Mor ofegada una nena d'any i mig en una piscina a València\nLa xiqueta va caure a la piscina per causes desconegudes | Cedida\nLa xiqueta va caure a l'aigua per causes que es desconeixen\nRedacció 31/08/2019 10:47h\nUna xiqueta d'un any i mig ha mort ofegada després de caure a una piscina en la localitat valenciana de Montserrat, en la comarca de la Ribera (València). Segons han informat fonts del Centre d'Informació i Coordinació d'Urgències d'Emergències de la Generalitat Valenciana (CICU).\nEl succés ha passat cap a les 12 del migdia del dimarts passat, tot i que s'ha conegut a primera hora del matí de dissabte. Segons ha arreplegat 'Levante-EMV', la xiqueta estava amb sos pares, els iaios i un cosí seu en un xalet que tenien ocupat des de feia un temps. La mare –una xica de 17 anys– i el pare –un poc més major i de nacionalitat romanesa– estaven descansant.\nEn eixe moment, els menuts estaven vigilats pels seus iaios i, en un moment determinat, la xiqueta va eixir de casa i va caure a l'aigua. Els veïns van sentir, de colp, els crits desoladors de la iaia de la menor «la meua xiqueta, la meua xiqueta!».\nUna ambulància del Servici d'Atenció Mèdica Urgent (SAMU) es va desplaçar al lloc dels fets, però els pares ja havien anat al centre de salut en cotxe. La menor, que tenia entre 18 i 21 mesos, ja no va presentar cap resposta. La xiqueta havia mort.\nAnar a portada Última hora Successos Última hora Menor Última hora Comunitat Valenciana Última hora Ofegament\nALERTA: Un important exdirectiu internacional, assaltat i robat al centre de BCN\n? URGENT: Gran incendi en una desballestadora a Móra la Nova


Ciutat TOTS __A CORUÑA__ A CORUÑA A LARACHA AMES ARES ARTEIXO BERGONDO BETANZOS BRION CABANA DE BERGANTIÑOS CAMBRE CARBALLO CARIÑO CEDEIRA CULLEREDO CURTIS FENE FERROL FISTERRA MEICENDE MUGARDOS NARON NEDA OLEIROS OROSO PADRON SANTA COMBA TEIXEIRO TEO __LUGO__ BURELA GUITIRIZ LUGO SARRIA VILALBA VIVEIRO XOVE __ORENSE__ OURENSE SAN CIBRAO DAS VIÑAS __PONTEVEDRA__ A GUARDA CALDAS DE REIS GONDOMAR MARIN MOAÑA NIGRAN O GROVE O PORRIÑO POIO PONTEAREAS PONTEVEDRA SALCEDA DE CASELAS SANXENXO TOMIÑO TUI VIGO VILAGARCIA DE AROUSA\nTOTS __A CORUÑA__ A CORUÑA A LARACHA AMES ARES ARTEIXO BERGONDO BETANZOS BRION CABANA DE BERGANTIÑOS CAMBRE CARBALLO CARIÑO CEDEIRA CULLEREDO CURTIS FENE FERROL FISTERRA MEICENDE MUGARDOS NARON NEDA OLEIROS OROSO PADRON SANTA COMBA TEIXEIRO TEO __LUGO__ BURELA GUITIRIZ LUGO SARRIA VILALBA VIVEIRO XOVE __ORENSE__ OURENSE SAN CIBRAO DAS VIÑAS __PONTEVEDRA__ A GUARDA CALDAS DE REIS GONDOMAR MARIN MOAÑA NIGRAN O GROVE O PORRIÑO POIO PONTEAREAS PONTEVEDRA SALCEDA DE CASELAS SANXENXO TOMIÑO TUI VIGO VILAGARCIA DE AROUSA\nPAG 1/21 - TOTAL 251 Propietats\nPis - Padron (ZONA PADRON) , Superfície Construïda 75m2, 1 Habitació , 1 Banys, Ascensor.\nDúplex - Naron (Narón) , Superfície Construïda 100m2, 10m2, 2 Habitacions, 2 Banys, Ascensor.\nPis - A Coruña (Monte Alto) , Superfície Construïda 66m2, 2 Habitacions, 2 Banys, 300 Distància del mar,...\nPis - Cariño , Superfície Construïda 52m2, 1 Habitació , 1 Banys, Ascensor.\nPis - Cariño , Superfície Construïda 60m2, 2 Habitacions, 1 Banys, Ascensor.\nPis - Cariño , Superfície Construïda 96m2, 2 Habitacions, 2 Banys, Ascensor.\nPis - Cariño , Superfície Construïda 59m2, 2 Habitacions, 1 Banys, Ascensor.\nPis - Cariño , Superfície Construïda 57m2, 2 Habitacions, 1 Banys, Ascensor.\nPis - Cariño , Superfície Construïda 67m2, 15m2, 2 Habitacions, 1 Banys, Ascensor.\nPis - Cariño , Superfície Construïda 67m2, 2 Habitacions, 2 Banys, Ascensor.\nDerechos: Vostè podrà exercir els drets d'accés, rectificació, supressió, oposició, portabilitat i retirada de consentiment de les seves dades personals a l'adreça de correu electrònic info@fincasgalicia.com


de novembre 2012 | Pau Miserachs\nhegemonia perduda per una esquerra dividida\npopulars contra Catalunya\ndemocràcia. Però, quina democràcia?\ndesafecció i manca de confiança\npateixen ceguera absolutista\ndemocràcia en pèrill\nCatalunya com a realitat prejurídica\nby Pau Miserachs / dilluns, 5 de novembre de 2012 / Posted in competir, esperança, nova esquerra\nL'esquerra catalana ha perdut la hegemonia fa molt de temps. La necessitat de donar vida a una nova esquerra és la conclusió de la reflexió que s'ha fet aquest matí al Col·legi de periodistes en un acte amb l'ntervenció de Pau Romeva, Josep LLuís Carod, Ernest Maragall i Josep Ramoneda. L'esquerra plural catalana parlant de llibertats, progrés social, catalanisme, divisió de la societat entre dretes i esquerres, el desig de recuperar la hegemonia perduda, construir una esquerra amb vocació de poder, amb cultura de poder, que puguin reclamar la independència no nacionalistes i nacionalistes conjuntament, són els temes que s'han de treballar l'endemà del 25 de novembre. Les concidències hi eren. Cap discrepància en lo fonamental. Alguna crítica s'ha sentit també pels polìtics. En Maragall ha parlat de l'hora de la trobada com apta per jubilats i periodistes. En Romeva ha parlat d'una cultura política amb perspectiva global. En Ramoneda ha situat l'Esquerra Republicana a la dreta, doncs per ell ja no és tant esquerra. A l'acte celebrat puntualment a les 12 del migdia hi eren representants de partits nacionalistes d'esquerres, federalistes i independents. No era un acte electoral. Però han demanat que la gent vagi a votar el 25 N. Caldrà que no es deixin arrossegar per el que diuen les enquestes. La sala era plena de gom a gom i gent dempeus. Els mitjans de comunicacipo han recollit la importància de l'acte conjunt de gent d'esquerres. És una esperança per després. Ara cal veure com es desenvolupen els partits catalanistes competint entre ells i a la vegada competint amb els unionistes.\nby Pau Miserachs / diumenge, 4 de novembre de 2012 / Posted in Europa, nacionalitats històriques, països lliures\nEl President del Consell Europeu Van Rompuy que es manifesta contra el drets de les nacionalitats històriques a constituir-se com a països lliures a Europa, resulta que fou primer ministre belga abans d'arribar a la Unió Europea, dins del partit popular europeu, com a polític democristià. És una pena que la pollítica de partit influexi les decisions anticipades dels representants de les institucions europees, quan encara no saben com aniran les coses a Catalunya ni quin plantejament segueix Catalunya. Massa foc d'encenalls. Es que és clar és que els populars europeus influenciats pel partit popular espanyol es mobilitzen contra Catalunya, trencant la unitat democristiana amb Uniò Democràtica de Catalunya. Però no hem d'oblidar que Europa vol estats units per lluitar contra la crisi i els problemes globals i no veu clar l'aparició de petits estats dins d'Europa, malgrat que en té funcionant positivament com Dinamarca, Suecia, Finlandia, Holanda, Austria o la mateixa Bèlgica. La Uniò Europea vol que Espanya i Catalunya s'entenguin, dialoguin i arribin a acords. La diplomàcia tindrà molta feina.\nby Pau Miserachs / / Posted in contestaciò social, noves relacions, parlamentarisme, repensar\nQue el concepte de democràcia a aplicar segueix no estant clar a l'Estat espanyol més de 30 anys desprès de la Constituciò de 1978, ho demostra la situació contradictòria en la que ens trobem tots plegats. El model polític de la Europa occidental no és exactament el que es segueix a Espanya, doncs la democràcia pateix a Espanya i a Catalunya nombroses deficiències i dèficits, el benestar desapareix avui ràpidament amb la destrucció de les classes mitjanes i el creixement del nombre de llars abocades a la misèria. La democràcia segueix essent a Espanya una democràcia formal, poc participativa, amb un parlamentarisme d'apariència, amb el poder que dona una majoria absoluta i un poble desorientat amb un 26% de la població laboral a l'atur, uns milions de pensionistes tremolant per la possible fallida del sistema espanyol de seguretat social, amb un jovent més preocupat per marxar d'Espanya i trobar feina a altres terres que per lluitar per crear empreses per les que no troben financiació. S'ha perdut l'empenta i el risc per dur a terme un nou desenvolupament econòmic, la qual cosa frena qualsevol política social. La democràcia a la vista de la contestació social no s'ha consolidad. L'esperit de la Transició s'ha perdut. Si no fem un país modern, socialment just, capaç de crear riquesa dins i fora de Catalunya, fortament integrat a Europa, és evident que ens hem de posar a repensar la democràcia per fer-ne una que respecti les minories, la diversitat cultural i social, la pluralitat política i lingüìstica. No es tracte de fer projectes homogenis amb el nom de federalisme com ja foren les autonomies fins la recentralització, sinó de construir unes noves relacions entre pobles i territoris que superin les anteriors conteses bèliques i els crims i ofenses de la dictadura i els seus servidors, recuperant Catalunya la llibertat perduda amb la victòria militar del general Franco i els seus aliats a la guerra civil de 1936/1939. La reconciliació exigeix aquests canvis.\nby Pau Miserachs / / Posted in crisi, desafecció, desconfiança, subordinaciò\nPilar Rahola ho deia clar en el darrer programa "el gran debate" de tele 5 quan es referia a la rotunda oposició del Govern espanyol a permetre fer una consulta als ciutadans de Catalunya sobre la independència que demanen algus partits i una bona part de la societat civil: << Tenen por de la democràcia>> . En realitat hi ha una creixent desafecció entre Catalunya i Espanya que ens recorda l'expresident de la Generalitat Jordi Pujol en el seu darrer llibre "El caminant davant del congost" que no s'arregla amb espots de publicitat on els principals dirigents del Partit Popular que ens ho nega tot apareixen dient: <<Catalunya me gusta>>. Però cap d'ells per la brevetat de la frase no explica com ni el perquè. Diuen això i segueixen practicant una actitud destructiva, la política de la por, a més de dir que no ens necessiten per sortir de la crisi i que els immigrants sens menjaran amb la natalitat superior a la catalana, imposant la seva llengua i costums, rebutjant els nostres, de manera que a Espanya creuen, igual que Franco als anys 60, que Catalunya, amb o sense la independència, camina cap a l'autodestrucció ella soleta. Jo comparteixo l'opinió de que la política espanyola segueix un total desencert envers Catalunya, tot i que ens condiciona, però el desencert i mala gestió espanyols de la decebedora crisi oberta entre Catalunya i Espanya, no ens poden impedir ser nosaltres com a país, tenir un bon govern, enfortir-nos interiorment com diu en Jordi Pujol, treballar per ser menys dependents, alliberar-nos de la subordinació econòmica i social a uns interessos que no són els catalans ni els europeus. Creure en el nostre esforç i creativitat. Treballar per el bé comú nacional, ser més europeus que mai..\nby Pau Miserachs / dissabte, 3 de novembre de 2012 / Posted in dialogar, pactar, sobiranisme\nEls Ministres espanyols no venen a Catalunya a pactar, sinó a ordenar. Només vindran a pactar quan existirem com a nació, com va passar durant la 2ª República que va reconèixer la personalitat de Caralunya. Avui no es cansen de dir des de l'estat que l'Espanya plural fou un concepte impulsat per Rodriguez Zapatero, però que no refusen dins de la Constitució que consideren intocable, que no té per què modificar-se. Pontifiquen i parlen dient que tenen la veritat amb ells. Però disposar d'una majoria absoluta parlamentària nol vol dir que tingin la veritat, que diguin la veritat dels seus plantejaments i projectes. Quan informen fan propaganda. Transformen la informaciò en propaganda i segueixen donant la culpa de tot el que passa a les autonomies. Malgrat tot acaben reconeixent que s'han produït desequilibris per l'aplicació de la legislació actual. Encara hi ha gent que no veu la realitat de les mentides i els infundis, les contradiccions i els muntatges. Però malgrat els atacs contra l'administració autonòmica, els fets demostren que a Catalunya malgrat tot durant aquests darrers anys hi ha hagut llibertat, pau social i progrés. davant una ceguera absolutista i polítics passats de rosca. Caldria que estudiin el que ha passat a l'Àfrica colonial dels anys 60, doncs les antigues colònies són estats independents que volen sortir de la classificació PMA. amb tractats de cooperació preferencial amb la Unió Europea. Pot ser des de Madrid ens volen dir que no volen competir amb Catalunya a la Unió, posant totes les pegues possibles, però sí que podrem fer tractats de lliure circulació de persones, capitals i mercaderies dins el territori geogràfic de la Unió Europea i la AELC. Seria el mateix i no hauriem de pagar la nostra aportació al pressupost comunitari que seguiria pagant Espanya sense Catalunya. Valdria més que en lloc de negar-se a dialogar, vinguin a pactar i es deixin d'atacar el sobiranisme sistemàticament i es posin a treballar contra la corrupció, l'enxufisme i l'evasió de capitals.\nby Pau Miserachs / divendres, 2 de novembre de 2012 / Posted in experiència, negociació, pacte, poder\nWifredo Espina, el periodista de ploma clara, neta i directa, li ha dedicat una píndola amb càrrega al President Artur Mas., criticant el plantejament de Catalunya nou estat europeu. El President de la CEOE aposta per la negociació d'un pacte fiscal i que Catalunya no marxi d'Espanya. Junqueras segueix dient que té pressa per marxar d'Espanya, els socialistes no s'entenen i Alicia del PP aposta per la unitat i millorar el finançament de Catalunya. En cap cas diuen què faran si Catalunya decideix emancipar-se de l'administració espanyola, i tampoc reflexionen sobre els diners que Catalunya no reb després d'haver pagat els impostos, diners que Catalunya necessita per pagar i millorar els serveis pùblics. Catalunya no està per la privatització dels serveis amb els diners pùblics. Però la campanya perquè els catalans fem marxa enrrera està arribant massa aviat, ben abans de la campanya electoral i ben abans de que Parlament i Poble hagin decidit el proper pas després de les eleccions al Parlament de Catalunya. El que sembla assegurat és que hi haurà més participació que altres vegades. Les eleccions es tornen plebiscitàries. Els partits petits sense vocació de poder tenen poc a fer en el futur com no sigui amb el desgast etern. Voler marxar si Espanya no ens deixa per les bones, pot ser ingenu. No gaire lluny tenim el cas de Macedònia enverinada amb Grècia. L'experiència ens hauria d'ajudar a cercar les solucions i no trobarnos en un carreró sense sortida per no endinsar-nos en una tempesta. Tampoc és acceptable que Espanya digui no a Catalunya i aillant Catalunya de les inversions estatals no vulgui establir la cooperació indispensable.\nby Pau Miserachs / / Posted in banca, interés púbic, moralitat\nQue la banca no exerceix de moralitat ja ho saviem per la forma de donar crèdits, de captar diners i d'executar inmpagats, tant com quan les caixes en fallida es van desviar de les seves activitats tradicionals per entrar en el negoci de la bombolla immobiliaria, amb empresaris sense escrupols com el del Halloween de Madrid que va amagar la veritat dels nois i noies que havien entrat al recinte abans del tràgic sinistre. És immoral abusar de la gent i és immoral viure del diner públic sense compromís de retornar-lo. És immoral que els responsables de l'ensorrament de la nostra economia segueixin cobrant uns magnífics sous i pensions garantides, mentres la majoria de ciutadans tremolem a cada consell de ministres per les decisions que puguin comunicar-nos. Menys mal que el Wall Street Journal i el The Guardian ens aclareix amb plena llibertat de ploma el que passa i senyalen responsables, menys mal que els Jutges grecs, acceptant el dret de l'interés públic, han absolt el periodista que va publicar la llista d'evasors a la que hi trobem tota mena de gent, dirigents polítics inclosos. I a Espanya?\nby Pau Miserachs / dijous, 1 de novembre de 2012 / Posted in involució, partits, repressió\nL'anunci de una nova modificació del Codi Penal per incloure la responsabilitat dels capdevanters dels partits i sindicats en tota mena de delictes llistats al dit codi, lligat amb els avisos que llença el Ministeri de l'Interior a Bildu de possibles il·legalitzacions d'acord amb la llei de partits, són el síntoma més clar de la involuciò del règim cap una situació autocràtica. Duresa al poder en moments de crisi per frenar l'oposició i eliminar els radicals o presumptes delinqüents. No valorarem si els perseguits volen utilitzar la democràcia per destruir la democràcia. Abans haurem destruït la llibertat d'expressió, la llibertat de ls organitzacions polítiques, les persones que representen els diferents moviments socials. haurem implantat la política de la por, la repressió social. El personal i contestació que no eliminin les urnes ho farà el Codi Penal a travers l'administració de Justícia impulsada per els Fiscals de l'Estat. La llei s'haurà d'aplicar, sigui justa o injusta fins que es pugui canviar. Sens dubte la democràcia a Espanya està en pèrill. Canviar del franquisme a una democràcia de Transició ens va costar 40 anys. Ara, entre poder lesgislatiu absolut de la dreta reaccionaria en perfecte armonia amb la Conferència episcopal espanyola, il·legalitzacions, Codis i un renovat esperit imperial, la recuperació dels drets i llibertats dels ciutadans i la nació catalana, tal com estan definits per el Consell d'Europa, serà un altra larg camí de sacrificis i patiments col·lectius.\nby Pau Miserachs / / Posted in canvi, marc legal, realitat, respectar\nTornem a la discussió de si Catalunya és una regió més d'Espanya o una nació incorporada a Espanya fa segles per la força de les armes. Tornem a discutir si Catalunya posseix o no elements diferencials com a poble, si es pot considerar o no com una nació amb dret a estat propi. Tornem a discutir si el sobiranisme és o no necessari per la Catalunya del 2012. L'abril de 2009, l'avui eurodiputat Ramon Tremosa publicava a edicions malhiven un llibre sobre el sobiranisme necessari on plantejava qie l'Estatut de 2006 seria possiblement el darrer. Efectivament, com apuntava en Tremosa, el marc legal és deficient, suficientment deficient com per plantejar-se la creació d'un nou marc que resolgui els problemes reals a la base del país. El canvi de model és necessari per garantir ña continuïtat de la nació catalana. La naciò catalana ja existia abans del marc legal imposat per els vencedors de la guerra del 1714 i com és lògic abans de la Constitució de 1978.Catalunya és una realitat prejurídica indiscutible com pot ser-ho l'Església, i els governs de l'Estat, en un marc de dret com el de l'estat social de dret, estan obligats a respectar aquesta realitat, de manera que no poden aplicar o interpretar la Constitució contra la nació catalana, restringint, limitant o suprimint els seus drets individuals i col·lectius, naturals, humans i fonamentalment constitucionals, escrits o no. Ni l'Església amb tot el seu poder pot pretendre suprimir els drets naturals dels catalans, els de l'ànima col·lectiva del poble català, llengua, cultura, espiritualitat en català, pregària en català, Biblia en català, senyera i llar moral dels catalans.


La Xarxa de Migració, Gènere i Desenvolupament; l' Instituto de Apoyo al Movimiento Autónomo de Mujeres Campesinas-IAMAMC i l'Asociación de Mujeres de la Provincia de Huancabamba, amb el support de l'Agencia Catalana de Cooperació al Desenvolupament presenten una important recerca sobre les seqüeles de les esterilitzacions forçades en l'autonomia fisica, econòmica, sexual i reproductiva de les dones indìgenas i en el seu benestar emocional i social: "La veritat està en els nostres cossos. Seqüeles d'una opresió reproductiva".\nA més, destaca l'acció de resistència vindicativa de les dones més enllà de la seva realitat de víctimes, reconeixent els seus sabers, anàlisi i propostes organitzatives.\nLa present investigació està aplicada des de la crítica feminista descolonial i l'anàlisi interseccional, amb una proposta innovadora metodològica de la investigadora principal.\nModerarà la periodista Tona Gusi, Subdirectora de La Independent (XIDPIC.CAT-XIPVG). Les paraules d'inauguració seran a càrrec de Bombo Ndir, presidenta de la Xarxa de Migració, Gènere i Desenvolupament i d'Arlene Cruz, advocada feminista i integrant de la Xarxa de Migració, Gènere i Desenvolupament.\nComentarà la recerca, Drina Ergueta, Editora de La Independent. I en faran la presentació: Esperanza Huayama, presidenta de l'Asociación de Mujeres de la Provincia de Huancabamba - AMHBA i coinvestigadora i Sara Cuentas Ramírez, investigadora principal.\nrecerca sobre drets de les dones


Entrega de producte fresc a persones sense llar\nLes iniciatives de sensellarisme de Creu Roja busquen la dignificació d'un col·lectiu que sovint és invisibilitzat. Lluny d'apaivagar-se, el fenomen de l’exclusió residencial ha anat en augment en els darrers anys. Persones que viuen i dormen al carrer, d'altres que ho fan en caixers d'entitats bancàries, fàbriques abandonades o en el que es coneix com a infrahabitatges, habitacles que no compleixen uns mínims requisits per a viure-hi.\nAVIRAM ALBERICH VALLS clients\t48€\nDirect beneficiaries 150\nUn dels principals projectes amb què compta la Creu Roja a Sabadell són les denominades Unitats d'Emergència Social (UES). Es tracta de grups de voluntariat que, setmanalment, fan seguiment a peu de carrer de les persones que hi viuen. El voluntariat de la Creu Roja, proveeix d'avituallament al col·lectiu sense llar, oferint menjar i beguda, productes d’higiene personal, a més d'altre material com roba o mantes. L’activitat s’incrementa durant l'època d'hivern. Tot plegat, en el marc de la denominada Operació Fred, que preveu una atenció al col·lectiu durant els mesos de més fred.\nGràcies a la teva col·laboració, es garanteix la cobertura de productes bàsics a distribuir entre les persones sense llar. Així, la Creu Roja a Sabadell pot fer entrega de fruita i verdura a aquestes persones, uns aliments als quals en comptades ocasions poden accedir.\nOferir a les persones que viuen al carrer menjar preparat i beguda, roba i mantes pel fred.\nDurant l’any 2020, s’han atès 100 persones a la setmana.\nFer un seguiment de persones sense llar per tal de conèixer quina és la seva situació en tot moment i quin suport necessiten.\nGarantir la igualtat d’oportunitats en l’accés a l’alimentació sana equilibrada i de qualitat.\nEl Cafe del Mercat\nPESCA SALADA SONIA\nFRUITS SECS ANGELS


Francesc Torres pren possessió com a rector de la UPC | Canal Terrassa\nMarc CasullerasData: 13/12/17\nEl catedràtic Francesc Torres ha pres possessió, aquest dimarts, ha pres possessió com a rector de la Universitat Politècnica de Catalunya. Torres va ser elegit rector de la UPC en els comicis del 15 de desembre passat, en els quals va obtenir el 50,23 % dels vots ponderats (1.854).\nFrancesc Torres (Eivissa, 1962) és catedràtic i enginyer de Telecomunicació (1988) per l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria de Telecomunicació de Barcelona (ETSETB) de la UPC, on desenvolupa docència i recerca en l’àmbit de les radiocomunicacions i l’observació de la Terra. Va iniciar la seva trajectòria professional a l’Agència Europea de l’Espai (ESA) a Holanda, el 1988-1989. Del seu currículum destaca el Premi a la Millora de la Qualitat en la Docència Universitària (1997) del Consell Social de la UPC pel Laboratori de Radiació i Ones Guiades(ETSETB). És autor, a més, de més de 200 publicacions en revistes i congressos internacionals de prestigi.\nEn l’àmbit professional, ha participat en iniciatives amb diferents col·legis professionals, entre elles, la creació de la demarcació a Catalunya del Col·legi Oficial d’Enginyers de Telecomunicació (2000-2002), des d’on va col·laborar en la promoció de la professió.\nAquest dimecres és previst que també prenguin possessió els membres del consell de direcció.\nRoser Amills presenta el seu llibre “Asja, amor de dirección única\nProcés participatiu del Síndic Municipal de Greuges, aquest dijous


Condemnats els amos d'una botiga de mascotes per deixar morir desenes de cadells - Diari de Girona\nCondemnats els amos d'una botiga de mascotes per deixar morir desenes de cadells\nL'Ajuntament de Barcelona va denunciar els propietaris de 'Mundocachorro' al 2015\nEl Jutjat Penal número 28 de Barcelona ha condemnat els propietaris d'una botiga d'animals que van ser denunciats per l'ajuntament de la ciutat a un any de presó i tres d'inhabilitació per delictes de maltractament animal per deixar morir desenes de cadells.\nLa tinent d'alcalde d'Agenda 2030, Laia Bonet, ha fet pública avui la sentència i ha explicat que es tracta del primer judici penal a Espanya en què ha estat condemnada una botiga d'animals per maltractament animal continuat amb resultat de mort.\nL'Ajuntament de Barcelona va presentar el 2015 la denúncia contra els propietaris de 'Mundocachorro' després de decomissar 135 cadells de gos i gats que estaven en condicions deplorables i el judici es va celebrar el passat 14 d'octubre.\n"Avui és un dia històric en la lluita animalista, amb la primera condemna penal a la història d'Espanya per aquests delictes, que prova que a Barcelona el maltractament mai quedarà impune i que som una ciutat compromesa amb el benestar dels animals", ha declarat Bonet als periodistes.\nEls fets es remunten al 2015, quan després d'una inspecció del Departament de Protecció dels Animals de l'ajuntament i la Guàrdia Urbana es van decomissar 135 cadells de gos i gat que es trobaven en males condicions en aquest establiment, situat al carrer Sicília de Barcelona.\nLa inspecció venia motivada per la denúncia de l'entitat animalista FAADA, que havia rebut queixes de compradors per la mort de desenes de cadells poc després de ser adquirits en aquesta botiga.\nEl consistori i el fiscal van sol·licitar en el judici entre 13 i 18 mesos de presó, la pena màxima prevista en l'article 337.1 del Codi Penal, que recull el delicte de maltractament animal amb resultat de mort.\nEl jutge ha donat credibilitat als informes municipals i a les pericials aportades per la Fiscalia, que demostraven el maltractament continuat amb conseqüència de mort.\nLa sentència reconeix que "ha resultat acreditat que els acusats tenien coneixement que no s'oferia el tractament mèdic adequat als animals que es trobaven sota la seva custòdia, en particular respecte a malalties que afectaven greument la seva salut i que va arribar a provocar la mort de diversos cadells".\nBonet ha destacat que "el fet que la condemna reculli la inhabilitació és un gran triomf, el comerç il·legal d'animals de companyia -ha assegurat- no té ni tindrà mai cabuda a la ciutat de Barcelona".\n"Apostem de manera ferma i decidida per protegir els drets dels animals i aquesta sentència crea un precedent perquè tothom sàpiga que perseguirem qualsevol acció reprovable que atempti contra el seu benestar", ha conclòs Bonet.\nLa regidora ha recordat també l'expedient sancionador incoat recentment pel consistori a 'Milanuncios' i 'Vibbo' per publicar anuncis il·lícits d'animals de companyia i per fer comerç electrònic il·legal de gats i gossos a través dels seus portals webs.\nEn aquests casos, l'ajuntament els va imposar el passat mes d'octubre una multa de 150.000 euros per haver infringit la Llei 34/2002 de serveis de la societat de la informació i de comerç electrònic, de manera que Barcelona es va convertir en la primera ciutat d'Espanya que va culminar un procediment administratiu per comerç il·lícit d'animals.\nL'Ajuntament de Barcelona ha instat el tancament de set botigues d'animals en els últims 6 anys i ha decomissat 500 gossos i gats, ha explicat Bonet, que ha anunciat que el proper mes de febrer està previst un altre judici, també instat pel consistori, contra els amos de la botiga 'Pupies', situada al districte de Sant Gervasi, que va ser clausurada pel mal estat en què estaven els animals.


La UE Olot presenta dos centrals amb perspectiva de futur - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a La UE Olot presenta dos centrals amb perspectiva de futur\nAquesta podria perfectament d’aquí a un mes i mig la parella de centrals de la Unió Esportiva Olot. I no només això si no que el club assegura que les incorporacions de Gerard Batalla i Uri Ayala són amb perspectiva de futur.\nDionís Cros, vicepresident esportiu UE Olot: “Si aconseguim l’objectiu de pujar, que és el que tots volem, són jugadors que servirien per la categoria següent. Estem renovant l’equip cara al futur”.\nAmb ambició de créixer, aquests dos centrals de metre noranta i bon tracte de la pilota arriben amb ganes al projecte esportiu de l’Olot, després d’un ampli bagatge a Tercera tot i la seva joventut.\nOriol Ayala, jugador UE Olot: “Porto uns quants anys a Tercera, les he vist de molts colors a la categoria i puc aportar experiència”.\nGerard no serà l’únic Batalla que hi ha a la plantilla. El seu germà és l’Albert, el porter. Una relació que ha acabat de convèncer al central de fitxar per un club, assegura, seriós i ben organitzat.\nGerard Batalla, jugador UE Olot: “Està clar que la relació amb el meu germà ha estat un factor a tenir en compte. Ens portem molt bé i m’ha parlat molt bé del club”.\nDos escuders per a la Unió Esportiva Olot d’Albert Carbó, que comença a agafar forma.\nMés de 300 persones participen al 3r Iftar Popular d’Olot\nAquest dissabte la comunitat musulmana va obrir les portes als olotins i olotines a una nova edició de l’Iftar Popular, una festa que pretén posar punt i final al dejuni un cop acabat el Ramadà i que se celebra en comunitat tot portant diversos plats i…\nKreas i Noel implanten nou certificat de professionalitat\nLa fundació Kreas tanca el curs acadèmic amb un balanç molt positiu de les dades: més d’un 96% d’inserció dels alumnes en el món laboral. Esdevé centre de referència en la formació i inserció de talent en la indústria alimentària. Mònica Furtet,…\nAquest dimarts es va presentar a l’escola Sant Roc d’Olot els nous membres de la faràndula del barri: es tracta de quatre vedellets que neixen arran d’una proposta dels pressupostos participatius. Un cop fets, el següent pas serà decidir quin nom els…\nEl jove de Montagut i Oix que va caure de 150 metres a Setcases continua a l’UCI del Trueta estable dins la gravetat\nContinua estable dins la gravetat a la Unitat de Cures Intensives de l'Hospital Josep Trueta de Girona el jove de 20 anys veí de Montagut i Oix que divendres va caure de 150 metres a Setcases, mentre feia senderisme entre el Gra de Fajol Petit i Vallter 2.000.…\nAmb les Festes del Tura cancel·lades, la plaça Mercat es prepara per uns dies amb una previsió de vendes incerta. Però es mantindran els grans àpats de celebració a les llars dels olotins. El president de la plaça Mercat, Jordi Vilarrassa, ha afirmat que…


Esparreguera obté un 16% de participació i un 90% de vots afirmatius a la consulta - VilaWeb\nEsparreguera obté un 16% de participació i un 90% de vots afirmatius a la consulta\nDiversos catalans residents a Irlanda votan majoritàriament a favor del sí\nAl voltant d'un 16% dels empadronats a Esparreguera majors de 16 anys van participar ahir en la consulta sobre la independència en aquest municipi del Baix Llobregat, on es donava el tret de sortida de la tercera tanda de consultes. Amb alguns vots encara pendents de comptar, l'organització ha indicat que van votar ahir entre 2867 i 2869 electors dels 18.142 que tenien dret de vot.\n'Ha votat tanta gent com el nombre de vots que acostumen a treure els alcaldes de la vila', ha indicat el portaveu de la plataforma Esparreguera Decideix!, Aleix Escorcell.\nEscorcell es felicita perquè 'aquesta jornada s'ha pogut dur a terme en un ambient de normalitat i amb un esperit d'alegria, i tot això s'ha fet amb excel·lència', fent 'que tothom se sentís còmode anant a votar'. El portaveu de la plataforma 'Esparreguera Decideix! ha valorat que 'gent de móns molt diversos aparqués les seves diferències i anéssim tots junts'. 'Hem funcionat com un Estat, i només som ciutadans', ha conclòs el portaveu de la plataforma organitzadora de la consulta.\nLes consultes al Baix Llobregat\nDesprés de l'onada del 28-F, on el Baix Llogregat s'estrenà en les consultes, poc menys de 18.000 esparraguerins han estat cridats a les urnes. Esparraguera i Martorell són de fet els municipis més grans de la comarca d'aquesta onada de consultes al Baix Llobregat, on gairebé 90.000 ciutadans tindran dret a vot aquest cap de setmana. Cornellà, Sant Boi i Sant Feliu s'hi sumaran previsiblement el proper 20 de juny.\nIrlanda també ‘decideix’\nUn col.lectiu de catalans que viu a Irlanda també va celebrar ahir una consulta sobre la independència, seguint el reglament dels municipis del Principat. Irlanda Decideix va recollir votacions per correu aquests dies previs, i ahir es va instal·lar una mesa electoral a l’emblemàtic edifici de la General Post Office de O’connell Street de Dublín. Setanta-nou residents a Irlanda han votat, i un 94% ho ha fet a favor del sí.\nA més d'Irlanda també s'han constituït altres comissions a l'estranger, amb la voluntat de sumar-se al més d'un milió de catalans que estan cridats a les urnes aquest 25 d'abril o que ja han votat en les dues primeres onades. És el cas d'Holanda Decideix, els EUA Decideixen, Suïssa Decideix i Catalans al Quebec per l'Autodeterminació.\nCanal de VilaWeb amb tots els vídeos sobre les consultes


BARRAQUES DE PEDRA SECA DE VACARISSES: 218 - Barraca de cal Pau Gran (les Comelles)\n218 - Barraca de cal Pau Gran (les Comelles)\nUbicació: Vessant hidrogràfic esquerre de la riera de Sanana. En un torrent innominat que solca els camps de les Comelles i que tributa a la riera de Sanana pel vessant esquerre. S'hi accedeix des del camí (pista) de les Comelles que neix al km 4.2 de la carretera de la Bauma i es dirigeix cap a la masia, tot passant sota l'autopista C-16.\nData de visita: 28-04-2015\nCoordenades (Datum WGS 84 = ETRS 89): N 41º 36.571 E 001º 52.813\nDescripció: A la seva banda dreta (si la mires frontalment) conserva les minses restes d'un parament que podria haver estat un annex per a tancar l'animal de carrega. Té petxines a tres dels quatre cantons interiors. Les petxines són grans pedres planes que serveixen per a fer la transició de la planta quadrada a la falsa volta que tanca la barraca. El parament interior de la barraca està arrebossat amb morter de calç. Té un cocó arran de terra. Al seu interior trobem un matalàs d'escuma, la prova de que algú hi va sojornar en un passat no gaire llunyà.\nComentaris: El Francesc Duran Gibert de cal Pau Gran (l'avi patern del Tonet de cal Pau Gran) aquí menava una vinya en contracte de parceria (1/5 part de la collita) amb el propietari de les Comelles. Cal Pau Gran és una casa de pagès dels rodals del poble de Vacarisses. El Tonet de cal Pau Gran m'explicà algunes coses que el seu pare li va dir sobre aquesta vinya: "L'avi Francesc tenia contractats jornalers per a treballar aquesta vinya; encara que no donava gaire raïm perquè la terra era molt flaca, i quan la cavaves de seguida apareixia el tapàs". L'Ignasi Gibert (propietari de les Comelles) mai ha vist treballat aquest tros de terra, tot i que va arribar a veure les restes, ja abandonades, de peus de cep americà.\nFont d'informació: Ignasi Gibert de cal Cisco. Tonet Duran de cal Pau Gran. Mapa planimètric de Vacarisses de l'any 1920 (Cartoteca Digital de l'ICC).


EL PONT DE SUERT S’OMPLE AMB LA FIRA DE LA GIRELLA – Pirineus TV\nEl Pont de Suert s’ha tornat a omplir aquest diumenge, amb motiu de la 21a edició de la Fira de la Girella. L’any passat, la pandèmia va obligar a suspendre-la, però enguany ha tornat amb més parades i amb una gran quantitat de visitants. Tot i la millora de la situació sanitària relacionada amb la pandèmia, des de l’Ajuntament han optat per fer alguns canvis per evitar riscos.\nDes del consistori han celebrat que, tot i aquests canvis, la fira no s’ha acabat deslluint.\nEl pregó d’enguany ha anat a càrrec de la periodista i escriptora Empar Moliné que, com és costum, ha estat designada Majoral dels Pirineus. A banda de les parades i la degustació d’aquest embotit únic, elaborat amb carn de corder, a la fira també hi ha hagut demostracions d’oficis antics o el tradicional concurs de xiulets de pastor, entre altres activitats.\nParlen al vídeo: JOSÉ ANTONIO TROGUET, ALCALDE DEL PONT DE SUERT


Nou Barris estrena la primera gran àrea d’esbarjo per a gossos de Barcelona - Animalados\n5 desembre, 2016 /0 Comentaris/a Notícies /per Info Tinc un Gos\nEl districte de Nou Barris va inaugurar dissabte la primera gran àrea d’esbarjo per a gossos de Barcelona. Es tracta d’un espai tancat d’una extensió de 700 metres quadrats específic per a l’esbarjo de gossos que s’ubica dins l’àrea verda compresa entre l’avinguda Meridiana, la Via Favència i el carrer de la Cooperació. La nova àrea d’esbarjo, que està plenament integrada amb el paisatge i el seu entorn, esdevé un espai còmode, agradable i segur per a tots els usuaris que afavoreix la relació entre els animals i també entre els veïns i veïnes del barri. Està ubicada a la part més àmplia, plana i assolellada d’una zona verda de 2.695 m2 de superfície total. El projecte ha comptat amb una inversió d’uns 600.000 euros, i també ha inclòs l’adequació d’un nou pas de vianants i el camí de connexió d’aquest pas amb la passarel·la que uneix les dues bandes de la Via Favència.\nL’estrena, que es va celebrar amb una jornada de tallers i activitats, s’emmarca en l’aposta que fa Barcelona per la convivència entre les persones i els animals de companyia, pel respecte als drets dels animals i per oferir-los zones on puguin córrer, jugar i fer les seves necessitats sense generar molèsties. La cinquena tinenta d’alcaldia i regidora de Nou Barris, Janet Sanz, destaca que “Barcelona vol ser ciutat amiga dels animals. Aquest primer espai d’esbarjo per a gossos que inaugurem avui a Nou Barris és un pas endavant per generar espais de convivència. Seguirem treballant amb entitats veïnals i associacions animalistes per crear espais com aquest a tots els districtes de la ciutat”. L’àrea d’esbarjo per a gossos està envoltada per una tanca de 1,80 metres per evitar la fugida dels gossos, i està feta de materials que no ocasionin danys a les extremitats i no permetin que els gossos hi puguin passar el cap.\nA l’àrea hi ha bancs i papereres de material no oxidable, així com també un abeurador dissenyat perquè els gossos puguin beure sense dificultats. El paviment és majoritàriament de sauló, amb una zona de sorra garbellada perquè els gossos puguin jugar amb paviments de diferents textures. L’àrea disposa d’un sistema de reg per a la seva neteja. També s’incorporen elements per facilitar el joc i la diversió dels animals amb pals d’acer amb tractament termoplàstic i pintats amb antigrafiti, així com altres elements que contribueixen a la seva socialització, en un equipament on s’han utilitzat materials fàcilment reciclables. La millora d’aquest espai ha inclòs la instal·lació de nova il·luminació a l’àrea de gossos i també al nou camí, que esdevé un espai d’estada i repòs pel vianant. Així mateix, s’han creat zones d’ombra amb la plantació de nova vegetació i arbrat. El nombre total d’arbres de l’àrea verda ha augmentat de 37 a 52 entre els ja existents i els de nova plantació.\nCoincidint amb la inauguració de l’àrea d’esbarjo, el Districte ha posat en marxa una campanya d’informació i sensibilització amb l’objectiu de donar a conèixer el nou espai i evitar que els propietaris de gossos utilitzin altres espais no adequats per a aquests usos, i, promoure la tinença responsable d’animals. La iniciativa s’emmarca també dins del Pla d’impuls i promoció de la convivència a Nou Barris que ha desplegat el Govern per fer de l’espai públic un lloc que fomenti les relacions socials i es fomenti la inclusió i la cohesió. Dins del pla, s’inclou el llançament d’aquesta campanya per incrementar la responsabilitat i el civisme en la tinença d’animals domèstics i la cura, manteniment i conservació de l’espai públic. Així, un grup format per vuit agents cívics, dos educadors ambientals i educadors de la Guàrdia Urbana actuaran en els espais del districte amb més problemes de convivència vinculats a la tinença d’animals. Entre altres espais, es desplegaran a la plaça de la Zona Verda, a la Prosperitat; a Can Xiringoi, a Vilapicina i la Torre Llobeta; i al Parc Central, a la Guineueta.\nHi duran a terme accions de sensibilització i repartiran fulletons informatius amb consells i recomanacions sobre diversos aspectes vinculats als drets i deures de la tinença responsable. En concret, el material farà referència a les bones pràctiques pel que fa a gossos i convivència –entre d’altres, cal dur-los sempre lligats on correspongui i identificats i s’ha de recollir sempre els excrements–, gossos i benestar animal –s’han de vacunar i, en cas que siguin de raça potencialment perillosa, censar-los i obtenir la llicència específica–, així com als principals punts de l’ordenança d’animals –es recorda que poden viatjar al metro en determinats horaris i accedir a les platges excepte en temporada de bany, que han d’utilitzar la de gossos, i s’aconsella l’adopció. Els tríptics, a més, s’acompanyaran de bosses de plàstic per tal que els propietaris dels gossos puguin recollir les seves deposicions. La campanya es durà a terme de forma participada amb les entitats del territori, entre elles les del barri de la Prosperitat, i inclou el treball de la Guàrdia Urbana per vetllar per un bon ús de l’espai públic. Les accions s’inicien aquest desembre i continuaran l’any vinent, adequant-se a les diferents èpoques i intensitats d’ús de l’espai públic.\nTags: àrea d'esbarjo per a gossos, barcelona, Nou Barris\nhttp://www.animalados.com/wp-content/uploads/2016/12/parc-Nou-Barris-e1551282512512.jpg 683 879 Info Tinc un Gos http://www.animalados.com/wp-content/uploads/2018/12/logo-animalados.png Info Tinc un Gos2016-12-05 13:20:192016-12-05 13:20:19Nou Barris estrena la primera gran àrea d’esbarjo per a gossos de Barcelona\nLa platja de gossos ja és patrimoni de Barcelona Dos responsables de la Protectora d’Animals de Torredembarra, imputats...


2 maneres de conduir solució C quedar-se sense espai a Windows Server 2012.\nWindows Server 2012 C: la unitat es queda sense espai\nAquest article introdueix què fer quan el sistema C: drive es queda sense espai a Windows Server 2012 R2. Netegeu el disc i afegiu més espai lliure d’altres particions.\nArregleu la unitat C sense problemes d'espai mitjançant la neteja del disc\nArregleu el problema fora d'espai afegint més espai no utilitzat\nCopieu i migreu si el disc és petit\nSistema C: la unitat es queda sense espai in Windows Servidor de 2012 tard o d’hora, perquè molts tipus d’arxius s’estalvien de forma contínua. Aquest és el problema més freqüent en ambdues Windows PC i servidor. Per solucionar aquest problema, hi ha dues maneres:\nTorneu a reclamar l’espai del disc alliberant disc per eliminar els fitxers brossa.\nAfegiu més espai lliure a altres volums de dades.\nAquest article presenta els dos mètodes amb passos detallats.\n1. Arregleu la unitat C sense problemes d'espai mitjançant la neteja del disc\nHi ha molts tipus i gran quantitat de fitxers bruts innecessaris i no necessaris a la partició C del sistema, sobretot si instal·leu i utilitzeu tots els programes amb configuració predeterminada.\nSi suprimiu els fitxers temp, cache, registre, brower, Actualitzacions i altres tipus de fitxers brossa, podeu recuperar l’espai de disc que ocupaven aquests fitxers. És útil si mai o no allibereu el disc durant molt de temps.\nWindows Server 2012 té nadius Neteja de disc utilitat per ajudar-vos a realitzar aquesta tasca. És capaç d’eliminar els tipus comuns de fitxers brossa de manera ràpida, fàcil i segura.\nPassos per solucionar el problema fora de l’espai Windows Server 2012 mitjançant neteja:\nPremsa Windows R escriviu el vostre teclat cleanmgr i premi Enter.\nseleccionar C: (o una altra) unitat de la llista desplegable i feu clic a OK.\nSeleccioneu els fitxers que voleu suprimir a la finestra següent.\nRepeteix-lo per netejar els fitxers del sistema (si hi ha aquesta opció).\nSi rebeu un error que no hi ha un cleanmgar, vol dir que aquesta utilitat no està habilitada. Seguiu el pas a instal·leu / activeu la neteja de discos al servidor 2012.\nSi no netegeu molt d'espai lliure per a la unitat C, netegeu-ho, preferiu afegir-ne més particions.\n2 Arregleu el problema fora d'espai afegint més espai no utilitzat\nTotes les particions del disc dur es destinen mentre instal·leu el sistema operatiu o obteniu fabricants OEM, però podeu fer-ho canviar la mida de la partició amb algunes eines. Entre aquests programes, NIUBI Partition Editor és molt més segur i ràpid per les seves tecnologies innovadores com:\nAvançat Algorisme de moviment de fitxers - redimensionar i estendre el disc dur Del 30% al 300% més ràpid, estalviant molt temps sobretot quan hi ha una gran quantitat d’arxius.\nEs poden reduir altres volums de dades i, a continuació, una part de l’espai no utilitzat es convertirà en Sense assignar, aquest espai es pot moure i combinar al sistema C: unitat. Per realitzar aquesta tasca, només cal que arrossegueu i deixeu anar al mapa del disc. Sistema operatiu, la configuració dels programes i Windows els serveis, així com qualsevol altra cosa segueixen igual amb abans.\ndescarregar NIUBI Partition Editor i seguiu els passos del vídeo per afegir més espai a la unitat C:\nAmb aquest mètode, podeu resoldre el problema de forma ràpida i senzilla. Com més gran sigui la unitat C, menys probabilitat de trobar la unitat C sense quedar-se espai Windows Servidor 2012 de nou.\nNo hi ha diferència si feu servir servidor local o convidat, disc dur físic o matriu RAID, VMware, disc virtual Hyper-V.\nEn alguns servidors, el disc del sistema operatiu i dels programes funciona des de fa temps. Pot ser que sigui petit o no hi hagi espai lliure disponible en tot el disc. En aquest cas, cap programari no pot afegir espai a la unitat C d’un altre apartat disc. En lloc d'això, heu de copiar a un disc més gran, mentre que a la clonació podeu ampliar la unitat C i altres particions amb més espai.\nDesprés de copiar el document, substituïu el disc original o canvieu la BIOS i arrenqueu-lo des del disc gran.\nQuan la partició C del sistema es queda sense espai a Windows Server 2012 (R2), netegeu el disc per recuperar espai. Afegiu més espai lliure d’altres particions si la unitat C és petita o no obteniu prou espai lliure després de netejar el disc.\nAmplieu la unitat C el més gran possible i executeu la neteja de disc mensualment per eliminar nous fitxers bruts generats.


VIII cursa Dream Runners Puigcerdà: del 15 al 22 d'agost de 2020 - Dream Runners\nVIII cursa Dream Runners Puigcerdà: del 15 al 22 d’agost de 2020\nTant la cursa com la caminada seran VIRTUALS. Els inscrits podreu participar-hi fent el recorregut que vosaltres trieu (incloent el circuit tradicional de la cursa i la caminada Dream Runners Puigcerdà dels últims anys), entre el 15 i el 22 d’agost de 2020. Podreu penjar els vostres resultats i fotos a la web de www.tretzesports.com\nSamarreta tècnica de regal per als primers 1.000 inscrits (i segons disponibilitat de talles).\nRecollida de la samarreta: divendres 14 d’agost a la plaça Sta. Maria de Puigcerdà, de 10 a 20 h.\nDegut a les mesures de protecció per fer front a la COVID-19, aquest any la cursa Dream Runners Puigcerdà s’ha reinventat amb un format virtual, però sense perdre l’esprit amb el que la vam crear: una cursa solidària que va més enllà de cronos i marques.\nPer això, en aquesta edició tindreu una setmana, del 15 al 22 d’agost, per triar lliurement un recorregut on córrer la cursa o fer la passejada, incloent el circuit tradicional de la Dream Runners Puigcerdà d’altres anys. També tindreu la possibilitat de penjar els vostres temps i compartir imatges, a través de la web www.tretzesports.com\nAquest any, tota la recaptació de la cursa i la caminada es destinarà a un projecte de suport a infants amb discapacitats greus desenvolupat por l’ONG IPI-COOP a Costa d’Ivori, per a la Fundació Hospital de Puigcerdà i per a la compra de material de protecció contra la COVID-19.


Presentació de les TESIS SOBRE LA FILOSOFIA DE LA HISTÒRIA de W. Benjamin a la Llibreria La Central.\nBarcelona, 14 de desembre de 2007\nI.- PER SITUAR LES TESIS: LA MALA GESTIÓ DE LA MISÈRIA\nSeria incorrecte presentar aquesta edició catalana de les TESIS SOBRE LA FILOSOFIA DE LA HISTÒRIA de Walter Benjamin sense fer esment, primer que tot, al fet que les poques planes d’aquest aquest text, tot i que denses, no constitueixen una obra acabada sinó un programa d’investigació que va quedar estroncat, com se sap, per la tràgica mort de Walter Benjamin a Portbou el 27 de setembre de 1940 quan intentava, desesperadament, passar a Amèrica. En la seva materialitat el text anuncia i preveu més que no ‘diu’; però com pòstum l’obra és un testament –i un testament especialment lúcid.\nNo vull fer ara una reflexió sobre el que resulta obvi: el suïcidi de Benjamin fou bàsicament un assassinat. Benjamin, com tants intel•lectuals crítics va ser assassinat per molta gent (pels feixistes, per la policia de fronteres espanyola, però també –i també cal no oblidar-ho– pels qui moralment li havien de donar cobertura i mitjans per al seu treball i no ho feren perquè possiblement no l’entenien). Que ens matin ‘els nostres’ a còpia de silencis interessats, a còpia de petites misèries quotidianes, és una situació que s’ha repetit tant que ja sembla banal: passa cada dia i passa aquí també. Res a dir-hi, al cap i a la fi l’intel•lectual crític ha triat el seu destí i no callar o no bordar com borden tots predisposa a acabar de boc expiatori. Silenciar l’intel•lectual crític i amagar les idees noves (de vegades, precisament per noves, poc perfilades i fàcils de reduir a ironia) és fer un homenatge al destí socràtic de la crítica.\nEls intel•lectuals crítics, com és el cas eminent de W.B., estan condemnats a patir de tres mals. D’una banda el silenci i/o la misèria que els acompanya en vida i els fa passar avall d’una manera sinistra. Però no és només això; a més estan abocats a tenir ‘hereus abusius’ que malden per fer-te dir a títol pòstum el que mai no diries en vida. Finalment als intel•lectuals crítics els toca patir aquella posteritat banal que et converteix no en tesi filosòfica sinó en tesi doctoral. El de l’intel•lectual crític és un destí molt obvi. Massa esperable. I si em dispensen, també prou trist.\nAquestes tres desgràcies: la mala vida, l’intent de gestionar-ne abusivament la memòria i la posteritat reduïda a pastura, W.B. les ha patit i encara els està patint de forma exagerada. D’aquí la dificultat de llegir-lo sense prejudicis i sense beateria.\nHi ha qui situa Horkheimer i Adorno entre els hereus indesitjats de Walter Benjamin i els historiadors de la Teoria Crítica han insistit prou en la ‘mala’ lectura adorniana de Benjamin. No plantejaré tampoc aquest tema ara. Al cap i a la fi és una qüestió biogràfica i les obres clàssiques s’han de poder aguantar soles; sense (i de vegades ‘contra’) la biografia. A més, tota lectura d’un text filosòfic consisteix, inevitablement, en una ‘mala lectura’: mai no s’exhaureix un clàssic i tots quan llegim som més deutors d’un temps (el nostre) i d’uns límits mentals (els propis) que no pas de l’obra sotmesa a escrutini. Les males lectures, paradoxalment, fins i tot ajuden a enriquir els textos.\nII.- LA LECTURA D’HORKHEIMER A ‘ESTAT AUTORITARI’\nPer a la presentació d’aquest llibre sí que voldria fer esment d’una circumstància que totes les biografies de W.B. esmenten aplicadament però que sovint es passa per alt a l’hora d’analitzar la fecunditat conceptual del text: la primera edició d’aquestes TESIS va sortir l’any 1942 a Los Angeles (USA) en un volum fet a multicopista ‘Walter Benjamin zum Gedächtnis’ [‘En memòria de Walter Benjamin’] que contenia, a més, dos articles importants de Max Horkheimer: ‘Estat autoritari’ i ‘Raó i autoconservació’ a més d’un text d’Adorno, sense cap relació amb l’obra benjaminiana i altres diverses contribucions. Els erudits sostenen que aquesta edició del 1942 es feu ‘per amagar’ les TESIS i no m’estranyaria que la sospita fos certa. Però ‘Estat autoritari’ d’Horkheimer no em sembla de cap manera un text menor; és que jo sàpiga el primer text que té el valor de reflexionar en diàleg amb elles. ‘Estat autoritari’ hauria de ser considerat el primer plançó de les TESIS. De manera que em permetré recollir algunes idees d’Horkheimer per situar el que, a l’ombra dels clàssics de la Teoria Crítica, jo també considero important retenir de la seva descripció de la societat contemporània i al postcapitalisme.\nNo sóc gens partidari de la lectura de la Il•lustració que proposà la Teoria Crítica: em sembla que en tenia una comprensió del tot unilateral, però això tampoc no importa ara En tot cas, no accepto culpabilitzar les Llums, ni em sembla de cap manera que un capitalisme totalitari sigui compatible amb les Llums –ni tan sols per omissió. Qui condemna la Il•lustració des d’una perspectiva democràtica malconeix patèticament el potencial transformador d’un Voltaire o d’un Diderot. Però haver avaluat de forma incorrecta la gènesi de l’opressió del present no priva altres mèrits a la Teoria Crítica. Considero, per exemple, que Horkheimer va encertar-la plenament quan per descriure el seu (i el nostre) present històric digué a ‘Estat autoritari’ que: ‘la marxa del progrés fa que a les víctimes [del progrés] els sembli que per al seu benestar el resulta pràcticament el mateix la llibertat que la manca de llibertat’.\nAvui, com va escriure Horkheimer a les primeres planes del seu article benjaminià: ‘els pobres han de córrer i empassagar els uns amb els altres com la multitud en un edifici en flames’. Avui també com ens recorda Horkheimer, ‘els pobres ja no poden ni cossificar-se’. És tan sinistre com cert: ara com ara milions de persones arreu del món (molts d’ells amb carreres universitàries) no troben ni tan sols qui els vulgui explotar. Milions d’estudiants blancs, europeus, sans i savis (per no parlar d’africans o sud-americans més obvis), estarien senzillament encantats de poder viure alienats; però ni tan sols trobaran qui els vulgui explotar. El capitalisme ha arribat a un extrem en què ni tan sols necessita la humanitat: la humanitat, senzillament, s’ha tornat una nosa.\nEm sembla obvi que cap lector mínimament informat sobre W.B. no creu que la revolució calgui fer-la perquè els obrers (o els oprimits) són moralment ‘bons’. Tant li fa a Benjamin si els obrers són bons o dolents. El fet és que en la història hi ha massa dolor; massa pes del dolor de les generacions mortes que necessita una redempció no transcendental sinó històrica.\nIII.- L’ESTAT D’EXCEPCIÓ PERMANENT\nEn aquest context de reconeixement de la misèria com a força, la tradició de l’alliberament, ‘la tradició dels oprimits’, necessita llegir i rellegir llibres com les TESIS SOBRE LA FILOSOFIA DE LA HISTÒRIA i ho necessita sobretot ara quan amb la política de la ‘guerra global contra el terrorisme’ una de les afirmacions més punxagudes de Benjamin –la de l’Estat d’excepció permanent– es converteix cada dia més en ‘la Llei i els Profetes’ de la política contemporània. Ja no tan sols se silencia l’obra dels qui estan per la transformació social i se’ls procura arruïnar la vida (això al cap i a la fi és tan vell com l’opressió). L’estat d’excepció que converteix en llei l’arbitrarietat s’està tornant avui el criteri únic per tractar tothom i arreu. També, i sobretot, per tractar els qui no protesten, garantint la submissió dels ofesos mitjançant l’administració de l’arbitrarietat. Intenteu agafar un avió avui a qualsevol aeroport de l’anomenat ‘món lliure’ i digueu-me on queden els vostres drets.\nLes democràcies liberals i les burocràcies que ens administren han oblidat els mínims fonaments del liberalisme sobre les quals suposadament es bastiren o cregueren bastir-se fa anys. Penseu en el que signifiquen les càmeres de televisió als carrers de les nostres ciutats registrant la vida quotidiana de la gent (amb l’excusa de protegir-nos d’un malfactors inexistents), o en el control absolut i humiliant que cal patir quan s’entra en un avió (que arriba a l’extrem d’impedir-nos entrar si portem una inofensiva ampolla d’aigua). I no cal insistir en els usos perversos de l’Internet o en la necessitat de munts de paperassa quan es vol exercir la més mínima iniciativa, fins i tot en l’àmbit econòmic.\nDe la política s’ha passat a l’administració burocràtica (això és el que les democràcies liberals van aprendre del comunisme: que no hi ha res tan eficaç com un ogre filantròpic per controlar les masses). La ‘correcta’ administració de la por és avui l’eina més eficaç del control social: es governa provocant i gestionant la por. Por a no tenir feina, por a no pagar el pis, por a no poder fer vacances, por a no parlar correctament l’idioma de l’imperi, por a haver d’exiliar-se de la terra nadiua per falta d’oportunitats i per espoli. Por també des de l’11 S, por a una ‘guerra infinita’ amb l’excusa d’un terrorisme islàmic, atiat –curiosament o no tant curiosament– amb els diners dels petrodòlars i dels narcodòlars. Quan Bush i Blair ens diuen que la seva ‘guerra global contra el terrorisme’ durarà generacions, ens estan dient també que W.B. tenia raó: vivim immergits en un estat d’excepció permanent contra el poble perquè sense estat d’excepció permanent no es pot fer cap guerra.\nIV.- ‘ANGELUS NOVUS’\nD’aquí la segona hipòtesi lluminosa que s’obre a partir de les TESIS benjaminianes. La d’una revolució que no es fa des de la ingenuïtat de l’espera d’un ‘món millor’ futur, sinó des de l’actualització del dolor dels pobres. Aquest és el sentit de l’Angelus novus. És el passat d’opressió el que fa necessari trencar amb l’estat de coses existent. W.B. mai va creure que el demà fos brillant, simplement sabia que el passat és insuportable perquè tot el dolor i tota la misèria dels oprimits pesa sobre les nostres espatlles fins que ens obliga a dir prou.\nNo insistiré ara en aquest tema (que és el de la meva nota a l’edició en català de València de les TESIS SOBRE LA FILOSOFIA DE LA HISTÒRIA (2007) que ara presentem). Com a nota erudita, senzillament deixar clar que no em convenç l’explicació de Gershom Scholem segons la qual l’àngel de la història és ‘una figura malencònica’, a l’espera del Messies. En la tradició jueva, que Scholem, va conèixer com ningú, la tasca de recompondre els fragments i les runes (la vida destruïda per la misèria del capital en llenguatge marxista) correspon tan sols al Messies. Em temo, però, que Benjamin ja tenia assumit que no hi havia Messies. Per això ¿potser? l’Àngel mira enrera.\nLa resta ho deixarem per a una altra lectura. Que aquest llibret de Walter Benjamin hagi estat editat per una associació resistent – i triplement resistent per republicana, valenciana i cultural – vol dir, potser que l’Àngel té una potencialitat que no tothom imaginava. Encara.\nPRESENTACIÓ DEL LLIBRE DE W. BENJAMIN ‘TESIS SOBRE LA FILOSOFIA DE LA HISTÒRIA’. Llibreria La Central. Barcelona, 14 de desembre de 2007\nCol. Quaderns Republicans. Editats per l’Associació Cultural Republicana Constantí Llombart, (València, 2007)


Festival de Canes 2015: L’estrany escamot de Canes | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nL’estrany escamot de Canes\nEls germans Coen presenten el jurat del festival francès, que presideixen. Comença la presentació de grans projectes al mercat\nCanes 13 MAI 2015 - 16:57\tCEST\nEls cineastes Ethan (esquerra) i Joel Coen, presidents del jurat, avui a Canes. LOIC VENANCE AFP\nAl mig, els germans Coen, Ethan i Joel, guanyadors de la Palma d'Or a Canes per Barton Fink i presidents del jurat (per primera vegada una copresidència en aquest certamen, que arrenca avui). En una banda, Rossy de Palma –presentada com a “icona del cinema espanyol i europeu”–, el cineasta canadenc Xavier Dolan i l'actriu Sienna Miller. A l'altra, els actors Sophie Marceau, Jake Gyllenhaal, la compositora i directora de Mali Rokia Traoré i Guillermo del Toro, la primera pel·lícula de la qual, Cronos, es va estrenar a Canes en la Setmana de la Crítica (“Era tan jove”, deia el director, “no tenia pèls a les orelles”). Una barreja molt, molt estranya, amb –probablement– massa intèrprets, que han explicat les seves motivacions aquest migdia en una roda de premsa.\nEls Coen han explicat la seva felicitat quan van rebre la trucada de Thierry Frémaux, responsable de Canes. “Ho veig com una oportunitat per veure pel·lícules, i és molt emocionant”, va dir Joel, i Ethan va afegir: “Sí, això”. La resta van ser més o menys calmats explicant les seves emocions, excepte Rossy de Palma: “Vaig dir ‘Guaayayaya’”. Del Toro va recordar que el festival és una “celebració del cinema”, encara que va explicar que ha hagut de comprar vestits nous, perquè no ha aconseguit aprimar-se per entrar en els vells. Dolan va recordar que és un privilegi “poder parlar de cinema amb un grup tan interessant de creadors”.\nJoel Coen va confessar que és conscient de la responsabilitat de veure una pel·lícula: “La jutges i per tant tens una influència sobre ella… tot i que és la primera vegada que sóc jurat”. Això sí, va puntualitzar: “No som crítics de cinema, estem aquí per trobar un consens. Decidir quina és la millor és una sensació molt estranya, almenys ara, a l'inici del certamen”. Sobre la bicefàlia, Jake Gyllenhaal va confessar: “Ens hem dividit en dos, el grup de Joel i el d'Ethan, és una qüestió de personalitat, no hi havia més opcions”. També van parlar d'Internet, noves pantalles i el cinema que neix d'empreses com Netflix: “Res podrà canviar la sensació de veure una pel·lícula en una gran sala”.\nSobre la imatge del festival, un bell retrat d'Ingrid Bergman (a l'agost se'n celebrarà el centenari del naixement), Gyllenhaal va explicar que el seu pare és suec –“tant de bo hi hagi alguna relació entre ella i la meva família”– i que la seva mare li ha encarregat un pòster. Rossy de Palma va conèixer la néta de Bergman a la universitat i va assegurar que és bellíssima, encara que probablement no vulgui fer cinema. I el mexicà la va definir com a “epítom de l'estrella de cinema”.\nTot i que no hi ha gaire hispà a les seccions del certamen i sí en el jurat, el mercat, que ha arrencat avui i continua sent el més gran del món, ha començat amb notícies relacionades amb cineastes hispans. El primer és Nacho Vigalondo, el pròxim treball del qual serà Colossal, una producció de Voltage Pictures que protagonitzarà Anne Hathaway. La productora descriu el guió com una barreja de “Godzilla i Cómo ser John Malkovich”, i Hathaway encarnarà Gloria, una noia que després de ser acomiadada i trencar amb la seva parella, torna al seu poble natal. Allà veu a les notícies com un llangardaix gegant destrueix Tòquio i aviat descobreix que hi ha certa relació entre les seves accions i el que passa a l'altra banda del món. Com és que una dona normal i corrent té un efecte tan colossal en el destí del món? L'altre director esmentat i que comença a vendre el seu projecte és el xilè Pablo Larraín, que va presentar a Berlín El club, i que aquí ven Neruda, la vida del poeta xilè entre els anys 1946 i 1948, quan Pablo Neruda va entrar al Partit Comunista, va ser escollit senador, va intervenir pels miners en vaga i va escriure Canto general. Per al paper protagonista Larraín compta amb Luis Gnecco, i Gael García Bernal (que ja va treballar amb el director a No) encarnarà l'inspector Óscar Peluchoneau, que va dirigir una operació policial contra el poeta. De secundaris, Mercedes Morán i Pablo Derqui. El rodatge comença al juny.


Turisme Sant Miquel - Català\nEivissa » Turisme » Sant Joan » Sant Miquel\nVisitant Sant Miquel\nContingut de Sant Miquel\n1 Visitant Sant Miquel\n2 La vida a Sant Miquel\nSant Miquel és un petit poble, gairebé llogaret, situat a mig camí entre Sant Joan, municipi al qual pertany, i Sant Antoni. Només arribar, accedim al carrer principal que travessa el poble. Podem veure l'església de Sant Miquel de Balansat, que dóna origen a la localitat. Datada entre els segles catorze i setze, aquesta fortalesa protegia tota la zona de l'entrada de pirates a través del port de la localitat, clarament visible. Situada en un monticle des del qual es divisa tota la vall, baixa una carretera amb diverses corbes que desemboca al carrer principal. Algunes cases pintoresques i diversos edificis d'habitatges conformen la resta del nucli urbà.\nEs tracta d'una de les zones més tranquil·les i netes de l'illa, amb un paisatge sorprenentment verd i un aire digne de respirar. El seu lloc més destacat és la plaça de l'església de Sant Miquel, des d'on es rendeix culte a Marià Villangómez, il·lustre poeta i escriptor. La bellesa i solemnitat de la part alta reconfigura la seva forma a mesura que descendim. Les cases de maó antic, construïdes al voltant de l'església ens donen una idea de la climatologia hivernal, tan orientada al nord. I d'aquí passem a les modernes construccions urbanes que envolten tanta història.\nEsglésia de Sant Miquel Aquesta església-fortificació data segons la versió oficial del segle XVII, encara que molts autors daten la seva construcció al segle XIII, assentada sobre les bases de construccions molt anteriors.\nEstàtua de Marià Villangómez Marià Villangómez (1913-2002) va ser un dels escriptors més importants de la literatura eivissenca.\nTorre des Molar Al costat del port de Sant Miquel, trobem la torre des Molar, part del projecte de defensa de l'illa.\nCoves de Sant Miquel Les coves del Port de Sant Miquel són conegudes com les coves de Can Marçà.\nCom arribar a Sant Miquel\nAllotjaments més propers a Sant Miquel\nHoteles Rurales Can Maries A 1663 metres aprox.\nAgroturismo CAN PLANELLS A 1809 metres aprox.\nPlatges més pròximes a Sant Miquel\nPobles més propers a Sant Miquel\nSant Miquel A 0 metres aprox.\nDiscoteques més pròximes a Sant Miquel\nTurisme més proper a Sant Miquel\nIglesia de Sant Miquel A 13 metres aprox.\nEstatua de Marià Villangómez A 36 metres aprox.\nTornar a Sant Miquel


ALERTA: Lidl retira un formatge que pot provocar greus malalties\nActualitzat 18/10/2020 09:06\nLa cadena de supermercats Lidl ha retirat del mercat un formatge que pot provocar greus problemes de salut a aquells que el consumeixin.\nFormatge de cabra de 100 grams de Jermi\nEl formatge de cabra de 100 grams de la marca Jermi amb data de consum preferent del sis de novembre d'aquest any ha estat retirat de tots els supermercats Lidl perquè en un control intern s'ha detectat un perillós bacteri que pot causar greus malalties gastrointestinals.\nLidl ha retirat del mercat el formatge de cabra de 100 grams de la marca Jermi perquè s'ha detectat un bacteri molt perillós per la salut / Lidl\nUn bacteri perillós en un formatge del Lidl\nLa listèria "monocytogenes", el bacteri trobat en aquest formatge, causa listeriosis, una infecció molt greu que afecta principalment a dones embarassades, a nounats, a avis i a persones amb el sistema immunitari dèbil. La majoria de persones que s'intoxiquen d'aquest bacteri necessiten atenció mèdica i aproximadament una de cada cinc moren a causa de la infecció que causa, segons explica el Centre de Control per la Prevenció de Malalties.\nAquest bacteri també causa malalties gastrointestinals molt greus i símptomes molt semblants als de la grip i, per aquest mateix motiu, han retirat el producte del mercat i en un comunicat han demanat a totes aquelles persones qui hagin comprat el producte que no el consumeixin i que el tornin immediatament al supermercat.\nLa listèria "monocytogenes" és un bacteri molt perillós que causa greus malalties gastrointestinals / Wikimedia Commons\nTots aquells clients que l'hagin comprat se'ls farà una devolució dels diners, fins i tot sense presentar el tiquet de compra. Tant la marca Jermi, com el proveïdor Brasserie Licorne SAS, com Lidl han demanat disculpes a tots els clients i s'han lamentat per les molèsties causades.\nVÍDEO: Una estudiant aconsegueix menjar amb només un euro al dia\nTroben mort el boletaire desaparegut a Rupit


9 de setembre de 2016 (00:14 CET)\nLa Plaça de l'Ajuntament acollirà diumenge que ve la celebració del XXV Dia de la Pilota Valenciana, jornada destinada a reconéixer el tradicional joc valencià, i en la qual participen tots els estaments involucrats en la defensa i promoció de l'esport autòcton, com la Federació de Pilota Valenciana, la Fundació Esportiva Municipal o la Generalitat.\nLa partida central, que es jugarà a la modalitat de llargues enfrontarà a la selecció absoluta, dirigida per 'Pigat II' i composta per jugadors professionals, enfront d'un combinat de jugadors de la Lliga de Llargues i de joves jugadors. A continuació, i per primera vegada en el Dia de la Pilota, es jugarà una partida en la modalitat de Joc Internacional.\nLa jornada començarà a partir de les 9:30 h. amb les partides que disputaran diferents comissions falleres, partides femenines i d'escoles esportives, a més d'una partida de raspall en cadira de rodes. Així mateix, es lliuraran els premis dels Jocs Escolars de pilota valenciana en les seues diferents modalitats.\nEl Saló de Cristall de l'Ajuntament de València serà l'escenari en el qual, aprofitant la celebració del Dia de la Pilota, la conselleria d'Educació, Recerca, Cultura i Esport, rubricarà dos convenis amb la Federació de Pilota Valenciana: el programa educatiu 'Pilota a l'Escola' i el Conveni de Competicions i Esport Federat, que articula tant la competició oficial com la tecnificació esportiva.


L'Opinió a Móra d'Ebre, per Oriol Aviñó - ERC-Móra d'Ebre\nL'Opinió a Móra d'Ebre, per Oriol Aviñó\nDiumenge, 17.1.2021 19:15h\nJa som a 17 de gener, Festa Major d’hivern. Malauradament i al igual que el passat mes d’Agost, no podrem gaudir-ne plenament. Tanmateix, gaudim-ne. Gaudim-ne en bombolla, gaudim-ne amb els de casa, amb coques i clotxes, però gaudim-ne en la mesura que puguem. Sabem que aquest ha estat un any molt difícil, i que si bé encara hi ha per davant un llarg camí a recórrer, l’arribada de la campanya de vacunació permet per primer cop veure una llum a la fi del túnel. Entretant, cuidem-nos. Desitgem que tots, així com els que us estimeu, us trobeu bé.\nDes d’ERC-Móra d’Ebre, volem aprofitar l’avinentesa d’aquesta festa, que podem dir que clou l’etapa de les festes de nadal i any nou, per igualment desitjar-vos un bon 2021. Almenys un millor 2021.\nTanmateix, aquest darrer 2020, també ens ha portat bones noves. Després de molts esforços, i a ben segur masses anys, des de la Conselleria de Justícia s’han fet grans avenços en matèria de memòria històrica. S’han obert nombroses fosses de la guerra civil. A Móra d’Ebre, al voltant del que va ser un hospital de guerra de l’exèrcit republicà, fins al moment se n’havien localitzat fins a 61; podent esdevenir una de les troballes mes importants fins ara. Són molts els nostres veïns que tenen l’esperança de retrobar els seus avis, pares i en alguns casos fins i tot marits. Després de tots aquests anys sense perdre l’esperança, desitgem que així sigui.\nIgualment, també s’ha començat a fer notòria la inversió en l’àmbit de l’Hospital Comarcal, on se n’ha recuperat la gestió amb un Pla 2019-2022 de fins a 7 M€. Si bé l’any passat s’hi van fer les primeres adequacions en matèria d’instal·lacions, ara s’ha invertit directament amb finalitat sanitària. Així es compta amb un nou arc quirúrgic, un aparell de radiologia i diversos equips com respiradors i desfibril·ladors.\nA nivell consistorial, ERC Móra d’Ebre i la seva portaveu a l’Ajuntament Cinta Agné, continuem treballant en pro de l’interès dels nostres veïns. Disposats a col·laborar i aportant les nostres idees. En aquest sentit, i donat el context actual, vam traslladar a l’equip de govern la necessitat d’implementar ajuts econòmics directes per les persones que més s’han vist afectades a conseqüència de la pandèmia, així com a aquells autònoms, pimes i associacions que igualment poguessin requerir-ho. Tristament, aquest no ha estat el parer de l’equip de govern, i per segon any consecutiu ens hem vist abocats a votar en contra dels pressupostos presentats per Junts per Móra.\nTal com dèiem a l’inici, amb la campanya de vacunació que recentment ha començat, i en la que la Residència Natzaret n’ha estat una de les primeres de tot Catalunya a poder vacunar els nostres avis, comencem a veure la llum al final del túnel. Així doncs, voldria acabar aquest escrit desitjant-nos que aquest estiu si, puguem gaudir de les festes majors d’estiu amb certa normalitat i retrobar-nos als carrers.\nOriol Aviñó i Salvadó


Raimon: «No ens penedim mai d'haver estat valents»\nRaimon: «No ens penedim mai d’haver estat valents»\nEl cantautor diu que «l'única manera de no enganyar els altres és no enganyar-se un mateix»\nArxivat a: Més que paraules, El piano\nParla fluix, però canta amb tota la força del món. Ell, que ve d’un silenci antic i molt llarg, s’ha atrevit a dir no. Ens ha demanat que diguem no. Raimon (Xàtiva, 1940) aquest maig, amb dotze concerts al Palau de la Música, ha dit adeu als escenaris. A més de cinquanta anys de cançons i camins. Parlem d’allò que s’aprèn a força de ser valent, però també coherent. De la persona amb qui ha compartit més de mitja vida i amb qui diu que junts ja sumen 150 anys. Del pas del temps, d’allò que s’acaba. Però ho fem començant pel principi: pel pare fuster, que se’n va anar massa aviat, per la mare, per aquell carrer Blanc.\nQuè era per a tu la teva mare?\nLa meva mare ho ha estat tot. Tenint en compte que mon pare mor als seixanta-set anys.\nLlavors només en tenies vint.\nAbans ell havia estat malalt, perquè havia tingut una embòlia cerebral. Havia treballat massa. I la meva mare es quedava sola.\nQuants germans éreu?\nQuatre. N’hi havia un que va nàixer abans i va morir. Parlaven de l’Antoni, però jo no l’havia conegut. Però a mi no m’esperava ningú.\nVas arribar de rebot?\nSí, de propina. Ma mare tenia quaranta-set anys, el meu pare quaranta-vuit. Havia estat president dels sindicats, era de la CNT, no tenia cap delicte de res, però si algú et delatava, anaves a la presó. Hi va anar amb un altre tio, que estava casat amb una germana de ma mare. Possiblement en alguna d’aquelles sortides van fer festa i vaig sortir jo. Així com els meus companys d’escola tenien la mare jove, la meva ja tenia una certa edat. Una mica sí que vaig estar mimat perquè no m’esperaven. Era com un joguet. Recorde que de petit em portaven d’un lloc a l’altre. Com que ja no necessitaven els diners per als fills grans perquè ja treballaven, vaig poder estudiar, perquè si no s’havia de treballar. Un capellà va dir al meu pare que jo podia aprofitar per estudiar. I a partir d’aquí vaig estudiar el batxillerat. Em vaig espavilar per tenir beques, treballar a ràdios. I vaig anar a València sense un duro. La primera cosa que volia era anar a rebre classes de filosofia i lletres i em van agradar. Vaig tenir matrícula gratuïta. Em vaig espavilar per tenir una beca de menjador.\nPer què tens la mare com a referent?\nEra molt divertida, a la seua manera intel·ligent: no havia estudiat gaire, però sabia escriure i llegir. Havia treballat i n’estava molt orgullosa. Tenia un caràcter fort, un sentit de l’humor punyent.\nEl teu pare era fuster. El fet de cuidar el que fas ho vas aprendre d’ell?\nCrec que això ho tenien els dos. Ell en el que era seu era molt pulcre i perfeccionista. I la casa la teníem netíssima. I això de ma mare no ho he agafat. L’última cosa en què pense és en si la cadira ha d’estar així o no. Però en certes coses soc molt ordenat.\nEn alguns papers. Però tinc un desgavell de llibres i de discos! Això m’ha superat. Viure la precarietat i que en un moment determinat hi hagi una exuberància de coses que pots tenir, llegir, fer, em supera. Vas acumulant-ho. Fins als 40 o 45 anys amb l’ajuda d’algú ordenava els llibres, els que compres i els que t’arriben per una raó o altra.\nL’abundància fa que valoris menys les coses?\nEl que passa és que el desordre et confon mentalment. El caos em fa ganes d’ordenar-lo i quan el tinc ordenat, al cap d’un cert temps, el caos torna.\nEl que em passa és que al ser un personatge públic de vegades em sap mal, però te trobes persones amb qui has estat una estona a gust, però d’això potser fa trenta anys. La setmana passada estàvem dinant els supervivents del curs del 1950. I si hi ha algú nou, no el recordes. Perquè tu recordes els setze anys d’aquella persona. Però les persones canvien molt. Quan veig les meves fotos veig unes cares amb què ja no tinc res a veure.\nÉs el pas del temps.\nSí. És el pas del temps sobre el cos. Perquè a vegades aquí no passa [s’assenyala el cap], i aquí [s’assenyala el cos], sí.\nEts la mateixa persona però amb el cos que et va canviant.\nI tant. A més, aquest divorci entre cos i cervell és molt emprenyador: corres i caus. O coses que abans feies sense esforç i després dius: ostres tu, però què passa? Em fa mal aquí, em fa mal allà. Totes aquestes tonteries. És el pas del temps, l’edat, etcètera, però com que les experiències sempre són individuals, les passem individualment.\nHo acceptes o t’emprenyes?\nQuè hi hem de fer. Les dues coses. Sempre he pensat en el Manolo Vázquez, que se sentia rubio, alto y joven.\nNo. He estat ros, de jove. D’alt, no gaire.\nA què has après a dir no?\nEn aquella cançó dic no a la por, a la sang vessada, als empresonaments injustos i a la fam. Són quatre pilars que s’han aguantat a la dictadura.\nDir no és un aprenentatge de la vida, també.\nI tant. I dir sí, també. La cançó va lligada a l’Albert Camus que diu: “Qu’est-ce qu’un homme révolté? Un homme qui dit non”. Un tio que diu no és un home rebel. I això està a la cançó. Però també hi ha experiències personals: hi havia dos amics meus que estàvem estudiant a la Universitat de València, l’any 62, amb les vagues d’Astúries. Em van dir: anem a casa a escoltar uns discos de Brassens, i vaig dir que no perquè tenia un examen, l’havia de preparar, i vaig anar a la biblioteca de la facultat a estudiar. I resulta que els van agafar i van anar a la presó. Si hagués estat allà m’haurien enxampat. Tenia aquesta experiència a prop.\nA vegades dir no és molt difícil.\nNo ens penedim mai d’haver estat valents. Et pots penedir d’altres coses però d’això, no. Un pot pensar si hagués fet això, no hauria tingut tantes dificultats. O si hagués fet no-sé-què, hagués tingut una major projecció.\nNo, però hi ha qui ho pensa.\nTu cap endavant.\nJo? Pel que queda, com el del paracaigudes. Ja el saps aquest, oi?\nÉs un tio que està en un avió i no funciona. Molts es tiren en paracaigudes per salvar-se. El seu paracaigudes no s’obre i el tio quan està a uns dos metres diu: ara pel que queda, salto.\nTambé és important acceptar que els altres diguin el que vulguin.\nSi tens una mica de projecció pública, això ho has de tenir assumit. Has d’assumir que tindràs gent que seran exagerats en l’elogi i d’altres que seran exagerats en l’insult o la crítica.\nPots conviure amb això?\nÉs que no hi pots fer res.\nPerò a vegades deu fer mal.\nSe n’ha de prescindir. Ara, també depèn de qui et diu les coses.\nNo tothom té el mateix criteri.\nSi veus que segons qui te diu segons què, pots pensar què pot dir aquest home si està als antípodes del que penso? He tingut la sort de tenir des del començament una gran amistat amb el Joan Fuster, que l’admirava abans de coneixe’l, i amb l’Espriu.\nL’Espriu deia que si hagués tingut un fill, li hauria agradat que fos com tu.\nHi ha hagut una admiració per part meua. Ha estat important que aquesta gent s’hagi fixat en el que he fet i hagi pensat que això val la pena. Alguns amics escriptors em diuen: és que t’aplaudeixen i saps de seguida si ho has fet bé o mal. En canvi, nosaltres escrivim i no sabem mai el què.\nAl final també deu ser trobar la distància justa. Perquè si algú et diu: Raimon, el que fas és preciós i m’has salvat la vida i ets un referent i…\nAleshores se li ha de dir: t’has quedat curt, nano. Hi havia un pintor a València que quan exposava anava als amics i els deia: ¿qué te parece? I l’amic responia: pues está muy bien. I ell deia: eso es incomparable. I començava a dir tot el que volia que li diguessin els altres.\nAixò dels egos a la cultura és un xou.\nEn la cultura i en tot: a les relacions personals. Qui no en té mai prou. És com allò de dir: bon dia, i que l’altre et digui: doncs tu pitjor. Es pensa que per dir-li bon dia l’has insultat.\nA vegades hi ha voluntat d’aixafar.\nL’enveja és una de les coses que conformen l’ànima.\nA vegades he pensat que tots els conflictes neixen de l’enveja.\nTots no, també hi ha els econòmics, que són importants. Una cosa és l’esperit competitiu, que alguns tenen i d’altres no, que és voler sempre ser una mica millor. I una altra cosa és: l’altre ho fa millor? Jo que soc més bo que aquest, per què ell triomfa i jo no? Això passa en món del treball, de les relacions personals, de l’art, de tot arreu.\nAixò ens aïlla.\nAixò el que fa és fer-te mala sang. Ara, depèn de cada caràcter: hi ha qui ho sublima, li dona la volta, fa unes coses magnífiques i te fa un llibre perfecte.\nQuè en fas, de l’enveja?\nHe estat poc envejós.\nHas fet la teva?\nHe tingut la sort d’estar ben acompanyat i aleshores he anat fent camí. Volia fer unes certes coses i no enganyar-me a mi mateix. L’única manera de no enganyar els altres és no enganyar-se un mateix. Sé el que vull i faig tot el possible per portar-ho a la pràctica. I són cinquanta-sis o cinquanta-set anys constants, d’ofici. Que ho podria haver fet millor? Sí. Que d’altres ho fan millor? Sí. El que he fet és el que he pogut.\nHas procurat anar a favor teu.\nI fugir una mica de l’autocomplaença. Ja en fèiem bromes a la universitat: ara agafa una agulla de sac i punxa’t l’ego, que estàs inflat.\nTe l’has hagut de punxar de tant en tant?\nHe viscut moments molt bonics al llarg dels anys. He pogut viure perquè hi havia públic.\nQuan has tingut èxits com Al vent, t’has hagut de sacsejar per no encantar-te?\nHe estat els anys vuitanta sense cantar-la perquè volia mostrar el que estava fent. Si no el públic diria: però aquest tio fa sempre el mateix!\nEl públic s’ha de respectar.\nI tant. Respectar i intentar que vagi una mica més enllà.\nEls que vam començar a cantar en català –el Quico Pi de la Serra, el Serrat, la Maria del Mar Bonet, el Pau Riba, la Guillermina Motta, l’Espinàs…– a poc a poc vam crear un públic inexistent. No hi havia un públic per això. El Diguem no va ser la primera cançó de protesta que es publica a tot l’estat espanyol amb totes unes conseqüències.\nQuan estàs molt convençut del que fas, perds la por?\nNo he estat mai un home poruc, si no, no hagués fet el que he fet. A vegades tornàvem a les tres del matí i m’he trobat amb algun escrit al cotxe. Amb amenaces.\nDavant d’això hi ha dues opcions: aturar-te o seguir.\nLa majoria de les vegades s’han quedat allí. Per exemple, a Madrid, després de l’acte del maig del 68, vam sortir pel vàter del degà, que tenia una porteta. I aquí, a la facultat de dret, vaig sortir per la finestra de darrere amb una escala que els estudiants van posar-hi. Així que com pels treballadors sovint el més difícil és saber com acabar una vaga, nosaltres a vegades havíem de saber on era la sortida, perquè hi havia llocs on podia passar qualsevol cosa.\nT’ha passat mai alguna cosa greu?\nInterrogatoris, multes, xorrades d’aquestes.\nI al final deus veure que el que busquen és fer por.\nVolen que facis el que ells volen. Aquesta seria la manera tràgica, però n’hi ha d’altres, més subtils: segons quines coses fas que no tinguin repercussió, que quedi aïllat. Si totes aquestes cançons s’haguessin cantat només per a 150 persones, no hi hauria hagut cap problema. Ara, si algú fa discos i encara que estiguin censurats, la gent els compra i cantes davant de mil o dos mil o sis mil persones, al tanto. He tingut molta sort. Perquè quan el 1966 vaig cantar a l’Olympia, va tenir molta repercussió i això per a mi va ser un escut, una protecció. Em treien el passaport però no em fotien directament a la presó, perquè hauria tingut una repercussió internacional.\nA la vida també has dit que sí.\nÉs que quan dius no, no et quedes amb un dir no.\nI en aquests sí, l’Annalisa la vas seduir amb l’última carta que li vas enviar.\nNo sé si estava prèviament seduïda i em va fer patir fins a l’últim moment! Van ser dos anys. M’ho vaig treballar a fons.\nÉs tota una vida que heu compartit.\nI tant. Des del 66. 51 anys. Això ja és un vici!\nJa no deu ser només amor.\nHi ha de tot. És molt complex. Jo sense ella no estic a gust, i ella igual, espero. Està sempre allí. És una cosa que es renova. Nosaltres no hem tingut temps de rutina, pel tipus d’ofici. Hem estat molt pel món i hem passat junts moltes dificultats vitals, malalties, disgustos, morts de gent estimada. Quan tens tants anys, hi ha una quantitat tan gran de vivències que ja no saps si són teues o dels dos. Són indestriables, comunes. No sé quina és la paraula exacta, però és amor, evidentment.\nI aprendre l’un de l’altre.\nI desaprendre. Hi ha uns versos preciosos del Jordi de Sant Jordi que diu “tots jorns aprenc e desaprenc ensems, e visc e muir, e fau d’enuig plaser”.\nT’interessa el pas del temps.\nSempre, des del començament, el pas del temps ha estat no una preocupació, sinó una constatació, un sentiment, una evidència. Perquè sempre que som petits som graciosos, els animalets i nosaltres. Després podem ser feroços. I veus com aquest pas del temps va fent i desfent al mateix temps.\nNo sabem què és la vida, però el temps el notes. Ara, hi ha moments en què vius despreocupat, i d’altres en què ens preocupem: quin sentit té.\nLa vida té el sentit que nosaltres li donem.\nTant pot ser una responsabilitat com un regal.\nO potser no tens cap necessitat de donar-li sentit. Naixes i mores, això sí que ho sabem, fins ara. Ara diuen que cada vegada tardarem més a morir. Per segons quines persones serà pitjor.\nTu li poses sentit?\nHo intento, encara no s’ha acabat.\nCada cosa té el seu temps: aquest cafè ha durat mitja hora, una vida tants anys. Tot s’acaba.\nSí. O que continua d’una altra manera. Hi ha els versos “pas de temps, temps de pas”. És a dir, aquesta barreja que el temps passa però també el temps és un pas. Va lligat. El temps és subjectiu. Tot el que fa l’home per intentar viure amb el temps, s’ho fa l’home. El temps no existeix. Hi ha els rellotges, veiem que la lluna fa això, però ho fem per guiar-nos, per tenir una idea del temps. És la repartició que tenim per viure, perquè no podríem viure sense dies, hores. Qualsevol ocellet té estacions, però no té rellotges. No tenen aquesta ànsia de temps. Ho classifiquem per a la nostra tranquil·litat.\nEts una persona que enyores?\nEnyoro persones que ja no hi són. Amb els anys vas adquirint, però vas perdent al mateix temps: des de gent estimada, fins a coses que has viscut. Els records estan plagats de vivències que t’han estat fortes, si no, no les recordaries.\nCom més intens és un record, més el recordes.\nAl disc Mentre s’acosta la nit, hi ha la cançó Rellotge d’emocions en què hi ha La internacional que cantàvem la mare i jo a casa.\nAllò de “arriba los de la cuchara, abajo los del tenedor”?\nSí. Recordo una vegada que estava a Nova York, era el primer de maig del 1970 –que allà no se celebrava– i vaig telefonar la meva mare i la vam cantar junts: jo des de Nova York i ella des de Xàtiva. I alguna altra vegada, si te pillava fora el primer de maig, a París, ho feia. Aquesta cançó la vaig fer fa quatre o cinc anys. Estava a Palma de Mallorca, era aquest dia, van passar grups a la manifestació. Amb la curiositat que es van parar al semàfor! I a partir d’aquí vaig pensar en la meva mare i vaig escriure-la.\nA mesura que et fas gran, acceptes més que les coses s’acaben?\nNo m’ho he proposat. Però evidentment que hi ha una acceptació perquè és obvi. Ho veus en el cos. Ho acceptes o no, és igual, saps que s’acabe. Ara, això no vol dir que tu estiguis acabat, sinó que hi ha coses que ja no les pots fer com les feies. Nosaltres agafàvem el cotxe al començament, posàvem els altaveus a la vaca del cotxe i anàvem a cantar. Ara no ho podríem fer.\nDavant d’això, compensa l’experiència?\nDepèn de si són bones o no. L’experiència és una paraula molt ambigua, perquè ha de ser bona, ha de ser dels sentiments, d’haver viscut coses que te fan goig, que en certa manera et justifiquen també.\nAprens a viure entre la banalitat?\nLa banalitat forma part del viure. Si no n’hi hagués, no es notaria allò que no ho és. A vegades, una temporadeta de banalitat també va bé. Per desengreixar. Això és com la poesia: si no hi ha prosa, no hi ha poesia. Si agafes un poema i tot ell és perfecte, t’embafa, hi ha d’haver alguna petita cosa.\nNo ens ho hem de prendre tot tan seriosament?\nA petites dosis. Amb calma. I més tu, que tens el temps per davant.\nA vegades és com si t’hi anés la vida, en les coses.\nAixò també és el caràcter de cadascú. Hi ha qui és tan crític amb si mateix que allò que fa no ho publicarà mai, i potser té interès.\nLa mort t’espanta?\nHe vist morir a casa l’àvia i la mare i el pare. No m’espanta. Saps que el fet de viure comporta això. El que passa és que no deixa de ser un absurd, en el sentit que la mort no té sentit.\nTens la vida i podries viure sempre, d’una manera o altra. Quan ho penses en fred: s’acaba, jo, tu, l’altre. No té sentit. Per què vivim si ens hem de morir?\nSap greu que gent que és molt intel·ligent es mori, quan tot això ho podríem aprofitar per sempre.\nPerò llavors ja no hi cabríem. Si ja no hi cabem.\nT’agradaria viure per sempre?\nNo. Perquè no ho he pensat. Amb això soc més de peus a terra. Sé que hi estic a prop. Amb l’Annalisa fem la broma que entre els dos tenim cent cinquanta anys. Setanta-sis anys ja són anys.\nEn certs aspectes ja comences a ser supervivent. He tingut amics de deu o dotze anys més que jo, aquesta gent ja se n’ha anat. El pitjor no és que et moris, sinó anar-te quedant sense gent. Que tu estàs viu, però allò que et feia viure ja no hi és. Va anant-se’n, va anant-se’n, va anant-se’n. Això és el que fa mal.\nSembla que sigui un dit que t’assenyali.\nEstàs allí, com un supervivent. I dius: quan em tocarà a mi? I després sobretot el que vivies amb la gent que se n’ha anat: amb la gent que és morta hi havia una vida. Una vida que formava part de tu i tu formaves part de la vida d’ells. I en certa manera ells viuen en el teu record, però tu no vius en ells.\nPaquita Gonzalez Abril 2, 2017 11:06 am\nUna entrevista al Raimon molt bona. M'ha fet sentir sentiments i pensaments que jo tinc i no soc capaç de parlar amb ningu, per por que no m'entenguin. No se si s'em enten.....el que vull dir\n14 obres mostren l'evolució del pintor francès


Hotel Bentota Village Bentota Sri Lanka - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAlwis Road, Waranena, Bentota, Bentota, Sri Lanka, 0094 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Hotel Bentota Village?\nMés informació sobre Hotel Bentota Village\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Bentota Village és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Bentota. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 4 Km, i normalment només es triga 150 minuts per arribar a l'aeroport. Amb les atraccions principals de la ciutat com Sea Turtle Protection Association, LUV SL Bentota, Lunuganga a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Bentota. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, seguretat 24 hores, servei de neteja diari, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi.\nEls clients poden triar d'entre 14 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. Piscina exterior, spa, massatge, jardí, sala de jocs de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Bentota, el Hotel Bentota Village és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (9)Parelles (2)Viatgers en solitari (1)Famílies amb infants petits (2)Famílies amb infants grans (1)Grups (3)


Claromitzadors | Enspirar\nInici > Claromitzadors > Pàgina 1 de 6\nJustfog Minifit 1.5ml (pack de 3uni) (Claromitzador)\nJustfog 1453 1.6ml (Claromitzador)\nJustfog C14 1.8ml (Claromitzador)\nEnspirar 5.35€ Sense existències\nEleaf GS Air 2 2ml (Claromitzador)\nVaporesso Renova Zero Pod 2ml (pack de 2uni) (Claromitzador)\nVaporesso Veco Tank 2ml (Claromitzador)\nVaporesso XROS Pod 2ml (pack de 2uni) (Claromitzador)\nJustfog Q16 1.9ml (Claromitzador)\nInnokin Prism T20S Tank 2ml (Claromitzador)\nJustfog Q16 Pro 1.9ml (Claromitzador)\nJustfog Q14 1.8ml (Claromitzador)\nEnspirar 6.85€ Sense existències\nEleaf Melo 4 D22 2ml (Claromitzador)\nJustfog P16A 1.9ml (Claromitzador)\nUwell Caliburn Pod 2ml (pack de 4uni) (Claromitzador)\nVaporesso Osmall Pod 2ml (pack de 2uni) (Claromitzador)\nClaromitzadors per al teu cigarret electrònic als millors preus\nEn aquesta secció trobaràs el producte consumible per excel·lència dels cigarrets electrònics, el claromitzador.\nEls claromitzadores estan formats per un cos (generalment transparent) i per una resistència. El cos actua com a recipient de l'e-líquid, mentre que la resistència, en escalfar-se, és l'encarregada de transformar l'e-líquid en vapor (el qual vapejem amb posterioritat).\nHi ha molts tipus de claromitzadors per al cigarret electrònic: amb més o menys capacitat, amb una resistència més o menys potent, d'un sol ús o reemplaçables, etc., Encara que tots compleixen la mateixa funció.\nEls models més comuns i venuts són el eGo CE4 i l'Innokin iClear 16. El primer és un claromitzador d'1,6ml de capacitat i amb gran capacitat de vaporització, mentre que l'Innokin iClear 16 té, com a característica afegida, una resistència totalment reemplaçable.\nUn aspecte a tenir en compte durant l'elecció del claromitzador és el tipus de rosca que el connecta a la bateria. Existeixen 2 estàndards al mercat:\nSegons el tipus de bateria que disposis, hauràs triar un claromitzador amb el tipus de rosca corresponent.\nTots els nostres claromitzadors són d'alta qualitat i proporcionen una sensació molt agradable al vapejar. Sabem que es tracta d'un element bàsic i que defineix en gran mesura el sabor del cigarret electrònic. Per aquest motiu hem dedicat especial atenció i esforç en posar a disposició dels nostres clients productes competitius i a un preu molt econòmic.


Muntanyenc: Tossal de la Feixa, via d'en Guillem\nPublicat per Gatsaule a 8:34 p. m.\nJoan no pares, quina sort.\nÉs un lloc que m'havia mirat per anar el dimecres, si fa bon temps, per fer-la en solitari, però jo tinc intenció d'anar a l'Avatar.\nOstres la Lu... l'altre cap de setmana encadenant 6b i ara saltant-se parabolts!! A la propera via no li deixo triar els llargs, caldrà fer-ho a sorts!! je, je!!\nL'altre dia vaig veure la ressenya a onaclimb i em va semblar que podia estar bé.\nEl lloc te posibilitats?\nMingo, no tindràs cap problema a l'Avatar, està superparabolada ! Hi ha un llarg de 30 m amb 24 bolts, perquè et facis una idea...\nRaquel, la Lu va molt forta, el dia que s'ho cregui ja podem començar a tremolar !\nFlx, el lloc és bo, però pel meu gust hi ha massa sostres que el travessen.\nOstia nano, estava mirant les fotos i aquesta via està realment molt equipada. La disposició dels parabolts sembla com si fos bidireccional. Pot ser que s'hagi obert en solitari?? De qui és aquesta via?\nLa via és del Guillem Arias i, si, s'ha obert en solitari, però quan jo obro en solitari pots estar segur que no hi poso tantes peces....\nrealment un dia fantastic: una bona passejada amb un paisatge que em va encantar, la via amb tant de parabolt no m'havia de preocupar ni quin llarg em tocava...\n( o sigui raquel que si la propera ha d 'anar a asorts .. anirem a la veina ;-)))..jijiji\na més com que els companys tampoc els xapaven tampoc tenia feina a recollir cintes, bona conversa sobre bones parets, esquiades, muntanyes d'aqui i d'alla, en fi un dia genial! Gracies als dos per la jornada!\nAra posada a ser exigent...nomes dues pegues... que amb tant de parabolt m'havia de reprimir més per fer a0 i tramfulleries diverses ..sense aconseguir-ho massa.... perque tota la culpa es dels parabolts!!!\ni la ditxosa processionaria!!!!\ndimonis!!! encara nomes faig que rascar...\nEp Joan! una bona via i un bell racó per descobrir, se m'està omplint la llibreta de pendents amb tan bones vies, no coneixia aquesta paret i es veu prou interessant.\nBona via i bona companyia, llàstima que encara estic com la Lu, rascant de tanta processionària! A veure quan en tornem a fer alguna (potser la foto aquella que vas fer al llibre de piades...). Records!\nveig que no heu perdut el temps aquests dies!!!\naixí m'agrada fent deures!!\nA veure si ens veiem un dia d'aquests! jo com tants també m'havia fixat amb aquestes vies, així que aviat ens hi aproparem!!!\nfelicitats!! veig que vas anar amb bona companyia!


Un jove pateix un accident mortal a l'autopista de l'Arenal i el troben passades unes hores\nEl seu cotxe bolcà i quedà amagat darrera uns matolls\nUn jove de 19 anys anomenat Josep Antoni Velasco Fiol morí ahir a l'autopista de l'Arenal com a conseqüència d'un accident de trànsit. Segons sembla, el fet es produí durant el matí, però no fou fins al migdia quan el cadàver i el cotxe sinistrat varen ser trobats, ja que quedaren ocults entre els matolls.\nJosep Antoni menava un turisme Ford Fiesta amb matrícula IB"5059"BG per l'autopista de l'Arenal i en direcció a Palma. El cotxe no era ocupat per altres persones i quan arribà al quilòmetre 4 de l'esmentada via, el conductor perdé el control de l'automòbil i aquest es dirigí irremissiblement al marge dret de l'autopista.\nDesprés de bolcar, el vehicle quedà aturat darrera unes mates i sembla que la víctima perdé la vida a l'instant com a conseqüència del brutal impacte rebut.\nTot indica que els ciutadans que circularen per l'autopista després d'haver-se produït l'accident no detectaren la presència del turisme tomat i suposaren que es tractava d'una col·lisió que havia tingut lloc dies enrere.\nNo fou fins poc abans de les dues de l'horabaixa quan una patrulla de la Guàrdia Civil va observar el cotxe i va aturar la marxa per inspeccionar-lo. Dins el turisme trobaren el cos sense vida del jove, que havia quedat atrapat entre la ferralla. Els agents avisaren les ambulàncies per si s'hi podia fer alguna cosa. Desgraciadament el personal mèdic tan sols pogué confirmar la mort del conductor, el cadàver del qual ja presentava signes de rigidesa.\nEl Cos de Bombers de Palma es dirigí al lloc dels fets per extreure el cos de l'accidentat i la Guàrdia Civil elaborà un informe per tal d'aclarir quines foren les causes que motivaren el bolcament del turisme. El cotxe també fou examinat per tal de determinar si xocà contra algun altre vehicle o un objecte contundent de l'autopista.