Palau de la Diputació de Lleida - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPalau de la Diputació de Lleida\n41° 37′ 04″ N, 0° 37′ 48″ E / 41.61786°N,0.62987°E / 41.61786; 0.62987\nEl Palau de la Diputació de Lleida és un edifici de Lleida situat a la rambla de Ferran i al carrer del Carme i acull des de 1898 la seu central de la Diputació de Lleida, govern local de la província de Lleida. Actualment acull la Secretaria General, Cooperació Municipal, Àrea Econòmica, Informàtica, Recursos Humans, Recursos Patrimonials i Arxius, Estudis i Informació, a més de tota l'activitat política com el Ple, la Presidència, la Junta de Govern i les diferents Comissions Informatives. És un edifici protegit com a bé cultural d'interès local.\nEdifici representatiu en cantonera, de planta baixa i tres pisos, amb desnivell entre el carrer del Carme i el Passeig Ferran. Façana de composició clàssica amb apantallament vers la Rambla Ferran, amb una bona resolució del problema del desnivell dels carrers. Està organitzat al voltant d'un pati central. Hi ha elements com pilars, pilastres i llindes que li confereixen gran qualitat arquitectònica. El balcó del serraller es troba a la façana del carrer Carme. Murs de càrrega i forjats esostàtics, fàbrica de totxo i aplacats de pedra. Balcó de forja situat a la façana del carrer Carme, ricament ornamentat i de gust barroc.\nAls anys 1700 apareix el balcó a Lleida, gràcies al qual els edificis compten amb major possibilitat a les obertures. Els mestres d'obres comencen a col·locar balcons de ferro, eixint de les façanes i aquest del Serraller fou d'una casa pairal, després instal·lat al Palau de la Diputació.\nL'edifici es va construir entre l'any 1789 i el 1795 com a hospici damunt de l'antic Hospital del Sant Esperit destruït per la Guerra de Successió, amb part dels béns de Gaspar de Portolà. El 1873 es va voler establir la seu de la Diputació en aquest emplaçament però l'hospici estava en runes. Els diputats volien bastir un edifici de nova planta costejat amb la venda de l'antic hospici del carrer del Carme, però per manca de recursos es va haver d'abandonar l'antic convent de Sant Francesc i es va arranjar l'edifici per establir-hi la seu de la Diputació.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Palau de la Diputació de Lleida\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 «Palau de la Diputació de Lleida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].\n↑ «El testament de Portolà». Sàpiens [Barcelona], núm. 124, desembre 2012, p.13. ISSN: 1695-2014.\n↑ Diputació de Lleida: El Palau de la Diputació.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Palau_de_la_Diputació_de_Lleida&oldid=22696668»\nEdificis eclèctics de Lleida\nPalaus de Catalunya\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 31 gen 2020 a les 08:37.


Amics arbres · Arbres amics: de setembre 2006\nGloria e laor e benedicció\nsia a vos, Senyer Deus, qui avets\ncreats vegetables sobre la terra,\nlos quals son a bellea e a ornament\nde la terra, en axí com les esteles\ne’l sol e la luna amb lur resplandor\nil·luminen lo firmament, en axí los\nvegetables amb fulles e flors\ne fruits enbelleexen la faç de la\nterra; la qual bellea demostra la\nnoblea de son Déu.\n(Llibre de Contemplació en Déu. I, 174-75)\nPosat per Joan Vicenç a les 14:19 2 comentaris\nCastell d’Alaró: Del Miotragus a la cabra\nInfluència de la cabra en la vegetació del Castell\nPonent: Dr. Cristian Ruiz Altaba\nLlicenciat en Biologia (Universitat de Barcelona)\nDoctorat a la Universitat de Pensilvània (EEUU)\nDijous dia 28 de setembre al Casal de Son Tugores (Alaró)\nCol·labora: Ajuntament d’Alaró\nOrganitza: Associació “Voluntaris Castell d’Alaró”\nPosat per Joan Vicenç a les 07:26 0 comentaris\nSón les festes majors de la Mercè a Barcelona i al vespre sonen les veus dels grups musicals i els focs d’artifici, però les veus dels bons amics falciots, i si téns sort alguna oreneta, ja ens han deixat fins l’any vinent. Haurem d’esperar uns mesos, uns set, a que tornin a aparèixer els seus cants prodigiosos i els seus vols al sortir el sol i a l’acomiadar-se, com un rellotge natural ben organitzat.\nAquest estiu he pogut observar de prop la immensa tasca que realitzen per a nosaltres aquests ocells, tot menjant contínuament els insectes que tant ens fan molesten a l’estiu. Una colla de formigues al·lades eren drapades gairebé immediatament per un grup d’orenetes en ple vol baix. Un espectacle digne d’admirar, de debó. I les seves veus m’han acompanyat en tots els moments en que el silenci m’ha permés admirar-les. Intentaré passar l’hivern en sol·litud de la seva companyia el millor possible, segura que la primavera vinent hi tornaran.\nDibuix: Nil Codina, 5 anys\nPosat per Susana Martinez a les 20:16 0 comentaris\nAquest estiu vaig tenir la sort de gaudir de la presentació del llibre d’en Felip Munar, De figues i de figueres, per part d’en Cosme Aguiló. Vaig fruir escoltar el seu bell i respectat català. En acabar li vaig demanar si em podia lliurar el seu parlament per a publicar-ho a amics arbres, així ho va fer. Potser si el llegiu un poc en veu alta entendreu més bé el perquè vos dic que vaig tenir el plaer d’escoltar-lo.\nPresentació del llibre de figues i figueres,\nSi fa uns anys, les paraules figuera i figa ens traslladaven mentalment a tot un món en decadència, avui, canalitzen el nostre pensament cap a una vianda d’altes qualitats. Al voltant del fruit exquisit i de l’arbre, abans subestimats, hi ha, feliçment, una esplendorosa efervescència renaixentista. Llorito exerceix la capitalitat d’aquesta cassola en ebullició, que des del centre irradia calor i edulcorats efluvis cap a la perifèria, per obra i gràcia d’un poble feiner, que amb homes com Felip Munar al davant, treballa per retornar als ciutadans de les illes una part important de la seva cultura empenyorada. Aquesta vila que ens acull de manera tan hospitalària, oberta a la cruïlla dels vuit vents al bell mig del nostre micromon, equidistant dels punts fronterers de la mar baleàrica, ens desperta la ment, els ulls i el paladar, perquè té esma per desplegar una atractiva palmera de manifestacions culturals de les figues, no sols del passat, sinó també del present, en un intent fet magna realitat de projectar-les cap al futur.\nOn tothom sap qui és, seria ridícul que un desconegut de la planura de sòls magres volgués presentar Felip Munar, un home que contradiu aquell refrany, present en el Curial e Güelfa, que assegura que «no és algun profeta acceptable en la sua pàtria», però m’és del tot plaent fer lloança d’aquest treballador innat, que no s’atura de produir obres tan consistents com la pell de les colldedames i tan dolces com la polpa de les roges. La seva voluntat ha mogut cel i terra i ha estat timó i vela per fer possible que la paraula rimada en les vetlades de gloses no sigui un espectacle residual a punt d’esvair-se com fràgil bambolla de sabó, sinó una mostra palpable de cultura viva.\nAvui, com aquells arbres tan productius, Felip Munar lliura un altre esplet, el llibre De figues i figueres, dissenyat –s’adverteix en la introducció– «com a reconeixement a la tasca feta al llarg del temps al voltant de la figuera i del seu fruit», una obra que té presents els referents del passat, però que es projecta de cara al futur. És el primer nombre d’una col·lecció que donarà a conèixer altres productes de la terra, les festes, els costums i la literatura sobre el tema tractat.\nNo esbessonaré fil per randa el contengut de l’obra. Us diré, però, que hi trobareu la història antiga de la figuera, des de la justa ponderació pliniana de les figueres ebusitanes, passant per les referències agràries de Columel·la, qui dóna savis consells per al conreu de l’arbre, fins a arribar a les molt més modernes del llorità Montserrat Fontanet. Hi llegireu la composició de les figues, la nomenclatura popular, amb una polida lletania de noms –estalonada amb mostres del cançoner–, sicònims que xuclen la saba de l’antigor de la llengua. Hi descobrireu detalls sobre la recol·lecció i la conservació històriques, un lèxic extraordinari amb tot un paradigma de morfologia derivativa, els refranys –foc de figuera, foc de quimera–, la incidència en la toponímia –sa Font Figuera, sa Figuerassa, les Figueretes–, en els balls –mateixa des figueral–... Hi veureu un seguit d’esperançadores proposicions per al temps venidor per tal de «dignificar la figa com a condiment», amb suculentes receptes de cuina que, només explicitades per escrit, ja alegren el cel-ras del paladar i fan segregar saliva des dels alvèols fins a la neulella. S’inclouen articles d’altra gent que ha escrit sobre el tema: Alexandre Ballester, A. Camps Extremera, el mateix Felip Munar, Miquel Pons, Antoni Llull i d’altres que també han expressat el seu saber en la matèria, ja sigui a partir de l’antiga Sociedad de Amigos del País o de l’obra pictòrica i escultòrica d’Andreu Maimó, un felanitxer que fidel al dictat tòpic que diu que «qualsevol hora és vertadera per sembrar una figuera» planta arbres d’argila a tot temps per recollir-ne el fruit de cap a cap d’any.\nAmb el passat com a referent, encaram un present digne que ja deixa alullar la solidesa de l’esdevenir. A partir de treballs modèlics com aquest, cisellats amb mà dreturera i bastits amb escaire, taulaplom i compàs, constatam la capacitat d’un poble de llaurar i binar el seu futur i aquest llibre, nascut a l’ombra d’una població sensible que fa costat a l’autor, per tal de mantenir uns trets bàsics de la personalitat, és una mostra fefaent de la voluntat de sobreviure sense perdre la identitat, fidels, com els romans, als costums dels majors. De la mateixa manera que en moltes altres manifestacions de la nostra forma de ser, rere l’antiquíssim conreu d’aquesta joia vegetal de la Mediterrània capguaita tota l’esfera de la nostra cultura. S’hi fa present la terra amb els noms de lloc, hi apareixen els homes amb els seus llinatges i malnoms. Hi juga la llengua, amb els refranys, els adagis, les frases fetes. Amb ritmes i rimes, s’hi esplaia i balanceja el cançoner. S’hi refugien l’etnologia, la gastronomia, l’agricultura, la ramaderia, els costums, la mitologia, les creences i les rondalles. S’hi arrecera absolutament tot. Si abandonam el tresor que tenim, si deixam de ser allò que som, senzillament no existirem. Si bandejam la llengua i ens apuntam a una altra cultura, diferent de la nostra, serem neu de juliol, tornarem fum de cremadís, esdevindrem eixuta fontana en el desert i quedarem literalment esborrats del mapa, del mapa de Mallorca, que seguirà sent un mapa, però ja no serà el nostre mapa. Serem erràtics anyells esbarrats, orfes de guarda, i romandrem «deserts d’amics e de béns..., en estrany lloc i en estranya contrada, farts d’enuig e tristor», amb les voluntats i els pensaments encaptivats. Cada vegada que m’acost amb ganxo i paner a la figuera paratjal i em duc un fruit a la boca faig un acte de fidelitat al meu poble, repetesc el memorial dels meus avantpassats que la sembraren i la regaren amb tanta suor com amor. Bellament motivat amb la lectura de tants formosos articles com hi ha sobre el paper d’aquest llibre, m’adheresc a cós fet al pensament d’Alexandre Ballester, perquè jo tampoc no vull per a Mallorca «un panorama absolutament orfe de fulles de figuera». També m’escarrufa només el fet de pensar-hi i se’m posa la pell de gallina, se’m tensen els músculs damunt el carpó i m’entren galaverns per tota la geografia del cos. Vull creure que això no passarà, mentre s’escriguin llibres com aquest, que encenen falles d’esperança, senyalitzen el perill dels esculls, tracen nets els camins i fiten clares les dreceres. Que les Vestals mantenguin sempre enceses en les ments de tots nosaltres les flames de les tradicions i que el foc del desig de servir el nostre país sigui ardent i de durada i no un foc de quimera, com el foc de figuera, que fa més cendra que calivera.\nFeta a Llorito l’1 de setembre de 2006\nPosat per Joan Vicenç a les 17:29 2 comentaris\nPosat per Francesc Mas i Castanyer a les 15:29 2 comentaris\nSota el faig\nEnmig de la boira que munta\nl’estiu sospira: Me’n vaig,\ni a penes rosseja una punta\nde la brancada del faig.\nEl sòcol nuós d’una soca\nem dóna pau i secret;\nem sento segur com la roca,\nde tota angoixa distret.\nCreguts que he finat en mon lleure,\nsense témer engany ni dol,\ntranquil, el tudó baixa a beure\ni em rasa el peu l‘esquirol.\nI sona com tota allunyada\n—formes, colors s’han perdut—\nla font en la sorda cantada\nde l‘absoluta solitud.\n(Barcelona, 1884 - Brussel·les, 1970)\n· Fotos: · [ thomasvangurp ] · [ Roger B. ] · [ j13art ] · [ j13art ] · [ [+]maggie ] ·\nPosat per Francesc Mas i Castanyer a les 00:55 1 comentaris\nL'alzina d'en Pere\nCom l’alzina de’n Pere a la finca de Binifaldó, en Martí Solivelles i en Toni Garcíes són forestals singulars. Tots tres fa molts d’anys que estan arrelats al bosc i a la muntanya sempre rocosa de Mallorca. En Martí com a batlle un temps del territori forestal més extens i més arbrat de Mallorca, Escorca. Com a garriguer a s’Albufera, a Mondragó i ara pels indrets de Lluc que coneix tant bé. En Toni Garcíes va començar de guarda forestal de molt jove. Qui sap les històries que ens podria contar de la seva experiència de defensa del medi. Una defensa efectiva, a peu d’obra, com agent de l’autoritat en competències mediambientals. Tots dos han acumulat un bagatge d’informacions i experiències que de qualque manera haurien de transmetre als qui un dia els rellevaran.\nDos homes gruixats com ells queden empetitits vora la soca d'aquesta alzina. L’alzina d’en Pere potser té més de 500 anys, ben aferrada a les roques té un perímetre de 3’70 metres i d’alçada i copa uns 20 metres. Va ser inclosa al Catàleg d’arbres singulars de Balears (llei 6/1991) el 29 d’octubre de 1992. És un arbre d’aspecte molt sà, si l’acció de l’home, tantes vegades absurda no ho impedeix, en podrà viure potser 500 més. A la fotografia de davall, a la dreta, hi podeu observar en Matí Solivelles, d'aquesta manera vos en podeu fer més bé una idea de la seva capçada esponerosa.\nPosat per Joan Vicenç a les 10:02 1 comentaris\nal bosk del vent la remor\nk'es confon amb un oradje\ndiu istories d'amor\nsense envejes ni karnadje\neskoltem-lo un momentet\nke la sang en torni viva\nke la merda ens sigi un pet\nla tendreza una olor altiva\nke pekem de net i amb gust\nsense fotre el personal\nk'el lhok on i avia el trust\ntorni un tendre kaminal\nke pugem fer akest kami\ni ke no tengi dreseres\nk'arribem tots a la fi\na les fonts els rius les eres\ni els segem amb la remor\nk'es klara i greu kom la lhuna\ni ens kontem kontes d'amor\nsense rekansa ni runa\nk'ens mirem kom pervertits\ni ensumant-nos nostra olor\nen aver-nos desvestits\ndamunt l'erba fent l'amor\nakabem amb tot de seggles\nde lhums i de dezenkants\nd'odi i morts i reis i reggles\ni kadenes per la mans\ni kadenes entre el kolh\nal grupet ke sempre perd\nke mai no va sek: k'es molh\ni despres improvizats\nki vulgi dira poemes\ni als mes belhs i agozarats\nno els pozarem diademes\nke'ls aprendrem de memoria\ni anirem entre les sokes\na fer-les saber la istoria\non les jestes son ben pokes\ni no es sedeixen medalhes\nni bens ni xeks ni diplomes\ni no's baralhen batalhes\ni despres menjarem pomes\nd'una pomera amb serpent\nk'es amiga de la dona\ni de l'ome amik fervent\ni amb la festa ke resona\nveurem de l'ome no peka\nni els gnoms ni els folhs ni els jegants\ni amb la fam k'amb elhs s'aixeka\namb tants de godjs i de kants\nals negosis de fast fud\nmostrarem les jidrioles\ni veurem k'elhs an perdut\nla gerra a les karmanyoles\nk'em preparat: som al bosk\nkantam fins ke ve la nit\ni ens importa un lhamp podrit\nakelh deskonfiat krit\nk'en mirar-nos just a dir:\nmirau-los: l'ekip del bosk\nvoldria tornar belhveure\nenmidj de la dezamor\nper treure alguna klaror\nd'akest meu sentit del deure\nel meu ermitadje es kreure\nen tots els forats d'amor\nke porten klaus i verdor\ni kredo, k'es "krek" per kreure.\nvoldria tornar koloma\nkansat d'un miralh tan trist\nke m'estimin kom mahoma\nke m'enklavin kom un krist\njo no vulh talhar la poma\nel ke vulh es balhar el tuist\n· Imatges: · [ Tèfal ] · [ desdibuix ] · [ Atrapasomnis ] ·\nPoemes del llibre:\n‘Les Poezies’ de Bartomeu Matagalhs, Centre Cultural Capaltard.\nAquest llibre, escrit segons el projecte d'ortografia única europea mostra la futilitat de l'ortografia, la corbata de la llengua, es llegeix de meravella.\nBartomeu Matagalhs és el pseudònim de Carles Rebassa (Palma de Mallorca, 1977)\nPosat per Francesc Mas i Castanyer a les 00:44 0 comentaris\nLes pomes totes cauen al seu temps\nAl llarg del mes de setembre i una bona part d'octubre arriba el temps de les pomes. Els darrers anys s'ha experimentat una accelerada substitució de les velles varietats, reemplaçades per les noves, que tenen una major productivitat. D'aquesta fruita ja només coneixem les golden, starking, gala, fuji o granny. Les plantacions intensives d'híbrids i l'aparició de malalties desconegudes han provocat l'abandonament de les varietats locals. Desapareixen de l'agricultura illenca els antics fruiters. El DCVB a l'article «poma»", que vull recomanar a tothom que hi estigui interessat, recull el nom de 123 varietats, moltes d'elles insulars. A Menorca encara tenen fama les denominades pomes d'Alaior que es cultiven al barranc de Cala en Porter, on s'hi fa fruita molt saborosa. ¿Deuen ser de varietat capçana que eren grosses, planeres, groguenques amb ratlles, aspres, bones i maduren cap al setembre i es conserven molta estona? O potser són les de foc que eren dures i ben vermelles o del carà, molt fluixes, amb retxes vermelles i aspretes? Encara deu existir la poma del paradís que es cultivava a Valldemossa? Per cert, era mitjancera, vermella, de poc àcid i tardana...\nPOMES DE MENORCA. La que es coneix com a poma d'Aló podria ser possiblement la fruita que madura a partir de Sant Bartomeu i a Menorca la coneixen com a poma d'en Kane perquè fou introduïda per aquest governador anglès durant la primera dominació de l'illa, al segle XVIII, i que és vermellosa amb ratlles, grosseta, fluixa i dolça i es conreava abans per Maó, Migjorn Gran i Ferreries. Però també existien la de Sant Nofre, grosseta, vermellosa i dolça, la de vidre, forta i que es guardava molt bé i molta estona, coneguda a Maó o la poma amb randa, grosseta, ratllada de vermell i dolcenca que madurava pel maig o la roberta també molt gustosa.\nDE LES PERES I LES POMES, LES QUE CALLEN SÓN LES BONES. Ja no es poden olorar els perfums del paradís, perquè un dia vàrem decidir no donar suport a les varietats del país. Les terres de les Illes ara el que pateixen és d'especulació immobiliària i el costum de la gent pagesa, en l'actualitat, és sembrar el que dóna doblers. Tendreu molta sort, d'aquí a poc, si podeu aconseguir pegar una mossegada, exquisida i suculenta, a una poma d'aquelles d'abans que estaven a l'abast de totes les butxaques i eren un delit pel paladar. A la Península també desapareixen les reinetes i les «espliegas». Són les lleis del mercat, o el mercantilisme, que com les pomes, sempre va en caixa de fusta.\nMENJAR EN DEJÚ UNA POMA, SALUT DÓNA. Les pomes d'aquesta època tenien qualitat i dietèticament eren una font de vitamines. Ara a les postres s'acostuma a menjar dolços industrialitzats i quan avui cercam aliments amb una aportació calòrica reduïda enyoram aquelles pomes d'abans. A canvi de la salut perquè aquí, com arreu dels Països Catalans, menjar una poma cada dia fa fugir el metge com diu l'eslògan en forma de proverbi i demostra que una poma diària és la millor medecina que ens ajuda a estalviar en metges. Però el que aquestes medecines senzilles no ens podran fer empassar és que es desvalori els record de les nostres menges tradicionals.\nJoan Barceló. Periodista.\nPosat per Joan Vicenç a les 12:44 0 comentaris\nEsporga d’arbres ornamentals\nexemplars i monumentals\nEl dia 28 de setembre la Devesa de Girona – Palau de Fires, acull una jornada tècnica a on es mostraran els coneixements d’arboricultura, biologia, mecànica relacionats amb l’esporga.\nLa majoria d’arbres creixen bé amb poca poda o gens, així ho han fet durant segles. Però si els arbres estan en un entorn difícil hem de tenir-ne cura; ja no tenen la protecció del bosc, les branques inferiors poden fer nosa en les activitats ciutadanes, pot ser que estiguin massa prop d’edificis o que tinguin l’estructura feble i siguin un perill. Són algunes de les raons per esporgar.\nL’esporgador d’arbres ornamentals fa el manteniment tenint en compte l’estat del propi arbre i la seguretat dels operaris i dels béns que envolten l’arbre.\nEn aquesta jornada es mostraran els coneixements d’arboricultura, biologia, mecànica (estàtica dels arbres), així com els riscos dels arbres en la ciutat i llocs on puguin suposar un perill (fractura de branques, etc.) i els relacionats amb matèries de protecció col·lectiva i personal. L'hora d'inici de la jornada és les 10.30 hores.\nDepartament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca.\nAssessorament Rural i Innovació Tecnològica\nC/ Sant Francesc 29 - 17001 Girona - Tel. 972 417 650 - jlrexach@gencat.net\nC/ La Fàbrica 25 - 17460 Celrà - Tel. 972 494 220 - info@viveristesdegirona.com\nArxius relacionats; · Programa de la jornada\n· Noticia publicada a RuralCat ·\nPosat per Francesc Mas i Castanyer a les 12:26 2 comentaris\n"tu vens d'ací, no pots canviar això".\nper a seure'm als muscles\n"jo sóc d'ací, no puc canviar això".\n· Fotos: · [ albertarquesperolada ] · [ arnauselga ] ·\n· Feliu Ventura · El que diuen els arbres en basc, gallec, anglès, castellà ·\nSi vols escoltar la cançó:\nPosat per Francesc Mas i Castanyer a les 12:00 1 comentaris\nTinc una garrofera en el terme d'Orquera\nQue tots els anys vaig a plegar-li les garrofes al mes d'agost\nEl rotgle és tan gran que pareix una plaça de bous\nI està plena d'argelagues que encara no he esporgat\nGarrofera rumbera , la més marxosa del camp , que quan sacses la soca\nSonen les garrofes de dalt\nQuan es fa de nit arriben les parelletes ,a dir-se coses boniques\nI a fer-se cosquelletes\nA la vora de la soca em digueres que em volies i desde aquell dia es fan més grosses\nGarrofera rumbera ,la més marxosa del camp, que quan sacses la soca sonen les garrofes de dalt\nGarrofera rumbera, la més marxosa del camp , i les branques menudes ballen al compàs\nSi la garrofera parlara , la d'històries que contaria, unes serien romàntiques i altres més coxines\nAlguns rasquen la seua pell per a dir jo ací vaig estar, altres abonen la vorera amb el fem que solta el cos.\nQuina desgracia , un destí fatal, una constructora vol urbanitzar\nVolen aplanar màrgens i voreres ,volen arrancar les garroferes\nI la pobra garrofera morta de tristor, ja no cantarà més ni vorà eixir el sol\nAi garrofera , garrofera rumbera...........\nCançó de Bajoqueta Rock\n· Cançó de Bajoqueta Rock\n· Fotos de Garroferes de la Calderona: · [ Sineu ] · [ gavi_na ] ·\nPosat per Francesc Mas i Castanyer a les 23:01 1 comentaris\nLa figuera de moro (Opuntia maxima)\nJa ho sé que la figuera de moro és un cactus i no un arbre, així i tot he decidit incloure’l a aquest aplec per la implantació que ha assolit a la nostra terra mediterrània. Aquesta planta de gran alçada i pes ha sabut trobar el seu lloc vora les nostre casetes i corrals. El redol de figueres de moro que ocupen de vegades els clapers i sòls més pobres és un refugi i rebost per a gallines i porcs i si no hi ha d’aquests animals de corral, ho serà per les plantes i animals bandejats per ser massa silvestres. Una vegada més però, una font d’aliment i també de bellesa, en aquest cas exòtica, és oblidada i bandejada del nostre costat. Crec, però, que és qüestió de temps que la tornem a recuperar com a plat de fruita que no pot mancar a la gelera durant l’estiu.\nHe sentit contar que a l’ermita de Betlem d’Artà, cada any per Nadal el bisbe de Mallorca hi era convidat a dinar. Com a fruita els ermitans oferien un gran plat de figues de moro que feien mengera. Com era que dins aquells dies d’hivern podien comptar amb aquella fruita d’estiu? Segons me contaren els mateixos ermitans, tallaven les pales plenes de figues, verdes però no massa, i les penjaven a un soterrani totalment fosc i molt sec, que mantenia una temperatura fresca durant tot l’any, d’aquesta manera, les pales de figues de moro maduraven molt a poc a poc sense els estímuls que les feia madurar normalment: la calor i la llum.\nNo hem d’oblidar, però que la figuera de moro també ha escapat al control que antigament s’hi tenia per convertir-se en una planta invasora que pot causar problemes a la vegetació autòctona pròpia i per tant a tot el seu ecosistema. Certament no estic parlant d’Alaró, encara que qualque llavor ha germinat per els nostres penyals rics de flora endèmica, però si de territoris com el nord de Menorca, al parc natural des Grau per exemple o pel sud i sud-est de Mallorca com a la penya del castell de Santueri, coves d’Artà, penyals i litorals de la costa est.. Hi ha altres espècies detectades com a naturalitzades o subespontànies a més de l’Opuntia màxima, com són O. microdasys, de petita mida amb arèoles sense grans espines. O ammophila, també de mida petita amb el fruit de color púrpura i cladodis (pales) petits amb espines. O. dillenii d’arèoles amb rosetes d’espines molt grans i arquejades, rodejades per glicodis (espinetes més petites). O. imbricata i O. subulata, tenen tiges cilíndriques i s’aparten de les morfologies clàssiques del gènere.\nA Canàries les opúnties han envaït superfícies enormes a partir del conreu per a la producció de cotxinilla (Cactiopius coccus, crec) d’on es treia un colorant per a tintures, i també ha passat a altres parts del món: Austràlia, Sud-àfrica, illes de l’Índic, etc. Per tant es considera com espècie molt perillosa per els ecosistemes naturals i seminaturals als territoris on no és autòctona.\nD’on prové doncs, la nostra figuera de moro? El nom que a Mallorca li hem donat a ha servit, una vegada més, per a poder dejectar als enemics, “els moros”, de tal manera que l’arbre de la figuera, que no té espines i és esplèndid i generós seria, per tant, “el cristià”. És a dir que el nom no indica la procedència del nopal, sinó que aquest prové d’Amèrica, concretament en el cas de la nostra figuera de moro, de Mèxic.\nLa “tuna” té més de 25.000 anys d’existència. Va ajudar als primers pobladors d’Amèrica a subsistir, proporcionant-los aliment, medicines i farratges per a animals silvestres i domesticats, convertint-se així en un producte de gran tradició i símbol al llarg de la història del nostre país, dons ha estat present des d'el jeroglífic de la gran Tenochtitlan. Al fruit del “nopal tunero”, de la família de les cactàcies se’l denomina Opuntia spp. i vulgarment se l’anomena “tuna” en espanyol, “prickly pear” en anglès, “figue de barbarie” en francès o “ficco d’india” en italià.\nA Mèxic ocupa prop de 50.000 hectàrees. El cultiu del nopal ha estat molt important per a nombrosos grups indígenes des de les èpoques prehispàniques, per les seves qualitats alimentàries i medicinals. Actualment com el recurs natural més important a les zones àrides i semi-àrides d’aquest país. Les plantacions per a la comercialització de la figa de moro té uns 40 anys d’existència contra els 200 anys d’experiència que tenen els italians. Actualment, cada dia són més els països que estan desenvolupant el cultiu de la tuna, destacant entre ells: Mèxic, Xile, Argentina, Bolívia, Perú, Colòmbia, Estats Units, Sud-àfrica, Marroc, Argèlia, Tunis, Egipte, Jordània, Pakistan, Israel, Grècia, Itàlia, Espanya i Portugal. El 90% de la superfície dedicada al seu cultiu comercial es localitza a Mèxic que n’aporta el 79’4% (aproximadament unes 500.000 tones) de la producció mundial, seguida d’Italia amb un 12’2% i Sud-Àfrica amb un 3’7%. Sembla que la popularitat de la figa de moro s’ha incrementat notablement, la venda d’aquest producte és molt comuna al sud d’Itàlia i es troba en el mercat mundial durant tot l’any, doncs a l’hemisferi nord maduren de juliol a octubre i a l’hemisferi sud de gener a abril, fins i tot utilitzant reg es poden aconseguir dues produccions per any.\nQuan a les seves propietats medicinals, segons el pare Bonafé, a la Flora de Mallorca, tom III, “les figues són diürètiques; mesclades amb sucre es fa un xarop per calmar la tossina i els dolors de gargamella. Les fulles són emol·lients, encalentides i aplicades sobre els tumors, buranyes i bonys les fan madurar. Figues i fulles són un bon aliment pels animals”.\nI per a les persones, afegiria jo. Sí, fins i tot les fulles.\nTrescant per Internet he trobat una recepta que va provar de fer un mallorquí que escriu a un blog anomenat “Lo ruc de Formentor”: Nopalitos aus Mallorca\nEls nopalitos són fulles tendres de figuera de moro (nopal en l'espanyol de Mèxic), normalment tallats, que formen part de determinats guisos, o es fan servir com a guarnició de carns. A Mallorca, la idea de menjar-se una fulla de figuera de moro és tan esbojarrada com la de menjar-se un gerani, una mata de llentiscle o una branca d'ametler... El fet és que la figuera de moro és el Cactus opuntia, una planta d'origen mexicà, pareix que igual a qualcuna de les espècies o varietats de nopal que es mengen a Mèxic.\nJo duia endarrer de comprovar si les figueres de moro són tan comestibles com els nopales mexicans, i de sorprendre la meva família mallorquina amb el gust dels nopalitos. Aprofitant que acompanyava mumpare a comprar tomàtigues i patates a Son Llorenç, li vaig demanar a l'amo d'aquesta possessió si em regalava 4 o 5 fulles tendres de figuera de moro. Superat el seu astorament, i la seva desconfiança cap a la comestibilitat de la figuera de moro en general i cap a les mallorquines en particular, vaig tallar molt fàcilment 5 fulles tendres (qualcunes bastant grosses).\nArribant a ca nostra, vàrem desespinar les fulles. S'agafen per un extrem (el de la soca), i amb una ganiveta de cuina ben esmolada es talla el caire de la fulla i es treuen les espines, tot raspant la fulla amb la ganiveta:\nDesprés de desespinar totes les fulles les vàrem trossejar a la mida de mitja patata fregida, més o manco:\nAmb una ceba i dos alls, sal i orenga els vàrem posar a bullir devers mitja hora. Així es couen i perden la famosa bava que tenen els nopales:\nQuan són bullits, els nopalitos s'han de colar, se'ls ha de retirar la ceba bullida, i s'han de rebejar amb aigua.\nDesprés vàrem preparar un sofregit amb 2 cebes tallades, 4 alls tallats petits, pebre bo, una mica de pebre vermell (pimentó) i oli d'oliva, i hi vàrem posar els nopalitos bullits, i els vàrem fregir una estona més (uns 20 minuts). Hi vàrem afegir sal, perquè eren un poc fats.\nI això són els nopalitos. Vàren ser tot un èxit. Com que érem 9 a sopar, no va tocar a gaire nopalitos per crani. Els vàrem posar com a guarnició d'un pollastre amb ceba (diguem-ne una versió per a dia feiner del famós conill amb ceba).\nNo hi va haver cap intoxicat!.\nEn tot cas si vos animau a anar a collir d’aquesta fruita, si és que hi sou a temps, vos recoman que primer aneu a berenar a Sineu un dia de mercat, el dimecres, i aprofiteu per a comprar unes bones tenalles llargues de fusta per a collir les figues sense punxar-vos. Són una obra d’enginy, digne de la inventiva del nostre poble davant la necessitat. Després agafau un poal i cap a les pales de figueres de moro. Més tard a l’ombra d’una parra (i alerta! no mescleu els grans del raim i els de la figa de moro, ja que el restrenyiment seria important i ja sabeu com ho desembossaven un temps...), amb una forqueta i un ganivet les pelau i col·locau dins un ribell ben net i a la gelera. Al matí les tastau en dejú i ben fresques acompanyades d’un bon kefir i res més. Salut.\nAplecs sobre la figuera de moro\nAlaró a 6 de setembre de 2006\nPosat per Joan Vicenç a les 16:32 7 comentaris\nEl lledoner deu ésser un dels arbres més útils que tenim a l’illa o al manco un dels que ha donat més joc a l’hora d’aprofitar la seva fusta o crear tradicions:\nUn dels motius de perquè presideix les entrades de les possessions mallorquines i algunes clastres de les cases és la seva ombra. Aquest arbre pertany al grup de les 4 ombres “reials”: Lledoner, Morera, Til·ler i Alzina. Així baix aquest arbre la ombra sempre serà fresca i hi correrà l’airet.\nA més, el lledoner té fama d’atreure les mosques, a les mosques també els agrada estar a l’ombra, les podem trobar també en concentra- cions es- candaloses baix mates (Pistacia lentiscus) arrecerades baix balmes i a entrades de coves humides. Així, un lledoner pot estar facit de mosques però aquestes no ens molestaran ja que s’estimen més intentar abraçar el lledoner.\nEl lledoner a l’entrada d’una finca o cases de possessió és senyal de benvinguda, o millor dit ho era en el passat, ara difícilment podrem arribar a prop de moltes de les cases antigues convertides en antics búnquers tancats al visitant aperduat.\nEl perquè d’un lledoner a la finca és encara més clar: La quantitat d’eines que es poden fer amb la seva fusta, sobretot eines que hagin de pesar poc en el seu maneig ja que la feina per la que s’utilitzaven ja era prou feixuga: Forques i pales per aventar el gra, vergues per tomar ametles,…A més els pastors l’empraven i ara encara l’empren per fer collars per penjar els picarols a les ovelles i esquelles a muls i egües. Avui en dia, els pastors els compren fets, però antigament qualsevol pastor devia saber confeccionar collars.\nAmb la mateixa fusta es confeccionen els amples collars entatxetats de ca de bestiar, raça autòctona de Mallorca dissenyada per la guarda d’ovelles. Aquests darrers són més difícils de veure al camp o a mercat. La seva gruixa, amplada i decoració amb tatxes daurades té com a funció protegir a l’animal de les mossegades que li pugui infringir al coll un ca adversari que hagi comparegut per “fer carn” en el ramat.\nI la tradició ens diu que si es té fermat al ca de bestiar davall del lledoner de l’entrada de la casa, a part de guardar, sempre serà ximple i bon al·lot i mai tornarà rabiós ni es girarà contra l’amo. Això degut a l’efecte protector de l’arbre.\nEs pot veure que totes les funcions i úsos del lledoner estan entrellaçades i unes deriven de les altres i es complementen i si un arbre pogués estar content, aquesta espècie n’estaria de ser com és.\nRafel Mas, Búger 23 d’agost de 2006\n(fotos extretes de Google)\nPosat per Rafel Mas a les 12:42 5 comentaris\nPosat per Joan Vicenç a les 23:13 1 comentaris\ndilluns, 4 de setembre de 2006\nFigueres envoltades de mar\nTambé el blat ha crescut. Roselles i cugules\nmatisen -vermell, verd- el groc de les espigues\nque seran palla, gra en el molí, farina, pa.\nEn un cicle d'amor i mort l'estiu esgota\nels anhels consumats de pregadéus. I l'ombra\nde la figuera és ara un bé preuat. Miratge\nd'aquesta vida en dansa, la fi del fil, l'aranya\nque ha caçat una mosca amb xarxa atapeïda.\nTots els enginys d'un món que va del rosa al gris\nm'han desmamat de l'odi i del menyspreu salvatges.\nAra l'oblit de tot són ossos sota el sol\ni calaveres d'ase sense instint ni memòria.\nEm refaig amb les armes al costat. La font fresca\nraja sense aturall. El meu albir erecte\npot resistir el dolor i la mort. Gota a gota.\n(Va per carrers distints la llibertat\nsi la dius tu o amb un batec de sang\ni els sis sentits en joc jo la proclamo.\nMai no seran una mateixa cosa\nels teus camins del bé i els meus camins.)\n(Palma, Mallorca, 29 juliol 1943)\n(Eivissa, 10 gener 1913 – 12 maig 2002)\nOda en blau de Formentera\nProfunditat del blau, blau en el blau,\nenvoltada de blau tot Formentera,\nplana i exigua i aspra, Formentera,\nporta blava, finestra, sòcol blau.\nCosta gratada, os que arrana el blau,\nintrèpid blau amb nom de Formentera,\nperquè neix i no mor a Formentera,\nombra del cel translúcida, mar blau.\nBlau amb un toc de verd o el verd més blau,\nbrisa que s'espesseix dalt Formentera\ni el pi gronxa vinclat al doble blau.\nAljub, molí, figuera, Formentera,\ncamins, parets, estanys de Formentera,\nsavina, farigola, elèctric blau.\n[Eivissa, 1948] · Fotos: · [ francisco.amer ] · [ francisco.amer ] · [ dianaspiki ] · [ Laxola ] ·\nPosat per Francesc Mas i Castanyer a les 01:01 0 comentaris\nMaite ditut gallurrak\nArgiak ez beste ...\nAi, egaztia banintz\nMendiaren galiurra! ...\nOi, aren ametsezko\nZein ezkutuzko indarrez,\nNakarkak igana? ...\nCim de muntanya\nEstim els cims\nMés que no les estima la llum\nI si jo fos un ocell\nVolaria sempre de cim en cim.\nOh matí de primavera\nCimal de muntanya!...\nOh, l’embriaguesa de somnieig\nque em fas sentir!\nQuina és la força misteriosa,\nQuina és la set de descans\nQuina és l’ànsia d’elevació\nQue m’atreu cap a tu?\nmaddi oihenart / josetxo goia-aribe\nPosat per Joan Vicenç a les 13:25 3 comentaris\nde Felip Munar\nDivendres 1 de setembre a les 20:30 h. a la plaça Jaume I de Lloret de Vistalegre\nPresentarà: Cosme Aguiló\nHi haurà degustació de menjars elaborats amb figues i una copa de cava\nPosat per Joan Vicenç a les 00:29 0 comentaris


Es crema una torre prefabricada en la zona dels taurons de l'Oceanogràfic (València) - La Teua Ràdio\nEs crema una torre prefabricada en la zona dels taurons de l’Oceanogràfic (València) Successos\nFa uns minuts s’ha incendiat una torre prefabricada exterior de tipus cartró pedra en l’Oceanogràfic, a València.\nEls Bombers de València han desallotjat de manera preventiva a tot el personal i visitants de la zona i confirmen que no hi ha cap dany personal ni biològic.\nLuis Barberá, membre de l’Equip de Redacció de La Teua Ràdio, ha segut testimoni d’aquest incendi, q ue ha afectat a un zona propera als taurons.\nEn concret, ha estat un incendi superficial en l’accés a la instal·lació d’Oceans, com asseguren des de l’Oceanogràfic.\nFins allà s’han desplaçat quatre dotacions dels Bombers de València, així com dues patrulles de la Policia de la Generalitat Valenciana.\nEn aquests moments l’incendi ja està control·lat i els bombers segueixen amb les tasques d’extinció.\nCom asseguren fonts de l’Oceanogràfic el foc ha estat apagat vint minuts després de produir-se.


Oferta d'activitats curs 2017/2018\nEl programa d'Educació Ambiental de la Regidoria de Medi Ambient i Canvi Climàtic i Agricultura té la voluntat de col·laborar en millorar l'escola d'acord amb els nous reptes de l'educació, i ho fa a través de l'objectiu de sensibilitzar, dinamitzar i donar suport a la comunitat educativa perquè incorpore els principis i els valors de la sostenibilitat en tots els àmbits de la vida escolar.\nInnovar, incloure, avançar, sistematitzar i organitzar totes aquelles accions educatives que tenen la finalitat d'afrontar des de l'educació, els nous reptes del desenvolupament sostenible.\nAquest programa d'innovació educativa vol promoure un canvi en la cultura dels centres a través dels següents contextos d'acció: currículum, l'organització i la participació, la gestió sostenible de recursos i materials i la implicació en l'entorn. Així, entén que el procés educatiu que ha de provocar aquest canvi no només es dóna a l'aula, sinó també en tots els moments i espais de la vida escolar.\nImpulsar activitats de sensibilització i educació sobre l'entorn natural i agrari més proper a Dénia i la Marina Alta\nIntroduir coneixements sobre l'agricultura ecològica\nEducar en la sostenibilitat, l'estalvi d'aigua i recursos naturals i estar en contacte amb la natura en un entorn urbà\nReflexionar i aprendre sobre la producció, distribució i consum del producte local.\nPossibilitar un aprenentatge intergeneracional (entre menuts i grans), intrageneracional (entre alumnes) i interdisciplinar (entre diferents àrees), i treballar coordinadament entre les persones del centre i de fora (mestres, tècnics, alumnat, familiars, llauradors...).\nPotenciar la participació activa de tota la col·lectivitat en la millora del medi de l'escola\nL'oferta d'activitats d'educació ambiental d'aquest any és adaptable als diferents cursos, de manera que encara que les diferentes activitats es troben classificades per cursos, el nivell de les explicacions es pot adaptar a uns altres cursos. L'organització temporal de les activitats es concretarà amb els centres educatius.\nPer a més informació, dubtes i propostes, posem a la vostra disposició el telèfon 966 467 061 de Medi Ambient. També ens podeu escriure a deniaviva@ayto-denia.es\nLes activitats es troben classificades en cinc àrees, en funció de la seua temàtica principal. Encara que moltes d'aquestes són transversals i poden contemplar-se al mateix temps durant les activitats.\nAgricultura i alimentació saludable


"Això és una bomba de rellotgeria", avisa el president del Col·lectiu Sísifo\n“Fili, això és una bomba de rellotgeria”. Amb aquest avís es dirigeix el president del Col·lectiu Sísifo, Lluís Domingo, al president de l’associació de veïns de Ciutat Meridiana, Filiberto Bravo, en una carta enviada ahir i consultada pel TOT Barcelona. Domingo presideix un col·lectiu a qui l’empresa municipal Foment de Ciutat va contractar l’any passat per fer-se càrrec del programa d’atenció psicològica i emocional a persones en situació de vulnerabilitat residencial de la zona nord de Nou Barris, on s’inclouen els barris de Ciutat Meridiana, Vallbona i Torre Baró, dels més pobres de la capital catalana.\nEl crit d’alerta de Domingo arriba després de constatar que els pitjors pronòstics sobre els efectes de la crisi social derivada de la pandèmia de la Covid-19 s’estan complint. El president del col·lectiu no amaga la realitat: “Parlem d’un nombre creixent de persones amb pensaments suïcides. És molt perillós”. Domingo, membre del Col·lectiu Sísifo des del 2014, relata al president de l’associació de veïns de Ciutat Meridiana que els símptomes d’ansietat en moltes persones de la zona nord s’estan convertint, “d’una forma dramàticament ràpida”, en els de la depressió.\nI enumera els motius que expliquen la situació límit que està darrere de la inestabilitat emocional: “Molt poques persones han recuperat les feines informals, moltes famílies no estan cobrant els ERTOs i, de moment, la renda mínima garantida és una promesa que no s’està complint”. Cap de les famílies que va demanar la renda entre el juny i el juliol l’ha cobrat, segons Domingo explica a Bravo. I no oblida una realitat que comença a aparéixer però que podria ser demolidora: els desnonaments.\nDomingo no estalvia crítiques a les administracions, a qui acusa de deixadesa malgrat que fa “mesos” que informen l’Ajuntament de Barcelona de la situació. “Si no s’està disposat a donar suport amb més recursos i mitjans al Col·lectiu Sísifo, que es digui sense més i buscarem alternatives”, rebla a la missiva. “Ja n’hi ha prou de reunions en què no es percep cap avenç tangible. El tema és tan greu i urgent que ens neguem a seguir assistint a reunions en què no es prenen decisions i on sembla que s’autojustifiquin”, afegeix.\nEl contracte amb Foment de Ciutat, recorda Domingo, estableix que han de dedicar 38,5 hores setmanals a l’atenció a la zona nord del districte. Tot i remarcar el compromís amb la feina, el president del col·lectiu admet que no és “legítim” que dediquin tantes hores a fer una feina “sense remuneració”. “No podem acceptar que els professionals que lluitem per treure de la precarietat moltes persones se’ns converteixi igualment en precaris”, remata.\nBarri de Ciutat Meridiana Barri de Torre Baró Barri de Vallbona Nou Barris Psicologia


CCOO denuncia que els joves pateixen tres cops més la temporalitat laboral - Diari de Girona\nCCOO denuncia que els joves pateixen tres cops més la temporalitat laboral\nEl sindicat, en el marc del Dia de la Joventut, xifra en un 40% els joves que tenen contractes parcials sense voler-ho\nacn / europa press / ddg 12.08.2019 | 23:31\nCCOO denuncia que els joves pateixen tres cops més la temporalitat laboral Barcelona\nEl 81,9% dels joves treballen al sector serveis, un sector amb més feines temporals i precàries que provoca que la meitat de treballadors menors de 29 anys tinguin un contracte temporal, una modalitat que només tenen el 15,6% dels majors, segons el sindicat Comissions Obreres. A banda de la temporalitat, CCOO denuncia que a Catalunya hi ha 57.559 joves que treballen a jornada parcial sense voler-ho, és a dir, el 39,35%. El Dia Mundial de la Joventut, des del sindicat s'alerta que les dones joves són més protagonistes que els homes en qüestions de parcialitat involuntària, ja que són 35.778 davant els 21.781 homes. Per això, considera CCOO, els joves no poden aconseguir una «mínima estabilitat i seguretat laboral» que els permeti emancipar-se plenament.\nPer això, des d'Acció Jove-Joves CCOO es reivindiquen unes condicions laborals mínimes perquè els més joves puguin contribuir al sistema públic i viure amb dignitat, i que es garanteixi una mínima estabilitat i seguretat laboral per tal de motivar i procurar que els i les més joves puguin desenvolupar un projecte de vida a llarg termini i demanen perseguir el frau de la temporalitat «injustificada». A més, també aposten per les ajudes a l'habitatge i l'emancipació, com ajudes al lloguer o la creació de parcs d'habitatge públics. De la mateixa manera, reclamen desenvolupar l'Estatut del Becari per protegir el col·lectiu de mala praxi, abús, frau i explotació.\nTot i això, el sindicat celebra que l'atur s'hagi situat per sota de la barrera del 20% i que la taxa d'activitat juvenil mostri «lleus símptomes» de recuperació.\nAquestes xifres també han estat corroborades per la Unió Sindical Obrera (USO). Només el 19% dels menors de 30 anys pot permetre emancipar a Espanya a causa de la precarietat laboral i l'alt preu de l'habitatge, segons es desprèn de l'informe 'Situació sociolaboral de la Joventut a Espanya 2018-2019' presentat aquest dilluns amb motiu del Dia Internacional de la Joventut per la USO, que també assenyala que, davant aquesta situació, la maternitat s'ha endarrerit en dos anys, fins als 31 anys de mitjana.\n«Tenim un problema greu, hem arribat a la taxa d'emancipació més baixa dels últims anys i això ha repercutit en coses com l'edat de maternitat, que s'ha endarrerit en dos anys des de l'inici de la crisi, i també ens hem vist obligats a augmentar l'edat del que es considera jove a 35 anys », segons va assenyalar en roda de premsa el responsable del Departament Confederal de Joventut d'USO, Pablo Trapero.\nEn aquest sentit, l'informe revela que, tot i que les xifres d'atur han millorat lleugerament respecte a 2018, sobretot en adolescents, la taxa d'emancipació és baixa. «Són dues característiques que no estan lligades, perquè sis més estan per sota d'un 17% de la taxa d'emancipació, encara que en aquestes l'atur ha baixat», va afegit Trapero.\nPer comunitats autònomes, a Andalusia, Cantàbria, Castella-la Manxa, Euskadi i Extremadura menys del 17% dels joves s'emancipen; a Astúries, València, Galícia, Illes Canàries i Múrcia, fan el mateix entre un 17% i 19%; mentre que a la resta d'Espanya la taxa pot arribar a pujar fins el 21% d'emancipats.\n«Les causes van lligades a la precarietat laboral i a la reforma laboral de 2002, i als ajustos dels anys següents, de manera que els més castigats han estat els joves amb ocupacions precàries i salaris més baixos», va agregar.\nRespecte d'això, va indicar que totes les edats i sexes continuen per sobre de la taxa general de l'atur, excepte els homes entre 30 i 34 anys. «Aquestes xifres són especialment dramàtiques fins als 24 anys, però sobretot entre els 16 i 19 anys, rang en el qual un de cada dos joves que intenta incorporar-se al món laboral està a l'atur i la majoria són dones», va afegir.\nAixí, va criticar que l'administració pública «no vol publicar totes les dades sobre el tema perquè no li convé», com és el cas dels joves que emigren a l'exterior i les seves raons o que «la lleu recuperació de dades del mercat laboral arriba molt atenuada en els joves».


Espanya és denunciada per no aplicar la normativa de repartidors | Estalvi Tèrmic\nEstalvi Tèrmic / Comunitats de veïns / Brussel·les denuncia a Espanya per no aplicar les normes sobre repartidors de calefacció\nBrussel·les denuncia a Espanya per no aplicar les normes sobre repartidors de calefacció\nNomés 150.000 habitatges a Espanya compten amb aquesta tecnologia que permet estalvis d’energia\nA les portes d’unes noves eleccions generals i un canvi de Govern, Espanya segueix sense traslladar la directiva europea d’eficiència energètica que obliga a la comptabilització individual del consum de calefacció i aigua calenta sanitària en edificis amb calefacció centralitzada. Porta cinc anys de retard, cosa que ha motivat a que la Comissió Europea hagi denunciat a Espanya davant la Cort de Justícia per no regular els mesuradors de consums individuals de calefacció i aigua calenta.\nAquests repartidors de costos són dispositius que mesuren el consum individual de cada radiador en comunitats de veïns amb instal·lacions de calefacció central, d’aquesta manera cada veí paga realment pel que consumi. Col·locar un d’aquests aparells comporta estalvis de més de 200 euros a l’any a 1,2 milions de famílies espanyoles, i la reducció d’un milió de tones de CO2 en emissions a l’atmosfera. A Europa més de 30 milions d’habitatges estan ja dotades d’aquest tipus de sistemes de mesurament individual, la qual cosa suposa un total de 150 milions de dispositius instal·lats. Mentrestant, a Espanya, només 150.000 habitatges compten amb aquesta tecnologia.\nLa directiva europea hauria d’haver entrat en vigor abans de l’any 2017 i l’actual Govern esperava haver-la aprovat en aquest primer trimestre de 2019. Espanya, que ja va ser advertida a l’octubre de 2017 i març de 2018, podria rebre importants sancions. El Govern de Pedro Sánchez maneja un esborrany de reial decret però està per veure si s’aprova en les reunions del Consell de Ministres que se celebraran fins al dia de les eleccions, el 28 d’abril. “Esperem que la seva aprovació tingui lloc en les pròximes setmanes, i animem al Govern al fet que ho faci abans de les pròximes eleccions generals”, assenyala Ignacio *Abati, director de l’empresa *Ista i president de *AERCCA, l’Associació Espanyola de Repartidors de Costos de Calefacció.\nAmb la seva entrada en vigor, tots els edificis hauran d’instal·lar comptadors de calor i, en cas que no fos tècnicament viable, repartidors de costos. A Espanya només s’exigeix aquest requisit als edificis construïts després de 2007.\nLa directiva d’eficiència energètica de 2012 (Directiva 2012/27 / UE) estableix un conjunt de mesures vinculants per a ajudar la UE a aconseguir els seus objectiu d’eficiència energètica de cara a 2020. Segons la directiva, tots els països de la UE han d’utilitzar l’energia de manera més eficient en totes les etapes de la cadena energètica, des de la producció fins al consum final. A diferència d’altres països europeus, Espanya porta un retard de cinc anys en l’adopció de mesures, que com el reial decret pel qual es regula la comptabilització de consums individuals de calefacció, busquin la reducció d’emissions contaminants i l’estalvi energètic en les llars, facilitant al temps als usuaris obtenir informació objectiva sobre l’energia consumida i valorar el seu potencial d’estalvi.


Les tovalles de polpa de fusta puresa del 100% no són necessàriament el millor - Notícies - Hangzhou U-cloths Commodity Co., Ltd\nLes tovalloletes de polpa de fusta pures al 100% no són necessàriament les millors\n"Les tovalloletes de polpa de fusta puresa al 100%" no són necessàriament les millors Quan utilitzeu una tovallola de paper per netejar la boca, quan la mà, la tovallola de paper aparentment neta també us pot portar més bacteris. Recentment, l'Administració Municipal d'Indústria i Comerç de Pequín va emetre la "circulació anual anual dels resultats de la supervisió de la qualitat dels productes en paper", en el paper higiènic, tovallons sanitaris, tovalloles de paper (incloent tovalloletes), bolquers, tasses de paper 5 tipus de productes de paper, un total de 43 tipus de productes de qualitat inferior\nWoodpulp Wipes Beijing Industrial and Commercial Bureau va encarregar el Centre Nacional de Supervisió i Inspecció de Qualitat del paper i el Centre d'Exàmens i Anàlisi Física i Química de Pequín, les vendes del mercat de productes de paper per al control de la qualitat, els resultats mostren que el paper mocador flotant nepalès i altres productes, la suavitat , Baby i altres marques d'identificació del producte de paper higiènic no compleixen amb els requisits, i que els comprimits sanitaris de cotó de cotó de Xuan liquidaden les tovalloles sanitàries, les tovalloletes d'higiene sanitària de Jiujia, el paper de vida de la marca Famen Temple i altres 6 productes que es van detectar bacteris o fongs superats. Sempre s'ha utilitzat com a productes de sanejament i higiene, no són "de salut", cosa que fa que molts consumidors pateixin a Déu. Com triar, l'ús del paper tisú?\nPaper higiènic: blanc lletós, no es pot permetre la pols és un bon paper\nTovallons Woodpulp L'estat estipula que el paper higiènic, especialment el paper higiènic, és diferent de l'estàndard higiènic del paper tisú. El nombre total de bacteris i colònies a la primera requereix menys de 600 per gram i aquest últim hauria de ser inferior a 200 per gram. Per tant, no és possible fer servir el paper higiènic com a netejant o netejant la boca. Associació internacional d'envasos alimentaris, va dir que el secretari general Dong Jinshi, en circumstàncies normals, el bon paper higiènic hauria de ser blanc lletós, el paper no és groller, no hi ha forats o impureses, l'ús no caurà en pols. Alguns del gruix de la venda de paper higiènic, a causa de la demolició de l'envàs, la manca de protecció adequada, fàcil de contaminar els bacteris, es recomana no comprar.\nPaper de teixit: "100% de polpa de fusta pura" no és necessàriament el millor\nMolta gent pensa que la polpa de fusta per fer el paper és més natural, és el millor, no ho és. Tovalloles de paper, tovallons de matèries primeres, principalment polpa de cotó, polpa de fusta, polpa de palla, cara blanca (pols de paper no imprès), que és la millor polpa, polpa de fusta seguida, polpa de palla i costat blanc dels pobres. Alguns "polpa de fusta pura "és en realitat un paper reciclat, l'estat proporciona paper reciclat que no es pot utilitzar per a la producció de tovalloles de paper. Recorda Dong Jinshi, les tovalloles de paper no poden ser massa blanques; les tovalloles de paper superposades després de la separació, cada capa sense forats; La llàgrima no pot tenir pols de paper caigut; mullat després de fer esbandida, no es va estendre cap dany òbvia\nTeixit humit: enganxós pot ser perjudicial per al cos\nTovallons Woodpulp A mesura que el control de l'Oficina Municipal de Comerç i Indústria de Beijing verifica, la part del mercat del nom de "tovalloles sanes", "tovalloletes netes" sota la pancarta del producte encara pot superar els bacteris, els fongs. Dong Jinshi va dir que la tovallola humida general no pot complir amb els requisits de la desinfecció, i moltes tovalloles afegiran alcohols, sabors i ingredients conservants, de manera fàcil per portar riscos de seguretat. Per tant, amb tovalloles de paper mullat per netejar l'efecte de la mà és molt menys que rentar-se les mans. Si les tovalloletes tenen un sabor estrany, és possible afegir un desinfectant i altres ingredients, per ser una elecció acurada. Si les tovalloles són massa enganxoses, el contacte indirecte amb els aliments pot ser perjudicial per als éssers humans. A més, la compra ha de prestar atenció al nom de l'empresa productora, la implementació de normes, la data de producció, la data efectiva i la resta d'informació.\nUn parell de: Utilitzeu les tovalles de polièster per prestar atenció als assumptes\nSegüent: A la mare per triar una varietat d'experiències de tovalloles de polièster per a nadons


gent jove pa tou: d’abril 2010\nSortirem a Catalunya ràdio\nSí, sí! Aquest proper divendres, el programa El secret de Sílvia Cóppulo a Catalunya ràdio, dedicarà una de les seves seccions, a la "moda" del pa fet a casa. La Núria Coll, encarregada de la secció Caçadora de Tendències, ha preparat un reportatge que explicarà la tendència cada cop més extensa de fer-se el pa a casa, ja sigui amb fornet (panificadora) o amb tècniques més tradicionals.\nEns ha fet molta il·lusió que la Núria Coll, es fixés amb el nostre bloc, i que ens demanés de participar en la seva secció a través d'una petita entrevista que ens va fer justament ahir. Esperem amb moltes ganes aquest reportatge que s'emetrà demà divendres a partir de 2/4 de 5 de la tarda. Us animem a escoltar-lo perquè ens han comentat que parlaràn d'altres experiències sobre el pa... i segur que seran molt interessants.\nRecordeu! Demà divendres, a partir de 2/4 de 5 de la tarda, al programa el Secret de Sílvia Cóppulo de Catalunya ràdio. No us ho perdeu!\nSi voleu ja el podeu escoltar aquí.\nAvui hem fet aquests panets d'hamburguesa, ens han queda't mols gustossos i molt bons. El pa no queda tan tou com el industrial, però la crosta ens ha quedat molt fina.\nEns ha faltat el toc de posar-hi el sèsam al damunt, queda pendent per la pròpera vegada....perquè segur que repetirem.\n- 75g d'oli\n- 275 d'aigua\n- 500g de farina de força.\n- 60g de llet en pols\nPosem tots els ingredients a la panificadora amb el programa d'amassar. Un cop acabat, farem les boletes dels panets i les deixarem fermentar durant 45 minuts.\nUn cop fermentats, els posem al forn a 200º uns 25 minuts.\nPa de sègol amb Banneton\nAquest és el primer pa fet amb la Banneton, la funció d'aquestes cistelles és per a la fermentació del pa. Sobretot per pans de fermentació llarga (com és el cas dels pans amb massa mare natural); també són ideals sobretot quan les masses són toves, ja que conserva la forma i l'estructura en la qual la deixem fermentar.\nSolen estar fets de materials porosos, cosa que facilita que no s'enganxi la massa a la cistella, a més això seca una mica la superfície que serà l'escorça, fent més fàcil el tall.\nEl pa ens ha queda't boníssim tot i que la motlle era un pel tupida.


Ràdio la Llagosta millora el sistema d’emissions per internet | Ràdio la Llagosta\nRàdio la Llagosta millora el sistema d’emissions per internet\nRàdio la Llagosta ha culminat aquesta setmana el procés de millora del sistema d’emissions per internet (streaming) que va iniciar a mitjans de gener. Aquest procés ha permès incrementar la qualitat de l’àudio que ofereix als seus oients des del nostre web.\nEl senyal de Ràdio la Llagosta per internet s’emet ara en estèreo amb una compressió d’àudio de 160 kbps. Abans s’emetia en mono i amb una compressió de 32 kbps. Un altre avantatge del nou sistema és que permet connectar amb la Ràdio amb qualsevol dispositiu, inclosa la compatibilitat amb el sistema IOS d’Apple que abans no era possible.\nAquestes millores facilitaran la sintonització de Ràdio La Llagosta sense interferències des de qualsevol lloc i simplement utilitzant un equip connectat a Internet, ja sigui un ordinador, una tàblet o un telèfon mòbil.\nD’altra banda, al web de Ràdio La Llagosta també s’ofereix informació actualitzada de la programació, notícies i enllaços podcats per poder escoltar o descarregar els programes ja emesos a manera de ràdio a la carta. També es poden sentir en qualsevol moment les diferents edicions del programa informatiu Contrapunt, de l’esportiu La Jugada de Ràdio la Llagosta i les retransmissions íntegres d’esdeveniments especials com els plens que celebra l’Ajuntament de la Llagosta.\nArticle anteriorLa Jugada entrevista divendres a Antonio García Robledo\nProper articleEl lideratge del Vallag, a la Jugada\nLa Biblioteca i la Ràdio amb el Dia Mundial de la Poesia\nRàdio la Llagosta inicia la nova temporada


Notícies :: Concerts :: La ‘Serenata’ de Txaikovski, a la Cambra de L’Auditori | Divulgació i actualitat musical de música clàssica i òpera\nLa temporada de Cambra de L’Auditori s’obre el dia 10 d’octubre a la sala 2 Oriol Martorell amb l’Orquestra Da Camera. La concertino alemanya Antje Weithaas serà l’encarregada de dirigir la formació en un concert amb repertori romàntic i contemporani que, sense ser trencador, aporta aire fresc a l’escena catalana. D’una banda, interpretaran les Metamorfosis de Richard Strauss, les Variacions sobre un tema de Frank Bridge, de Britten i la Serenata de Txaikovski.\nL’Orquestra Da Camera, que compta amb músics de casa d’alt nivell procedents del Quartet Casals, el Quartet Gerhard, el Quartet Quiroga i joves músics catalans que col·laboren regularment amb orquestres internacionals, engega la temporada de Cambra de L’Auditori el dia 10 d’octubre. L’Orquestra Da Camera neix per retre homenatge a l’Associació Musica da Camera, fundada l’any 1913 i que, sota la direcció de Pau Casals, va contribuir en posar Catalunya en el mapa de les grans orquestres internacionals. La concertino alemanya Antje Weithaas serà l’encarregada de dirigir la formació en un concert amb repertori romàntic i contemporani que encaixa perfectament amb la tradició alhora que incorpora una visió fresca –i femenina.\nD’una banda, interpretaran les Metamorfosis, Estudi per a 23 intruments de corda (TrV 290, AV 142) de Richard Strauss, una obra escrita en els darrers mesos de la Segona Guerra Mundial i fou encarregada per Paul Sacher, el director i fundador de la Basler Kammerorchester i el Collegium Musicum Zürich, per tal d’aconseguir que els nazis permetessin Strauss de viatjar en aquells temps de repressió. L’obra està composta per petites idees melòdiques que es van desenvolupant al llarg de la peça per expressar el dolor de la guerra, encara que l’esperança i l’optimisme, representats per la tonalitat major, també troben recer en una pàgina que cita Bach, Mozart i Beethoven. Malgrat el seu títol, els motius de l’obra no es van transformant al llarg de la peça, sinó que segueixen un desenvolupament simfònic. Strauss estava sota el signe de Goethe quan va escriure aquesta obra, i el seu significat, que la converteix en una obra programàtica, es pot trobar en aquesta cita del mateix artista: “El període més terrible de la història de la humanitat arriba a la seva fi, després de dotze anys on ha regnat la bestialitat, la ignorància i l’anti-cultura sota el signe de grans criminals, després de 2000 anys de gran evolució cultural a Alemanya”. La civilització més culta havia perpetrat les monstruositats més grans de la història, entrant en la barbàrie.\nTambé interpretaran les Variacions sobre un tema de Frank Bridge, op. 10, de Benjamin Britten, que van ser escrites pel Salzburger Festpiele de 1937 i van significar la internacionalització del músic anglès. Basada en l’obra Three Idylls for string quartet, Op. 6, No. 2 de Frank Bridge, l’obra consisteix en una introducció, el tema i deu variacions, on cadascuna d’elles vol mostrar un tret de la personalitat de Bridge, reinterpretada sota el prisma de la pròpia personalitat de Britten. En l’obra hi trobem ecos rossinians, així com de Maurice Rael i Igor Stravinski. L’intrigant inici ens deixa totalment a l’expectativa del que vindrà i del que ens vol explicar Britten. Després d’un passatge de contrastats aguts i greus, entrem en un terreny obscur que s’aclarirà, poc a poc, amb el lirisme del violí.\nEl concert acaba amb la cèlebre Serenata de corda en Do major, op. 48 de Piotr I. Txaikovski (altrament anomenada Suite per a orquestra de cordes). Va ser composta el 1880, en un moment de pau i serenitat, quan el compositor tenia una relació epistolar amb la rica i culta vídua Nadia von Meck, admiradora de la seva obra, que actuà com el seu àngel benefactor, tant en l’aspecte econòmic com en l’espiritual. És una obra amb força expressiva, gràcia i musicalitat que té un segon moviment (“Tempo di valse”) molt popular, basat en el mateix esquema utilitzat pel compositor pels grans ballets, encara que acaba amb un pianissimo que condueix l’oient al silenci necessari per al començament de l’”Elegia”, el motiu de la qual està construït sobre el passatge ascendent d’una escala, crea una atmosfera no necessàriament elegíaca de la peça.\nTot plegat, un concert per gaudir de sonoritats acolorides i plenes de vida, amb obres cabdals del repertori de cambra que ens transporten al llindar entre allò clàssic i modern.\nMés, sobre...: cambra , L'Auditori , Orquestra Da Camera , Txaikovski , Britten , Richard Strauss\n15/09/2019 - Els millors concerts de la setmana a Barcelona (16 a 22 de setembre): Viena (Mozart, Mahler i Beethoven)\n03/09/2019 - Els compositors més programats del més d’agost


Una vintena de nins i nines del municipi de Santanyí participen d’un campament a la Colònia de Sant Pere\nDel 26 al 29 de juny, una vintena de nins i nines del municipi de Santanyí gaudeixen d’un campament d’estiu a la Colònia de Sant Pere que ha organitzat la regidoria de Joventut conjuntament amb el Centre d’Informació Jove de Santanyí i Punt Jove de Cala d’Or.\nEl campament va adreçat per a nins i nines en edats compreses d’entre 6 i 9 anys. Durant aquests tres dies, els participants gaudeixen de tallers, gimcanes, platja, jocs, vetllades, jocs de pistes a càrrec de monitors especialitzats, que gestiona l’associació Espiral.\nEl dia de la partida hi assistiren el regidor de Joventut, Miquel Vidal Bauçà i el primer tinent de batle, Llorenç Galmés, per transmetre el desig de que els nins es diverteixin molt, al mateix temps, tranquil•litzar a les mares i pares que acompanyaren els infants a punt de viure una gran aventura fora de l’àmbit familiar i escolar. Vidal i Galmés coincideixen en que: “aquest campament és una activitat que fomenta l’autonomia, la participació de nins i nines que potser no s’hagin vist mai i és una oportunitat de conviure amb altres amics de diferents pobles i escoles. Per altra part, aquests infants desconnecten dels jocs tecnològics per estar enmig de la natura i viure una experiència molt diferent de la vida quotidiana”.


Els efectes del coronavirus fan incrementar més l'atur en els homes que no pas en les dones - Canal Terrassa\nEls efectes del coronavirus fan incrementar més l’atur en els homes que no pas en les dones\nQuico SimóData: 09/02/21\nLa situació laboral al gener castiga molt més les dones que no pas els homes. La taxa d’atur del col·lectiu femení és del 17,64 per cent mentre que en els homes esta gairebé cinc punts per sota, al 12,72 per cent. Si mirem la variació interanual, però, els més perjudicats són els homes. Ara hi ha un 30 per cent més d’aturats que al gener de 2020 mentre que el nombre d’aturades s’ha incrementat en el 20 per cent.\nEn el cas dels joves la variació anual frega, per dues dècimes, el quaranta per cent. La taxa d’atur d’aquest col·lectiu és del 16,36 per cent. Encara pitjor ho tenen els majors de 45 anys, la taxa d’atur dels quals supera el 18 per cent. En el cas dels joves de nacionalitat estrangera l’increment de l’atur interanual supera el 57 per cent.\nPer sectors la indústria és el que menys ha patit la situació de la pandèmia. L’atur en aquest sector ha incrementat menys d’un 9 per cent. L’agricultura en canvi, testimonial a la ciutat, supera el 30 per cent augment. Ha crescut l’atur entre un 20 i un 30 per cent en els serveis, la construcció i les persones sense ocupació anterior.\nRespecte al desembre, la indústria i la construcció han vist una baixada d’atur inferior a l’1 per cent. En la resta de sectors l’increment supera el 2 per cent. Dos de cada tres aturats a Terrassa són del sector serveis. El terç restant se’l reparteixen, a parts gairebé iguals, la industrial, la construcció i les persones sense ocupació anterior.\nLa CUP vol un nou referèndum que culmini ara amb la independència\nEl PSC promou noves infraestructures de mobilitat per afrontar la transició ecològica