE Vilassar de Mar - Banyoles - UE VILASSAR DE MAR\nHomeUE Vilassar de Mar – Banyoles\nLa UE Vilassar de Mar va consolidar una gran victòria després de golejar 3-0 al Banyoles durant el duel disputat en el Municipal Xevi Ramon aquest dimecres.\nTots dos equips venien de perdre els seus últims partits. La UE Vilassar de Mar va arribar amb l’ànim de recuperar la senda de la victòria després de perdre l’últim partit enfront del Sant Andreu per un marcador de 2-1.\nRespecte a l’equip visitant, el Banyoles va perdre per un resultat de 0-1 en el partit anterior enfront del EC Granollers. Després del marcador, el conjunt vilasarense és onzè, mentre que el Banyoles és vintè després de la finalització del duel.\nEl primer equip a anotar va ser l’equip local, que va estrenar el marcador gràcies a un gol de Mendoza als 11 minuts. Posteriorment va marcar l’equip vilasarense, que va augmentar diferències posant el 2-0 gràcies a l’encert de cara a porteria de Xavier als 21 minuts. De nou va marcar el conjunt local per mitjà d’un altre gol de Cano, en el 46, acabant la primera part amb el resultat de 3-0. Cap dels equips va estar afortunat de cara al gol en el segon període i per tant el temps reglamentari va acabar amb el resultat de 3-0. Amb aquesta victòria, la Vilassar de Mar va ocupar l’onzè lloc amb 4 punts en finalitzar la trobada, mentre que el conjunt dirigit per Adam Fontes Brunet es va situar en vintè lloc sense punts.\nUE Vilassar de Mar: Montiel, Santiago Varese Nafa, Rubén Canelada, Bruno Lorente, Borges, Edu Domingo, Eloy Pena, Mendoza, Cano, Xavier y El Harrak\nBanyoles: Martí, Bastidas, Quimo, Bena, Sala, Viade, Guell, Sergi, Majó, Gispert y Adrià Casanova Estadio: Municipal Xevi Ramon\nUE VILASSAR DE MARXavi Pluvins


Boletes en bol amb menta – Cuinejar\nBoletes en bol amb menta\nL’aniversari del meu amic Fred és a finals de juliol. Ho celebrem amb un sopar (o dinar) a l’aire lliure que d’alguna manera “inaugura” les vacances. Aquest any hem decidit junts el menú (japo, és clar !), però el postre ha estat una sorpresa per a ell: una macedònia refrescant i diferent.\nAl blog de Webos fritos he vist com fer un bol de gel amb flors i jo he pensat que una versió amb fulls de menta seria una bona manera de presentar la macedònia. I aprofitar per incloure la recepta a la convocatòria d’agost de les Memòries d’una cuinera\nPer a fer el bol de gel\nNecessitarem dos recipients de la mateixa forma, però un mes petit que l’altre. Posem un dit d’aigua al recipient gran i posem també les fulles de menta. Ho deixem gelar durant un parell d’hores.\nPassat aquest temps ho traiem del congelador, encaixem el recipient mes petit, hi posem pes a dins (pèsols congelats o una conserva) i omplim el marge entre un i altre amb aigua. Afegim fulles i branques de menta i ho posem de nou al congelador un minin de 12 hores. Per la presentació, passem aigua calenta per a desenmotllar-ho\nBoletes de fruita\n1/2 meló (del tipus que ens agradi més: gal.lia, cantaloup, pell de gripau, groc….)\nFem boletes de meló i síndria. Hi posem suc de llimona, sucre i fulles de menta i ho deixem macerar de 4 a 5 hores abans de servir.\nTraiem el bol de gel del congelador i servim la macedònia. I retirem el bon depressa abans que es fongui amb aquesta calorassa !\nI avui, una d’aquelles cançons -què voleu que us digui ? – sempre venen de gust: Time after Time de la Cyndi Lauper ( She’s So Unusual, 1984) [La “Sindi Lópes” que li deia en Joan..]\nRigatoni amb alberginies\n4 thoughts on “Boletes en bol amb menta”\n29 de juliol de 2012 a les 6:27\nUalas, mola molt el bol així! I és un missatge ben clar: per a menjar ara i avui, demà ja no val. Ocasió especial detected!! 🙂\n30 de juliol de 2012 a les 7:56\nquin crack! dues receptes millor que una, no? 😉 moltíssimes gràcies!!!! petonets\n31 de juliol de 2012 a les 12:35\nJa he vist això del bol congelat i ho trobo una passada!!!!!!! A mi la fruita que més m'agrada és la de l'estiu!\nPetons i gràcies per participar per partida doble!;)\n2 d'agost de 2012 a les 20:45\nQuina xulada!! Ha d'estar bo i fresquet!! Petons