La lumbàlgia, un mal massa freqüent | Consumer\nLa lumbàlgia, un mal massa freqüent\nUn 80% de la població espanyola patirà algun episodi de dolor a la zona lumbar durant la seva vida\nLa lumbàlgia és una afecció reumática que provoca dolor d’esquena entre les últimes costelles i la zona glútea, relacionada amb degeneració del disc vertebral, artrosis de les vèrtebres, fractures per osteoporosis o escoliosis. Sovint, aquestes situacions es generen a llarg termini, a causa del mal tracte al que s’ha sotmès la zona baixa de l’esquena durant un temps perllongat. Els especialistes asseguren que, en bona part, el tractament es basa a l’educació, tant per resoldre-ho com per evitar que aparecezca de nou. Aquest article explica el paper del sedentarisme i la mala postura en el desenvolupament de lumbàlgia i què recomanen – i què no- les guies de tractament.\nL’estudi EPISER, afavorit per la Societat Espanyola de Reumatología (SER), va posar de manifest ja fa uns anys que la incidència de lumbàlgia entre la població espanyola era del 15%, i que fins al 80% patirà un episodi en algun moment de la seva vida. Així, la lumbàlgia ocupa el segon lloc entre les malalties reumáticas que provoquen una pitjor qualitat de vida respecte a les limitacions físiques, després de l’artrosis de genoll. Sigui el que sigui el seu origen, hi ha sempre una inflamació que es resol amb el temps. Però per ser un procés lent, és molt fàcil lesionar-se l’esquena de nou. Per aquest motiu, cal portar un bon tractament que la converteixi en episódica i no recurrent, crònica i, fins i tot, discapacitante. A més, com a afecta a gran part de la població activa, és la segona causa més comuna d’absentisme laboral als països desenvolupats.\nLumbàlgia amb sedentarisme i mala postura\nUn dels principals factors de risc de desenvolupar lumbàlgia és exercir un treball sedentari, que afavoreix adoptar males postures i pot derivar en dolor d’esquena o de cintura. A aquest factor cal sumar-li que moltes persones passen gran part del seu temps d’oci davant la pantalla d’un ordinador o de la televisió. I, a poc a poc, la mala posició es converteix en hàbit i augmenta el risc de patir la malaltia. També, com la majoria de les molèsties es controlen en tombar-se o descansar, moltes persones opten per deixar passar el problema.\nPer accelerar la recuperació, cal evitar el repòs en llit i mantenir el grau màxim d’activitat física que el dolor permeti\nLa lumbàlgia afecta més a les dones, i a això, se li uneix el conegut caràcter femení de l’osteoporosis . Complerts els 55 anys, els defectes posturals juntament amb procés menopáusico -es redueix la capacitat de l’organisme per absorbir el calci- poden implicar més problemes a llarg termini, ja que està descrit que romandre amb postures incorrectes de forma perllongada pot provocar microfacturas òssies.\nLa Societat Espanyola de Reumatología també destaca les labors domèstiques com a possibles desencadenants del dolor lumbar. D’aquesta manera, l’entitat convida a agenollar-se o doblegar els genolls per ajustar la roba de llit, pujar-se a una altura adequada per netejar els objectes que estiguin per sobre de l’espatlla i repartir la càrrega entre tots dos braços després de tornar de la compra. És aconsellable descansar una cama en una petita tarima en planxar i evitar els coixins molt alts o dormir sense elles. És millor dormir de costat o de cap per amunt.\nGuia oficial de tractament per a la lumbàlgia\nHi ha molts estudis que tracten de definir la teràpia més adequada per a la lumbàlgia, encara que el millor tractament s’ajusta a les necessitats de l’afectat. En l’actualitat, solament hi ha una guia oficial a Espanya que proposa l’abordatge d’aquesta sensació molesta de manera eficaç i que està reconeguda per les principals societats espanyoles relacionades. És la versió espanyola del Programa Europeu COST B13, que inclou pautes per a la lumbàlgia aguda (si dura menys de 4 setmanes), la forma crònica (si es perllonga més de 12 setmanes) i la seva prevenció.\nPer accelerar la recuperació i reduir el risc que aquest mal es repeteixi en el futur, les guies aconsellen evitar el repòs en llit i mantenir el grau màxim d’activitat física que el dolor permeti. Si ben no se suggereix l’exercici en plena crisi, sí quan s’allarga més de sis setmanes. La SER s’aventura a apuntar esports específics, encara que en la guia COST B13 no es decanten per cap activitat física en concret.\nRespecte a la teràpia farmacològica, els medicaments més eficaços són analgésicos, antiinflamatorios o relaxants musculars durant tres mesos. A partir d’aquí, si es perllonga, es pot optar per neurorreflejoterapia (grapes quirúrgiques que estimulen les fibres nervioses relacionades amb els nervis implicats en el dolor) o per acudir a una “escola de l’esquena“, és a dir, centres on ensenyen al pacient a manejar de manera activa el seu problema.\nSi el malestar va més enllà dels tres mesos o quan hi ha senyals de mal pronòstic (un cercle viciós que no permet superar la situació) també pot ser oportú el tractament psicològic, o davant hèrnia discal, la possibilitat d’intervenció quirúrgica.\nRecomanacions per prevenir la lumbàlgia\nPer ajudar a prevenir la lumbàlgia, la SER recomana dur a terme activitats com caminar per terreny pla almenys una hora cada dia, mantenir una higiene postural adequada i practicar exercici, sobretot natació (millor l’estil d’esquena) i bicicleta estàtica amb el manillar elevat. Deu minuts al dia d’exercici haurien de ser suficients per prevenir el dolor d’esquena i enfortir els músculs, sempre que no es practiqui en plena crisi. Si el treball es realitza assegut, és important comptar amb una cadira amb respatller còmode i recte a l’altura de l’escriptori, aixecar-se cada dues hores, fer moviments i caminar una mica per l’estada.\nD’altra banda, hi ha mètodes que des de les guies de tractament no s’aconsella: electroterapia; alguns procediments físics com a tracció, cotilles i faixes lumbars, manipulacions vertebrals, acupuntura o repòs en llit; infiltracions esclerosantes, de toxina botulínica i ozonoterapia; i cirurgia per a lumbàlgia inespecífica.\nSegons la guia europea, no hi ha fonament científic per a l’ús de soles, plantilles o cadires i matalassos amb finalitats preventives, si bé és cert que els símptomes persistents poden millorar més amb un matalàs de fermesa intermèdia que amb un molt ferma. Tampoc hi ha, ara com ara, evidència científica que avali la quiropráctica. D’altra banda, l’exercici físic regular és la pràctica amb major efecte preventiu.\nLumbàlgia en els gens\nUn estudi de la Universitat de Salt Lake City (EUA) assegura que el dolor persistent a la regió inferior de l’esquena pot tenir un factor genètic. S’ha establert el factor hereditari en el fet que les persones amb un familiar proper, com un pare, germà o fill, amb dolor d’esquena són més de quatre vegades més propenses a desenvolupar aquest símptoma, encara que no determini el seu desenvolupament final.\nNo és el primer estudi a desxifrar evidències en aquest camp. En 2005, un treball realitzat amb bessons a l’Hospital Saint Thomas de Londres (Regne Unit) va demostrar que el factor més important d’aquest mal està en els gens, encara que falta saber quins són els implicats. Així, els especialistes insten a les persones amb antecedents al fet que segueixin amb atenció les recomanacions per protegir-se de les lesions i el dolor d’esquena.\ndolor esquena lumbalgia-ca


Escola d'espanyol a Colòmbia - Enforex | Les Caves\nAprèn espanyol a Colòmbia\nCarisma i noblesa per aprendre espanyol\nSituada a al nord-oest d’Amèrica de Sud, Colòmbia destaca per ser la segona nació de l’ món en població hispanoparlant (aproximadament 50 milions de persones). Igualment destaquen el seu atractiu històric, especialment els seus rics jaciments de l’època precolombina; seus paratges, entre els quals es troben dos parcs naturals; i les seves platges, que miren a l’paradisíac mar Carib i a l’oceà Pacífic.\nLa seva herència espanyola és visible en els llocs històrics de Cartagena i Bogotà. La capital de el país va ser declarada com a “molt noble i molt lleial” pel mateix emperador Carles V. Una curta estada a Colòmbia és tota una experiència per als seus visitants. Ja vulguis descobrir bells paisatges o gaudir coneixent els llocs que van fer història, a Colòmbia hi ha un lloc per a tu.\nA més, el país gaudeix d’una privilegiada situació econòmica. actualment, és un dels països més pròspers i puixants d’Amèrica Llatina. Viu Colòmbia, la seva cultura i la seva manera de entendre la llengua espanyola. Enforex t’ho posa fàcil.\nMés informació sobre aprendre espanyol a Colòmbia:


Consell de Barri de Les Planes - Decidim Sant Cugat\nVols estar al dia de tot el que passa al barri o contactar amb nosaltres?\nSegueix el canal de Telegram\nEnvia un correu a lesplanes@santcugat.cat\nEl Consell de Barri és l’espai participatiu de Les Planes, on el veïnat, les entitats i els grups municipals es troben per millorar el funcionament del barri, dinamitzar la vida comunitària i fer arribar les seves necessitats i propostes a l’Ajuntament.\nÉs un espai obert a totes les persones que viuen i estan vinculades al barri. Cada trimestre ens reunim en sessió plenària però també hi ha grups de treball específics per fer seguiment de projectes i tractar qüestions de seguretat, obres, mobilitat, entre d’altres. Si sou membres d’un col·lectiu o associació amb seu a Les Planes, podeu formar part del Consell de Barri. Vine al Consell i connecta’t al teu barri!\nVols participar al Consell?\nLes sessions del Consell de Barri són públiques i estan obertes als veïns i veïnes. Els temes que s’hi tracten són d’interès general de la comunitat. Un espai de participació per connectar-te al teu barri i implicar-te en la construcció col·lectiva de Les Planes.\nEl Consell està presidit per un regidor o regidora de l’Ajuntament i la sotspresidència recau en una persona veïna del barri. Els vocals són representants de les entitats i associacions del barri, així com dels grups polítics municipals)\nSi sou una entitat del barri, podeu sol·licitar formar part del Consell de Barri a lesplanes@santcugat.cat.\nCom estar connectat amb el Consell?\nSi vols seguir l’actualitat i els projectes del teu barri des del correu electrònic, subscriu-te a la newsletter.\nSi vols rebre informació directament al telèfon mòbil, segueix el canal de Telegram\nI si vols traslladar-nos dubtes, suggerències o temes a tractar, pots enviar un correu a lesplanes@santcugat.cat\nAlba Gordó i Vilaseca, presidenta\nTeresa Larrieu Michaud, vocal ERC-MES\nPau Sanchez Calderer, vocal CUP-PC\nPablo Pulido Bermúdez, vocal PSC-CP\nNúria Fernández Galofre, vocal Junts x Sant Cugat\nJavier Monteys García, vocal C's\nRepresentants de les entitats del barri:\nMarciano Villarraso Velázquez , Associació de propietaris i veïns de Les Planes\nJessica Piera Mestre, Associació La Rabassa del Pi de Les Planes\nDiana Otero, Espai Familiar de Les Planes\nAntonia Mohínos, Racó de l'Amistat de Les Planes\nEsther Parareda Lázaro, Grup Dones de la Creu d'en Blau\nMercedes González, AFA Escola La Floresta\nBegoña Parareda, Agrupació cultural i musical de Les Planes\nMarcelo Ymbern, AVV Can Cortés\nEmília Cruz López, Comissió de festes\nJoaquim Prats Massana, Associació Soci Cultural Nostre Club\nPuri Moreno Gómez, Associació de Veïns de Can Borrull\nNota: La informació i actes del Consell de Barri anteriors al setembre de 2018 es troben a www.consellsdebarri.santcugatentitats.net\ncaret-right Revista Som les Planes (4 Documents)\nRevista del Consell de Barri de les Planes\nSom les Planes - hivern 2020 pdf 20 MB\nSom les Planes - estiu 2018 pdf 500 KB\nSom les Planes - estiu 2017 pdf 300 KB\nSom les Planes - tardor 2016 pdf 600 KB\nSessions del Consell de Barri - Properes trobades Veure tots (10)\n30 Maig 2022 - 18:00-20:00\nGrups de treball - Trobades anteriors Veure tots (31)\n23 Març 2022 - 18:00-19:30\nGrup de treball de Seguretat Ciutadana a Les Planes\n02 Febrer 2022 - 18:30-20:00\nJornada: Informació dels resultats de l'estudi de Rehabilitació Energètica a les Planes\n19 Gener 2022 - 18:00-19:30\nVeure tots (31)\nProjectes lliure disposició Veure tots els resultats (29)\nIl·luminació i pavimentació de l'espai entre la pista Pere Grau i l'Eco.\nParc infantil a la plaça Maria Antonia\nAire condicionat al Casal\nVeure tots els resultats (29)\nJa vam escollir els temes que prioritzàvem treballar...\nbell 0 0 seguidores Seguir Les Planes\nParticipa al procés Les Planes Participa al procés Les Planes\nbell 3 3 seguidores Seguir Consell de Barri de Les Planes\nGrup promotor Consell de Barri de Les Planes\nÀrea d'organització Oficina de Participació Ciutadana de l'Ajuntament de Sant Cugat\nQui participa Veïns i veïnes del barri de Les Planes\nTipus d'assemblea Consell de Barri\n


En marxa la segona edició del Summer Market La industrial, de S'agaró • Ràdio Capital de l'Empordà\nAl programa d’activitats destaca el show diari del Màgic Andreu i les actuacions musicals en directe de Toni Cayena, Veil o Aisha Fay Acoustic Trio. El conjunt de l’esdeveniment ha adaptat el format i l’aforament als requisits de seguretat i protocols sanitaris del moment.\nSegona edició del Summer Market La Industrial del 4 al 9 d’agost al Parc de Sant Ramon de S’Agaró amb entrada gratuïta. Una proposta lúdica que amb el lema Let’s make it a classic proposa gaudir dels vespres d’estiu a l’aire lliure amb compres i oci, música en directe i disc-joqueis, gastronomia i copes, activitats infantils i performances en un espai de 7.000 m2 amb 2.000 m2 d’aparcament lliure.\nLa proposta s’emmarca en el conjunt d’activitats d’estiu a S’Agaró que malgrat la suspensió d’algunes proposte com el Magic Night o el Festival Internacional de Música a l’Església de l’Esperança, si que ha celebrat la Festa Major d’Estiu a primers de juliol també al Parc de Sant Ramon. El mateix espai és escenari de les cantades d’havaneres, sardanes per escoltar i projeccions d’autocinema. La vila de S’Agaró també acull sessions de la proposta de ioga integral Desperta els sentits en indrets amb encant del municipi i el seu Camí de Ronda d’una doble oferta de vistes guiades amb l’acompanyament de guia local.\nArticle anteriorS’entreguen els Premis Treball de Recerca en l’àmbit de Sant Feliu de Guíxols\nArticle següentLa Fundació Vimar inicia una campanya per cofinançar les obres d’adequació del local cedit per l’Ajuntament per instal·lar-hi les seves oficines


Guangdong Olympic Hotel Guangzhou Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nA4 North Gate, Dongpu Olympic Sports Center, Tianhe District, Districte de Tianhe, Guangzhou, Xina, 510530 - Veure al mapa\nBarri Districte de Tianhe Districte de Yuexiu -Carretera EstHuan Shi Districte de Tianhe Àrea del Centre d'Exposicions de Pazhou Districte de Fangcun Districte de Tianhe Districte de Tianhe Districte de Tianhe Districte de Tianhe Districte de Tianhe\nSituat a l'encantadora àrea de Districte de Tianhe, Guangdong Olympic Hotel gaudeix d'una posició excepcional a la els restaurants, els negocis, compres de Guangzhou. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 5 km, i normalment només es triga 37 minuts per arribar a l'aeroport. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Centre d'Esports Olímpics de Guangdong, Guangdong Olympic Stadium, Olympic sports Olesz famous discount Store.\nEl Guangdong Olympic Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nEls clients poden triar d'entre 170 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com centre esportiu, sala de jocs. Guangdong Olympic Hotel és una elecció inteligents per a viatgers a Guangzhou, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Un home de 42 anys ferit greu en un incendi a la carretera de Terrassa - El diari digital de Sabadell - iSabadell\nEls Merinals, Sabadell, sector Can Rull, Societat, Successos\nUn veí de Sabadell de 42 anys ha patit cremades en el 70 per cent del seu cos després de què s’originés a les 20:42 hores del vespre un incendi en el quart pis del número 343 de la carretera de Terrasa.\nL’incenci s’ha originat al menjador del domicili i ha cremat el sofà, una cadira, el sostre i ha provocat una gran quantitat de fum. Per poder extingir l’incendi han intervingut quatre dotacions de bombers.\nSegons han apuntat els Bombers de la Generalitat de Catalunya a aquest mitjà, l’home l’han trobat al passadís de casa seva i ha estat traslladat en estat greu a l’hospital de la Vall d’Hebron de Barcelona. Un altre veí de 18 anys ha estat traslladat a l’hospital Parc Taulí en estat lleu per inhalació de fum i una noia de 27 anys que ha ajudat els veïns ha quedat en estat lleu per inhalació de fum i ha estat donada d’alta al moment.\nUn cop s’ha controlat l’incendi, cap a les 9 de la nit, els bombers han ventilat tot el pis perquè hi havia una gran quantitat de fum.\nFoto portada: Carretera de Terrassa 343. Autor: Google Street View.


La Fiscalia obri diligències penals contra Cañizares. | LambdaValencia\nLa Fiscalia obri diligències penals contra Cañizares.\nLa Fiscalia Provincial de València ha obert diligències de investigació penal al cardenal Antonio Cañizares, arquebisbe de València, per la denúncia presentada per Lambda amb el suport d’altres 55 entitats cíviques, sindicats i partits polítics, segons informacions rebudes de diversos mitjans de comunicació. El motiu és la denúncia, interposada fa onze dies després de les declaracions del purpurat contra el “Imperi gai”, el feminisme radical i la «ideologia de gènere», es converteix ara en una recerca penal que pilotarà la fiscal encarregada dels crims d’odi, Carmen Andreu.\nEn presentar la denúncia en la Fiscalia, Lambda va considerar que aquelles declaracions pronunciades pel prelat en una homilia eren «*homófobas i masclistes» i constitutives d’un possible delicte d’incitació a l’odi. Per açò va recórrer a els tribunals, perquè creien que «sobrepassen la llibertat d’expressió i podien estar considerades com a delictes d’odi».


blog d'en Pep » 2009 » desembre » 28\nLes Castellasses i La Mola\nEl dia abans en Xavi feia la proposta, per anar-hi amb en Robert i en Pau i aviat m’hi vaig apuntar.\nArribo amb prou temps al lloc de trobada i a l’hora no hi havia ningú i la pluja era incessant i anava a més. Tenia dubtes de si m’havien dit que si plovia s’anul·lava, però aviat apareix a tota pastilla en Pau, dient que en Robert està venint i que Xavi està encallat a l’autopista. A més, al matí al fòrum mossenaire hi penjava un avís al que responia l’Alex i també va venir.\nPosats en matèria i tocant l’una del migdia, sortim des de Can Robert i per dreceres conegudes, fins a Can Poble, alternant el caminar principalment, amb el córrer i no sabria dir ben bé on, ja anem per un camí per a mí desconegut i que, tot i divertit, es podia un perdre. En Pau ens fa tocar l’agulla de les Castellasses.\nAquestes fotografies estan a la xarxa. Hi havia poca visibilitat i s’endevinav que hi havia aquesta agulla.\nTornem endarrera, i de vegades no encertem per pocs metres el camí. El pas aeri que tant m’havia preocupat, gràcies a un filferret es feia molt fàcil i ara en Xavi feia broma, amb el que ens esperava: la canal de l’elefant. Uff, sona feixuc. O, però que divertit. Jo al darrera tot veient com se’n sortien. Després passem per sota unes baumes i cap al Saüc i Canal del Cavall. Aquí en Pau fa un joc de peus que per poc es trenca coll i barres. Però res, tan sols enfangat fins les celles.\nMolta cuixa a l’aire però aquest Sabadellecs de Vilafranca i Castellar, estan pelats de fred, je !.\nFotografia d’una companyia que recordaré. oH i tant !!


Marc Ortega, després de tornar de la Uniraid: “Donem massa coses per suposades” | UAO CEU\nFecha: dijous, 16 de març de 2017 a las 13:30h\nMarc Ortega, després de tornar de la Uniraid: “Donem massa coses per suposades”\nEmprenedor i aventurer. Marc Ortega, estudiant de quart curs de Direcció d'Empreses a la nostra universitat, va emprendre l'aventura de la Uniraid el passat febrer, dins de l'equip Endeavour I, amb el seu company Joan Cebrián, alumne d'enginyeria. Un viatge a través del desert del Marroc en què no només havien de conquerir les dunes sinó també als patrocinadors que els ajudarien a assolir els seus objectius. Un itinerari de 9 dies amb ambició de superació personal i, sobretot, humanitària, ja que cada cotxe havia de repartir almenys 30 kg de material solidari entre les aldees del desert.\nCom vau decidir embarcar-vos en semblant viatge?\nJoan Cebrián, el meu company a l'equip Endeavour I, és un amic des dels 11 anys. Ell ja havia participat en la Uniraid l'any passat i em va semblar una aventura molt apassionant i em va suggerir que li agradaria anar amb mi la següent edició, si és que hi havia. Jo sabia que seria una experiència que no em podia perdre, així que no m'ho vaig pensar dues vegades.\nCom és la preparació? Quant de temps heu necessitat per aconseguir patrocinadors i quina ha estat la vostra estratègia per aconseguir-los?\nUn cop fet l'equip, vam crear una pàgina de Facebook i Instagram. Després de pensar i pensar, vam redactar una carta de presentació i un dossier de patrocini on explicàvem qui érem, què fèiem i què podíem oferir al patrocinador. Nosaltres, a canvi, no demanàvem res en concret, doncs, com indica el nostre lema, "qualsevol ajuda és molta".\nVam aprofitar els nostres perfils per dedicar-nos a allò que millor se'ns donava a cadascun. Dels patrocinis i el finançament em vaig encarregar jo, així com de la comunicació. Primer vaig recórrer a contactes als quals els podia interessar la meva oferta i, paral·lelament, anava contactant amb altres empreses. A més, vam muntar diversos esdeveniments, com ara una macro jornada de pàdel solidari, que no hagués estat possible sense la col·laboració de Qoppa Circuits Esportius (empresa recentment fundada per un gran amic). El resultat va ser impecable. Amb accions com aquesta vam poder cobrir el pressupost de 5.095 euros que ens havíem plantejat.\nÉs difícil el procés d'atreure patrocinadors a la causa?\nMés que molt. Des del meu punt de vista, hi ha hagut 3 factors clau per aconseguir-ho. El primer és demostrar la teva il·lusió, les teves ganes i la teva predisposició i flexibilitat. Altre aspecte fonamental és cuidar la gent i atorgar-li el valor que realment té. Molts diuen que volen col·laborar, però pocs ho fan. Aquells que ho fan, mereixen el nostre respecte, afecte i dedicació, amb tot el que això comporta. És important cuidar al patrocinador tant abans de l'aventura, com després. Finalment, també ens ajuda el fet que sigui una aventura amb esperit solidari.\nQuan vas tenir clar que arribaves a l'objectiu?\nDes del moment en què tens el primer espònsor i t'hi has compromès, ja no et pots tornar enrere. Has d'anar endavant amb tot i lluitar per arribar al teu objectiu. Saber que no rebria cap ajuda sense donar res a canvi em va fer posar les piles. Realment, la pressió és molta.\nCom va reaccionar el teu entorn familiar i amistats a l'anunci de què volies fer la Uniraid?\nAlguns amb enveja. Qui no vol viure aquesta aventura!? El que molts no volen és afrontar tot el que hi ha amagat darrere de la diversió. Molts em deien boig i somiador. Ara que ho hem aconseguit, les seves paraules canvien.\nQuè ha estat el més dur d'aquesta aventura?\nEt posen al límit. Cada dia t'aixeques molt d'hora (quasi de nit), esmorzes, el dutxes (moltes vegades amb aigua freda), t'empasses sorra, els recursos són justos i limitats... De 12 a 16 hores diàries amb un cotxe de 25 anys a ple sòl pel desert; seguint un "roadbook" amb l'única ajuda d'una brúixola i un gran company en què has de confiar al 100%. Hi ha hagut moments durs, però amb suor, molt treball en equip i molta capacitat d'avaluació i decisió, ho hem fet possible. La sensació en acabar cadascuna de les etapes... Aquest és el gran premi.\nQuè esperàveu de la Uniraid i què us ha sorprès?\nEl que més impacta és el contacte amb la població. Un dia van venir 160 nens al nostre campament, amb professors i pares i vam passar per diferents aldees. Hi ha molta misèria. Es pensa que al Marroc no hi ha, però hi has de baixar més al sud per trobar-te amb ella. Vam veure moltes aldees fetes de quatre cases de palla i argila, sense llum ni aigua. Veure a nens que no poden anar a l'escola, que van bruts, veus a les seves cares molta desesperació. Saber que aportem tot el que vam poder ens satisfà. Però, tot i així, encara queda molt per fer allà.\nSuposo que tot allò et canvia la visió que tens del món. Ara entenc per què la gent ve d'allà a buscar-se la vida de la forma que ho fa. Hi ha prejudicis, tots els tenim. Ens creem una imatge de les persones i tendim a posar-les a totes al mateix sac. Val la pena, abans d'opinar, anar allà i veure com ho passen cada un dels dies de la seva vida.\nParles d'un viatge ple d'aprenentatge\nComences a valorar-ho tot més. En tornar aquí et sents ric per tenir aigua calenta, llum, un plat calent i una casa amb una família que t'adora. Donem massa coses per suposades.\nA més de valors humans, durant el viatge també hem treballat molt els valors que un emprenedor ha de tenir: la gestió de recursos, la comunicació, l'avaluació d'alternatives, el lideratge, l'empatia, el treball en equip, la confiança en un mateix, la constància o la responsabilitat.\nCom heu funcionat el teu company i tu? Quina importància te l'equipo en una experiència com aquesta?\nDeixes de pensar en el "jo", i comences a pensar en el "nosaltres". El "nosaltres" és la clau.\nHa valgut la pena tant esforç? Animaríeu a altres universitaris a participar?\nLi ho recomano a qualsevol persona que estigui preparada, disposada a passar moments durs i amb ganes d'aprendre molt. Coses que no t'ensenyen a la universitat, però que són fins i tot més importants.


“La porta musical” guanya el Concurs de Cartells del FeMAP 2017\nEl Festival de Música Antiga dels Pirineus (FeMAP) ja té cartell per a la seva edició del 2017. Després de la preselecció dels finalistes, portada a terme a través de les votacions populars i del comitè tècnic, un jurat especialitzat ha escollit el cartell que anunciarà el festival per a la seva propera edició. Es tracta de “La porta musical” de l’artista andorrà Joan Pau Casado. L’any passat, per altra banda, el cartell guanyador també va provenir d’Andorra.\nEntre els finalistes destacava aquest cartell, tot i que també altres com “Inspiració música antiga”, “La muntanya i la música”, “Sota les estrelles”, “Tornant enrere en el temps a través de la música” i “FEmposterMAP”.\nPer a l’elecció del nou cartell, un jurat compost per diversos especialistes ha tingut en compte criteris d’originalitat, de composició, d’impacte visual, de claredat del missatge i l’ús d’elements relacionats amb el territori pirinenc, la seva cultura i iconografia. Enguany, els membres del jurat han estat el dissenyador d’Andorra i guanyador del concurs del 2016, David Casasayas; el director adjunt de Música i Cultura Popular de la Generalitat Valenciana, Leonardo Marqués; la regidora de Cultura i Festes de Berga, Mònica Garcia; la membre de Mostremp Marina Roman; la responsable d’imatge del FeMAP, Patrícia Márquez, i la dissenyadora de la Pobla de Segur i guanyadora del concurs del 2015, Creixell Solduga.\nEl FeMAP va rebre diferents propostes d’artistes dels Pirineus, en un concurs que cada any busca estimular la creativitat i el foment de les obres dels seus participants.


Ignacio Peyró: “La literatura podria començar i acabar amb Azorín” - Lletraferit\nVALÈNCIA. Si Pompa y circunstancia. Diccionario sentimental de la cultura inglesa (Fórcola, 2014), era ja un producte delicat i deliciós, un apassionat i excel·lent recorregut per la cultura anglesa, i Comimos y bebimos (Libros del Asteroide, 2018), una lectura d’una exagerada qualitat literària, l’aparició de Ya sentarás cabeza. Cuando fuimos periodistas (2006-2011) (Libros del Asteroide, 2020) ha aconseguit una benèfica audiència, allò de l’unànime consens entre públic i crítica. Un autor que evoca el desaparegut restaurant Chez Lyon de València, que cita de manera còmoda a Juan Gil Albert i que sap distingir el cicle de la taronja no podia ser objecte de la nostra desatenció.\nFem l’entrevista per telèfon, un dia d’estranya pluja pandèmica a València, i li confesse a Ignacio Peyró que, donat el meu debut –i retirada– en el gènere, el meu únic objectiu és no guanyar el premi a la pitjor entrevista promocional de Ya sentarás cabeza, tot un fenomen editorial. Una vegada pactat el tuteig, comencem pel seu cognom i la seua relació amb allò valencià.\n-Eixe Peyró és ben nostre, no?\n-Sí, ningú m’ha d’ensenyar valenciania. Els meus orígens familiars remots són de la Safor. El meu cognom està molt present en tot l’àmbit valencianoparlant. Tots els matins quan anava a escola en autobús veia un camió de Fruites Peyró i un de Taronges Peiró. Que menys que saber coses d’una terra que m’agrada molt i que visite ocasionalment. Un dels millors poetes és Paco Brines, d’Oliva, i m’estime molt a Juan Gil Albert. Tinc una cosina que es va casar al monestir de Sant Jeroni de Cotalba, que és un lloc d’una gran bellesa. I m’encanta tot allò del burret, la cassalla, els figatells… Ja fa dos anys que no vaig a la Safor!\n-Si com dius en el llibre, allò bo d’escriure és que no fas gasto i no beus, el mal de l’escriptura no és haver de cedir a eixa amabilitat de la qual dones tantes mostres en les xarxes socials? O la teua és innata?\n-Intente ser prou amable. No sempre ho aconseguisc, però ho intente, i a més quan es tracta dels teus llibres, i entre milions d’objectes que poden atraure l’atenció, si algú es pren la molèstia de detindre’s en un dels teus, s’ha de reconéixer i agrair la complicitat i la proximitat dels lectors.\n-S’ha de suposar que no d’ara, que ja fa temps que saps que escrius molt bé, i en este llibre, a més, tot és esplèndid, des de la fotografia de la coberta, que és teua, continuant per un inici apoteòsic… Però eres conscient de la tortura d’eixe final que ens deixa amb ganes d’una pròxima continuïtat?\n-Gràcies per les observacions. El llibre respon a un moment d’una certa ebullició, de formació pràcticament en solitari, d’un xicon amb moltes ganes d’escriure i amb una gran llibertat. Crec que el llibre, si alguna cosa hauria de destacar-se, és que té una certa frescor en molts moments, d’una persona encara poc tocada pel món. El llibre el podríem haver fet molt més curt, amb l’editor, però a mi el que m’encaixava vitalment era oferir tota junta eixa part del periodisme, prèvia a la meua entrada a treballar en la Moncloa amb el president del Govern. No sé si els pròxims lliuraments seran més breus, temporalment i també en paginació.\n-Seràs indulgent amb la tortura de deixar-nos in albis amb el que passa després a la Moncloa?\n-Clar, seguirem publicant, però per a mi des del punt de vista vital hi havia una frontera en eixe moment, en l’entrada a la Moncloa.\n-Tens una capacitat colossal per a la descripció, la sentència, l’aforisme i la metàfora, com, per exemple, quan parles de Mallorca i descrius “la dulzura del sol –una dulzura tuberculosa e invernal–”, o quan evoques l’olor de lleixiu en els bars, que és una cosa que els qui hem transitat sovint pels bars no havíem vist escrita mai. Es posa l’accent en el teu dietarisme, però no creus que eres més exactament un retratista, un descriptor?\n-Sí, soc un descriptor. Sobretot en el meu llibre hi ha un intens esforç per descriure. A vegades això ocorre també amb la cosa política.\n-No cometré l’error de dir que Peyró ha aconseguit una veu pròpia, però sembla que el que contes, i la manera en què ho escrius, ha trobat molts lectors delerosos de sentir-se còmodes amb la teua veu i visió del món? Hi ha hagut un feliç encontre?\n-Em pareix molt curiós i molt estrany, perquè un llibre com este, que és al capdavall un dietari, no deixa de ser una mena de blablacar, on tu et trobes amb un estrany i puges amb ell, i et pot agradar més o menys el trajecte, la manera de conduir, etc. I ara de sobte m’estan arribant elogis molt bonics, i això que és un llibre que té les seues rareses, amb molta acumulació i materials molt diversos, però per això mateix estic molt content que hi haja lectors còmodes amb eixa veu.\n-Valentí Puig, Josep Pla, Perucho, Llop, Capó, Barcelona, Mallorca… No és habitual eixa estima tan plural per la literatura de la perifèria i, a més, per aquella no escrita en castellà. D’on naix això?\n-D’una curiositat intel·lectual, des de fa anys, per la producció de tot eixe àmbit cultural, siga quina siga la seua llengua. Sempre m’ha cridat l’atenció i al mateix temps l’he viscuda amb molta naturalitat, crec que com tants altres escriptors de l’interior. En tot cas, no et dic que hi haja una explicació genètica, però si una memòria amagada per la qual jo he pogut apreciar la bellesa de la llum del Mediterrani...\n-A propòsit dels referents literaris, no et trobes cansat que, com en una nota de tast de vins, s’hagen de descriure les teues fílies: Pla, Montaigne, Morand, Pascal…\n-La qüestió és que una cosa és allò que a tu et pot agradar com a lector i una altra cosa allò que t’influïx de veritat, que no és necessàriament el mateix. Moltes de les influències que tens no són necessàriament explícites. Et pot agradar molt l’escriptura de Josep Pla, però podria ser que la teua vida haguera estat més marcada per les cançons de Mecano. M’agraden molts escriptors i sempre estic llegint coses diferents per tal de vore si amplie el meu camp emocional. Em sent molt a gust amb eixos autors que has esmentat, i vaig fent el meu camí. Hi ha molts tipus d’escriptor, i jo també m’estic fent un determinat tipus d’escriptor, que al final el que intenta amb honestedat és parlar de la vida que té davant dels ulls.\n-I ho fas com un orfebre, que construïx el text, més que per deposició de material, a partir de l’aforisme.\n-Diria que sí, i és que el dietari té molt del gènere de la glossa. De concentració de la prosa. No m’interessa el paper literari. L’onanisme per l’onanisme m’agrada fins a un punt molt determinat. M’agrada que en les pàgines hi haja un cert aire del món i de la vida. Un observador fred. El dietari és una manera de mirar el món, i són els teus ulls i la teua mirada, i la teua manera de situar-te en el món. L’altre dia comentava Gonzalo Torné que en el llibre es detecta una certa comicitat respecte de mi mateix, amb la qual també em sent molt còmode.\n-Has escrit pàgines en el llibre molt afectuoses, reivindicatives de l’ofici de la traducció, que van més enllà del pane lucrando.\n-És del millor que he fet mai. Les sensacions que més bé recorde de l’adolescència són les traduccions dels clàssics a l’escola i a la Universitat. El que això suma i t’ensenya no està escrit i no t’ho proporciona cap altra activitat. Estàs amerant-te de civilització. El respecte per la llengua i la paraula que t’aporta el fet de traduir és impressionant.\n-Vaig llegir una vegada a Raymond Queneau que Saint-Beuve retratava un personatge per al qual llegir a Racine li era suficient per a viure. Quin escriptor seria suficient per a Ignacio Peyró?\n-És una pregunta meravellosa. En tenim un que és Cervantes. El mateix Galdós seria suficient. Però per què limitar-nos-en a un? Cap escriptor és tots els escriptors. Hi ha coses que et dona Baroja i que no t’aporten altres, i per això Baroja és excepcional. Però la literatura podria començar i acabar amb Azorín i jo no estaria descontent.\n-Des d’esta València que ja sembla tindre només dos estacions climàtiques, fred i calor, m’ha colpit el que dius, parlant de la tardor bruta de París, sobre la tardor com la gran estació de les ciutats per a tu. T’atreviries a dir-me una ciutat per a cada estació de l’any?\n-Quina barbaritat de pregunta, i difícil... Jo diria que l’hivern el podríem passar a Sevilla o València, on podríem distingir diversos matisos de la flor del taronger. Llocs càlids, amb un temps amable i cels blaus, llocs poc autoritaris com Alacant, Cadis o fins i tot Màlaga. Per a l’estiu cal anar al nord. A Santander. Menut, amable i amanós, fresc i amb producte estacional. La tardor és París, la gran Europa. I la primavera és Londres, perquè en la primavera la gent encara no se n’ha anat de Londres i els jardiners s’encarreguen que hi haja flors a la ciutat.\n-Per a quan eixe llibre sobre la España turbia que cites com un dels teus projectes pendents?\n-Això no podrà ser. És impossible. M’encantaria haver escrit un llibre sobre Espanya com si Espanya fora un país normal. Un país on pogueres dir més o menys el que t’abellisca, com si fora això, simplement un país normal, ple d’estima i incapaç de recrear ferides. M’agrada l’Espanya oblidada, l’Espanya popular, provincial, que és un concepte que a vegades s’usa com a insult, però que jo reivindique perquè és on trobe grans peces de sabor. Natural, sense complexos, donada. Un país que simplement existira.\n-En algun moment escrius: “Indiferentes al elogio, agradecidos al afecto”. No eres un escriptor enfadat. No hi ha cap pàgina d’odi estricte. Totes estan amerades de comprensió. Perquè a Espanya s’odia tant?\n-A Espanya hi ha una certa tradició dramàtica i teatral en l’odi que es professa. Tenim encara un sentit de l’honor massa excitable, que a mi m’agradaria vore substituït per una certa esportivitat. Tu pots guanyar o perdre, però no hi ha una ofensa mortal pel mig. A Espanya ens agrada guanyar o perdre per 5 a 0, i no un 2-2 o les victòries o derrotes per la mínima.\n-Algú t’ha definit en la premsa com un catòlic doblat de cinisme, però jo no ho crec, sembles feliç. En una de les anotacions consignes que algú s’adreça a tu pel carrer i et diu “Te he leído”. I tu sentencies: “Este es el Madrid con el que soñaba”.\n-He intentat sempre militar contra el cinisme, perquè és la pitjor part del mundanisme. No m’interessa. M’han passat coses boniques, però com que no he conspirat ni he renunciat a res per a tindre-les no m’ha calgut ser cínic. S’ha de mantindre una certa distància i cautela amb el món, però precisament per a conservar la innocència i la llibertat.\n-El preu de la precocitat, dius, és el penediment. En el teu cas, hi ha una assumpció amable de la destil·lació de la vida. De quines coses podries penedir-te?\n-Sempre t’agradaria haver estat una mica millor en quasi tot. Menys peresós. És molt difícil mirar arrere sense pensar que les coses podien haver-se fet millor.\n-Tot i que conservador, jo soc republicà, però tu tens una visió sobre la monarquia molt encertada a propòsit de certes qualitats que la podrien legitimar: “Si no te portas como el mejor de nosotros, dejarás de figurar como el primero de nosotros”.\n-La història d’Espanya ha estat una història convulsa i d’alguna manera ha generat una percepció molt infeliç, a la qual en les darreres dècades la Corona ha aportat més del que haja pogut destorbar. Crec que Espanya no es pot entendre sense el fet d’haver estat una de les grans monarquies europees que funden la modernitat. Encara que només siga per respecte al que tenim penjat al Museu del Prado, no em sembla malament tindre una monarquia. Hem tingut dos vegades la temptació de no tindre-la i no ens ha anat particularment bé. Entenc el republicanisme, però no el compartisc, perquè es poden assumir igualment els valors de la ciutadania liberal amb una Monarquia Parlamentària, com en el nostre cas o el d’altres països molt avançats del nostre entorn. La monarquia, per a mi, és la picada d’ullet que fem a la història.\n-Finalment, pel que respecta al contingut del llibre, com que els personatges que s’hi esmenten tenen un cert nom, és possible que algunes lectures hagen sigut interessades. Has tingut cap problema amb alguna aparició?\n-En absolut. Els personatges poden tindre algun tipus de contrast, però fins i tot amb Julio Ariza, que apareix en moltes pàgines, crec que els acabe aportant una certa grandesa. En el cas d’Ariza no dic que siga perfecte ni Santa Teresa de Lissieux, però davant dels meus ulls d’empleat impressionable hi ha una certa fascinació per la seua capacitat. En tot cas, si en algun moment hi ha alguna descripció que no cau massa bé, m’és igual. No és un llibre escrit per a l’escàndol ni per a ferir a ningú, i crec que eixa percepció de seguida es trasllada al lector.


Passarel·la Presencial - ClearONE\nPassarel·la de pagament presencial\nÉs el procés que s'utilitza per a la realització de les transaccions de pagament des d'un punt de venda físic, o bé virtual, per a ser ingressat finalment en el compte bancari de l'empresa que està proporcionant un producte o servei.\nNosaltres oferim una solució tecnològica per canalitzar les transaccions de cobrament, en la qual s'ofereix el següent:\nMàxima seguretat contra fraus i estabilitat en funcionament.\nLlibertat total a l'hora d'escollir entitat bancaria com adquirents.\nControl absolut i accés a totes les transaccions realitzades.\nFlexibilitat a l'hora d'escollir el tipus de hardware a utilitzar.\nEl conjunt de serveis transaccionals actuen per ordre del client i executen únicament les instruccions definides. La passarel·la ClearOne és una solució tecnològica per als cobraments amb targeta exclusivament. El client manté en tot moment les negociacions amb les seves entitats bancàries.\nCobrament instantani i directe des de qualsevol TPV (caixa registradora) o un altre dispositiu.\nEliminació total d'errors. La passarel·la és integrada al sistema de cobrament i es recull l'import a cobrar automàticament.\nTiquet de venda estructurat: Impressió/Comprovació en el mateix tiquet de venda.\nMultibanc: Cada tenda, sigui física o virtual, pot treballar amb múltiples bancs.\nCertificacions contínues de la passarel·la, noves funcionalitats i dispositius nous.\nAccés il·limitat a la plataforma d'informes.\nUtilitza l'estructura ADSL existent de cada tenda.\nCaptura i custòdia de firmes\nOferim la captura i custòdia de firmes per així evitar bregar amb les còpies de les butlletes impreses. Aquest servei es focalitza per aquell públic que encara utilitza targetes amb firma de titular.\nEs requereix un dispositiu amb pantalla tàctil el qual no només es pot utilitzar per a les firmes de les targetes, sinó que també pot ser utilitzat per a firmar qualsevol acord que requereixi el consentiment del client.


Junts per Tarragona aprova els pressupostos per ‘responsabilitat’ després d’aconseguir partides per reactivar l’economia local i d’ajut social — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › L'Ajuntament › Govern › Grups municipals › Grup Municipal Junts per Tarragona › Mandat 2019-2023 › Notes de premsa › Junts per Tarragona aprova els pressupostos per ‘responsabilitat’ després d’aconseguir partides per reactivar l’economia local i d’ajut social\nJunts per Tarragona aprova els pressupostos per ‘responsabilitat’ després d’aconseguir partides per reactivar l’economia local i d’ajut social\nEn les darreres hores també s’ha garantit que la totalitat de les subvencions pel teixit associatiu i pels clubs esportius arribarà el pròxim mes de març\nImatge d’arxiu dels membres del grup municipal de Junts per Tarragona\nEl grup municipal de Junts per Tarragona votarà a favor dels pressupostos municipals per a l’any 2021. ‘Ho fem per responsabilitat. Davant la situació de crisi sanitària, econòmica i social que vivim és imprescindible comptar amb uns pressupostos, l’eina bàsica pel desenvolupament de la ciutat’, ha manifestat el portaveu de Junts per Tarragona, Dídac Nadal, que ha destacat que ‘aquesta situació excepcional requereix uns comptes també excepcionals’.\nEn aquest sentit, una de les condicions de Junts per Tarragona era la incorporació de partides quirúrgiques per reactivar l’economia local i una forta injecció als serveis socials. Nadal, que ha apuntat que han aconseguit la inclusió d’aquestes dotacions, ha assenyalat que ‘es tracta de partides adreçades als sectors que més estan patint la crisi sanitària com ara el comerç, la restauració, la cultura, el turisme i l’esport; i l’ajut absolutament necessari a les entitats que atenen a col·lectius vulnerables’.\nD’altra banda, el vot favorable de Junts per Tarragona s’ha confirmat en les darreres hores després que l’equip de govern s’hagi compromès a garantir que la totalitat de les subvencions destinades al teixit associatiu i als clubs esportius arribarà en temps i forma el pròxim mes de març. ‘La nostra prioritat és garantir l’acompanyament econòmic i humà al teixit associatiu, a totes les entitats veïnals, culturals i als clubs esportius, que són les que donen vida a la ciutat’, ha destacat Nadal.\nPel que fa al capítol d’inversions, l’altra condició de Junts per Tarragona era fer realitat diverses de les necessitats i reivindicacions històriques de la ciutat. ‘Parlem de crear una autèntica xarxa de carrils bici i del primer pas de la connexió de tots els barris amb el centre’, ha manifestat Nadal, que també celebra que ‘s’hagin inclòs moltes de les nostres propostes de millora de l’espai públic i l’impuls al projecte Illa Corsini’.\nTot i que caldria incrementar encara més la dotació, el portaveu de Junts per Tarragona també ha fet esment a l’augment de les partides ‘adreçades a protegir, dignificar i difondre el patrimoni històric’.\nTarragona, 23 de desembre de 2020


El Govern creu que Sánchez assistirà a la taula de diàleg i descarta ajornar-la - El triangle\nEls executius mantenen contactes previs, però encara no han concretat el dia, els temes a tractar ni els assistents\nFalta al voltant d’una setmana perquè es reprengui la taula de diàleg entre la Generalitat i el Govern central i, tot i que la Moncloa no ha confirmat la presència del president espanyol, Pedro Sánchez, l’Executiu català confia que hi assistirà. Ho ha comentat la portaveu del Govern, Patrícia Plaja, en la roda de premsa després del Consell Executiu, en la qual ha assenyalat que no tenen constància que Sánchez no hi vagi.\n“En els contactes preparatoris entre els dos governs ningú ens ha dit que Sánchez no vindrà, de manera que el Govern està convençut que assistirà, perquè no hi ha res que justifiqui el contrari“, ha indicat Plaja. Per aquest motiu, l’Executiu català ha descartat ajornar la reunió de la setmana que ve, sobre la qual encara no s’ha concretat el dia ni els temes a tractar.\nLa portaveu també ha remarcat que no s’ha de parlar de taula de diàleg, sinó de “taula de negociació” i que aquesta segona reunió entre la Generalitat i l’Estat ha de ser un “recomençament”, deixant la porta oberta a què els treballs de la primera trobada -celebrada el 26 de febrer del 2020 a la Moncloa, amb el Govern de Quim Torra– puguin quedar sense efecte. “És el reinici, el punt de partida d’una negociació amb l’Estat. Hi ha un Govern nou, amb actors nous i ha passat molt temps des d’aquella reunió”, ha assenyalat.\nPlaja ha afirmat que “no serà ni una trobada més ni una trobada qualsevol, sinó la negociació política més important que afronta el Govern en els darrers anys”, i ha considerat que en aquesta reunió s’haurà de definir una proposta de metodologia de negociació. La portaveu, però, no ha detallat qui formarà part de la delegació catalana, formada per membres del Govern, i tampoc ha concretat l’ordre del dia, ja que els punts a tractar encara no estan tancats.


El dimecres dia 27 de novembre a les 18.30 hores, a la sala d’actes del Consell Comarcal de l’Alt Camp, el Conseller Comarcal de Turisme, Jordi Garcia, acompanyat de la tècnica del servei varen dur a terme una reunió amb els alcaldes i regidors de turisme de la comarca.\nEn la primera part es va fer un resum del Pla estratègic i de Màrqueting de Catalunya, i també les estratègies plantejades pel Patronat de Turisme de la Diputació de Tarragona.\nEn la segona part es va presentar la proposta d’accions de La Ruta del Cister de cara al 2014.\nI finalment es va plantejar el canvi en el Servei Comarcal de Turisme del Consell Comarcal que pretén donar un servei més personalitzat als municipis, desenvolupant tasques d’assessorament tècnic als propis municipis. Es va presentar un catàleg de serveis que s’engloba dins a tres grans àmbits: En matèria de nous productes turístics i gestió (adreçats a desenvolupar el turisme als municipis), en matèria de comunicació i noves tecnologies (adreçada a comunicar als turistes, però també als vilatans de cada poble) i en matèria de senderisme i activitats a la natura (adreçada a comunicar als turistes, però també als vilatans de cada poble).\nAmb aquest suport tècnic, la idea és donar una solució a les mancances tècniques que els municipis tenen, per assentar les bases de dinamització turística a nivell municipal i alhora a nivell comarcal.\nEl Consell Comarcal des de l’any 1990 té un paper d’aglutinador de tots els agents implicats en turisme, però en l’actualitat és necessària una major coordinació i vinculació de tots els sectors implicats en el turisme a la comarca, per decidir les línies a seguir en aquest camp, i desenvolupar accions conjuntes.\nServei Comarcal de Turisme del Consell Comarcal de l’Alt Camp\nPàgina 58 de 72


Fons documental de Castellterçol a l'Arxiu Comarcal del Vallès Oriental | Mapes de Patrimoni Cultural\nFons documental de Castellterçol a l'Arxiu Comarcal del Vallès Oriental\nFons documental de Castellterçol a l'Arxiu Comarcal del Vallès Oriental Castellterçol\nArxiu Comarcal del Vallès Oriental, C. Olivar, 10, 08402, Granollers.\nAjuntament de Castellterçol i altres.\nL'Arxiu Comarcal del Vallès Oriental custodia els següents fons i col·leccions que fan referència a Castellterçol:\n-\tACVO100-20:\tAjuntament de Castellterçol. En concret el que abasta cronològicament des de l'any 1853 al 2010, i alguna documentació de l'any 2011 i del 2012. Es tracta del fons històric i bona part de l'administratiu de l'Ajuntament, amb les sèries corrents en un consistori com correspondència, expedients de secretaria, comptes, llicències d'obres, taxes i impostos municipals, padrons, lleves, etc.\n-\tACVO100-58:\tAjuntament de la Quadra de Vilalba (la Roca del Vallès).\n-\tACVO100-52:\tAjuntament de Santa Eulàlia de Ronçana.\n-\tACVO100-45:\tCan Brustenga, Santa Eulàlia de Ronçana.\n-\tACVO100-46:\tCan Guàrdia Fargas de Castellterçol.\n-\tACVO100-34:\tCasa de Beneficència Brugarolas i Palau (Castellterçol).\n-\tACVO100-42:\tCol·lecció Arxiu de complement (còpies de fons i documents).\n-\tACVO100-26:\tCol·lecció d'imatges i audiovisuals.\n-\tACVO100-25:\tCol·lecció d'impresos i cartells.\n-\tACVO100-24:\tCol·lecció de manuscrits i documents.\n-\tACVO100-18:\tConsell Comarcal del Vallès Oriental.\n-\tACVO100-57:\tMas Gorchs (Llerona ) - Mas Rovira (Canovelles).\n-\tACVO100-39:\tMas Oliveres de Lliçà d'Amunt.\nInformacions facilitades per Xavier Pérez, director de l'Arxiu Comarcal del Vallès Oriental.\nEl contracte de dipòsit del fons de l'arxiu municipal de Castellterçol a l'Arxiu Comarcal del Vallès Oriental va ser signat pel Consell Comarcal del Vallès Oriental i l'Ajuntament de Castellterçol, el 14 de juny de 2007.\nL'Arxiu Comarcal del Vallès Oriental (ACVO), inaugurat l'any 2005, forma part de la Xarxa d'Arxius Comarcals de la Generalitat de Catalunya i és gestionat conjuntament pel Consell Comarcal del Vallès Oriental i per l'Ajuntament de Granollers.\nEntre els fons documentals més destacats dipositats a l'Arxiu, en destaquen els fons municipals dels ajuntaments d'Aiguafreda, Bigues i Riells, Castellterçol, Granollers i Tagamanent; la documentació administrativa del Consell Comarcal del Vallès Occidental, els fons judicials dels Jutjats de Primera Instància de Granollers i Mollet; la documentació de l'Oficina Comarcal del Departament d'Agricultura: la documentació dels Cambres Agràries de diversos pobles de la comarca; el fons personal Josep Molas i el fons documental de la Baronia de Montbui, integrada per les poblacions de Santa Eulàlia, Bigues, Riells, L'Ametlla, Lliçà d'Amunt, Palaudàries i Sant Mateu de Montbui. Tanmateix, l'Arxiu Comarcal del Vallès Occidental custodia el fons de l'Hemeroteca Municipal Josep Móra que comprèn, entre altres, una voluminosa col·lecció de publicacions periòdiques d'àmbit comarcal. Aquest Arxiu comparteix instal·lacions amb l'Arxiu Municipal de Granollers, que hi té dipositat una part dels fons municipals i l'Arxiu d'Imatges.\nARXIUS EN LINIA, DEPARTAMENT DE CULTURA DE LA GENERALITAT DE CATALUNYA: http://extranet.cultura.gencat.cat/ArxiusEnLinia


Daniel Ligorio © Facu\nDaniel Ligorio és un sarrianenc d’adopció que estima, però, la nostra vila. Apassionat de la música, va començar amb un repertori en general romàntic (especialment pels grans autors espanyols com ara Falla, Turina i sobretot Granados), però que ha anat eixamplant incloent autors impressionistes com Debussy, russos, nord-americans com Gershwin, etc. Al seu estudi del carrer Riu de l’Or el veiem i el sentim tocar hores i hores, tant sol com acompanyat, en grups de cambra o bé en trios. Ha arribat a tocar a tot el món, des de la Xina a les Amèriques. Un sarrianenc, doncs, universal.\nEns rep a l’estudi, amb el piano obert, que és com un personatge més de l’entrevista.\nTu vas néixer a Martorell. Com va ser la teva arribada a Sarrià?\nDe Martorell, als 7 anys vaig anar a Cerdanyola, on vaig fer els meus estudis. Després vaig anar a estudiar quatre anys a Londres. I el 2001 vaig venir aquí, al carrer Riu de l’Or de Sarrià.\nHa canviat molt el barri aquests 18 anys?\nNo, no tinc la sensació que hagi canviat molt. Ara hi ha més carrers per a vianants, cosa que m’agrada molt. Sarrià és com un petit poblet dins de Barcelona, com un petit oasi dins de la ciutat. Em sembla fantàstic. I més en una ciutat com a Barcelona que és molt bonica. Sarrià té aquest encant.\nTu com a pare ho has aprofitat molt, perquè has pogut acompanyar els teus fills a l’escola…\nSí, a l’escola Orlandai, de la qual estem molt contents. La meva filla petita ara està fent 6è, el darrer any. Per tant, ara deixarem de ser pares orlandins. Nosaltres tenim sempre una ruta a l’escola, de la qual gairebé el 80 % és per carrers per a vianants. Els meus fills hi van sols des de 5è de primària.\nCom va ser que vas descobrir la teva afició al piano?\nEl meu professor de música, quan jo anava al que ara seria P3, ja va detectar que afinava molt bé, que tenia molt ritme, moltes ganes de cantar. Els va suggerir a la meva família que m’apuntessin a música quan jo tingués 6 o 7 anys. La meva mare li va fer cas. M’hauria pogut apuntar a informàtica o a judo, però em va apuntar a música. I de seguida es van ajuntar dos elements: una facilitat motriu i alhora de comprensió del que és el llenguatge musical i, per part meva, moltes ganes d’estudiar. Jo em posava a estudiar música i no em cansava: em posava a estudiar piano i em passava estones llargues sense cansar-me. Aquests dos elements són molt importants.\nDaniel Ligorio i el piano © Facu\nLa feina de preparar concerts és molt solitària?\nSí, totalment. Jo, a part de fer concerts sol, també faig concerts en trio. Però tot i així, l’acte de sortir a un escenari a fer un concert sol implica molts moments de solitud. Des que el prepares – que són moltíssimes hores i molts dies de preparació – fins al moment de sortir, que estàs sol. La gent paga uns diners per assistir a un espectacle i l’espectacle ets tu, amb les teves idees i amb el teu treball. És clar, això és una responsabilitat important. Però la realitat és que després, quan comences a tocar, ets sents acompanyat. Hi ha com una mena de “casament” entre el músic i el públic, una mena de companyia que és una de les coses maques del meu ofici.\n“La feina de preparar concerts és molt solitària, però quan comences a tocar, et sents acompanyat”\nEn una declaració deies que en un concert, a part de fer-ho bé, has d’agradar al públic.\nBé, són dues coses que van molt lligades. Al final, tu captes l’atenció del públic si el que has preparat t’ho creus de veritat i té un interès. Quan prepares un concert, a part de les notes escrites, crees una interpretació, una estructura global de com aniran les peces i com anirà el concert sencer. Si això ho prepares molt bé, si ho vius i t’ho creus, connectes amb el públic. I aquesta connexió fa que el públic quedi atrapat i en gaudeixi.\nUn concert és com una història que estàs explicant…\nÉs clar. Jo sempre els dic als meus alumnes que la música és un llenguatge abstracte basat en tensions i distensions, harmòniques o no. I és un llenguatge universal: tu pots anar al Japó, a l’Àfrica, i connectes amb la gent. Com? Amb un canal auditiu, el so. Recordo que he anat a llocs on no m’he pogut comunicar ni en anglès i on l’únic moment que he tingut de comunicació ha sigut quan m’he assegut a la banqueta del piano i he començat a tocar. I pensava: “Ara ens entendrem, el públic i jo”.\nTu notes la diferència? El públic de Barcelona, per exemple, té característiques pròpies?\nCrec que hi ha “tarannàs” de públic, segur. El públic de Barcelona és molt agraït, molt obert, mediterrani, entregat… Hi ha públics molt respectuosos, poc efusius i que esperen que surtis a tocar i llavors, sí, et diuen meravelles. Però a l’hora de reaccionar amb aplaudiments o el que sigui, hi ha públics més parats, d’altres més extravertits. Quan ho comento amb el trio en què toco, que ja coneixem diferents sales de concerts, sabem abans si el públic serà més discret o més explosiu.\n“Hi ha “tarannàs” de públic”\nTu has dit: “interpretar és fusionar la fotografia de l’autor i del músic”…\nSí, quan toco sempre intento crear imatges.\nAixò lliga amb el fet que tu has col·laborat amb el cinema. Has fet d’actor i has compost música per a una pel·lícula.\nSí, lliga d’una manera molt curiosa. Vaig compondre la música per al documental de Tries de Bes, La gran mentida. I després amb el Ventura Pons i Pere Portabella vaig fer d’actor, una feina anecdòtica, però tota una experiència. T’adones que, al cinema, l’activitat més important que fa un actor és esperar! (riu). Per rodar un escena de mitja hora -que al cine són 30 segons- vaig estar esperant 10 hores, per qüestions tècniques.\nDaniel Ligorio a la Rambla © Facu\nParlàvem de la sintonia amb el públic. Però quan toques en trio també hi ha un diàleg entre els artistes i entre els instruments.\nAquesta és una de les coses més fascinants que passa al món de la música. Imagina que poguéssim fer un quadre entre tres pintors, en temps real, a la vegada. Un començant per un cantó, un altre per un altre. Estan dibuixant una cosa que veuen com està quedant. És quelcom físic. O construir una casa entre molta gent. La diferència amb la música és que estàs construint una cosa que no es veu, una cosa sonora que no pots agafar ni tocar. L’interessant és que són tres cervells que estan pensant de la mateixa manera, amb un ritme comú i amb unes idees que es complementen unes amb les altres, sense trepitjar-se. És un exercici interessant d’escoltar, de creativitat, de preplantejament del que faràs -és a dir, d’estratègia- i, al moment de tocar, de respecte dels uns amb els altres. És com un una barreja de dansa i arquitectura, però a nivell sonor.\n“Tocar en grup és com una barreja de dansa i arquitectura, però a nivell sonor”\nQuan fas de professor, també tens aquesta sintonia amb l’alumne?\nJo estic al Conservatori del Liceu i fer de professor és de les coses amb què aprenc més. Jo crec que he après més a nivell interpretatiu fent de professor que estudiant a casa. Aprens conceptes, sobretot a partir de la reacció de l’alumne a coses que tu li dius. Hi ha diverses tècniques de com fer classe, però al final, el diable sap més per vell que per diable. El que passa és que un aprèn a base d’encert i error. Vas veient quines coses funcionen i quines no. I la reacció que fa l’alumne a mi com a intèrpret m’interessa moltíssim. M’ensenya com acostar-me a segons quins tipus d’obres, de problemes. Tot a còpia d’haver vist com reacciona l’alumne.\n“He après més fent de professor que estudiant a casa”\nTu has dedicat un disc a Granados, que vivia a Sant Gervasi. Què opines de com ha quedat la història de la sala Granados?\nBé, jo he tocat davant de la sala. Fa un parell d’anys, coincidint amb el concurs Maria Canals, van posar un piano davant i jo hi vaig tocar. Era un acte reivindicatiu. Ara no sé en quin procés està.\nS’ha perdut la possibilitat de tenir una sala allà.\nSón coses que passen. Jo em conformo que facin la biblioteca a la plaça de Sarrià. Amb això ja seria feliç. Una bona biblioteca allà seria un gran projecte. Tenim la Biblioteca Clarà, però ens queda lluny. Una Biblioteca a la plaça, davant de l’església, seria fantàstic, en un lloc ideal.


La Patum Infantil ambienta el centre de Berga amb un assaig especial al carrer - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLes comparses han omplert places i carrers del nucli de la ciutat a pocs dies d'iniciar el Corpus berguedà\ndani perona berga 28.05.2018 | 11:29\nInstant de darrer assaig DANI PERONA\nJa fa dies que Berga respira ambient de Patum, però aquest divendres, la festa s'ha fet més encara més present gràcies a la iniciativa impulsada per la Patum Infantil i els Castellers de Berga. Per primera vegada, les comparses de la festa infantil han sortit al carrer per realitzar el darrer dels seus assajos, abans dels salts a la plaça que tindran lloc el proper divendres 1 de juny. Els carrers i places del centre de Berga s'han omplert avui amb els turcs i cavallets, les maces, els àngels, les guites, l'àliga, els nans vells i nous i els gegants i de desenes de berguedans, sobretot, infants, que han volgut veure de prop la imatgeria de la festa.\nA partir de les 7 de la tarda la plaça de Sant Joan, la plaça del Forn, la plaça del Mercat i el carrer Mossèn Huch han estat el punt de trobada de les comparses, que s'han repartit entre aquests espais, i també dels petits patumaires en un ambient festiu i participatiu que ha servit per donar el compte enrere a la celebració de la Patum Infantil. És habitual que el darrer dels assajos es realitzi a la zona esportiva de Berga, on es fan totes les sessions. Enguany, però, l'organització ha apostat per sortir al carrer i acostar la festa a la ciutadania. Els responsables valoraven ahir positivament aquesta iniciativa, que continuarà aquest dissabte amb l'exposició de la imatgeria de la Patum Infantil al local dels castellers l'antic Cinema Catalunya, acompanyada d'una projecció a la pantalla gegant del cine. A més a més, a partir de les 18h hi haurà l'assaig casteller especial per acabar de preparar la important diada de l'endemà, la diada castellera dels Quatre Fuets.\nAhir, després dels assajos la festa continuava amb un sopar popular i amb la primera edició de la Patum de les Andròmines on els més petits van poder fer la Patum amb les figures que tenen a casa. La festa ha comptat amb la col·laboració de l'Ajuntament de Berga, la Penya Boletaire de Berga, Pabevsa i Càrniques Valldan.


FC VILABLAREIX: 7 / de març / 2010\nNOMES JUGA EL BENJAMI\nEl benjamí any 2001 va ser l'únic equip que va poder jugar aquest passat cap de setmana, ja que hi va haver molts partits suspesos a causa del temporal de neu caigut a principis de la setmana passada, en que hi havien camps impossibles per a la pràctica del futbol. Va ser el cas dels nostres equips de prebenjamins i escoleta. El prebenjamí 2002 havia de jugar al camp del Cassà, des d'on em varen informar que el glaç acumulat dins el camp encara no s'havia fos i continuava allà com si d'una pista de gel es tractés. Els prebenjamins de primer any i escoletes s'havien de desplaçar a Porqueres el diumenge, però el divendres per la tarda ens van trucar i ens van explicar que van haver de fer venir uns tècnics en la conservació del camp de gespa artificial per avaluar l'estat del mateix degut a la gran acumulació d'aigua que havia sofert el camp, i finalment van aconsellar, pel bé de la gespa, que no es trepitgés per no malmetre-la, i així doncs també es va haver de suspendre del partit.\nPel que fa als benjamins, tal com diu en l'encapçalament, si que van jugar. Ho van fer el dissabte al camp del CF Salt, en un camp en bones condicions. Pel que fa al partit, el podríem resumir dient que va sobrar mig partit. Però en aquesta primera meitat de partit, el nostre equip va fer prous mèrits per haver portat més d'un gol de diferència al marcador, només la mala sort i el poc encert de cara a porteria ho van evitar. L'inici fou molt bo, i va ser un "atac i gol" constant a la porteria del Salt. El que sol passar quan es perdona tant davant de porteria, és que en la primera aproximació que fa l'equip contrari, te la claven. I així va ser, el Salt es va avançar al marcador, però tant insistir al final vam tenir el premi del gol de l'empat. Al segon periode va passar el mateix, el Salt es va avançar de nou i vam tornar a empatar el partit a 2. Però tot el bon joc ofert en la primera part, va desaparèixer en la segona. L'equip s'anava fonent poc a poc, les forces s'anaven esvaïnt, el cansament ja pesava sobre els jugadors, i el Salt, més físic que nosaltres en aquell moment, va aprofitar-ho i ens va marcar tres gols més fins a deixar el definitiu 5-2. Cal mencionar també que l'equip només comptava amb vuit jugadors, només teníem un canvi, la qual cosa significa que molts d'ells van jugar tot el partit, i el Salt, amb més jugadors disponibles podien fer més canvis.\nBENJAMÍ ANY 2001: ELS DIJOUS, ENTRENAMENT\nEn vistes als nostres propòsits de cara a la propera temporada per al nostre benjamí, i de cara a la dura recta final de la present temporada, amb el fort calendari que ens queda per endavant i els torneigs que tenim previstos disputar un cop acabada la lliga, hem decidit fer un dia més d'entrenament a la setmana. Així doncs a partir d'aquesta mateixa setmana, a més a més dels dilluns i dimecres a l'hora habitual, es farà entrenament els dijous de les 19,00 fins a les 20,30 h. aprofitant que s'acosta millor temps i que a finals de mes canviarem l'hora. La intenció principal d'aquest canvi és la de millorar el potencial del nostre equip en tots els aspectes.\nPARTICIPACIÓ DEL BENJAMÍ EN EL TORNEIG MEMORIAL JOSEP BARCELÓ\nDesprés de la insistència i gràcies a la bona tasca del nostre coordinador i director tècnic i esportiu, l'Agustín, hi ha moltes probabilitats que l'equip benjamí disputi el prestigiós torneig de futbol-7 benjamí "Memorial Josep Barceló" que organitza el CF Tordera. Després de varies trucades i de moure alguna paperassa, hem rebut una carta formal en la que ens conviden a participar en l'esmentat torneig, que es celebrarà en els camps municipals d'esports de Tordera els propers dies 12 i 13 de juny de 2010.\nSegons diu aquest escrit, enguany ja hi ha confirmada la participació ni més ni menys que del SEVILLA CF, RCD ESPANYOL, FC BARCELONA, ATLETICO DE MADRID, VALENCIA CF entre d'altres, i com no, el nostre FC VILABLAREIX.\nLa intenció per part del club, si és possible, és la de fer l'estada completa tot el cap de setmana. El CF Tordera és qui gestiona el tema dels allotjaments i estada dels jugadors i acompanyants. En breu, el CF Tordera es posarà en contacte amb nosaltres per a donar-nos més informació sobre aquest tema. Tan punt tinguem tota la informació completa respecte al torneig, es convocarà una reunió amb tots els pares/mares per a informar-vos de tots els detalls.\nFins aleshores, només us podem dir que podeu consultar la web del Tordera, www.cftordera.com per a què us en feu una idea del torneig.\nPublicat per Xevi Pere en 18:33 0 comentarios


Jaume Alsina i Calvet - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nFundador del Grup Alimentari Guissona\nJaume Alsina i Calvet (Guissona, 1934) és un veterinari i empresari ramader, fundador del Grup Alimentari Guissona, empresa líder en el sector carni i referent destacat de la indústria agroalimentària i el desenvolupament rural a Catalunya.\nJaume Alsina nasqué l'any 1934 a Guissona, hereu de "Cal Xuriguera de Palouet", una masia documentada des de l'any 1600, actualment rehabilitada com a hotel rural. Va estudiar a Barcelona, a La Salle, i es féu veterinari a Saragossa.\nL'any 1951 començà la seva activitat ramadera pensant en els animals de treball, però canvià d'idea degut a la mecanització del camp amb tractors i recol·lectores. L'any 1956, juntament amb gent de Reus, va veure l'oportunitat de desenvolupar la ramaderia industrial. L'any 1959 creà una cooperativa amb un grup de pagesos de la comarca de la Segarra, embrió de l'actual Grup Alimentari Guissona. En els anys 1960 visità granges de gallines als Països Baixos, i en els 1970 dels Estats Units.\nJaume Alsina fou l'últim alcalde de Guissona previ a la democràcia, i posteriorment abandonà l'activitat política per continuar la seva activitat empresarial. En els anys 1980 creà un fons de previsió i aconseguí que els cooperativistes entreguessin la meitat dels seus beneficis per recuperar-los en èpoques de crisi.\nL'any 2009 la familia Alsina controlava un 10% de la Corporació Alimentaria Guissona. Els set fills de Jaume Alsina treballen per al grup, de forma directa o indirecta.\nL'abril de 2010 fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi per part de la Generalitat de Catalunya en reconeixement al gran impuls donat al progrés del sector primari català.\n↑ 1,0 1,1 Generalitat de Catalunya, El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 32 personalitats i 13 entitats Arxivat 2010-04-18 a Wayback Machine.\n↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 La Vanguardia, 1 de novembre de 2009, JAUME ALSINA, PRESIDENTE DEL GRUP ALIMENTARI GUISSONA (castellà)\nDiscurs de Jaume Alsina en la celebració dels 50 anys del Grup Alimentari Guissona[Enllaç no actiu]\nReportatge del programa Sense Ficció de TV3 11/06/2013\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Jaume_Alsina_i_Calvet&oldid=27264309»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 maig 2021 a les 16:34.


– Menjar al volant és una altra d’aquestes males costums que tenim, moltes vegades originada per les presses, la manca de temps o per llargues jornades laborals. A més de ser incòmode i poc higiènic per al teu cotxe, pot suposar-te una sanció de 200 € i la retirada de 2 punts del carnet.\n– Treure el braç per la finestra. No és una cosa que fem molt a l’hivern, però si és molt comú a l’estiu. Aquesta perillosa pràctica pot suposar una multa de 100€ i greus lesions en cas d’accident.\n– Conduir sense el cinturó de seguretat. Per més estrany que sembli avui dia, encara hi ha conductors que no el fan servir, tot i la gran eficàcia a l’hora de salvar vides que té aquesta mesura de seguretat. La multa per no portar-lo és de 200€, però les conseqüències són molt pitjors si tenim un accident.\n– Portar la música massa alta. Aparentment no hi ha cap mal en això, però la realitat és que la llei regula quina quantitat de decibels pots generar dins del teu cotxe, sobretot dins d’un nucli urbà o si passem per davant d’una zona de descans, com pot ser un hospital . La multa per portar la música molt alta en aquests casos és de 80 €.


Frontisses per portes de la llar i cuina - Fustes Esteba\nEstàs a Inici / FERRETERIA/Ferramentes per mobles/Frontisses i bases per mobles\nFrontisses i bases per mobles\nFrontisses amb clip i fre\nFrontisses amb clip i sense fre\nFrontisses amb tetons\nFrontisses sense clip\nBases i accessoris per frontisses\nFrontisses de piano i llibret\nFrontisses diverses per mobles\nÀmplia gamma de frontisses per a tot tipus de portes en mobles de la llar i mobles de cuina, tenim a la teva disponibilitat les millors marques del mercat: Blum, Danco, Emuca, Azero, Apc, Hettich, Salice, Amig, Artifesa, Pons, Lim, Schroeder, Krona, Ibyp, Rincomatic, Hafele, etc.\nPosem a la teva disposició totes les solucions que necessites per als teus mobles de la llar i mobles de cuina: frontisses de cassoleta amb fre i sense fre, frontisses amb fixació per clip o fixació per cargols, cassoletes amb tetons, amb molla i sense molla, etc. amb tot tipus de solapaments, angles d'obertura i d'acabats.\nTambé disposem de frontisses de llibret i de piano, frontisses ocultes, invisibles, pivotants, per taules plegables, neveres, mampares, biombos, cavallets, frontisses per a mobles raconers de cuina, etc.\nTipus de frontisses per a mobles:\nFrontisses de cassoleta:\nFrontissa de cassoleta recta: frontissa completament recta que tapa els cantells dels laterals dels mobles. S'ha de comprovar l'espessor dels costats per assegurar-se que el solapament de la frontissa cobreixi els laterals. Aquest tipus de frontissa recobreix habitualment entre 16 i 18mm una vegada la porta està tancada. Les frontisses rectes de cassoleta, són la frontisses estàndard muntades en els mobles de cuina.\nFrontissa de cassoleta colzada: frontissa que s'utilitza quan no hi ha disponble doble laterial en mobles continus. Les frontisses de cassoleta colzades solen solapar entre 7 i 8mm, el que permet muntar portes de forma contínua amb només un lateral.\nFrontissa de cassoleta supercolzada: aquesta frontissa s'utilitza per muntar les portes dins del cos del moble a mida de llum. La frontissa de cassoleta supercolzada queda totalment enrasada amb el cos del moble, el que es recomana comprovar que els mobles on es faci servir aquest tipus de frontisses estiguin totalment escairats per a un muntatge perfecte.\nEn la classificació anterior, dins de les frontisses de cassoleta trobarem especificacions per a segons quin muntatge volguem fer: des de frontisses per a portes gruixudes i portes amb perfils, raconers falsos i solapats, frontisses per realitzar angles, etc.\nLes frontisses de cassoleta les podem trobar amb fre i sense fre, amb molla o amb molla invertida per al muntatge de portes sense tiradors, sense molla, amb fixació a la base del moble amb cargol o amb clip, frontisses de cassoleta tipus Inserta, frontisses de cassoleta amb tetons, etc.\nAngles d'obertura de les frontisses de cassoleta:\nLes obertures més habituals són les de 90º, 110º i 155º, però hi ha variants per a muntatges específics en mobles raconers falsos i solapats, també per mobles raconers que requereixen angles específics. Les frontisses per realitzar angles de 15º, 30º i 45º disposen de falques per realitzar angles de +/- 5º segons la necessitat, ja siguin per a muntatges en angles positius o negatius.\nFixació de les frontisses de cassoleta als mobles:\nBases de fixació amb clip: es fixa la frontissa de forma senzilla i fàcil al no necessitar fixació amb cap tipus de cargol, la frontissa es fixa a la base amb un simple clic. Aquest tipus de base sol ser regulable mitjançant excèntrica per acabar d'ajustar la porta al moble.\nBases de fixació tipus Slide: es fixa la frontissa amb un cargol que ve inclòs a la base, lliscant la frontissa entre el cargol i la base, només s'ha de cargolar el cargol per fixar la frontissa a la base.\nEl diàmetre més habitual per a les frontisses de cassoleta és el de 35mm, però existeixen en diàmetre de 26mm per a portes que no hagin de suportar càrregues pesades, es solen utilitzar en mobles petits de la llar, però cada vegada és menys habitual utilitzar aquest diàmetre de frontissa.\nFrontisses de llibre:\nLes frontisses de llibre disposen de dues fulles que s'obren i es tanquen com un llibre, i que es cargolen als cantells i als laterals dels mobles, l'altra part de la frontissa es munta a la porta que cal unir amb el lateral.\nLes frontisses de llibre s'utilitzen tant en sectors professionals o en bricolatge gràcies a la seva facilitat de muntatge i a la funcionalitat que aporten. Disponibles en multitud d'estils decoratius i mesures, permeten decorar espais moderns, clàssics o rústics, o simplement per aportar funcionalitat a qualsevol necessitat que se'ns presenti.\nMaterials i acabats més habituals per a les frontisses de llibre:\nMaterials: Acer, llautó i acer inoxidable.\nAcabats: Llautonat, polit, zincat i setinat.\nFrontisses de piano:\nLes frontisses de piano es poden muntar en fusta o en acer, el que ens permet muntatges continus en portes, finestres i múltiples aplicacions gràcies a la perforació simètrica. Habitualment la frontissa de piano es pot muntar amb cargols o mitjançant soldadura.\nFrontisses invisibles i ocultes:\nLes frontisses invisibles i ocultes, es munten embotides en els cantells de les portes i en els cantells dels laterals dels mobles. Mitjançant el mecanisme que uneix les dues parts, aquest és el que realitza l'acció d'obertura i tancament de la porta.\nHi ha infinitat d'aplicacions específiques de frontisses, però és tan extensa la quantitat de models i variants disponibles, que simplement realitzem una petita exposició de les més representatives: frontisses per a portes de cuina rincomatic, frontisses per mampares i bimbos, frontisses per taules plegables i neveres, portes a biaix de 45º especials, portes abatibles, frontisses desmuntables per a portes de mobles i armaris, frontisses de compàs, frontisses de cavallet i frontisses de trampolí.


BarcelonaDes que el gener del 2015 la redacció de Charlie Hebdo va ser víctima d’un cru atemptat jihadista per haver publicat caricatures de Mahoma, el setmanari satíric francès no havia tornat a dibuixar imatges del fundador de l’islam. “Sempre ens hi hem negat. No perquè estigui prohibit, perquè la llei ens ho permet, sinó perquè feia falta un bon motiu per fer-ho”, han defensat, en diverses ocasions, des de la revista. Ara, però, han trobat el motiu.\n— Charlie Hebdo (@Charlie_Hebdo_) 1 de septiembre de 2020\nAl llarg de les pàgines de l’exemplar –que surt als quioscos aquest dimecres– hi ha un missatge clar: “No ens doblegarem mai. No renunciarem mai”. Aquest clam a favor de la llibertat d’expressió i de l’humor, tal com reivindiquen des del setmanari, també és present en un text signat per l’actual director, Riss, que va ser ferit de gravetat durant l’atac jihadista. “Reproduir aquestes caricatures la setmana de l’inici del judici dels atemptats del gener del 2015 ens va semblar indispensable”, apunta. Les caricatures –continua– són “proves” del que va passar i “era necessari recuperar-les, perquè des del 2006 [quan es van publicar les imatges de Mahoma que van acabar desencadenant la massacre] han passat catorze anys i els joves francesos que han nascut des de llavors seran testimonis d’un procés que no entendran, ja que dibuixos com aquells mai havien tornat a ser publicats". "Per això és un deure d’informació tornar a publicar aquests documents, que tenen un valor tant històric com penal”, diu.\nCinc anys després del "Je suis Charlie" [Jo soc Charlie], el missatge que es va viralitzar arreu del món en suport a les víctimes, s'inicia el procés contra els suposats còmplices dels terroristes, ja que els autors van ser abatuts dos dies més tard, després de ser localitzats i acorralats en una impremta a Dammartin-en-Goële, a uns 50 quilòmetres al nord de París.\nCharlie Hebdo jihadisme Atemptat a París terrorisme


Sitges anuncia la fi del món - Fem xivarri - Time Out Barcelona\nSitges anuncia la fi del món\ndijous, 3/05/2012 | General\nEl Festival de Cinema de Sitges, que aquest octubre celebra 45 anys de vida, ja ha fet públic el cartell de la nova edició. Després que la tardor passada ens deixés a tots amb l’ai al cor augurant l’inevitable ascens de la intel·ligència artificial, el tema d’aquest 2012 serà la fi del món, ni més ni menys. L’apocalipsi és a girar de la cantonada: crisi econòmica, desastres nuclears i –ja posats– invasions extraterrestres. Sens dubte és una de les preocupacions en auge de la literatura, el còmic i, esclar, el cinema.\nLa imatge no deixa pista a gaires dubtes. La torre de l’església, enfonsada en la sorra, en ple crepuscle, s’erigeix davant nostre com la torxa de l’Estàtua de la Llibertat davant de Charlton Heston. Esclar que avui és molt més fàcil donar testimoni de l’Harmagedon. N’hi ha prou a treure l’smartphone i fer una captura. I aquesta és, com veieu, l’aposta. Esperem que a Quentin Tarantino –gran homenatjat del Festival ara que fa 20 anys de l’estrena de ‘Reservoir dogs’– no li faci por trobar-se els quatre genets galopant sobre les onades del Mediterrani.


càndid a l'escala: de març 2014\nAlguna cosa em diu que ja he arribat.\nPotser l’arç blanc florit,\nO el cant d’ocells desconeguts,\nO la ratlla que el sol dibuixa amb ajut d’un núvol,\nO una bufada d’aire amb flaires atàviques,\nO l'aigua que dubta de si seguir o aturar-se...\nSí, ja he arribat.\nAixí i tot dono via lliure als peus,\nI als ulls,\nI als pensaments,\nPerquè esbravin els impulsos,\nPerquè ressegueixin els camins necessaris\nPer comprovar que sí que he arribat.\nEtiquetes de comentaris: Muga, Poemes\nO sia, arribada de la primavera.\nDe fet, un dia d'estiu.\nA la tele, parlen d'un imminent retorn de l'hivern.\nAmb quatre termòstats a casa\ni les nuclears funcionant a tot drap\nno pensem que hi hagi alguna cosa que resulti preocupant.\nM'he permès un pugibaixa al castell.\ntots farem el nostre curs.\nPublicat per Càndid a 13:38 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Lliri Menut, Montgrí\n(Sí, sóc a la vora d'un hotel molt conegut de l'Escala al nom del qual el dia d'avui hi fa un petit homenatge - perquè fins i tot, i molt de tant en tant, als hotels també se'ls pot fer un homenatge).\nL'estuba amaga l'horitzó però tots sabem\nque en algun lloc o altre la mar s'acaba.\nLa mar guarda i mostra\ntot d'horitzons provisionals.\nHi ha alguna cosa de la terra que atrau el mar,\no alguna cosa del mar que rebutja cap a la terra.\nCòdols de tota mida i material i procedència,\nperò d'un sol artesà i traginer i repartidor.\nPublicat per Càndid a 13:09 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: codolar, estuba, l'Escala, Voramar\nPublicat per Càndid a 18:59 3 comentaris:\nAra pots fer carnaval cada dia de l’any –de fet, molta gent en fa– i no té gaire sentit disfressar-se en colla un dia en concret.\nAl meu poble és molt difícil aparcar i els dies de Carnaval encara més. Un escàndol –disfressat.\nÉs una feinada i un gasto, això de fer-se la disfressa i la carrossa. Total, per passar-la a algú altre (que visqui lluny) l’any que ve, a canvi de res. I no hi ha cap subvenció ni cap ajuda per part de l’Ajuntament, a sobre que li fem la feinada de dinamitzar el poble.\nCada any som menys a la colla i els nois només vénen a posar-se pits i perruca, a beure pels descosits i a entrellucar pit i cuixa quan ens canviem.\nTant si fa fred com si fa calor acabes arribant a les portes de la pneumònia, la histèria, l’esgotament i la sordesa.\nÉs cansat i ridícul haver de buscar excuses raonables i lògiques a actituds que més que res són fruit de la mandra i amb la poca sociabilitat.\nPublicat per Càndid a 13:55 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Carnaval, Carnestoltes, sociabilitat