Viatjar o quedar-se a casa, platja o muntanya, poble o ciutat, són opcions de les vacances d'estiu, totes elles compatibles amb la lectura d'un o diversos llibres per a aquests moments de descans i benestar. Et proposem novel·la romàntica, negra, històrica, històries reals, llocs desconeguts, contes curts i infantils, tots ells publicats aquest 2018.\nPOLICIA LLEIAL ALS SEUS PRINCIPIS\nPere Cervantes és policia i escriptor i, en la seva última novel·la, 'Golpes' (Editorial Alrevés) , explica la història d'un agent especialitzat en narcotràfic que acaba de sortir de presó provisional i està a l'espera de la sentència judicial. Basada en fets reals i reconeguda amb el Premi Lletres de la Mediterrània, 'Golpes' conserva l'anonimat del protagonista en la vida real perquè el cas segueix sense resoldre.\nRELATS QUE EMOCIONEN\nLa periodista Laura Casas ha publicat el recopilatori de relats 'Cinquanta còdols a la mar' (Ganzell Edicions), que és el seu primer llibre i en el qual barreja ficció i autobiografia a través d'històries que parlen de temes com la infància, la família, la amistat, el dolor, l'amor i el pas del temps.\nUN MÓN ÀRAB DIFERENT\nTomàs Alcoverro escriu des de fa més de 40 anys sobre l'Orient Mitjà i sobretot del Líban, on viu. Les seves cròniques com a corresponsal de guerra a Beirut i com a testimoni de la vida quotidiana aconsegueixen apropar amb naturalitat les complexitats d'aquest petit país. En 'La noria de Beirut' (Editorial Diëresis) recull alguns dels escrits sobre aquesta ciutat que no para, roda i reneix tot i els conflictes i dels canvis.\nNOVEL·LA ROMÀNTICA AMB VALORS\nLa periodista i escriptora Ana Basanta debuta a la novel·la amb 'Días que valieron la pena' (Editorial Tandaia) , una història de passió i desamor ambientada a la selva colombiana a 2006.\nFASCINANT HISTÒRIA REAL\n'La força d'un destí' (Columna / Planeta) de Martí Gironell ha estat el llibre més venut aquest Sant Jordi. La història de Jean Leon, un home de Santander que va ser amic de les grans estrelles de Hollywood gràcies al seu restaurant La Scala, ha fascinat a tots aquells lectors que desconeixen la història que hi ha darrere d'aquest personatge que dóna nom a un vi.\nBARCELONA I L'IMPERI CAROLINGI\nJuan Francisco Ferrándiz torna a la novel·la històrica amb una trama d'amors, secrets i venjances a la Barcelona medieval del segle IX. 'La terra maleïda' (Grijalbo/Rosa dels Vents) reuneix personatges imaginaris i reals en una ciutat a punt de desaparèixer per les múltiples batalles en l'anomenada Marca Hispànica.\nEl famós Maig del 68 sona molt llunyà. Han passat 50 anys i per a molts va ser un gran moment, per a altres també però creuen el seu resultat va ser fallit, per als més joves és com un moment més de la Història. No obstant això, Joaquín Estefanía, aprofitant l'efemèride ha volgut posar en el seu lloc aquesta data en el seu llibre 'Revoluciones: Cincuenta años de rebeldía (1968-2018)' (Galaxia Gutenberg) .\nL'ALTRA CARA DE COREA\nL'escriptor i activista sud-coreà Hwang Sok-yong retrata a la novel·la 'Todas las cosas de nuestra vida' (Alianza Literaria) , el dia a dia en un abocador de Seül en els anys 70, en contraposició amb el gran avanç tecnològic i el creixement econòmic del país. És crític amb la modernitat que deixa de banda als més desfavorits, però al seu torn es confessa un optimista i confia en la mobilització de la societat.\nGuadalupe Iglesias explica a 'Al fin la luz' (Ediciones Huso) com va quedar cega en un període de deu anys i com la tecnologia li va permetre recuperar part de la visió gràcies a un ull biònic, a través d'unes ulleres especials amb càmera. Lupe passeja, balla, viatja, gaudeix al cinema, va al futbol, visita museus i assegura ser feliç. En aquest llibre pretén encomanar aquestes ganes de seguir endavant i d'aprendre de nou.\nCONTES INFANTILS PERSONALITZATS\nUpala Books és una nova editorial infantil creada de la mà de Mario Catelli amb seu a Barcelona que dissenya contes personalitzats per a lectors d'entre dos i nou anys. Els contes personalitzats estan orientats a formar bons lectors, així com a ajudar els pares i mares a jugar amb els fills per compondre un llibre únic, ja que conté noms i detalls dels menors i de les seves famílies.


Espai de treball compartit i espai de coworking | WeWork\nAconsegueix una taula dedicada o un host desk amb serveis de primer nivell, des de sales de conferències preparades per als clients fins a suport in situ.\nLloga una taula per a tu en una oficina compartida. Torna cada dia a la mateixa ubicació i deixa-hi el que necessitis d'un dia a un altre.\nAccedeix a un lloc disponible a l'àrea comuna. Porta el portàtil, tria una taula i posa't a treballar. Triaràs un lloc nou cada cop que vinguis.\nA on vols l'espai?\nTria la ubicació AtlantaAustinBaltimoreBostonBoulderCharlotteChicagoCollege Park, MDDallas - Fort WorthDenverDetroitHoustonKansas CityLas VegasLos AngelesMiamiMinneapolisNashvilleCiutat de Nova YorkOrange CountyFiladèlfiaPhoenixPittsburghPortlandRaleigh-DurhamSF Bay AreaSalt Lake CitySan DiegoSeattleWashington, DC────────── Buenos Aires BrisbaneMelbourneSydney Belo HorizonteRio de JaneiroSão Paulo MontrealTorontoVancouver Santiago de Xile PequínChengduGuangzhouHangzhouHong KongXangaiShenzhen BarranquillaBogotàMedellín París BerlínFrankfurtHamburgMunic BengaluruGurgaonBombai Jakarta Dublín Be'er ShevaHaifaHerzliyyaJerusalemTel Aviv Milan FukuokaOsakaTòquioYokohama GuadalajaraCiutat de MèxicMonterrey Amsterdam Lima Varsòvia Singapur Seül BarcelonaMadrid Estocolm Bangkok LondresManchester Ho Chi Minh City\nUna ullada a l'espai de treball compartit\nTant si optes per una taula dedicada en una zona tancada com un hot desk en un espai comú ple de vida, tindràs accés a tots els nostres serveis de primer nivell. Fes una ullada i descobreix què implica formar part d'un espai de WeWork.\nServeis de l'espai de treball\nPersonal de suport in situ\nAvantatges de primer nivell\nPossibilitat de treballar des de qualsevol edifici de WeWork, fent servir crèdits\nTarifes reduïdes en serveis de nòmines\nTarifes especials en assegurances\nTroba hot desks i taules dedicades a la ubicació que triïs.\nQuè diuen els membres\nSempre està bé disposar d'una oficina de qualitat per rebre empreses i clients d'alt nivell.\nDes que ens vam unir, no ens ha abandonat cap empleat i la cultura de treball cooperatiu de WeWork ens ajuda a fer contractacions.\nVam mirar oficines tradicionals, però WeWork és una opció molt millor perquè ofereix una solució que creix a mesura que nosaltres escalem.\nNecessites més privadesa o flexibilitat?\nFes una ullada a les altres solucions d'espai de treball que poden adaptar-se millor a les teves necessitats.\nAccés a demanda\nPaga per ús per a espai de treball diari o sales de conferències per hores.


La UdL, segona del món en recerca sobre alimentació\ndimecres, 03 de juny de 2015\nSegons un informe de Thomson Reuters sobre les publicacions a Web of Science\nInvestigadors de l'ETSEA signen la majoria d'articles Foto: UdL\nL'informe The future is open. 2015 State of Innovation que s'acaba de publicar destaca que els investigadors i investigadores de la UdL han publicat 565 articles sobre ciència i tecnologia dels aliments entre 2004 i 2014. L'impacte de les cites, és a dir quantes vegades es fa referència a les publicacions respecte a la mitjana d'aquesta àrea, és de 1.81. En el cas de la University of British Columbia, es comptabilitzen 400 articles, amb un impacte de les cites dels seus investigadors de 1.99. En tercer lloc, trobem la Universitat estatal de Dakota del Sud, als Estats Units, amb 317 articles i un impacte de 1.79.\nEn el cas de la Universitat de Lleida, la majoria de les publicacions d'aquest àmbit són resultat del treball dels experts de l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Agrària (ETSEA), bàsicament del departament de Tecnologia d'Aliments, tot i que també n'hi ha alguns de membres de la Facultat de Medicina. Són recerques al voltant d'àmbits com la tecnologia d'aliments, l'agronomia i la producció animal, entre d'altres, segons explica el vicerector de Recerca, Jaume Puy. L'informe destaca les investigacions de la UdL sobre la qualitat microbiològica dels aliments frescos, verdures i germinats en establiments al detall, o els canvis en l'oli d'oliva verge durant el seu emmagatzematge.\nA banda del sector d'aliments i begudes, The future is open. 2015 State of Innovation analitza altres indústries com l'aeroespacial, la biotecnologia, l'automoció, la cosmètica, les tecnologies de la informació o les farmacèutiques.


XI Concurs de Fotografia Digital - IE Sant Jordi\nXI Concurs de Fotografia Digital\nIE Sant Jordi > Activitats > XI Concurs de Fotografia Digital\n22 octubre 2014 IE Sant Jordi\nEncara hi sou a a temps!\nEl 23 acaba el plaç de presentació de fotografies.\nPodran participar tots els alumnes, famílies i professors/es de les escoles de Tr@ms. Les fotografies hauran d’estar realitzades amb una càmera fotogràfica digital, amb una resolució mínima de 75 dpi.\nLa temàtica de les fotografies és ‘Detalls’. Es pot presentar un màxim de 5 fotografies per participant.\nS’hauran d’enviar com a fitxer adjunt a l’adreça concurs@fundaciotrams.org\nInfantil i primària se'n van de colònies\nComiat promoció 2001-2014\nQuè és eMUSiona’t?


Exposicions de la BNE el 2013 | Bonart\nExposicions de la BNE el 2013\nLa Biblioteca Nacional d’Espanya inaugurarà durant l’any 2013 set exposicions. La primera, comissariada per Concha Huidobro i realitzada en col·laboració amb l’Obra Social de Cajacanarias, es titula Durero gravador (del 6 de febrer al 5 de maig), i està composta per gravats xilogràfics i calcogràfics d’Alberto Durero, un dels millors pintors del Renaixement, i, sense cap dubte, el millor gravador del seu temps.\nLes estampes que es conserven a la BNE permetran apropar als ciutadans l’obra gràfica i impresa de l’artista. La segona, Enquadernacions mudèjars (del 12 de març al 19 de maig), ens acosta a un art que es desenvolupa en els regnes cristians de la Península Ibèrica i que,\nen la seva vessant literària, està a cavall entre el manuscrit i l’imprès. Els comissaris de la mostra són Arsenio Sánchez Hernanpérez i Antonio Carpallo. L’exposició Nicanor Parra (entre finals de maig i el 22 de setembre), ens conduirà fins el Premi Cervantes xilè 2011 i diverses vegades candidat al Nobel de Literatura, que és considerat el creador de la antipoesia. El 29 de maig (i fins el 25 d’agost) es presentarà Humoristes Gràfics, en la qual es exposaran originals d’artistes com Forges o Peridis. El pintor argentí d’origen espanyol, Esteban Lisa, serà el protagonista de l’exposició que porta el seu nom, i que s’inaugurarà el 11 de setembre, en col·laboració amb la\nFundació Esteban Lisa. L’artista és considerat com el primer abstracte espanyol i el pioner de l’abstracció llatinoamericana. La retrospectiva comptarà amb unes cent vint obres del pintor. La mostra es clausurarà el 3 de novembre.\nLa Reial Acadèmia Espanyola, que el 2013 celebra el seu tercer centenari, ocuparà a partir del 23 d’octubre, i fins a mitjans de gener del 2014, una de les sales de la BNE amb una exposició en la qual participen la RAE i Acció Cultural Espanyola, que recorrerà la importància i la història de la institució a través d’aquests tres-cents anys de vida. Finalment, entre el 12 de novembre i principis de febrer del 2014, tindrà lloc la mostra Cal·ligrafia Japonesa, on col·laboren l’Acadèmia d’Art Cal·ligràfic de Japó i l’ambaixada nipona a l’Estat espanyol. L’exposició se celebra en el marc de la commemoració dels 400 anys de relacions hispano-japoneses. La cal·ligrafia d’aquell país és una de les seves arts tradicionals més antigues i intenta expressar la profunditat espiritual i la bellesa, a través dels ideogrames Kanji i el sil·labari fonètic Kana.\nEtiquetes: BNE 2013


Cruïlla XXS | El Culturista\nTots els festivals musicals que floreixen a la primavera i esclaten a l’estiu a Barcelona s’han hagut de cancel·lar o posposar aquest 2020. Però alguns, a mesura que s’anava aclarint l’horitzó del tancament a casa i s’entrava en fase de desconfinament, han acabat elaborant un programa alternatiu, més local i mig presencial, mig virtual, per no perdre’s la cita amb la ciutat enguany.\nÉs el cas del Cruïlla, que en poc temps ha aixecat un cartell impressionant de propostes de cara al juliol i l’agost a la ciutat amb desenes de concerts de rock i pop, jazz, flamenc i música de cambra, a més d’un extens catàleg d’arts escèniques. Ens hem capbussat en la programació i hi hem trobat un bon grapat d’espectacles ben aptes per al públic familiar:\nQue bèstia! de Tortell Poltrona (4 de juliol, Teatre Victòria)\nHomenatge als grans pallassos d’inicis i mitjans del segle XX, aquells que van idear una sèrie de gags i situacions absurdes que mai passen de moda.\nMobilus de la companyia Addaura (7 de juliol, Teatre Victòria)\nMòbils, filferro, pintura i circ: són quatre dels eixos que vertebren l’obra de l’aclamat escultor nord-americà Alexander Calder. I són també els quatre elements que la companyia Addaura incorpora en aquest espectacle per a tots els públics basat en l’obra de Calder.\nAbsurd de Circ Vermut (8 de juliol, Teatre Nacional de Catalunya)\nEl segon espectacle de la companyia de David Candelich i Jordi Mas combina tècniques de circ, ritme de carrer i molt humor absurd.\nPep Bou Experiències de Pep Bou (10 de juliol, Teatre Victòria)\nMostra impressionant dels constants processos de recerca al laboratori de l’artista de les bombolles de sabó Pep Bou.\nVeus que no veus de Cia. Pepa Plana (18 de juliol, Teatre Victòria)\nQuan va ser l’últim cop que vas veure una dona fent de pallassa? La Pepa Plana i la Noël Olivé reivindiquen el clown en femení al món del teatre, i aquest cop ho fan amb un espectacle de situacions que esdevé un viatge còmic i poètic.\nQuan no tocàvem de peus a terra de Circ Pistolet (23 de juliol, Teatre Victòria)\nRepresentació literal i figurada de la relació de dos acròbates i amics, un relat autobiogràfic adaptat al circ i portat a escena pels dos protagonistes reals de la història.\nAround the World de Brodas Bros (24, 25 i 26 de juliol, Teatre Victòria)\nRecull de les aventures de la mítica companyia de hip-hop i dansa urbana Brodas Bros durant les seves gires internacionals.\n«\tsetembre 2020 »


L'Algaida celebra l'ascens a Nacional\n23 setembre 2020 22:44\nLes jugadores i els tècnics foren rebuts pel batle a l'Ajuntament i continuaren la festa en un sopar\nPatty Sogas | 06 abril 2004\nPrimer va ser el Platges de Calvià, el seguiren el Collera i el Serverina i el darrer equip balear a ascendir a Nacional serà l'Algaida. Des d'aquest passat diumenge les algaidines formen part de la història del futbol femení balear, on han entrat a base d'esforç i il·lusió per millorar partit a partit.\n21 victòries de 21 jornades i 98 gols a favor certifiquen la gran temporada de l'equip. Les vint-i-quatre jugadores de la plantilla i el cos tècnic amb Joan Nicolau al capdavant han aconseguit el major èxit esportiu, guanyar la lliga sense haver perdut cap punt, tot i que encara resten tres jornades per disputar-se. Però l'èxit no només ha estat futbolístic, la bona organització i disposició del club hi té molt a veure. Les jugadores han tengut el suport necessari per gaudir i aprendre del futbol, però el camí cap a Nacional no ha estat fàcil.\nEn els darrers sis anys, l'Algaida ha lluitat fins les darreres jornades per aconseguir la primera posició sense sort. La temporada passada foren subcampiones. Diumenge acabà la mala sort i començà una nova etapa. L'encontre amb l'Independent serà especialment recordat per a les futbolistes. Per Bel Montserrat, «estàvem nervioses abans del partit però al final vàrem gaudir d'una gran festa».\nEls tres punts aconseguits davant l'Independent precediren una gran festa. Primer damunt la gespa, amb el públic, i després camí de la plaça d'Algaida, on els coets anunciaren la victòria. Ja en el balcó de l'Ajuntament el batle, Jaume Jaume, pronuncià unes paraules. «És molt important per al poble tenir un equip a Nacional», digué. El president, Pere Fullana, també es dirigí a les jugadores i al públic. Tanmateix l'entrenador, Joan Nicolau, agraí a totes les jugadores que han passat per l'equip en aquests anys i la capitana, Aina Monjo donà la nota més alegre a la balconada.\nDe fons la música més clàssica per a l'ocasió, «We are the champions», i alguns coets per engrandir la festa, així com cava per brindar pels èxits. Finalment, celebraren un sopar en presència del batle i els coordinadors del club. Aquesta setmana les jugadores tornaran als entrenaments per preparar el Torneig de Pasqua d'Algaida, tot essent un equip campió.


2014 0722. Els futurs de CiU - Gironès per la independència\n2014 0722. Els futurs de CiU\nEls futurs de CiU\nPot ser que Duran hagi pensat que pot aportar més a CiU, o a Unió, des de fora o a una distància prudent\nLa Vanguardia en català | 22/07/2014 - 00:00h\nA Josep Antoni Duran Lleida li fa més aviat poca gràcia el seu personatge de Polònia. No tant pel personatge en si, interpretat per l'actor Xavi Serrano, sinó per la conyeta que l'acompanya: "Convergent de la punyeta!", "No vull ser ministre!". El líder d'Unió és caricaturitzat pel cap baix com un empipador, com una pedra a la sabata... del "procés". Si només es tractés d'una comedieta innocent, Duran se sentiria complimentat. Però no. El problema sorgeix quan aquesta retòrica humorística es confon amb la realitat de la política pura i dura en què Duran és sovint presentat, pel cap baix, com un incordi, com una pedra a la sabata... del "procés". I el problema s'engrandeix quan apareixen al pati de butaques -al saló de cadascun, davant el televisor- les ombres d'una legió de republicans i més d'un "convergent de la punyeta" aplaudint d'allò més. Quan, mig de broma, mig de debò, a Duran se li atribueixen tots els mals haguts i per haver-hi en l'horitzó borrascós que Convergència i Unió tenen per davant.\nEn les decisions polítiques pesen, de vegades, determinats clixés. Alguna cosa en sap també Pere Navarro, l'exlíder del PSC. Encara que, com salta a la vista, la diferència és que el d'Alcampell no és dels que se'n van a la primera facècia. De fet, Duran continua. Malgrat haver cedit a Ramon Espadaler la secretaria general de CiU d'acord amb el president de la federació i la Generalitat, Artur Mas, el líder d'Unió continua al capdavant del seu partit i les seves responsabilitats parlamentàries. I tot i això, apareix avui amb les mans una mica mes lliures.\nEn la no-dimissió de Duran, per no dir la no-abdicació, es dibuixen els futurs de CiU: continuar sent la força imprescindible per articular majories de govern a Catalunya o seguir la senda dels elefants de la qual Miquel Iceta vol apartar el PSC. Pot ser que Duran hagi pensat que, després del 9-N, passi el que passi, pot sumar més, a CiU, o a Unió, des de fora que des de dins, o, més aviat, a una distància prudent. Amb un peu on sempre i amb l'altre en un tercer espai, entre l'independentisme i l'immobilisme, que potser ha deixat de votar la federació però encara no ha decidit abandonat el vaixell. Hi ha qui des de CiU es passa a Junqueras perquè hi ha Duran però també qui es queda a casa perquè votaria Duran però no Mas.\nAquest allunyament proper constitueix el pla B de Duran, i Duran aspira que també ho sigui d'una part de la CiU sociològica i de les elits menys refractàries al nacionalisme temperat per refer el centre polític a Catalunya i encarrilar un reencaix amb l'Estat. Un centre polític adaptat als temps -carregats d'una polarització i una radicalitat extrema- però fidel a la seva essència: no aixecar-se de la taula tret de quan no hi ha més remei i sense fer més soroll del que cal. O sigui, com fa Duran.


maig de 2013 – Not So Frequently Asked Questions\nHome Auto Draft 2013 maig\nAquestes són les diapositives de la presentació de Cassandra que vaig fer al SudoersBCN la setmana passada. Crítiques, comentaris i correccions seran benvingudes!\nDes que treballo amb Cassandra he estat apuntant quins errors provocats per la inexperiència hem comés, per tal de no repetir-los. No en parlava gaire perquè algun d’ells em feia veritable vergonya 😀 Però fa poc he vist un video on també parlaven dels errors freqüents amb Cassandra, i hi sortien gairebé tots! El que m’hagués estalviat si hagués existit aquest vídeo quan vaig començar… aix! Però vaja, ara que veig que no som uns negats, sinò que equivocar-se forma part de l’aprenentatge de Cassandra, ja no em fa vergonya, així que aprofitaré el moment per explicar tots els errors, per si a algú altre li pot servir d’ajuda:\nError #1- Fer servir SAN o RAID 1/10/5\nAquests sistemes solucionen problemes inexistents, ja que Cassandra està desenvolupat per aguantar errors en els seus nodes. Per suposat podem afegir una altra capa d’alta disponibilitat en forma de SAN o RAID, però segurament serà més car i menys efectiu que fer-ho afegint més nodes de Cassandra. A més, en el cas de la SAN, si fem que tots els nodes escriguin a la cabina, estem afegint un Single Point of Failure que abans no teniem. Més encara, les dades a Cassandra s’escriuen a diversos servidors alhora, el que significa que processos interns com les compactions les fan tots alhora. Cassandra intenta treure el màxim rendiment possible a la I/O assumint que els discos son propis (com és normal), i el resultat és tots els servidors exprimint la SAN, que no dòna l’abast coordinant les escriptures, i clar, el seu rendiment (i per tant, el del nostre cluster) es veu greument afectat. No només no millorarà el rendiment del nostre cluster amb una SAN, sinò que molt probablement empitjorarà, i amb un cost força elevat. Evidentment pots posar una cabina prou potent com perquè ho pugui suportar, però per la meitat de diners pots millorar el cassandra amb la “Cassandra’s way”: fent servir discos locals, i si volem fer RAID, que sigui RAID0. El cassandra ja és a prova d’errors, deixem que ell mateix faci la seva feina.\nError #2- Posar un load balancer a davant dels Cassandra.\nEn principi sembla una bona idea: garantim que la càrrega es distribueix i, si un servidor cau, el load balancer el marcarà com a caigut i no li enviarà més connexions fins que es recuperi. Això ja ho tenim els servidors web, i va molt bé, oi? ERROR!! Tornem al mateix que abans: Aquest problema no existeix amb Cassandra. Les dades ja estan distribuides homogèniament entre tots els servidors, i els clients d’alt nivell (com Hector, Astyanax o pycassa) ja s’encarreguen de repartir les lectures i marcar-los quan estan caiguts. A més, afegint un load balancer afegim un Single Point of failure al sistema, quan abans no el tenia, consumim més recursos i encarim l’arquitectura. Fins i tot ens podem trobar que el propi balancejador sigui el coll d’ampolla del nostre sistema, portant més problemes on no els hi havia. El cassandra ja equilibra la càrrega, deixem que ell mateix faci la seva feina.\nError #3- Posar CommitLog i SSTables al mateix disc (no aplicable a discos SSD)\nEl CommitLog s’està escrivint contínuament de manera seqüencial. Si les SSTables s’han de llegir des del mateix disc, cada lectura molestarà l’escriptura del CommitLog, ja que perdrem la seqüencialitat, el disc haurà de fer seeks, i s’alentirà el procés d’escriptura (recordem que el que limita la velocitat d’escriptura a Cassandra és el que es triga a escriure el CommitLog, perquè la resta es fa en memòria). El CommitLog no necessita gaire espai, però es veu molt afectat pel seek time. A la nostra feina ho menyspreàvem pensant que seria poca la diferència de tenir-ho junt o separat… pero provant en el nostre cluster, on els servidors tenien una càrrega de 7-7.5, vam baixar a 4.5-5 només amb aquest canvi. La nostra cara? Boca oberta primer i facepalm després. Evidentment això no es aplicable a discos SSD on no hi ha seek time.\nError #4- Oblidar instal·lar la JNA (Java Native Access)\nQuè passa en aquesta màquina on els snapshots triguen més del normal a fer-se? Per què aquest node està més carregat que la resta? Revisa els teus manifests de puppet, perquè amb un 99% de possibilitats no has posat la JNA. La JNA (Java Native Access) fa que la màquina virtual de java pugui interactuar amb els sistemes de fitxers de forma nativa a través del sistema operatiu, i no amb llibreries java que son més lentes e ineficients. D’aquesta manera, interactuar amb fitxers resulta molt més ràpid, i es nota sobretot a l’hora de fer els snapshots. La instal·lació és molt senzilla, i les conseqüències de no instal·lar-la son greus.\nError #5 – No pujar el limit de 1024 file descriptors per Cassandra\nCassandra funciona amb molts sockets i fitxers oberts (hi ha moltes SSTables!), i 1024 (el límit màxim de fitxers per defecte a linux) se’ls acaba força ràpid. És probable que mentre estàs a un entorn de test o d’integració amb poca càrrega no te n’adonis. I també es probable que a producció comencis sense problemes. Però a mesura que van escrivint-se SSTables el número de fitxers oberts va creixent, i quan arribi al màxim el node caurà d’una manera molt lletja, i és probable que arrossegui amb ell a la resta de nodes del cluster. Sobretot, recorda afegir la modificació del limits.conf al teu manifest de puppet!!\nError #6- Posar un tamany de javaHeap superior a 8GB\nTens una màquina amb 64GB de RAM (ole tú!) i penses que, per aprofitar-la, podries donar més memòria al Cassandra, O tens errors de OutOfMemoryError, o et sembla que es fa GarbageCollection massa sovint, o per algún motiu creus que és bona idea pujar la memòria destinada al Heap, i augmentes el javaHeap al cassandra-env.sh. Però no oblidem que el proces de GarbageCollection es força costós, i la seva afectació al cluster augmenta exponencialment amb la quantitat de memòria per alliberar. Per tant, el recomanable son 4-8GB pel javaHeap, i en alguns casos una mica més, fins a 12GB, però només si sabem el que fem i tenim un objectiu amb això. Més de 16GB no s’haurien de posar en cap cas.\nSi el que vols es aprofitar aquesta memòria, no et preocupis, Cassandra acabarà aprofitant-la com a page caché del SO.\nError #7- Fer servir els discs Amazon EBS\nEls discs EBS d’Amazon tenen un rendiment dolent. Els venen molt bé, però la realitat es que la I/O és molt variable, i podem tenir llargues estones amb una latència molt alta, que ens mati el cluster. És millor fer servir els discos efímers de EC2 que tenen un rendiment més fiable. Sí, si la màquina es mor o l’hem de reiniciar, perdrem les dades d’aquest node i l’haurem de reconstruir… però per això està el nodetool rebuild. I sí, si cau tota la zona on tenim el nostre cluster, haurem de començar de zero, i això es molt arriscat, però si estàs fent servir aws segur que tens els snapshots de les màquinas i de les dades de Cassandra a Amazon S3, i restaurar-les serà ràpid (el Priam de Netflix t’ajudarà a fer-ho). Més informació al respecte.\nI aquests són els errors que nosaltres ens hem trobat. Si has llegit això ABANS de començar amb cassandra, t’has estalviat uns quants maldecaps! 😀\nAmb una mica de retràs (se m’havia oblidat!!), aqui us penjo la presentació que vaig fer sobre rundeck als sudoers-bcn\nQualsevol suggerència o aclaració serà benvinguda als comentaris!


L'Agència de l'Habitatge de Catalunya donarà nous ajuts per la rehabilitació d'edificis | Mataró Ràdio\nDij, 21/08/2014 - 12:14\nL'Agència de l'Habitatge de Catalunya ha posat en marxa noves ajudes per realitzar obres de rehabilitació als edificis. Després de tres anys sense subvencions d'aquest tipus, l'agència obrirà la primera convocatòria el proper dia 1 de setembre i s'allargarà fins el dia 15 d'octubre, ambdós inclosos. L'objectiu de les ajudes és finançar les obres de rehabilitació, millora de la qualitat i sostenibilitat, i realització d'ajustos en matèria d'accessibilitat. Les subvencions van dirigides a les comunitats de propietaris o a propietaris únics d'edificis d'habitatges que siguin anteriors a l'any 1981. Abans de presentar la sol•licitud de la subvenció, s'ha de lliurar un formulari previ i acollir-se a alguns reguisits indispensables com haver passat la Inspecció Tècnica d'Edificis, disposar del certificat d'eficiència energètica i tenir en regla l'informe de les condicions d'accessibilitat.\nUn cop concedida la subvenció, les obres començaran en un termini màxim de mig any i s'allargaran fins a 16 mesos . La quantitat màxima de les ajudes serà del 35 per cent del total i en els casos d'obres per a la millora de l'accessibilitat, la subvenció podrà arribar al 50 per cent.


KAWASAKI J124: Un escúter molt ‘Kawa’ | ElMotordeGirona.cat\nUna moto molt Kawa\nText: Anna Ridaura / Fotos: Kawasaki\nA ningú se li escapa que el J125 està basat en el Kymco Super Dink 125 però tal com va fer amb el J300 Kawasaki ha introduït unes subtils millores que el situen en un pla superior. ECU, variador, estreps per al passatger, carrosseria diferent … Formen part d’aquest ‘up grade’.\nUna altura del seient de 775 mm a més d’una plataforma redissenyada per fer peu amb millor facilitat el converteixen en un escúter maniobrable encara que pesi 182 quilos en ordre de marxa.\nEl confort és patent des del primer minut amb una ergonomia cuidada i amb detalls com la distància de les manetes regulables. El J125 ofereix una bona sortida des de l’aturada i recuperacions, tot i tractar-se d’un 125, gràcies al ‘nou’ variador.\nUn 125 no està pensat per circular per vies ràpides però el confort i la protecció aerodinàmica, al costat d’unes prestacions que li permeten superar mica més els 100 km / h de velocitat màxima li permeten atacar desplaçaments no gaire llargs per no castigar el motor per autovies i autopistes.\nNo només l’estètica fa referència a les Ninja. També vam poder apreciar que les suspensions, còmodes, aporten una pinzellada esportiva amb un tarat una mica més dur, que al costat de les excel·lències del seu xassís, permeten gaudir d’una carretera de corbes sense complexos.\nSota el seient, que s’obre des del contacte, trobem un buit on podrem guardar un casc integral i algun objecte més. La guantera després de l’escut compta amb una presa de corrent. Ah! I l’autonomia supera amb escreix els 300 km / h, detall definitiu per espaiar a les visites a les gasolineres.\nVersió Special Edition\nBuit per a un sol casc\nMotor: Monocilíndric, 4 vàlvules LC\nPotència màxima: 15 CV a 9.000 rpm\nFrens davanters: Disc de 260 mm\nPes en marxa: 182 quilos\nPreu: 3.799 * (consultar promocions)\ntags: Kawa Kawasaki KAWASAKI J124\nnext MITSUBISHI SPACE STAR: Més atractiu, millor equipat


ELS TREBALLADORS DE MCDONALD'S COMPARTEIXEN EL QUE REALMENT SIGNIFIQUEN ELS 'BOTONS' DE LES TAPES DE LES SEVES BEGUDES - FEMAIL\nEls treballadors de McDonald's comparteixen el que realment signifiquen els 'botons' de les tapes de les seves begudes\nLa revelació va sortir a la llum a Reddit quan un client confús del Regne Unit va demanar una explicació al personal de McDonald's, després de veure els botons numerats 1 i 2, sense caff, dieta / llum a la tapa.\nEls treballadors de McDonald's han compartit el que realment signifiquen els 'botons' de les tapes de les seves begudes després que els clients es quedessin desconcertats per les marques de misteri.\nEls botons estan dissenyats per ajudar els clients a distingir entre begudes com Coca-Cola, Diet Coke i Coke Zero d'un cop d'ull si se'ls lliura una gran safata de begudes.\nLa revelació va sortir a la llum Reddit quan un client confós del Regne Unit va demanar una explicació al personal de McDonald's, després de veure els botons numerats 1 i 2, sense caff, dieta / llum a la seva tapa de plàstic.\nEl personal va respondre per explicar que, tot i que hi ha un botó dedicat a la 'dieta', sovint tenen massa pressa i prem el botó 'número 1' per a Dieta i uns quants més per a Zero.\nEls treballadors de McDonald's al Regne Unit han compartit el que realment signifiquen els 'botons' de les tapes de les seves begudes després que els clients es quedessin desconcertats per les marques de misteri.\nEl personal de la cadena de restaurants va explicar que era més ràpid quan es donaven centenars d'ordres només prémer qualsevol dels botons per indicar que és la versió dietètica de la beguda en lloc de buscar el botó 'dieta'.\nIntentant arribar al final de l'enigma del botó, l'usuari de Reddit va preguntar:'La meva pregunta és sobre les tapes de begudes de Mcdonalds que tenen els 'botons'.\n'Acabo de demanar dues begudes, una Coca-Cola Dietètica i una Coca-Cola clàssica i en una d'elles tenia el botó número '1' premut.\n'Els botons són els números 1 i 2, sense cafè, dieta/lleuger.\nEl personal va respondre per explicar que solen prémer el botó número 1 de les begudes dietètiques i diversos altres botons a l'atzar per indicar una beguda zero\n'L'únic que es va pressionar va ser el número 1. Quina és la dieta? Haurien d'haver introduït la dieta?\nUn treballador de McDonald's amb seu al Regne Unit va respondre dient: 'Crec que la majoria de botigues són 1 per a dieta i 2 per zero'.\nUn altre va afegir: 'Sí, sembla ser diferent per a cada botiga, però normalment només premem 1 botó aleatori per a Diet Coke i després 2 botons aleatoris o els 4 per a Coke Zero'.\n'És més ràpid prémer botons aleatoris que passar el temps per trobar realment el botó de dieta a cada tapa, suposo'.\nUn tercer va estar d'acord: 'Premem 1 per Dieta i dos o quatre per Zero'.\nArriba quan un altre treballador de McDonald's es va obrir sobre com funciona el servei a TikTok.\nQuan els clients demanen els seus àpats en cotxe, una càmera fa una foto del seu cotxe, de manera que el membre del personal de la finestra del caixer sàpiga a qui pertanyen les comandes.\nLa jove, que publica amb el nom d'usuari Katieeclarkee, filma el seu registre al vídeo que mostra clarament la comanda i el cotxe.\nLa jove, que publica amb el nom d'usuari Katieeclarkee, filma el seu registre al vídeo que mostra clarament l'ordre i el cotxe.\n'Hi ha una càmera i et fa una foto a tu i al teu cotxe', va dir.\n'Així que potser no et treguis el nas quan facis la comanda, perquè ho veiem i et jutgem', va dir.\nEl sistema es va implementar després que la majoria dels cotxes es van convertir en diversos carrils, segons els treballadors als comentaris.\nEl sistema facilita que el personal serveixi els aliments en l'ordre correcte, fins i tot si les ordres dels cotxes canvien en algun moment abans de la finestra del caixer.\nUna treballadora va dir que ha vist persones cridar i colpejar el volant del cotxe amb un atac de ràbia quan els productes no estan disponibles, a causa de la càmera poc coneguda.


Espanyolisme a cop de decret – Xalandria\nÉs ben cert que ens trobam davant d’un personatge al qual, pel que sembla, el sistema educatiu de l’època l’inculcà una cultura poc democràtica. I que, casualitats de la vida, l’ha poguda posar en pràctica perquè entrà de cul de bòtil com a regidor de l’ajuntament de Maó (era el número deu de la llista i n’entraren tretze!) on fa i desfà a lloure, mentre la batlessa hi posa el somriure, al costat d’altres eminències de la gestió pública, com Simón Gornés, conegut de tots vostès arran de les endemeses que fa des del Govern Balear. Idò bé, el senyor Botella és notícia perquè, com a bon escolanet que és de la FAES, vol ser el primer de la classe a l’hora d’ofrenar glòries a Espanya. Ara, que ja ha salvat l’economia maonesa, gràcies a un trenet turístic (li diuen així, però és un jeep tunejat) que recorre les diferents zones blaves maoneses, grans espais desèrtics per cert, s’ha pogut encomanar totalment a la noble tasca d’exercir aquell autoodi que només es pot trobar a les societats colonials i que s’explicita en el fet de passar-se a la llengua del colonitzador. Un despropòsit, vaja, només equiparable a voler il·luminar canteranos del XVIII i taules megalítiques mentre n’hi hagi.\nAra bé, que ningú no s’engani. Aquest no és ni un fet puntual ni personal. Ahir va ser Gornés, avui Botella i, demà, ja veurem. Som davant d’un petit episodi d’un programa molt ambiciós, pensat a Madrid, des d’una espècie d’ONG presidida per un antic estiuejant de l’illa, lector de Verdaguer en la intimitat, que entén unitat com a sinònim d’uniformitat i que vol espanyolitzar-nos de dalt a baix. Aquí tots els mètodes són benvinguts. I més si gaudeixen de cobertura legal, com és el cas. Que els ho demanin als parlants d’aquesta estranya llengua anomenada aragonès oriental, per exemple. L’atac a la toponímia, o a la unitat del model estàndard de la llengua catalana van en aquesta direcció, només cerquen debilitar l’enemic a batre. I, si per aconseguir-ho cal jugar un poc brut, cap pega. Ho han fet amb l’ultradreta carpetovetònica local (Iniciativa Cívica) i, també, amb el seu propi electorat, a qui van prometre una mena de referèndum de pandereta (i que no faran, perquè saben que el perdrien). Fins i tot s’han traït a ells mateixos, perquè és mal d’entendre que s’aprovin lleis, com la de modificació de la Funció Pública, per acabar incomplint-les a cop de decret: abans de consumar el toponicidi, no cal un informe de la UIB, autoritat en la matèria, per molt que no sigui vinculant? Com que saben que la seva actuació és poc legítima, van triar l’inici de les vacances per fer-la pública, quan tothom era davant del televisor gaudint de les incomptables heroïcitats esportives espanyoles a Londres, per si la cosa passava desapercebuda i, ara, la materialitzen aprofitant que eminències cavernàries com el ministre Wert han fet una crida a l’espanyolització de les zones díscoles de l’imperi.\nPerò, o no en saben més o són molt flacs. Tothom ha pogut comprovar que el que realment interessa és la lletra ena del topònim, i no la hac. El que passa a Maó, i a tants altres indrets dels Països Catalans no és, com es podria pensar, una cortina de fum per tapar la incapacitat de gestió de la crisi econòmica. És ben bé a l’inrevés: la crisi és la cortina de fum perfecta per a emprendre la centralització i l’homogeneïtzació de base castellana de l’estat. I tot ben legal, no ho oblidem. Pel que fa a la llengua, l’article tercer de la constitució espanyola no només ho permet sinó que hi obliga.\nEns queda un consol: quan es localitza l’arrel d’un problema se’l pot combatre. Aquest és relativament bo de solucionar. Convindria anar-hi pensant. Pel principat ja s’hi han posat.\nEn un moment donat Simón Gornés ha invocat la Mac-Mahon avenue de París per justificar la castellanització del nom. Idò bé la relació entre Mac_Mahon i Maó només existeix en la imaginació de l’infame conseller. MacMahon és un llinatge irlandés que vol dir “fill de l’ós”. No em puc en venir que un arqueòleg no sigui ni capaç de contrastar un fet tan bàsic. Tampoc em puc en venir que fes bones les meves paraules. A l’article que vaig publicar el setembre vaig dir:\n“Maó és una ciutat que té una visió global de les coses; orgullosa de tenir un carrer devora l’opera de París, però incòmode amb les seves arrels i sobretot amb la seva llengua. Atrapada per la nostàlgia d’un passat gloriós, encara creu que la dimensió local és signe d’inferioritat.”\nNi fet aposta


Peluixos | JOGUIBA\nHatchimals Sorpresa Giraven Bessons\nPeluix Ossos Amorosos 40cm + DVD\nPack Sorpresa 2 Pikmi Pops #1\nPeluix Dinosaure Vall Encantada 34cm\nPeluix Drac Vermell 20cm\nPeluix Dinosaure Vall Encantada 24cm\nTitella de Peluix Animal 22cm\nPeluix Minnie Hawaiana 20cm\nGosset el Meu Amic Scamps\nPeluix Mickey Policia 28cm\nPeluix Tommy Tickety Toc 23cm\nPeluix Tucan Beaks Boos 15cm\nEls peluixos són joguines que transmeten tendresa i, per això, no hi ha nen que no els adori. Sorprèn la seva capacitat de convertir-se en els millors amics dels més petits de la casa ja des dels primers instants de la seva vida. És impossible no voler a aquests companys peluts tan suaus. Ja siguin grans, gegants o de menor grandària, la veritat és que hi ha peluixos per a tots els gustos. Són adorables i no poden faltar en cap dormitori infantil i, fins i tot, tampoc falten a l'habitació de molts adults. Què tindran aquests ninots que tens ganes de abraçar-los a tota hora? A Joguiba disposem d'un ampli catàleg de peluixos en el qual trobaràs encantadors óssos, girafes, gossos, unicorns i una infinitat de personatges de les seves pel·lícules i dibuixos favorits. Els tenim tots!\nMolt probablement, els peluixos siguin de les poque joguines que no necessiten manual d'instruccions. Una cosa tenen que enganxen de manera especial i, a més, fascinen per igual a nens, nenes i adults. Suposen el primer contacte dels menuts amb els animals perquè així aprenguin a estimar-los i a respectar-los. La seva mascota, el seu fidel company, el peluix serà el seu amic de l'ànima!\nEn l'actualitat, l'univers d'aquests ninots és infinit, però tot va començar fa unes dècades amb un ós de peluix. Caldria remuntar-se a principis del segle XX, concretament l'any 1902, data en la qual el llavors president dels Estats Units Theodore Roosevelt participava en una cacera d'óssos a l'estat de Mississippi. Després d'una llarga persecució, els acompanyants de Roosevelt van aconseguir acorralar un ós negre i li van demanar a aquest que disparés. No obstant això, no va tenir valor. Un dibuixant va captar aquest moment i va retratar al mandatari, caricatura que va ser publicada al diari. Aquell dibuix serviria de font d'inspiració per a un comerciant, qui es va animar a crear el primer ós de peluix. Li batejaria com 'Teddy' s Bear '(' L'Ós de Teddy '), una denominació que ha arribat als nostres dies i que es va encunyar com gest de complicitat a Theodore Roosevelt.\nAquesta joguina va ser tot un èxit i el responsable que els peluixos s'estenguessin com l'escuma al llarg i ample del planeta. Des de llavors, el famós osset Teddy ha estat objecte d'innombrables versions. A poc a poc, nous dissenys han anat sumant-se a l'àmbit dels peluixos. El fenomen és imparable i cada vegada hi ha més personatges susceptibles de ser immortalitzats en aquests entranyables ninots. Quin és el teu favorit?\nLa varietat de peluixos existent en el mercat és immensa. Pràcticament és impossible trobar-ne dos iguals. Això sí, si et fixes, descobriràs que tots aquests ninots peluts tenen alguna cosa en comú: el somriure. Es tracta, per tant, de joguines dissenyades per aportar colorit i alegria a la nostra vida. És per això que un peluix serà la millor companyia possible per a un nen.\nJa saps que els somriures són contagiosos, de manera que tenir un peluix somrient prop influirà positivament en el benestar del petit. A més, aquest se sentirà molt més segur al seu costat i més tranquil en situacions que podrien resultar una mica estressants.\nPer exemple, si té por de la foscor, tenir un ninot de peluix al costat d'ell l'ajudarà a agafar el son de seguida. Fins i tot, estar acompanyat del seu peluix, pot ser la millor manera de calmar els seus nervis a la consulta del metge.\nPer descomptat, també els peluixos són excel·lents companys de joc. Com hauràs observat, resulten molt beneficiosos tant en els bons moments com en els menys divertits.\nEn nuestro sitio web encontrarás una extensa selección de peluches. Ponemos a tu disposición osos de peluche, peluches con forma de gato, perro, jirafa, foca, león, mono y un largo etcétera. Si estás buscando adoptar un tierno animalito, solo tienes que buscar en nuestro catálogo.\nEn el nostre lloc web trobaràs una extensa selecció de peluixos. Posem a la teva disposició óssos de peluix, peluixos amb forma de gat, gos, girafa, foca, lleó, mico i un llarg etcètera. Si estàs buscant adoptar un tendre animalet, només has de buscar en el nostre catàleg.\nEn la nostra categoria de peluixos per a nadons, trobaràs els ninots més dolços i abraçables. En general, són de mida petita perquè el nadó estigui molt còmode al seu costat. A part d'animalets, també comptem amb sonalls de peluix perquè els sacsegi tant com vulgui sense por de fer-se mal, ja que són molt suaus.\nEn el cas dels peluixos per a nens una mica més grans, la selecció d'articles inclou a personatges Disney i molts altres dibuixos animats. Mickey Mouse, Pocoyo, Peppa Pig, Minions o Hello Kitty són només alguns d'ells.\nTambé trobaràs peluixos amb cors, indicats per expressar a algú millors sentiments. En definitiva, a Joguiba tenim peluixos per a nadons, nens, adolescents i gent gran perquè agraden a totes les edats! Consulta el nostre catàleg i anima't a comprar peluixos online.


Casa de 429 m² en venda a Vallromanes | Premium Houses\nUna excel•lent manera de viure amb qualitat\nMagnífica casa unifamiliar a 4 vents, en perfecte estat de conservació, totalment exterior i molt lluminosa. Està envoltada per un magnífic jardí amb molts arbres, reg per aspersió i degoteig. Disposa de pou propi i un dipòsit amb capacitat per a 6.000 litres d'aigua. Ofereix acabats de gran qualitat, com un sofisticat sistema d'alarma d'última generació i aire condicionat. Una escala de fusta amb esglaons volats comunica la planta baixa amb la superior proporcionant amplitud alhora que modernitat a la vivenda. Disposa d´un garatge per a tres cotxes, a més d'una sala diàfana de 60 m2 amb entrada independent apta per a despatx, gimnàs, celler, etc.\nCasa amb piscina interior climatitzada\n450 m²Tamany1.500 m²Parcel·la4HabitacionsHab.4 Banys\nAl nucli urbà de Vallromanes i envoltada de natura es troba aquesta casa amb jardí privat totalment tancada. Destaca per la seva piscina interior climatitzada que permet usar-la durant tot l'any.En una planta tenim el saló - menjador amb llar...\nDisseny en el Golf de Vallromanes – Barcelona\n540 m²Tamany1.400 m²Parcel·la5HabitacionsHab.5 Banys\nA 20 km de Barcelona, a la urbanització del prestigiós Club De Golf de Vallromanes es troba aquesta moderna casa de disseny.El jardí té il•luminació per leds comandada per radiofreqüència i sistema de reg automàtic. També hi trobem la zona...\n623 m²Tamany11.000 m²Parcel·la6HabitacionsHab.3 Banys\nEncantadora masia del 1.800 en un idíl•lic paratge envoltada de verd. Els seus 19.000 m2 vallats proporcionen una total privacitat a la finca. La propietat es va reformar absolutament amb totes les comoditats per una vida pràctica i allunyada de...\nFinca en el Golf Vallromanes. Costa Barcelona\n780 m²Tamany9.780 m²Parcel·la4HabitacionsHab.3 Banys\nA la urbanització del Golf a tan sols 20 Km de Barcelona trobem aquesta finca realment exclusiva. Disposa de tots els avantatges de viure en plena naturalesa juntament amb totes les comoditats. La seva gran piscina, pavellons exteriors i porxos...\nCasa en venda a Vallromanes, un refugi en plena natura\n269 m²Tamany2.900 m²Parcel·la4HabitacionsHab.4 Banys\nPropietat ideal per als amants de la natura. Envoltada d'un frondós bosc, pero a 2 minuts amb cotxe del Golf de Vallromanes i a 6 km del poble d'Alella reconegut pels seus bons vins i per la seva proximitat a...\nCasa en venda a Vallromanes, prop del golf.\n635 m²Tamany1.392 m²Parcel·la3HabitacionsHab.4 Banys\nSituada en una urbanització propera a l'exclusiu camp de golf de Vallromanes, se situa aquesta propietat exclusiva de disseny amb acabats d'autentic luxe. A l'entrada de la propietat ens trobem l'accés al gran garatge per més de 5...\nCasa en venda a Vallromanes en plena natura amb parcel·la edificable i piscina\n584 m²Tamany21.500 m²Parcel·la8HabitacionsHab.5 Banys\nVallromanes és un municipi de la comarca del Vallès Oriental que limita amb el Maresme, i està situat a 25 km de Barcelona. En plena natura, un idíl·lic entorn muntanyós, ocupat en una bona part per boscos de pins i...


URSS | Espai Alliberat\nPosts Tagged URSS\nL’any 1 de la Revolució Russa i la seva posició internacionalista.\nPosted by espaialliberat in Espai Alliberat. Bloc informatiu del programa Ona Lliure on Octubre 6, 2014\nAquests dies ha aparegut una carta del Camarada Arenas(Manuel Pérez Martínez) per precisar la que entenem que vol ser una opinió que es converteixi en línia d’interpretació oficial del Partit Comunista d’Espanya(Reconstituït). No en va és el seu Secretari General qui ho diu. Aquesta carta que s’ha reproduït en el portal web presos.org precisa com s’ha d’entendre la naturalesa politica de la posició de Rússia respecte del que està passant a l’est d’Ucraïna. Arran d’aquesta carta hem volgut precisar quin va ser el primer acte de la Rússia revolucionària una vegada que els soviets van refrendar la presa del poder pels boltxevics la nit del 6 al 7 de Novembre. Aquest exercici de memòria històrica ens permetrà no tant precisar les opinions del Secretari General del PCE(r) com servir per establir quin es el criteri de principis que ha de regir tota política partidària respecte de les tasques de solidaritat i internacionalisme proletari una vegada assumit el poder.\nL’esperança que la revolució russa fos el pròleg d’una revolució mundial estava en les ments i els cors dels dirigents boltxevics des de Lenin fins a Stalin, passant per Bujarin, Dhzerzhinsky o els mateixos Kamenev,Zinoviev o Rykov per esmentar vells boltxevics. Aquesta dolça esperança es va veure esvaïda desprès dels fracassos posteriors de les revolucions alemanyes i hongareses i sota l’aplastant urgència de mantenir el poder soviètic assetjat per la contrarevolució interna amb el sosteniment de l’imperialisme alemany. Però aquests mals averanys semblaven inescrutables en el límpid cel del Moscou revolucionari d’aquell Novembre gloriós.\nAixí doncs no es estrany que el primer acte polític de la revolució fos donar una imatge de les noves relacions internacionals que volia establir el nou estat soviètic. A partir de la revolució la vella política de conxorxa amb els interessos de l,es nacions imperialistes que havia sostingut el tsarisme quedaria desterrat per sempre més en raó d’uns nous principis basats en el principi que aquella havia de ser una revolució del poble i pel poble. Les àmplies masses soviètiques agermanades amb la resta del proletariat mundial van emprendre com a primer mandat aturar la carnisseria del conflicte bèl·lic i la implicació de Rússia en la mateixa.\nAquest acte mostrava al món el contingut polític de nou tipus que suposava l’establiment per primer cop de la dictadura del proletariat com a expressió de la conquesta del poder polític i de l’Estat en favor de la majoria del poble en contra de la minoria explotadora imperialista. Aquest fet era una extraordinària novetat històrica que superava totes les formes burgeses de poder institucional anteriors.\nEl 8 de Novembre el Comissariat del Poble pels Assumptes Exteriors va enviar una nota oficial als diferents governs dels Estats en guerra proposant-los obrir negociacions de pau. La nota va ser donada en mà als diferents ambaixadors i emissaris dels països en guerra presents al país dels soviets. Acte seguit es va publicar als mitjans de comunicació i radiat per a tot el país. Desprès d’aquest acte de demanda formal d’inici de les converses de pau el nou govern soviètic també es va adreçar a d’altres Estats que no estaven involucrats directament en el conflicte com Suècia, Espanya o Dinamarca emplaçant-los a conèixer la seva predisposició a participar d’una Conferència Internacional que tractés el tema de la pau.\nFins a tres cops el govern soviètic es va adreçar als governs dels Estats Units, França i la Gran Bretanya (28 de Novembre, 6 de Desembre i 30 de Gener) proposant-los iniciar les converses de pau. Cap d’aquests va contestar afirmativament a aquesta proposta. Era massa el que tenien en joc les diferents potències imperialistes i la seva voluntat de continuar la guerra i la matança de milions de persones es va imposar per sobre d’altres consideracions.\nBen al contrari aquestes potències van no tant sols refusar la proposta soviètica sinó que van començar a maniobrar en contra del nou poder proletari. El Secretari d’Estat Robert Lansing va donar instruccions concretes al seu ambaixador a Moscou a no donar curs a cap de les propostes soviètiques conduents a iniciar un diàleg per la pau. El Secretari d’Exteriors Britànic Lord Balfour va expressar que el govern britànic no reconeixia al govern soviètic i sí quer donava recolzament a l’exèrcit blanc concentrat a Ucraïna sota el comandament del general tsarista Kaledin i al Govern contrarevolucionari de la Rada Central. El Ministre francès d’Assumptes Exteriors Pichon va anunciar en nom del govern a la cambra de representants francesa que no reconeixerien al govern soviètic i tampoc mantindrien cap conversa de pau a iniciativa d’aquest.\nD’aquesta manera es va fer palès com els governs representants dels interessos del capitalisme monopolista i executors dels seus interessos rebutjaven les justes propostes d’iniciar les converses de pau que proposava el govern soviètic i apostaven per continuar la matança indiscriminada de milions de persones. Aquest es l’autentic rerefons dels aniversaris sobre la Primera Guerra Mundial. Aquests governs titelles i bel·licistes no podien acceptar les condicions de pau que proposava el govern soviètic que haguessin suposat establir un tractat de pau sense annexions o reparacions de guerra. Aixo per les potències imperialistes era tant com acceptar una proposta de pau conduent a posar fi a la guerra sense obtenir cap guany material com ells esperaven. Llegeix la resta d’aquesta entrada »\nDesfilada de l’Exèrcit Roig (1941).Subtitul.lat\nPosted by espaialliberat in Espai Alliberat. Bloc informatiu del programa Ona Lliure on Març 5, 2014\nPosted by espaialliberat in Espai Alliberat. Bloc informatiu del programa Ona Lliure on Novembre 7, 2013\nEl principal factor que posibilitó los inimaginables avances de la Unión Soviética fue el trabajo de los millones de obreros liberados del yugo de la explotación. Sintiéndose dueños de su patria socialista y de su destino, desplegaron su potencialidad y su iniciativa ilimitadas. El motor del crecimiento y cambio productivo fue la emulación socialista: lo más avanzado ayudando a lo más atrasado, la cooperación, la innovación técnica promovida por las masas y no sólo por los especialistas. Llegeix la resta d’aquesta entrada »\nComunisme, marxisme, URSS\nEls comunistes russos volen retirar el Nobel de la Pau a Obama\nPosted by espaialliberat in Espai Alliberat. Bloc informatiu del programa Ona Lliure on Setembre 6, 2013\nEls comunistes de Rússia tenen la intenció d’iniciar una campanya per retirar el Premi Nobel de la Pau al president d’EUA, Barack Obama, va anunciar el vicepresident del Comitè Central del partit, Iván Mélnikov: “Tothom està seguint la situació a Síria. Les afirmacions de l’Administració nord-americana que la situació a Síria amenaça la seguretat nacional d’EUA em semblen absurdes. L’amenaça són les accions d’EUA. (…) Considerem excepcionalment important iniciar una campanya per retirar el Nobel de la Pau a Barack Obama”.\nPrèviament, la mateixa iniciativa va ser avançada pel cap del comitè internacional de la Cambra baixa del Parlament rus, Alexéi Pushkov.\nObama va ser guardonat amb el premi en 2009 pels seus esforços per enfortir la cooperació entre els pobles i aconseguir un món sense armes nuclears abans que fes res més que discursos que després van quedar en basta propaganda electoral, com el tancament de Guantánamo i les presons secretes repartides pel món.\nImperialisme, Síria, URSS\nPosted by espaialliberat in Espai Alliberat. Bloc informatiu del programa Ona Lliure on Octubre 14, 2012\nEls drets humans no són una concepció feta a mida pels liberals en favor de la seva visió de l’home i de la dona sota el model social capitalista. Els drets humans no s’inventen. Es creen, s’elaboren i es desenvolupen en el transcurs de l’activitat històrica de l’home, estan en relació amb les condicions materials, socials i polítiques de cada època. Són fruit de les lluites de les més àmplies masses populars.\nA la societat esclavista no es podia ni pensar en el proletariat com a éssers humans ni de jornada laboral de vuit hores; en aquells temps no només el fruit del treball sinó el propi productor es consideraven propietat de l’esclavista. De la mateixa manera seria ridícul pensar en el sufragi universal en l’època del feudalisme, doncs en aquella època tots els poders estaven concentrats en el senyor feudal. No serà fins a l’època de la Rev. Industrial que el proletariat adopti un paper independent dins de les relacions de producció dominants.\nSerà en aquell moment quan la nova classe social, antagònica i oposada al seu explotador burgés, concentri en la seva figura tota una sèrie de reivindicacions posant el dret al treball com la primera d’elles. “Viure treballant o morir treballant!” aquesta era la consigna dels obreres de Lió, l’any després de la Revolució de Juliol de 1830.\nEn tots els països i al llarg de múltiples dècades el proletariat ha lluita de forma tenaç, enèrgica i resolta per a que es materialitzessin tot un seguit de conquestes socials, essent la central el dret a un treball digne, pedra angular del qual han dimanat la resta.\nFins a l’actualitat només la Revolució d’Octubre va fer realitat per primer cop en la història aquest anhel de milions d’obrers d’establir la plena ocupació, la jornada laboral de vuit hores i la seguretat material davant la jubilació. Aquesta conquesta històrica no se la podran negar mai a la revolució cap dels seus detractors i enemics actuals.\nAquesta conquesta històrica és a més d’una fita en l’esforç de realització de les lluites obreres, una expressió concentrada de les grans diferències entre el sistema socialista i el capitalista. En el socialisme realment existent el dret al treball, juntament amb tots els altres drets socials(accés a la sanitat, l’educació, l’habitatge…) estaven realment assegurats, degut principalment a l’abolició de la propietat privada sobre els mitjans de producció i a l’implantació de tot un seguit de principis socialistes que fomentaven entre la població l’orgull per aquestes conquestes de la Revolució.\nEn quant a la democràcia política, aquesta que tant es fixen els liberals com certs companys de viatge dins de “l’esquerra” més o menys domesticada, es pot dir que la humanitat també ha conegut una evolució històrica. En l’Antiguitat es considerava que només els homes lliures eren ciutadans de ple dret per exercir el seu dret a escollir i ser escollits. La gran massa d’esclaus en quedaven al marge. Pel que fa al feudalisme ja ho hem dit, el senyor feudal concentrava tots els poders i en tot cas només accedia a concedir una certa democràcia oligàrquica entre els nobles del seu mateix rang social. No serà fins a la democràcia burgesa i el que es considera actualment com el seu model més acabat en la forma nord-americana que s’instauri el “lliure joc democràtic”parlamentari burgés.\nD’entrada aquesta democràcia va ser censitaria, és a dir que només hi podien accedir els que tinguessin bens mobles o fiduciaris, després es va estendre només als blancs(negres,indis i totes les altres minories ètniques no podien votar) . En l’actualitat les minories ètniques poden votar però què importa això si no poden ser ells mateixos escollits?Només els més rics poden pagar-se una campanya electoral i tot i així si volguessin votar un candidat seu, ja existeixen tot un seguit de lleis que restringeixen l’inscripció en el registre legal de votants o d’altres lleis de diferenciació econòmica que posen fora del seu abast els grans mitjans de comunicació.\nLa llibertat de votar doncs només ho és per votar aquells que l’explotaran durant els propers quatre anys. Aquesta és la gran fal·làcia del sistema democràtic burgés, poder escollir a qui de la classe dominant(elits en el llenguatge actual) podràs votar. A això és redueix la tan esbombada llibertat democràtica.\nLa Revolució d’Octubre, a l’alliberar els treballadors del jou de la propietat privada, de l’atur forçós i de les crisis cícliques va posar les bases per construir una nova civilització. La Revolució va conduir àmplies masses de població treballadora pel camí de l’alliberament espiritual en apropar la instrucció de forma gratuïta i universal i trencar d’aquesta manera el cercle viciós d’explotació i ignorància del domini terratinent-burgés dels tsars.\nEn el capitalisme l’instrucció dels treballadors està lligat al desenvolupament de les forces productives. Els capitalistes necessiten una població treballadora que sigui capaç tant de fer servir màquines cada cop més complexes com interpretar els cada cop més complexes sistemes de comunicació social-administrativa. Però el capitalisme no pot anar més enllà d’aquest tipus d’aprenentatge, té por de la veritable instrucció de la classe treballadora, doncs la formació completa de totes les potencialitats de l’ésser humà, desenvolupen la seva consciència crítica envers el sistema que els oprimeix.\nEl socialisme va liquidar tots els obstacles de la formació integral de l’ésser humà, el seu aprenentatge es basava en la confiança de saber-se constructors d’un nou món per desempallegar-se d’allò vell i caduc de l’antiga societat capitalista. L’educació es va convertir llavors en patrimoni de tots els treballadors.\nLa Revolució Socialista d’Octubre va desfermar totes les potencialitats del moviment obrer tant a nivell de la URSS com a nivell Internacional. Va forjar la unitat Internacional de tots els treballadors darrere l’ideal de l’emancipació per aconseguir el primer Estat Socialista en la història, la unitat del moviment obrer internacional i les lluites d’emancipació nacional. Aquests són els drets humans que va aconseguir la Revolució d’Octubre, aquest és el seu més gran llegat.\n95è aniversari de la Revolució d’Octubre\nPosted by espaialliberat in Espai Alliberat. Bloc informatiu del programa Ona Lliure on Octubre 6, 2012\nEl pròxim dia 7 de Novembre es celebrarà el 95è aniversari de la Revolució d’Octubre, primera revolució socialista de la humanitat. Per aquest motiu des d’Espai Alliberat volem dedicar-li tot un seguit d’articles de reflexió del que considerem l’esdeveniment més cabdal per entendre tot el segle XX i que encara és referent per milions de persones en el món que lluiten per la causa del socialisme.\nEn aquests articles voldrem estudiar la significació històrica de la Revolució d’Octubre tant pel que fa a la història de la pròpia URSS, com als nous valors posats en actiu després de la revolució, els seus principals actors i la influència internacional de la primera revolució socialista.\nLa Revolució d’Octubre és l’inici de tota una nova època de la humanitat. Aquella en que per primer cop el mode de producció capitalista com a formació socioeconòmic, cultural, política.. va ser posada en qüestió a la pràctica.\nUn trànsit històric cap a una nova societat que va escriure pàgines glorioses per a la humanitat i també dona tot un seguit d’ensenyances als revolucionaris i les revolucionàries actuals per tal de fer-ne el balanç crític que es mereix aquest intent únic fins ara.\nD’aquesta manera Espai Alliberat vol sumar-se de forma modesta a les celebracions que de ben segur se succeiran arreu del planeta, per commemorar l’aniversari d’una revolució que va obrir les portes del cel, una revolució on tot estava per fer i tot era possible.\nSocialisme o barbàrie!\nVisca la Gloriosa Revolució d’Octubre!\nPrimera Revolució Socialista triomfant!\nComunisme, marxisme-leninisme, Revolució Octubre, URSS\nQuè era la Comunitat Socialista?\nPosted by espaialliberat in Espai Alliberat. Bloc informatiu del programa Ona Lliure on Setembre 25, 2012\nEn un moment de profunda convulsió social amb una crisi capitalista que afecta no només en lo econòmic sinó als ciments de la pròpia formació socioeconòmica capitalista(en l’ordre nacional, polític, cultural..) les agrupacions monopolístiques supra-estatals com la Unió Europea o el món anglosaxó es converteixen en models de comunitat d’interessos en l’explotació mancomunada de països i pobles arreu del món. Amb la caiguda del sistema socialista al 1991 s’instaura al món un nou ordre internacional basat en l’expansió voraç de l’imperialisme nord-americà i els seus satèl·lits(anglesos, australians, japonesos…) que comencen a conquerir els mercats a costa de les anteriors potències colonials (principalment França i Alemanya) que han de recomposar el seu propi espai d’acumulació imperialista començant pels països de l’antic bloc socialista(ampliació de la Unió Europea). Podem dir doncs, essent una opinió àmpliament compartida inclús pels analistes burgesos, que amb la caiguda del bloc socialista comença tota una nova era, basada en el triomf de les tesis totalitàries del capitalisme més ferotge amb el parlamentarisme burgés i el capitalisme monopolístic d’Estat com a horitzó social a exportar a tot el planeta.\nAquest breu article el que pretén es fer una reflexió sobre que era allò que es coneix com a comunitat socialista, com va sorgir i quins eren els principis que l’animaven. A parer nostre entendre la importància de l’existència d’aquesta Comunitat de països que bregaven per la construcció del socialisme, amb els seus encerts però també amb els seus errors, és cabdal per a els revolucionaris actuals en tant en quant dona una perspectiva històrica del nostre moviment.\nEn primer lloc cal situar la novetat històrica d’allò que es va conèixer com a Comunitat Socialista. Al llarg de la història s’havien produït tot un seguit d’unions i aliances entre els pobles algunes de curta durada i unes altres de llarga duració. Malgrat això cap d’aquestes aliances del passat ni tampoc en l’actualitat, tant per la seva naturalesa com pels fins perseguits, pot comparar-se als objectius de l’anomenada Comunitat Socialista.\nSi els anteriors sistemes d’aliances, en concret en el sistema capitalista, es van anar formant i desenvolupant, fins a l’actualitat, enmig d’una acarnissada lluita pels Estats per dominar i subjugar els Estats més dèbils per part dels Estats més poderosos(el que en termes marxistes es coneix com a guerres inter-imperialistes). En el sistema socialista el seu naixement i consolidació va estar marcat per l’aparició del primer Estat Socialista de la història la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques.\nAmb la victòria soviètica sobre les hordes nazi-feixistes després de la II GM, on l’esforç bèl·lic quasi bé en solitari de la URSS(durant més de 22 mesos del 1941 fins al Juny de 1944 que els aliats no es van dignar a obrir el segon front per tal que la URSS quedés el màxim debilitada) en territori de l’est d’Europa va permetre establir el que després es coneixeria com a bloc socialista. En tots els països que vana abraçar el socialisme el poder va passar a pertànyer als treballadors, camperols i classes populars encapçalats per la classe treballadora. En tots aquest països es va afermar la propietat col·lectiva dels mitjans de producció i es va excloure l’explotació de l’home per l’home. Es va elevar de manera exponencial el benestar de les amplies masses populars posant la producció planificada al servei de les persones. Les bases ideològiques compartides del marxisme-leninisme posaven com a objectiu final la consecució del comunisme últim estadi social de la història de la humanitat sense classes ni Estat.\nEl que unia els països socialistes era el seu combat en contra de l’imperialisme, per la pau i l’independència nacional, la creació d’un potent camp de països emancipats de l’imperialisme que recolzes al moviment comunista i obrer internacional. Tot això es va aconseguir arran de les prodigioses reformes revolucionàries que van viure aquests països amb la liquidació de les relacions de producció capitalistes en primer terme. D’aquesta manera es va concretar la previsió de Marx que va escriure “Per a que els pobles puguin unir-se realment han de tenir interessos comuns. Per a que els seus interessos puguin ser comuns han de ser suprimides les relacions de propietat existents, doncs aquestes determinen l’explotació d’uns pobles per uns altres….”(1)\nPer tant la Comunitat Socialista era un sistema amb aspiracions mundials d’Estats històricament formats, basat en un sistema econòmic i polític comú únic que coincidien en posar al capdavant els interessos del poble per davant de qualsevol altre classe social. Era una comunitat política i econòmica de països lliures i independents, units per lligams de solidaritat socialista i per l’internacionalisme proletari.\nEn base a aquests ferms principis marxistes-leninistes és com la Comunitat Socialista va poder néixer i desenvolupar-se. Ara bé en un moment determinat d’aquest procés van sorgir tot un seguit de tensions internes. Contradiccions que expressaven que l’harmonia total dins d’aquest sistema no s’havia consolidat prou. Les diferències de partida, amb el fet del desigual desenvolupament social i econòmic de partida, amb una estructura econòmica nacional diferenciada, tradicions històriques i culturals…eren causes objectives d’aquests desviacions de l’ideal de les relacions internacionals socialistes.\nAl costat de països industrialitzats com la pròpia URSS, la RDA o Txecoslovàquia, existien països agro-industrials o directament agraris com Mongòlia, la Xina Popular o Laos per posar alguns exemples. A aquestes causes objectives si hauria d’afegir errors subjectius i de direcció política dels dirigents del Partit i de l’Estat d’alguns països. Aquests errors es van veure agreujats pel propi context internacional amb que va tenir que desenvolupar-se el primer intent en la història de conquesta del comunisme. Amb una carnissada lluita de classes interna i externa en contra de l’influència ofensiva de l’imperialisme.\nEn els seus intents d’obstaculitzar l’edificació del socialisme i l’apropament dels Estats Socialistes, els imperialistes van oposar tot tipus de resistències, procurant fomentar i exacerbar els prejudicis nacionalistes i d’altres, introduint la discòrdia a la comunitat socialista. Un bon exemple d’això va ser el trist paper que va jugar al llarg d’aquesta experiència la Iugoslàvia de Tito i la seva oberta tasca de sapa de la unitat socialista primer en contra de la URSS i després amb el seu xovinisme de gran potència en contra de l’Albània Socialista pel cas de Kosovo.\nUn altre cas va ser amb la Xina Popular en que les divergències de tipus estructural en la seva formació socio-històrica respecte dels països més avançats del bloc socialista, van anar acompanyades d’un seguit de divergències més ideològiques. Aquests romanents de les diferències del passat van acabar manifestant-se en el que es va conèixer en la divergència sino-soviètica que tant de mal va fer per a la causa internacional del proletariat i que va derivar en un obert enfrontament fins al final del bloc socialista.\nTot i aquestes contradiccions internes l’esforç en trobar unes relacions estables i duradores basades en els principis de la plena igualtat, la convivència mútua i la fraternal ajuda recíproca van ser quasi bé fins al final els objectius que van donar cos i vida al camp socialista. Un exemple concret d’aquesta voluntat va ser la creació del CAME(Consell d’Ajuda Mútua Econòmica) creat al 1949 que va ser el marc estable on es va desenvolupar la col·laboració econòmica entre els diferents països socialistes. Formaven part d’ell Bulgària, Hongria, la RDA, Mongòlia, Polònia, Romania, la URSS, Txecoslovàquia i des del 1972 Cuba. Aquesta organització d’ajuda i col·laboració entre els Estats Socialistes mereix tot un capítol apart com a expressió leninista de les noves relacions internacionals sense parangó en la història.\nEn comparació amb les relacions entre els Estats capitalistes regides per la llei del més fort, on l’imperialisme trepitja tot el dret internacional i els principis democràtics de les relacions entre els països, el respecte a l’independència estatal, l’integritat territorial i la no intervenció dels assumptes interns. Es des d’aquesta perspectiva que tenim que entendre organismes històrics de la burgesia imperialista com la OTAN, els propis Estats Units o la Unió Europea actual. Com a models de “col·laboració” inter-imperialista o de pactes entre les diferents burgesies “nacionals” per assegurar-se el repartiment del món i l’agressió constant contra els pobles a explotar.\nEn l’anàlisi materialista d’aquesta experiència històrica, d’aquest intent d’establir unes noves relacions internacionals s’han de tenir en compte, a tall de reflexió, el fet que es va entrelligar dues línies dins d’una complexitat d’esdeveniments. Per un costat cada país socialista va comptar amb les seves pròpies forces per tirar endavant el seu projecte socialista. L’ajuda que podien rebre dels altres països arribava fins a un cert punt, aquell que marcava el propi desenvolupament de construcció del seu projecte socialista. En aquesta vessant la URSS va jugar un paper fonamental aportant el major esforç de coordinació i implementació de recursos tècnics i humans.\nPer l’altre aquesta mateixa interrelació va fer que la col·laboració entre els diferents països s’anés fent cada cop més estreta per la necessitat que tenien de l’ajuda mútua, per compartir uns mateixos ideals i una mateixa línia política de fons. Aquest acostament en interès de l’internacionalisme proletari ens ha de fer reflexionar als comunistes actuals en quines són les dinàmiques inherents al nostre propi moviment. La comunitat socialista és un fet objectiu tant quan s’està en el poder com quan no. Les lluites d’uns són les lluites de tots i aquest és un principi històric políticament irrenunciable però a la vegada que respon a l’estat objectiu dels aconteixements.\nUn altre conclusió és que els interessos i objectius comuns del sistema socialista tendien a difuminar d’una manera lenta i poder en principi imperceptible, les diferències de tipus nacional estricte entre els diferents països socialistes. La realització dels interessos i objectius comuns del sistema socialista no impedien ans al contrari, contribuïen a donar la més plena satisfacció als interessos nacionals, creant a la pràctica les millors condicions per a la prosperitat de cada nació i per tant contribuint al progrés col·lectiu del sistema socialista.\nÉs en aquest sentit que els revolucionaris actuals hem de tornar a prendre el sentit de les paraules de Lenin quan parlava que els comunistes hem de lluitar per la unió voluntària dels diferents pobles i nacionalitats en la lluita per la causa del socialisme “Nosaltres volem una unió voluntària de les nacions: una unió que no toleri cap violència d’una nació a sobre d’una altre, una unió que es basi en la més plena confiança, en la clara consciència de la unitat fraternal, en un acord plenament voluntari.”(2)\nHem de recuperar aquesta voluntat d’unió sense voler-ho fer de cop. Sense voler forçar els processos, sent curosos amb les diferències que ara per existeixen encara entre el proletariat de les diferents nacionalitats. Només amb aquesta voluntat concentrada de voler superar aquestes diferències en base al respecte mutu es podran generar prou complicitats que permeten anar desplaçant les desconfiances generades per segles de dominació i opressió capitalista en les respectives nacionalitats. L’imperialisme malauradament va poder triomfar en el cas del camp socialista, no deixem que ens tornin a vèncer. No almenys en un terreny que ja hem practicat i que per tant no ens és desconegut. Només la voluntat d’emancipació d’ajuda i col·laboració fraternal entre el proletariat pot donar la clau de sortida i recuperar els millors temps de la solidaritat internacionalista.\n1. K. Marx F. Engels. Obres. T. 4,p.371.\n2. V. I. Lenin. Obres Completes. T. 40. p.43.\nComunisme, marxisme-leninisme, URSS


Entenent els nostres orígens: on eren els teus avantpassats fa 200.000 anys?Catalán1 abr. 200972305La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta el projecte genogràfic sobre les migracions humanes, iniciat el 2005, a nivell internacional.\nEntendiendo nuestros orígenes: ¿Dónde estaban tus antepasados hace 200.000 años?Español1 abr. 200941913La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta el projecte genogràfic sobre les migracions humanes, iniciat el 2005, a nivell internacional.\nTecnología para una medicina personalitzadaEspañol1 abr. 20091989La fira Recerca 09 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta la investigació i implementació de nous suports de tecnologia mèdica per predir l'evolució ...\nRealidad virtual y rehabilitación motoraEspañol1 abr. 200852217La fira la Recerca 08 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta la rehabilitació motora, a partir de simulacions després de patir un ictus cerebral\nLa música del futuringeniería y tecnologíaCatalán10 abr. 200722187La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. El Grup de Tecnologia Musical (GTM) de la Universitat Pompeu Fabra (UPF) presenta ...


Xusquipèdia: El primer banc públic d’Europa es va crear a Catalunya el 1401. La Taula de Canvi de Barcelona\nEl primer banc públic d’Europa es va crear a Catalunya el 1401. La Taula de Canvi de Barcelona\nLa Taula de Canvi i Comuns dipòsits de Barcelona va ser la predecessora dels actuals bancs centrals. Es va crear com a suport a la hisenda municipal i per dotar de recursos de crèdit d’ús exclusiu de la ciutat. Tal va ser l’èxit d’aquesta nova institució econòmica que aviat se’n van obrir d’altres taules a diferents ciutats de la Corona d’Aragó com Mallorca, València, Girona, Tarragona o Perpinyà, i també a la ciutat estat de\nGènova, convertint-se les Taules de Canvi catalanes en un referent per a la resta d’Europa.\nBarcelona finals Edat Mitjana\nD'altre banda, els banquers portats per la seva tradicional ambició van jugar massa fort amb els diners dels seus clients en operacions de risc i molts van fer fallida, impossibilitant la devolució dels dipòsits. La desconfiança i el descrèdit en la banca privada portava la ciutat cap a una situació molt complicada. Sense crèdits es feia gairebé impossible cobrir les necessitats bàsiques dels seus ciutadans, com recursos i abastiments. I, per si això no fos poc, els deutes de la ciutat eren importants.\nEls canvistes, muntaven la seva parada als mercats, normalment sota les porxades. A la taula baixa que feien servir per a les transaccions s’anomenava la banca. Aquí s'hi feien els canvis de divises, els pagaments i els cobraments i tot tipus d'operacions financeres.\nAquests banquers havien de complir amb unes normes fixades per les Corts catalanes, que alertades per la lleugeresa ètica d’aquests, van ser molt estrictes. Si algú actuava de manera deshonesta, públicament se li trencava el tauló a força de cops; d’aquesta banca trencada n'ha derivat l'expressió "bancarrota" de l'italià banca rotta, pel fet que molts dels canvistes foren d’origen italià. Els càstigs havien de ser exemplars, acompanyats d’escarni públic i podien derivar, segons la gravetat, des de complir una dieta a pa i aigua fins a la pena de mort; igual que avui dia, oi?\nUn tapet amb l’escut d’armes de la ciutat cobrint la taula de canvi, indicava als ciutadans que aquell canvista era fiable segons les normatives del Consell de la ciutat, com un certificat de garantia ISO d'AENOR actual.\nA la ciutat de Barcelona els canvistes millor valorats s’ubicaven al carrer dels Canvis Vells i els que havien comès alguna infracció, després de rebentar-li la banca podien tornar a exercir al carrer dels Canvis Nous fins que passats uns anys recuperessin la seva fiabilitat, llavors podien tornar al carrer dels Canvis Vells i recuperar el tapet.\nThe Mellon National Bank, fundat a Pittsburgh (USA) el 1869, es va declarar seguidor del model de la Taula de Canvi de Barcelona en un anunci publicat el 29 de març de 1921 en el diari Pittsburgh Post-Gazette, on es desvelava que la Taula de canvi de Barcelona va contribuir al finançament dels viatges de Colom a Amèrica entre altres esdeveniments i institucions importants a què va donar suport. (Dades ampliades per Pere Alzina en el “XII Simposi sobre la catalanitat de la descoberta d'Amèrica” d’Arenys de Mar)\nHem trobat molt interessant aquesta tesi: La Taula de canvi de Barcelona i el descobriment d’Amèrica, de Jordi Bilbeny: http://cch.cat/pdf/tauladecanvi.pdf\nTaula de Canvi de Barcelona segons l'Enciclopèdia britànica :Enciclopèdia.britannica.com/\nEtiquetes : Edat Mitjana, Humanisme, invents


Obre portes un obrador de cerveses artesanes a Santa Coloma de Queralt\nObertura de l'obrador de cerveses artesanes a Santa Coloma de Queralt, per iniciativa de Baseactiva, l'oficina del Consell Comarcal de la Conca de Barberà | Concactiva\nLa instal·lació, impulsada pel Consell Comarcal, vol esdevenir un espai de trobada de nous emprenedors\nSanta Coloma de Queralt disposa d’un obrador de cerveses artesanes, impulsat per Baseactiva, l’oficina que té el Consell Comarcal de la Conca de Barberà a la Baixa Segarra. La instal·lació acaba d’obrir portes recentment. Vol esdevenir un espai de trobada pels nous emprenedors que vulguin iniciar la seva activitat econòmica en el món de la cervesa artesanal.\nEn aquest obrador de Baseactiva, els futurs empresaris podran utilitzar les noves instal·lacions i maquinària d’última generació per elaborar la seva cervesa i comercialitzar-la, segons s’informa des de la institució. Els emprenedors compartiran espai, coneixements i eines amb d’altres que vulguin dedicar-se en aquest sector.\nConcactiva, després de posar en funcionament els vivers de celleristes, oli, espai cuina i cava, ara també n’ha obert un centrat en la cervesa artesana, en un projecte compartit entre el Consell Comarcal de la Conca de Barberà i l’Ajuntament de Santa Coloma de Queralt.


La teoria de les quatre estacions del coaching empresarial | Agora\nLa teoria de les quatre estacions del coaching empresarial\nEl coaching empresarial pot servir de gran ajuda en tota organització que s’apreciï, sobretot per als empleats en tant a la consecució de les seves metes i objectius. El que, evidentment, equival a aconseguir els objectius de l'empresa. Avui anem a parlar de "La teoria de les quatre estacions" del coaching. Una teoria que posa en evidència quines són les etapes que ha d'anar posant en pràctica tot individu dins de l'organització per aconseguir els millors resultats tant personals com professionals.\nEn aquesta primera etapa l'empleat descobreix i apren allò que no sap. És a dir, per lògica i per continus moviments basats en la repetició de tasques, no arribem a entendre que inconscientment tenim guardades habilitats i fortaleses que desconeixem, i que ens poden ajudar a desenvolupar millor el nostre treball i, per què no? avançar i prosperar. Adonar-nos que no som incompetents en altres funcions és la primera estació d'aquesta teoria.\n"La teoria de les 4 estacions" diu que arribem a la segona estació quan ja sabem allò que crèiem no saber i ho hem assumit i integrat d'una forma o una altra en la nostra forma de treballar. Hem crescut com a persona i sobretot quant a competències professionals. Podem perfeccionar i encoratjar la consecució d'objectius dins de l'empresa. Aquí, ens hem adonat que tenim més potencial del que coneixíem. I ens sentim més segurs dins de l'organització. Factor clau en el coaching empresarial.\nPassem a la següent estació quan participem millor en el treball en equip de l'empresa. Hem descobert el nostre potencial sí, però potser no entra dins de les nostres competències professionals concretes posar-ho en pràctica. No obstant això, aquesta estació ens ajuda a entendre millor als nostres companys, entendre què fan, perquè i com i potser nosaltres, com a membres d'una cadena organitzativa, podem millorar diferents aspectes del nostre treball per col·laborar a millorar el treball dels nostres companys.\nÉs la culminació de "La teoria de les 4 estacions". Quan ocorre un problema en l'empresa que, potser, no estigui dins de la nostra competència directa però amb el temps hem pogut aprendre, entendre i analitzar diferents aspectes en la nostra organització i podem oferir idees resolutives i respostes per resoldre problemes. Sentir-nos més útils dins de l'organització, ajudar a companys i al resultat general de l'empresa.


CONFERÈNCIA D'UN MICROBI | BLOC D'EN FRANCESC PUIGCARBÓ\nCONFERÈNCIA D'UN MICROBI\nF.PUIGCARBÓ 26.3.20 5 comentaris\nSenyores i senyors: gràcies per assistir a aquesta videoconferència. Els que desitgen intervenir poden fer-ho mitjançant el xat. Usant aquest mitjà virtual només podrien encomanar algunes idees.\nAbans de seguir, aclareixo un detall protocolar: encara que porto una corona, no estan obligats a tractar-me d'altesa. El meu nom exacte és SARS-CoV-2. Però si pronunciar aquest nom els resulta difícil, poden dir-me simplement microbi. Sóc un humil germen de la família Coronavirus. Alguns dels meus parents causen el modest refredat. Jo sóc una mica més contagiós i més letal per a vostès. Això no és culpa meva.\nSi us plau, intentin mirar aquesta gran crisi des del meu diminut punt de vista. Vostès em consideren una pandèmia perillosa i volen impedir que em propagui. Però alguns dels símptomes desagradables que els estic causant només són la meva manera de subsistir, gaudir i procrear. Cada tos de vostès equival a una ovulació o a una ejaculació meva. Milers de microbis vam sortir a la recerca d'un altre cos on allotjar-nos. I, quan vam entrar en ell, la febre que vostès senten és la nostra festa.\nEn el llenguatge de vostès -que vaig aprendre per donar aquesta videoconferència- "microbi" significa "petita vida". Els gèrmens som vides petitones que depenen d'aquesta vida més gran que és la seva. Vostès són la meva casa i el meu menjar. Els seus interiors són abrigadores i saborosos per a mi. En conseqüència, jo els estimo. Diria més: estic enamorat de vosaltres. Per això mateix, la meva intenció no és matar-vos. La mort de milers de malalts és producte de la debilitat, o negligència, dels seus sistemes individuals i col·lectius de defensa. Jo preferiria que vostès segueixin vius i em propaguin. Qui voldria perdre el seu allotjament i el seu aliment?\nNoto certa incomoditat en l'honorable públic que veu aquesta conferència en quarentena desde casa seva. Al xat, molts "postegen" emoticones que representen caretes tristes o enfadades. Ho entenc. A ningú li agrada que el mirin com un aliment apetitós. No obstant això, he de recordar-los que aquesta és una llei natural que vostès compleixen devorant, sense pietat, a altres espècies. Quan vostès van evolucionar, es van donar a si mateixos l'orgullós cognom de "Sapiens". Però el que "van saber" va ser, sobretot, com explotar millor el cos que els alberga -la Terra- per multiplicar-se i expandir-se. Semblants als microbis, vostès van proliferar i es van escampar convertint-se en autèntiques epidèmies.\nQuan els humans van arribar a Europa, a Austràlia o a Amèrica, molt aviat es van extingir centenars d'espècies animals. Una megafauna completa va desaparèixer. Probablement, vostès també van exterminar a altres espècies humanes, com els neandertals i els denisovans. Van ocupar les seves coves i, amb seguretat, es van alimentar d'ells.\n"Patogen fastigós, ens culpes de causar extincions! Però vostès els gèrmens són genocides. Han aniquilat centenars de milions d'éssers humans. Quan van arribar a Amèrica, virus com tu van assassinar el 90% de la població indígena". Això ho acaba d'escriure un senyor al xat. Miro la finestreta amb la seva imatge, esquinada a la pantalla del meu ordinador, i el veig vermell d'ira (o tindrà febre?).\nCalma, senyor. Llegint el seu missatge, confirmo la meva sospita que les xarxes socials poden ser tan patògens com les xarxes virals. Li responc: si hi ha culpa, aquesta és compartida. La seva acusació em recorda certs versos d'una poeta mexicana que va morir, precisament, a causa d'una epidèmia. Vaig a parafrasejar aquests versos així: "Homes necis que acuseu/al 'microbi' sense raó,/sense veure que sou l'ocasió/del mateix que culpeu".\nProsseguim. Abans vaig dir que vostès són la meva casa i el meu menjar. Ara afegeixo que vostès em van convidar a allotjar-me i a menjar en els seus cossos. Les bandes de caçadors i recol·lectors van domesticar plantes per tornar-se agricultors. Així van menjar fins afartar-i es van reproduir com conills, omplint les seves ciutats. A més, amb aquests farratges van alimentar ramats d'innombrables animals dòcils, per devorar amb més facilitat. Llavors, els virus dels ramats van saltar a les multituds humanes i van condir les epidèmies, aquestes "malalties de la multitud".\nEl meu caparró coronat ha pensat: és possible que la pitjor malaltia sigui la mateixa multitud. Durant mil·lennis els virus regulem les poblacions humanes. Si creixien massa nosaltres, involuntàriament, els delmàvem. La multitud disminuïa i, quan la pesta acabava, l'equilibri amb la natura s'havia restablert. Però, des que vostès van perfeccionar la seva medicina, les epidèmies causades per nosaltres són cada vegada menys letals. Mentrestant, la població humana ha proliferat tant que copa i esgota el planeta. No s'ofenguin si els dic que ara vostès semblen microbis patògens. La humanitat es comporta com una arrasadora pandèmia que no accepta remei algun. Llavors -parlant de microbi a microbi jo els pregunto: ¿per què ho fan?\nUna senyora, en aquest auditori virtual, acaba d'enviar una resposta. Vaig a llegir en veu alta el seu missatge: "Vostè diu que els humans van fins als extrems del món i de les seves possibilitats, implicant les seves ambicions i els seus microbis, només perquè no saben estar-se quiets". Senyora, la seva resposta senzilla tanca suggeriments profundes. Fa més de tres segles, un gran filòsof i matemàtic francès va resumir la mateixa idea admirablement: "Tots els infortunis de l'home", va escriure, "deriven d'una sola cosa: no saber quedar-se tranquil en una habitació".\nPer això, ara vostès, haurien de mostrar gratitud cap a aquest humil microbi coronat que els obliga a tancar-se a casa. En lloc d'odiar-me, vostès podrien reconèixer que les quarantenes provocades per mi els regalen una oportunitat raríssima en les seves vides. Durant un temps, vostès moderaran el ritme frenètic de les seves activitats. Durant algunes setmanes deixaran de córrer urgits per l'ànsia de tenir i aconseguir més. Podran quedar-se quiets i repensar les seves vides.\nSenyores i senyors, haurien agrair-m'ho!\n“Conferencia de un microbio”, de Carlos Franz - descontexto\n.Chiloé 26 de març, 2020\nLe daría toda la razón a Carlos Franz si no fuera porque pienso que a la naturaleza se la repanplimfa(mos).\nF.PUIGCARBÓ 26 de març, 2020\nCierto, Franz ha tenido el detalle de obviarlo para que lo entendamos mejor.\nTot Barcelona 26 de març, 2020\nummm...No he enetendido el propósito del escritor..., de verdad\nFranz se limita a informarnos de nuestras negligencias. Nosotros somos también un microbio y poca cosa más.\n2020-de març-23 • 7 comentaris\nEl coronavirus està posant a prova el nostre sistema. Asia és qui té millor controlada la pandèmia, molt més que a Europa. A Hong Kong, Taiwan i Sing…\n2020-de març-28 • 6 comentaris\nEn política, m'agraden els dits 'versos lliures', gent que a banda de militar en un o altre partit, van a la seva a l'hora …\n2020-de març-24 • 10 comentaris\nDiumenge, a la Ser, moment radiofònic a A vivir que son dos días (un nom de programa més proper a l'orgia desactivada pels Mossos que a…\n2020-de març-26 • 5 comentaris\nSenyores i senyors: gràcies per assistir a aquesta videoconferència. Els que desitgen intervenir poden fer-ho mitjançant el xat. Usant aque…\nDESPRÉS DE LA PLAGA\n2020-de març-22 • 8 comentaris\nPels qui no hagin llegit la novel·la ' el Planeta dels simis' que va donar origen a diverses versions cinematogràfiques, de l'es…\nLA CULPA ÉS DE CARCEDO\n2020-de març-27 • 14 comentaris\n¿Cal que el ministre de Sanitat sàpiga de Sanitat ?, o pot ser-ho qualsevol, fins i tot un filòsof. Aquesta pregunta se la feia molta gent …\n2019-de març-23 • 14 comentaris\nSegons el museu britànic de Londres, el protagonista del famós quadre expressionista està escoltant i no cridant. No, no està cridant. Això…\n2020-de març-25 • 10 comentaris\nQuan acabi la guerra, emprant els termes militars del Sargento Arensivia, carregat de medalles, un personatge peculiar, amb el que ens obse…\nL'HOME DE L'HARMÒNICA\n2020-de març-23 • 2 comentaris\nHermann Schreiber és octogenari com la seva dona, Teresa Domínguez. Els dos pateixen alzheimer. Ella, gallega, dominava l'alemany, però…\nSempre i inexorablement subestimem la quantitat d'estúpids que hi ha en circulació. Podem pensar que hi ha molts estúpids. Podem pensar que ens assetgen. Però sempre fallarem en el càlcul de la seva quantitat - CARLO M.CIPOLLA\nDanys col·laterals (5) - Una de les frases més repetides aquests dies és la que comença per "*Quan tot això acabi...*", seguida d'una sèrie de desitjos i compromisos. No sé quan ...\nALL BY MY SELF - ‘All By Myself’ és una de les balades romàntiques més exitoses dels anys setanta. Escrita per Eric Carmen el 1975, va ser el primer senzill de l’àlbum de d...\nMi tragedia griega - Fui Urano, revoloteando por un cielo que parecía plácido, antes de tornarse gris y enrarecido hasta hacerse irrespirable. Busqué la luz en una oscurid...\nPLAGA INAUGURAL DEL 2020 - *PLAGA INAUGURAL DEL 2020* Serà molt interessant, encara que resulti exhaustiu, llegir les experiències que passen i passaran cadascun dels nostres conci...\nSanidad niega que no se estén reflejando muertes por coronavirus en las estadísticas - La cifra de fallecidos por el coronavirus en España es, a día 28 de marzo, de 5.690, mientras es de los contagiados ha ascendido a 72.598. Sin embargo, seg...\nFernando Simón: "Pensamos que en algunas zonas de España se ha superado el pico de contagios" - Fernando Simón, director del Centro de Coordinación de Alertas y Emergencias Sanitarias, dijo este sábado en rueda de prensa que, con los últimos datos s...\nPlácido Domingo, ingresado en Acapulco por coronavirus - Plácido Domingo está ingresado por coronavirus en un hospital de ciudad mexicana de Acapulco, según informa el medio local *Quadratin Guerrero*. La revist...\nEn Directo: Comité del Coronavirus en rueda de prensa - Fernando Simón habla sobre las cifras y las noticias sobre el coronavirus en España. La entrada En Directo: Comité del Coronavirus en rueda de prensa apa...\nEl famós youtuber Auronplay dona 7.000 mascaretes al Departament de Salut - Tal com ha informat l'Institut Català de Salut, el material ha sigut repartit a diferents Centre d'Atenció Primària que el requerien\nEl Barça afronta un dels moments més complicats de la seva història - En temps de foscor, calen lideratges forts. Els nostres herois lluiten als hospitals, però el món de l’esport segueix sent un referent per a milers de pe...\n«Que los perros tampoco socialicen» - La Real Sociedad Canina de España (RSCE) pide a los tutores de perros que, aunque está permitido sacarles a pasear durante el Estado de Alarma, lo hagan du...\nEl repartidor de periódicos - Expediente X-Ayuso - Utilizo la referencia a la serie *Expediente X* con poco rigor, pues es ficción que nunca seguí y de la que apenas vi unos cuantos fragmentos decepcionante...


Antoni Garcia: "És moment de repensar el nostre model de ciutat"\nEntrevista amb el portaveu del grup municipal d'ERC\nEl portaveu del grup d’ERC a l’Ajuntament, Antoni Garcia, advoca per afrontar la crisi econòmica i social derivada de la Covid-19 actuant en tres eixos: una reforma fiscal que comporti rebaixa d’impostos, entre ells l’IBI; un pacte per reactivar l’economia social, i un pla de xoc per combatre les desigualtats i repensar el model de ciutat.\nEn l’entrevista que ha concedit a l’Informatiu, Garcia s’ha mostrat favorable a la unitat d’acció política amb la qual s’han compromès totes les formacions representades al Consistori en el darrer ple de l’abril. "Des d’ERC des de l’inici vam estendre la mà al govern local per fer front a la situació", afirma.\nAntoni Garcia creu que tard o d’hora s’acabarà trobant la vacuna que curi la malaltia, però "la crisi econòmica i social perdurarà i al 2020, en comptes de salvar bancs com es va fer a la crisi del 2008, cal salvar les persones". En aquest sentit, creu que la unitat d’acció política a L’H ha de servir per donar resposta social, econòmica i sanitària a "una crisi sense precedents i que està aflorant les febleses de l’estat del benestar".\nEl portaveu d’ERC defensa que cal treballar en tres direccions: reformar la fiscalitat, baixant l’IBI; fent un pacte per reactivar l’economia i donar suport a autònoms, Pimes i comerciants, i amb un pla de xoc social que comporti "passar de l’especulació i de les pedres a la ciutat de les persones". “És moment de repensar el nostre model de ciutat”, assegura.\nSobre la desescalada a escala local, Garcia considera que l’equip de govern està actuant de manera "insuficient" i que "va amb retard" a l’hora de plantejar mesures com la peatonalització de carrers o avingudes per afavorir el distanciament social.