Municipalitzant la Gestió de l'aigua a Terrassa-Gestió Pública 100% amb control de la ciutadania.\nComunicat de la Roda de Premsa - Presentació signatures per un model de gestió pública de l'Aigua\nPubliquem el comunicat exposat avui a la roda de premsa davant de l'Ajuntament a on hem presentat les signatures de la ciutadanía per un model de gestió pública de l'Aigua.\nPer una gestió pública del servei de l’aigua,\namb transparència, participació i eficàcia.\nEns trobem en un moment crític en relació a la presa de decisions sobre el nou model de gestió de l’aigua pública a la Ciutat i sobre la implementació dels acord. Segurament el Ple de juliol abordarà el debat d’alguns documents bàsics que avançaran en la seva definició.\nEs per això que la Taula de l’Aigua de Terrassa ha demanat poder intervenir en el Ple del mes de juny, per tal d’expressar la nostra opinió en relació al procés viscut, al moment en que ens trobem, a la definició del nou model de gestió i a aspectes essencials com són la transparència, la participació i l’ eficàcia en el seu funcionament. I es per això que convoquem també aquesta roda de premsa, per tal d’exposar aquestes consideracions a la Ciutat.\nLa intervenció en el Ple de juny també serà aprofitada per la Taula de l’Aigua per fer entrega formal a l’Ajuntament de les mes de 8.300 signatures recollides en la campanya per la remunicipalització del servei d’abastament d’aigua a la ciutat, sota l’afirmació de que “només la seva gestió pública pot assegurar un dret humà com l’aigua, amb eficiència, participació i control social”. Signatures recollides en actes de tota mena i a peu de carrer, que aprofitem per agrair i que son un reflex del 79,4% de recolzament que la ciutadania de Catalunya dona als processos de remunicipalització, segons l’enquesta GESOP de El Periodico.\nEn relació al procés viscut\nCreiem que el camí fet fins arribar aquí s’ha suportat sobre tres elements claus que han impulsat i han fet possible l’ orientació cap a un nou model de gestió de l’aigua a la Ciutat. Aquests tres elements son el paper de la ciutadania mobilitzada i organitzada entorn a la Taula de l’Aigua, la posició i la correlació de forces polítiques a l’Ajuntament, que majoritàriament ja es van declarar al juny del 2016 compromeses amb la gestió pública, i el tercer element es la pròpia fi de la concessió en desembre de 2016 i un marc legal que estableix la competència municipal en la gestió i el govern de l’aigua.\nSobre les entitats socials\nAra ja fa mes de tres anys (principis de 2014) que es va constituir la Taula de l’Aigua, com a resultat d’un procés de presa de consciència sobre el significat de la fi de la concessió a finals de 2016 i l’oportunitat que s’obria per tal que la Ciutat pogués recuperar la gestió del servei. Han estat moltíssimes hores de reunió, d’estudi, de treball, de diàleg i d’explicació al carrer, de recollida de suports, de debats, d’elaboració de materials, ..., moltíssimes reunions amb altres ciutats, altres processos.\nAvui dia el procés de municipalització a la Ciutat i el treball, els materials realitzats a la Taula i al conjunt d’entitats ciutadanes, són un referent en el conjunt de l’Estat i fins i tot a nivell internacional. S’ha desenvolupat un treball amb seriositat, rigor i compromís.\nSobre els grups polítics\nHem de reconèixer també el compromís dels grups polítics que han donat suport al procés de municipalització amb els principis expressats pel Parlament Ciutadà al gener de 2017, i amb una gestió sostenible de tot el cicle de l’aigua en les dimensions socials, econòmica, ambiental i tecnològica, que ha de ser desenvolupada amb transparència i participació ciutadana. Volem també reconèixer l’ingent treball, extraordinàriament seriós, que estan desenvolupant els serveis tècnics i jurídics de l’Ajuntament. Reconeixement malgrat les discrepàncies, els desacords, les discussions més o menys acalorades, les tensions, les crítiques i fins i tot els conflictes que es donen en aquest procés.\nSobre les institucions econòmiques\nVolem també qüestionar el paper de les institucions econòmiques de la Ciutat, que creiem moltes vegades no han estat a l’alçada del paper que els pertoca en defensa de la legalitat i del bé comú de la ciutat per sobre dels interessos particulars. Creiem que la defensa a ultrança d’aquests interessos particulars, la pèrdua de sentit de ciutat i de legalitat, fins i tot les amenaces sobre desinversions i inseguretat jurídica a la ciutat, no han contribuït positivament al procés i sí alimenten les amenaces al govern, la judicialització del procés i el clima de que tot s’hi val en defensa dels interessos propis.\nEn relació al model de gestió i la participació\nSempre hem expressat que l’aigua havia de ser tractada con un element bàsic per a la vida i com un dret humà fonamental, i per tant no podia ser objecte de mercantilització i estar gestionada per l’interès de negoci. Per tant em cregut que la combinació de gestió pública i dret públic, es la millor solució en tots els sentits per garantir els drets socials i laborals, per la protecció del medi ambient, per la transparència i control del servei, per la minimització dels costos pels usuaris i per la millora de l’eficiència del servei.\nSobre el model de gestió\nEs per això que hem expressat la nostra preferència per l’organisme autònom com a model de gestió, i en el seu cas de ser necessària la introducció del dret privat en alguns aspectes, les entitats publiques empresarials, ben regulades, controlades i gestionades poden ser una opció.\nNo obstant som conscients que si ve la gestió privada de l’aigua està plena de fraus, la gestió pública en si mateixa no és suficient, coneixem les pràctiques de portes giratòries, els amiguismes, els interessos de grup i la utilització d’instrument públics en pràctiques corruptes com el cas Innova o el Canal Isabel II, entre moltes altres.\nSobre els instruments de garantia\nCreiem que la gestió pública de l’aigua, i per descomptat la privada, requereixen d’instruments que garanteixin que pràctiques indesitjables no tinguin cabuda en la gestió del servei. No existeixen solucions miraculoses, l’única possibilitat es que la ciutadania arrenqui d’arrel aquestes pràctiques del seu imaginari i practiqui la tolerància cero. No obstant existeixen mecanismes que fan més difícils aquestes pràctiques, creiem que el dret públic té incorporats molts més mecanismes de control, la taxa com a mecanisme de recaptació dels tributs de l’aigua conté també instrument de protecció dels drets i eliminació del lucre com a objectiu, l’acompliment rigorós de la llei de transparència i la creació dels sistemes d’informació que la facin possible, i la participació ciutadana, en el sentit del control, però també en el de la construcció col·laborativa de la política, en tot el procés d’elaboració d’aquesta, i no solament en la consulta final com a mecanisme de legitimació, son instruments que han de formar part dels nou model.\nSembla ser que la recaptació de tribut de l’aigua via taxa s’està obrint camí de forma seriosa a l’Ajuntament, creiem que es la decisió més encertada, i sembla que el gran treball fet per l’OCM, assumit per la Taula, amb el suport de les entitats socials, està donant resultats.\nSobre el model de participació\nEl tema de la participació és encara un escull, una dificultat en els que queda mol per treballar. Cal que els grups polítics facin una reflexió seriosa sobre aquest tema. La legitimitat que dóna el model representatiu no pot servir com a excusa per no avançar en l’aprofundiment de la democràcia. Tenim com a Ciutat una gran oportunitat per avançar en aquest sentit. Esperem que la manca de voluntat política, o pitjor encara, l’incapacitat per entendre la importància d’aquests processos no faci impossible repensar i millorar el model de participació.\nEn aquest sentit defensem la necessitat d’un instrument col·laboratiu entre polítics, tècnics, entitats i altres agents per definir la política de l’aigua de forma conjunta. Un instrument amb autonomia i capacitat per desenvolupar les seves funcions.\nI defensem, reclamem, fins i tot exigim, la presència de representants de la ciutadania en el consell d’administració del nou ens gestor del servei d’aigua.\nCom veieu estem parlant de gestió de l’aigua a Terrassa, de canvi de model, de retorn dels bens comuns a mans públiques amb la novetat de que pretenem aconseguir millorar la qualitat de la nostra democràcia. I com? : a través d’un ens de gestió pública amb participació efectiva de la ciutadania de manera que la transparència i la bona gestió ens converteixin en un autèntic referent a imitar, en el que no hi hagi cabuda per males praxis. Volem al mateix temps construir un model que contempli la formació de la ciutadania en el que ja anomenem Nova Cultura de l’Aigua per tal que totes comencem a tenir consciència de que una bona gestió del cicle integral de l’aigua no pot oblidar-se del medi natural i de les generacions futures. Hem de saber transmetre que quan parlem d’aigua no podem pensar en termes crematístics. En els serveis bàsics l’objectiu és cobrir necessitats bàsiques i això és incompatible amb perseguir el màxim benefici, tot i que sí hem de defensar l’eficàcia i evitar el malbaratament de recursos.\nPublicado por Taula de l'Aigua de Terrassa en 18:17 No hay comentarios: Enlaces a esta entrada\nLa Taula subscriu la nota de la RAP i l' EPSU front la DA 27a dels Pressupostos Generals de l'Estat.\nNota de prensa desde la Red Agua Pública (RAP) y European Public Service Union (EPSU)\nLA CIUDADANÍA EUROPEA CONTRA LA DISPOSICIÓN ADICIONAL VIGÉSIMO SÉPTIMA DE LA\nLEY GENERAL DE PRESUPUESTOS PARA 2017\nElectos de las administraciones europeas y ciudadanos del movimiento europeo del agua\nmanifiestan al ministro Montoro su rechazo a la disposición adiciones vigésimo séptima de la\nLey de los presupuestos generales para 2017\nA partir del viernes 12 de mayo tendrá lugar una campaña organizada por el Movimiento\nEuropeo del Agua en el que está integrado la Red Agua Pública, junto con la Federación Sindical\nEuropea de Servicios Públicos (EPSU) que fue la espina dorsal dela Iniciativa Ciudadana Europea\npor el derecho humano al agua en 2012 (www.right2water.eu). Esta campaña está destinada a\nmanifestar su rechazo a la Disposición Adicional vigésimo séptima de la Ley General de\nPresupuestos para 2017 porque atenta contra la autonomía municipal, limita los derechos\nlaborales, impide la remunicipalización de los servicios públicos restringiendo drásticamente la\ndemocracia en tanto que los ciudadanos o sus representantes electos no podrán optar por\nmodelos de gestión públicos una vez hayan sido privatizados.\nCon esta campaña, la ciudadanía europea dirige este rechazo directamente a Cristóbal Montoro,\nactual Ministro de Hacienda y Función Pública, mediante la remisión de correos electrónicos a\nla dirección electrónica del ministro en el Congreso de los Diputados. y forma parte de una serie\nde acciones que la Red Agua Pública está realizando en los territorios de España con el mismo\nEl Movimiento Europeo de agua resalta su sorpresa ante la inoperancia del Gobierno de\nEspaña ante los casos de corrupción que han surgido en el entorno del agua (Casos Pokemon y\nLezo, fundamentalmente), especialmente cuando en Francia, cuando surgieron casos\nparecidos ligados a las concesionarias de agua en los años 90 del siglo pasado, obligaron a\ncambiar el modelo de regulación del sector y a impulsar la remunicipalización en muchas\nciudades como París, Montpellier o Grenoble. Frente a esto en España, lejos de cuestionar el\nmodelo, se pretende blindar los intereses de las multinacionales implicadas en los procesos de\nEn este sentido, los movimientos sociales, reivindican, tal como se recoge el Pacto Social por el\nAgua, modelos de gestión pública, transparente y democrática en los que los servicios del ciclo\nurbano del agua se configuran como un yacimiento importante para la generación de nuevos\nempleos y el mantenimiento de los ya existentes evitando, en todo caso, la precarización de las\ncondiciones de trabajo y garantizando la seguridad de las personas trabajadoras. Las\nAdministraciones Locales, y la representación legal de la plantilla, junto con las organizaciones\nsindicales más representativas, deberán consensuar y acordar las medias oportunas que\ngaranticen los derechos del personal, las condiciones de calidad, seguridad y la estabilidad en\nLa Federación Sindical Europea de Servicios Públicos (FSESP-EPSU) representa a más de 200\nsindicatos y ocho millones de trabajadores y trabajadoras de los servicios públicos de toda\nPublicado por Taula de l'Aigua de Terrassa en 14:52 No hay comentarios: Enlaces a esta entrada\nPublicado por Taula de l'Aigua de Terrassa en 12:30 No hay comentarios: Enlaces a esta entrada\nPublicado por Taula de l'Aigua de Terrassa en 11:14 No hay comentarios: Enlaces a esta entrada\nPublicado por Taula de l'Aigua de Terrassa en 11:11 No hay comentarios: Enlaces a esta entrada\nPublicado por Taula de l'Aigua de Terrassa en 12:28 No hay comentarios: Enlaces a esta entrada\nUnes puntualitzacions als defensors de la privatització de la gestió de l'aigua.\nLa Taula de l’Aigua de Terrassa, en relació a l’article publicat als mitjans de comunicació local “C’s reivindica un Organisme Regulador Estatal de l’aigua” volem fer el següent comentari :\nTamames i Aurin, defensors de la gestió privada i d’Agbar en particular.\nAquests dos il·lustres personatges han publicat al desembre del 2015 un llibre titulat GOBERNANZA Y GESTION DEL AGUA: MODELOS PÚBLICO Y PRIVADO en el que destaquen titulars com :\n“El populismo está poniendo de moda, poner en riesgo un modelo de concesión del agua eficaz”, continua en aquest cas el senyor Tamames afirmant que “quieren poner en peligro y tocar algo sagrado, que tiene un precio muy por debajo de la media europea, como es el agua”.\nSegons els autors d’aquest llibre, la concessió del servei de l’aigua a mans privades , garantitza l'eficàcia i l'eficiència, aporta la tecnologia i coneixement que els Ajuntaments són incapaços de donar i demostra que el servei actual de l’aigua en general funciona molt bé.\nEl senyor Tamames, també reconeix en una entrevista que per les empreses és un negoci segur encara que s’estipulessin percentatges de beneficis baixos, donat el seu règim de monopoli és un negoci sense cap competència, sense cap risc, i s’estableixen compensacions per part de les Administracions en el cas que existís un dèficit en els resultats, al marge de quina ha estat la eficiència i la eficàcia en la gestió de la concessionària.\nAquest senyor, pare de la Constitució del 78, potser desconeix que a Terrassa, Mina s’ho ha muntat de meravella, ha anat modificant els conceptes de la facturació amb l’objectiu d’augmentar els seus beneficis : va passar del 6 al 10 % en les despeses, també va modificar el percentatge sobre el capital : del Mibor + 0,8 %, van passar al Mibor + 1,75 % de l’actualitat , ha modificat a l’alça la compra d’aigua a ATLL del 5 al 10% , amb un augment addicional sobre la compra del 6 %. Tot això amb l’objectiu de consolidar any darrera any uns beneficis sobre la facturació que s’han situat entre el 10 al 12 %, quan el contracte que es va signar a l’any 1941 i en vigència fins el 9 de gener del 2016, establia que la gestió era sense ànim de lucre !.\nL’argumentari del seu llibre va en el sentit que l’únic sistema de gestió en que es demostra una eficiència i una eficàcia reconeguda, la garantitza una concessió del servei a una empresa privada . Afirma que el el Know how , el conjunt dels coneixents tècnics i administratius per dur a terme aquesta gestió, només el posseeixen les universitats i les empreses, mentre que els Ajuntaments no en tenen cap capacitat.\nEls hem de recordar que a Catalunya tenim exemples de gestió pública directa (Manresa, Mataró, El Prat, etc), que estan demostrant sobradament la seva capacitat tecnològica i administrativa, des de fa molts anys, per fer una gestió més eficient i sostenible que la privada, amb una millor qualitat de l’aigua i amb unes pèrdues de només el 8 %.\nEn el cas de Terrassa disposem de un 90 % de captacions pròpies d’aigua, fet que comporta un estalvi en el preu de compra de l’aigua d’un - 24 %, en el cas de tenir dependència total d’ATLL. En canvi l’eficiència del servei està al 79 %, amb unes pèrdues d’aigua del 21 % ( fins fa 2 anys del 25 %), molt per sobre de les poblacions abans citades. Els preus de les tarifes de l’aigua des del 2003 al 2014 a Terrassa han pujat un + 68 % i la mitjana de preus de les tarifes a Catalunya, des del 2008, ha augmentat un +66 % .\nEl senyor Aurin fa afirmacions gratuïtes com que les remunicipalitzacions en la gestió de l’aigua és fruït de la convergència de la corrupció amb el populisme. Afirma que a Paris es va remunicipalitzar per una qüestió de corrupció, recordar-li doncs , que les gestores de l’aigua a Paris abans de remunicipalitzar estaven controlades per Agbar i Eòlia, les dues multinacionals que controlen el negoci de l’aigua al món i que en l’empresa Mina de Terrassa, Agbar, és l’accionista majoritària.\nEn canvi a l’estat espanyol les dades són unes altres : Aquagest (capital 100% Agbar) està acusada, gràcies a l’operació Pokémon, del descontrol que ha estat la col·laboració pública-privada d’aquesta empresa en molts Ajuntaments de Galícia i Astúries, amb nombrosos acusats : directius d’Agbar, alcaldes i funcionaris públics en un cas de corrupció generalitzada .\nAlguns d’aquests Ajuntaments estan donant marxa enrere en la privatització, vist que a més, el servei de la gestió privada es pitjor i els preus de les tarifes resulten més elevats.\nAquagest, per despistar-nos després de l’escàndol, ha canviat de nom , ara es presenta com : Aquona a les Castilles, Viaqua a Galícia, Asturagua a Asturies , Aquarbe a Cantabria, País Vasc, Navarra i La Rioja i Aquara a l’Aragó. Agbar en altres Comunitats utilitza altres noms com : Hidrogea a Murcia, Hidralia a Andalucia, Aquanex a Extremadura o Hidraqua en el Llevant.\nQuan aquests dos senyors parlen que a l’estat espanyol les tarifes de l’aigua estan a la franja baixa dels països europeus, i de la mà d’Agbar (Aquae) fan estudis de mercat, per saber fins a quin marge de benefici poden pujar els preus, amb l’argument de que estan molt per sota de la franja mitja europea, deixen molt clares quines són les seves intencions : una pujada de preus en la línia del que estan fent les grans empreses elèctriques al nostre país i situar-nos en la franja alta de preus d’Europa i de pas augmentar els seus beneficis. Veure” Estudio sobre el precio del agua en España” : http://www.fundacionaquae.org/wp-content/uploads/2016/10/HJAC935507.pdf\nQuan proposen la creació d’un gran Regulador Nacional de l’Aigua que controli els preus i atorgui concessions a tot l’estat espanyol, tot això , amb un govern espanyol neoliberal i corrupte que el controlarà, serà evident que la majoria de contractes aniran a parar al lobby de les empreses multinacionals de l’aigua i les seves “transmutades” filials, anul·lant de facto les competències autonòmiques i la titularitat dels municipis sobre l’aigua, per poder decidir quina és la millor gestió per garantir l’accés universal a l’aigua potable , que no és altra que la pública.\nTenim exemples pràctics de com estan funcionat a l’estat espanyol l’Ens Regulador del Subministrament de l’Energia Elèctrica , que ha donat via lliure a increment de preus constants que han col·locat a Espanya com a segon país amb les tarifes elèctriques més cares d’Europa , només en els últims sis mesos d’aquest any ha pujat un 24,8 %, en els últims nou anys l’increment ha estat d’un 60 % , i l’any 2015 les grans companyies elèctriques van obtenir uns beneficis de + 5.000 milions d’euros (22.000 milions els últims tres anys).\nMentrestant, el Tribunal Suprem ha donat la raó a les elèctriques perquè no s’apliqui el bonus social elèctric a les famílies, del que es beneficiaven 2 milions d’usuaris, i obliga al Govern Espanyol a indemnitzar amb 500 milions d’euros a les elèctriques i mentre es produeixen casos com la mort de la dona “ gran, sola i ...pobre” de Reus . Això se’n diu avarícia , perversió, inhumanitat ... actuant en contra dels drets humans bàsics i en contra de l’interès general sobre un bé també indispensable per una vida digna.\nCom molt bé diu Som Energia l’ús de la energia és un dret bàsic reconegut per la Declaració Universal dels Drets Humans i la Constitució Espanyola, i no és en cap cas un bé de luxe, al que a més se li aplica el 21 % d’IVA.\nNo tenen vergonya !!!\nA Terrassa tenim l’oportunitat de que amb l’aigua no passi com amb el gas i l’electricitat, per això proposem que l’aigua sigui gestionada des de la pública amb participació ciutadana, donada la seva naturalesa de bé comú, essencial per a la vida, que no volem mai més mercaderia.\nPublicado por Taula de l'Aigua de Terrassa en 20:35 No hay comentarios: Enlaces a esta entrada\nComunicat de la Roda de Premsa - Presentació signa...


4 min. 20/05/2018 00:53\n651x366 L’escriptor i periodista Tom Wolfe durant una visita a Barcelona el 2013 per presentar el llibre Bloody Miami. / CRISTINA CALDERER L’escriptor i periodista Tom Wolfe durant una visita a Barcelona el 2013 per presentar el llibre Bloody Miami. / CRISTINA CALDERER\nAl seu llibre El nuevo periodismo Tom Wolfe va recollir una antologia de textos emblemàtics d’aquest corrent que va contribuir decisivament a inventar-se. Hi explica la descoberta fonamental que va fer quan va començar a escriure periodisme d’una manera diguem-ne nova. Li va interessar molt la possibilitat de poder utilitzar tècniques pròpies de la novel·la i el conte sense deixar de ser fidel a la realitat, si és que aquesta existia i es deixava domesticar a través de les paraules. Cosa que és, encara avui, suposar molt. Però, com els bons periodistes, desitjava ser més precís amb l’explicació de la seva descoberta. “En un article, en periodisme, es podia recórrer a qualsevol artifici literari, des dels dialoguismes de l’assaig fins al monòleg interior, i utilitzar molts gèneres diferents simultàniament per provocar el lector de manera alhora intel·lectual i emotiva”.\nFonamental, això últim! “Provocar el lector de manera alhora intel·lectual i emotiva”, quina manera més senzilla i exacta de definir-ho, quina capacitat per concentrar en molt poques paraules, ben clares i eloqüents, quina és l’essència d’aquesta professió nostra i de quina manera és possible honrar-la, fer-la créixer, regar-la cada dia amb aigua fresca i vitaminada. Tom Wolfe va morir dimarts als vuitanta-set anys i li agradava dir que volia viure’n cent quatre. No ha sigut possible però deixa rere seu un rastre fecund, una obra fèrtil, rica en subversions diverses, desigual, abrupta, atrevida, boja, sincera, engolada. Un pim-pam-pum culte i passional sobre la vida, la mort, la droga, el simbolisme, els baixos instints, les contradiccions dels homes.\nLi encantava la paradoxa com a punt inicial, final i limítrof de totes les històries possibles. Tota la seva vida es va interrogar sobre ella i sobre el seu poder generador i regenerador de vida, d’inquietud, de mil maldecaps espurnejants. Quan estudiava primer de periodisme a la UAB, un professor inquiet, expressiu i atabalat ens va parlar per primera vegada a la carrera de Tom Wolfe i del Nou Periodisme. Va portar a classe dos o tres llibres seus. Un d’ells era La Izquierda Exquisita & Mau-mauando al parachoques. Em vaig quedar acollonit amb aquest títol. Ens va explicar de què tractaven, en va llegir uns fragments i uns anys després me’l vaig comprar. El primer relat tracta sobre la fascinació que l’elit novaiorquesa -la burgesia esquerranosa- sentia pels nous moviments socials sorgits durant els anys seixanta, amb els Panteres Negres al capdavant. “Mmmmmmmmmmmmm! Deliciosos. Mossets de roquefort arrebossats amb nou molta. Molt saborós. Molt enginyós. El contrast entre la sequedat de la nou molta i el gust del formatge és el que produeix aquest efecte tan deliciós, tan subtil. Als Panteres els encanten, i també les puntes d’espàrrecs amb maionesa i les mandonguilletes au Coq Hardi, tot això els és servit en aquest precís instant, en safates de plata, per cambreres d’uniformes negres i davantals blancs planxats a mà”.\nWolfe volia explicar tot allò que veien els seus ulls, provocar el lector de manera “intel·lectual i emotiva”, apel·lant als seus sentits, privilegiant el de la vista -traslladar-nos allà i que ens semblés que ho vèiem- i el de l’olfacte, el gran oblidat -percebre l’olor del roquefort-, i el de l’oïda, esclar -“mmmmmmmmmmmmmm”-. No se n’oblidava cap, de sentit, el senyor Wolfe. A la seva incompresa i fascinant adaptació de La foguera de les vanitats (1990), el gran Brian De Palma va honrar la personalitat de l’escriptor i de la seva obra: veu en off invasiva, personatges crispats, un periodista curiós, un broker sense escrúpols, un atropellament, una mentida per treure a la llum, festes que acaben amb trets, Nova York incandescent... De Palma va entendre tan bé la novel·la de Wolfe que, al seu torn, pocs van saber-lo entendre a ell. Accidents, incomprensions, descompressions, desconstruccions. El que fan els artistes atrevits. I els periodistes sense por.


Un, dos, tres i… tornarem a ballar!! |\nUn, dos, tres i… tornarem a ballar!!\nTres noies, un pop fresc, una saxofonista que puja i baixa de l’escenari regalant introduccions escatalítiques, una vocalista oriental, un tercet barceloní que tot just es comença a deixar veure tímidament i dóna motius per esdevenir una promesa de les noves generacions de les formacions de casa nostra.\nAias debutà a l’Apolo el passat dimecres 6 d’abril. Amb el seu indie-noise-pop, l’enèrgica i imparable Laia Aubia a la bateria, la discreció i senzillesa de Míriam Garcia al baix, la tendresa somrient de Gaia Bihr (ex-Sedaiós), vocalista i guitarra, les veus conjugades del tercet i les aparicions de la saxofonista amb espontaneïtat i decisió, enamoraren al públic assistent. Un concert d’una hora escassa de durada que deixà a tots els assistents amb ganes de continuar ballant i gaudint de les seves melodies i juvenil personalitat, amb els seus enèrgics inicis dels darrers temes amb un “un, dos, tres i…” que convidaven a saltar.\nAl llarg del concert presentaren alguns temes inèdits, deixant entreveure la preparació d’un segon treball. La banda ja compta un disc al mercat, però no en té prou amb el format CD, el seu primer treball té també l’edició en LP, l’autèntica, per a col·leccionistes. La història del grup és també autèntica, comença com una sopresa de festa d’aniversari el 2009, fins arribar el 2010 a fitxar pel segell nordamericà Captured Tracks, amb el seu debut discogràfic, el senzill ‘Aias / Canvis’ i el llarga durada ‘A la piscina’. A partir de 2010, fou El Genio Equivocado el segell que edità el seu primer disc. Cantant amb llengua catalana i amb gran repercussió en premsa americana i anglesa, ara es deixen entreveure a casa nostra intuïnt esdevenir un important fenòmen dins del pop català, recordant a les lleidetanes G-21 Km o Sedaiós, bandes equiparables a nivell musical. El seu video del hit “La truita” reflecteix el seu esperit, convinant imatges i dibuixos, quotidianietat i imaginació. I, si encara no les coneixeu, podreu veure-les el 7 de maig al Festival In-Somni de Girona i el 15 de maig a la Festa Major de Badalona. Espontaneïtat, encant, tendresa, distorsió , rebeldia … un, dos, tres i … Aias !!\nThis entry was posted on dissabte, 9 de/d' Abril de 2011 at 9:38\tand tagged with A la piscina, Aias, El genio equivocado, Sala Apolo and posted in Concerts.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed.\n« Lax’n’Busto camí del Liceu\nLa Troba decideix »


En defensa del llibre de text (II) | Bloc de Text-La Galera\n← Una aproximació a la dislèxia: què és, què comporta i què cal fer?\n5 consells per a programar de manera competencial →\nPosted on 22 Novembre 2013\tby textlagalera\nFa unes setmanes vaig publicar en aquest blog un article en defensa del llibre de text. En síntesi, hi deia que aquesta mena de llibres són eines de qualitat i útils perquè els elaboren professionals especialitzats, amb experiència en educació i didàctica, que tenen temps i recursos per dedicar-se a pensar bé els projectes i a portar-los a terme amb la màxima dedicació.\nHi ha altres arguments a favor de la utilitat dels llibres de text, i no només per als docents i els estudiants i les seves famílies, sinó també per a l’admninistració o les autoritats educatives.\nQuan hi ha un canvi legislatiu, una nova normativa o disposició que afecta els continguts o bé l’avaluació, i ja no parlem de quan hi ha una revisió generalitzada dels currículums perquè s’ha decretat una nova llei educativa, qui fa arribar de manera efectiva totes aquestes novetats als centres educatius?\nNaturalment, l’administració té els seus mecanismes i les seves vies de comunicació, que són les oficials i les que “compten”, per fer arribar als estaments que fan al cas la informació adequada, però la realitat ens demostra que moltes vegades són més efectives les editorials, i els llibres de text, per portar les noves (bones o no) als destinataris. Les xarxes comercials actuen molt sovint d’agents difusors dels canvis o novetats, i persones vinculades a les editorials acaben fent moltes vegades de formadors dels docents al voltant d’aquestes novetats.\nUn exemple molt clar: quan es crea una nova àrea o matèria, o quan se’n canvia el currículum radicalment, què fan els centres educatius i el professorat? Què van fer quan es va decidir crear les matèries de Tecnologia o Educació per a la ciutadania, per exemple? Sens dubte van fer el que calia: estudiar els currículums -els continguts, els objectius, els criteris d’avaluació…- i elaborar les programacions… però també van rebre i estudiar els llibres i les propostes didàctiques de les diferents editorials, que havien fet igualment aquesta tasca i havien demanat als seus especialistes que bastissin una proposta per treballar els nous continguts a les aules. En casos com aquest, qui pot dubtar que el llibre és una ajuda molt valuosa?\nUn altre exemple, del qual podem parlar un altre dia més extensament: no representen també un paper important les editorials i els seus projectes en la necessària incorporació de les tecnologies a les aules? I és que quan parlem de llibres de text no ens referim només als llibres en paper, que ja fa anys que els editors dediquem bona part dels esforços a innovar i proposar noves maneres de treballar.\nEn moments de canvis, de dubtes i d’incerteses, doncs, les editorials educatives són un bon referent: estan molt ben informades (per interès propi!) i les seves publicacions recullen les novetats i continuen sent rigoroses, fiables i de qualitat.\nXavier Carrasco, director editorial de Text – La Galera.\nAquesta entrada s'ha publicat en Opinió i etiquetada amb editorials, llibre text. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


“La clau de l’èxit és fer una bona feina, ser perseverant i que t’agradi el que fas” | Fulls dels enginyers\n“La clau de l’èxit és fer una bona feina, ser perseverant i que t’agradi el que fas”\nPau Guarro és llicenciat en Enginyeria Mecànica a l’ETSEIB i en Enginyeria Aeronàutica a l’ENAC (Tolosa). Ha desenvolupat la major part de la carrera professional a Solid Engineering, empresa que fa tres anys va fusionar-se amb Adiciona Serveis Informàtics i va donar lloc a l’actual BETWEEN Technology. Des de 2017, és el director general d’aquesta consultora tecnològica. Actualment, BETWEEN compta amb una plantilla de més de 400 persones i disposa d’oficines a Barcelona, Madrid i Bilbao. A nivell internacional, té filials al Regne Unit, la Xina, Singapur, Malàisia i Sri Lanka. La companyia va tancar l’any passat amb una xifra de negoci pròxima als 19 milions d’euros.\nLa seva carrera professional comença com a enginyer de projectes i després passa a vendes com a màxim responsable d’aquesta divisió fins que, l’any passat, assumeix la direcció general. Fins a quin punt s’ha hagut de reinventar, com a enginyer, per desenvolupar aquestes diferents tasques?\nEn primer lloc, m’agradaria dir que, quan era estudiant, no m’hauria imaginat mai que acabaria desenvolupant un rol de gestió o vendes perquè, en la meva època d’universitari, m’interessava sobretot el vessant més tècnic de l’enginyeria industrial, relacionat amb la mecànica o el càlcul. La vida, però, t’acaba portant per camins insospitats i, ara, vist en perspectiva, estic molt satisfet de com he anat evolucionant com a professional. És cert que com a enginyer m’he de reinventar constantment i, en aquest sentit, he tingut la sort de seguir-me formant tant en aspectes tècnics com de gestió. Els estudis d’enginyeria industrial et donen una visió molt transversal i, per tant, un enfocament generalista. A partir d’aquí, cada enginyer ha de seguir-se formant en funció de com vulgui orientar la carrera professional. Personalment, estic molt content d’haver-me decantat per l’enginyeria perquè crec que són uns estudis que, fonamentalment, t’ensenyen a pensar. Et donen una base sobre la qual assentar els coneixements que després vas adquirint en l’exercici de la professió i que espero seguir acumulant!\nEn la vida professional d’un enginyer, és evident que l’empresa i la universitat són dos eixos importants. El tercer seria el Col·legi. Què li demana, en primer lloc com a col·legiat, però també com a directiu d’una empresa amb un fort component d’enginyeria?\nLa pertinença al Col·legi és molt valuosa per donar continuïtat a l’etapa universitària dels enginyers ja com a professionals. Per mi, és el garant de la professió i un actor molt important que representa el col·lectiu dels enginyers davant de la societat. Com a col·legiat, per tant, li demanaria que s’obrís més a la societat i, des de l’empresa, que sigui conscient que necessitem resultats concrets i a curt termini. Per BETWEEN, per exemple, són molt valuosos els estudis sectorials que promou, la formació continuada i la borsa de treball.\nBETWEEN ofereix, avui en dia, serveis de consultoria tecnològica en els camps de l’enginyeria mecànica i electrònica, IT i desenvolupament de programari, operacions i processos continus (químic i petroquímic). Quina és la clau per a l’èxit d’una empresa com aquesta, l’especialització o la transversalitat?\nAbans que res, cal deixar clar que la clau de l’èxit és fer una bona feina i ser perseverant. També que t’agradi el que fas. En el nostre cas, hem optat per la transversalitat per guanyar pes específic. Des del nostre naixement, a Catalunya, vam veure que la transversalitat ens donava molt més recorregut que no pas focalitzar-nos en un àmbit concret. Malgrat tot, la nostra estratègia també passa per identificar vetes de mercat (impressió, packaging, processos continus...) i, aquí sí, posar el focus i especialitzar-nos-hi.\nEn els darrers temps, també han ampliat el camp d’acció cap a sectors molt lligats a la innovació com poden ser les tecnologies de digitalització i la indústria 4.0, el big data o el blockchain. Per què?\nGran part d’aquests 20 anys d’activitat havíem estat centrats, pràcticament en exclusiva, en temes directament relacionats amb l’enginyeria. Però, fa tres anys, amb la incorporació d’una empresa que venia del món de l’IT, se’ns va obrir tot un ventall de noves possibilitats. El nostre creixement també ha estat un procés de diversificació cap a altres camps que, pel fet d’estar presents en els projectes que executem amb els nostres clients, també hem de poder dominar. Per exemple, portem mesos treballant i invertint en tecnologia blockchain perquè tot fa pensar que propiciarà un canvi disruptiu tant en el B2B com en el B2C i l’hem de poder incorporar a la nostra cartera de serveis.\nUn dels serveis que proporcionen a les empreses és la selecció especialitzada de personal. En base al coneixement que tenen de les necessitats empresarials, quin diria que és el perfil d’enginyer més demandat actualment?\nL’enginyer electrònic i el d’automatització, juntament amb el perfil més clàssic d’enginyer mecànic. Ara mateix són els perfils que més busquem. En l’àmbit de l’IT, ja seria un perfil més de programador en diferents llenguatges: .net, PHP, java... O també consultors SAP.\nI en un horitzó d’entre cinc i deu anys?\nCrec que aniran tenint molt més pes els enginyers que treballin en business intelligence, big data o intel·ligència artificial.\nPer acabar, parlem de la implantació de BETWEEN a l’exterior. La companyia té una important presència a l’Àsia (Xina, Singapur, Malàisia i Sri Lanka). A què es deu la concentració en aquesta àrea?\nQuan surts a l’exterior, és convenient fer-ho de la mà d’un client, d’un projecte llançadora o disposar d’un soci local. En el nostre cas, vam començar per Sri Lanka perquè teníem un soci local de confiança que ens va permetre implantar-nos-hi i oferir serveis offshore d’enginyeria in situ. En la resta de casos, hem anat de la mà d’un client amb qui ja treballàvem aquí i necessitava que també l’ajudéssim a les fàbriques que tenia en altres punts del món. Ara mateix, tenim més de 25 enginyers treballant a les nostres seus a l’Àsia, on anem ampliant la nostra cartera de clients.\nFes clic a la imatge per inscriure't!\nEtiquetes:between innovació negocis empresa talent Pau Guarro Enginyeria\nSelect ratingGive “La clau de l’èxit és fer una bona feina, ser perseverant i que t’agradi el que fas” 1/5Give “La clau de l’èxit és fer una bona feina, ser perseverant i que t’agradi el que fas” 2/5Give “La clau de l’èxit és fer una bona feina, ser perseverant i que t’agradi el que fas” 3/5Give “La clau de l’èxit és fer una bona feina, ser perseverant i que t’agradi el que fas” 4/5Give “La clau de l’èxit és fer una bona feina, ser perseverant i que t’agradi el que fas” 5/5\nBetween es consolida com a soci tecnològic de referència a Espanya\nBETWEEN, la consultora tecnològica que ofereix serveis de valor afegit en les... Llegir més


SER Catalunya oferirà radioteatre amb Mario Gas aquest Sant Esteve - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n?L'adaptació de «Nit de ràdio 2.0» de Cristina Clemente és l'aposta principal de l'emissora\nddg 24.12.2019 | 20:12\nSER Catalunya torna a apostar per la ficció radiofònica el dia de Sant Esteve. Seguint el camí iniciat l'any passat amb l'adaptació d' El mètode Grönholm, aquesta vegada es representarà Nit de ràdio 2.0 sota la direcció de Mario Gas. El repartiment estarà format per algunes de les veus típiques de l'emissora (Andrea Villoria, Jordi Manau, Paula Brujats, Santi Ovalle i Soledad Domínguez) i tindrà la col·laboració especial, a més, de Josep Cuní i de la resta de presentadors i presentadores dels programes.\nSobre el repte de dirigir actors no professionals, Mario Gas opina que no ha estat tan difícil. «Una persona de ràdio ja és un actor, perquè modula la veu o els accents». Gas ha dirigit al llarg de la seva trajectòria grans espectacles com Sweeney Todd o Un tranvía llamado deseo. Estrenada l'any 2011 a la sala Flyhard de Barcelona, Nit de ràdio 2.0 és una comèdia àcida que mostra la rebotiga d'un programa de ràdio de matinada. La ficció s'emetrà dijous 26 de desembre de 12 a 13 hores a través de les freqüències de la SER a Catalunya amb reemissió dilluns 6 de gener, dia de Reis, de 13 a 14 hores.\nLa programació especial de les festes de Nadal la tancarà com és habitual la subhasta solidària, del Cap Nena Sense Joguina (5 de gener de 19 hores fins a la matinada) que arriba a la seva 53a edició. Però uns dies abans, l'1 de gener (de 12 a 14 hores), tornarà el concert solidari que es va celebrar al Casino l'Aliança del Poblenou de Barcelona amb la participació de La Pegatina, Carlos Right, Cesc Freixas, Lildami i altres 15 artistes catalans destacats del moment.


Tira endavant l’increment de la contractació social | Info Barcelona | Ajuntament de Barcelona\nEn el marc dels esforços per impulsar la contractació social, el consistori ha donat llum verda al decret de contractació social per a aquest any, que fixa en 10 milions d’euros el percentatge mínim de contractació amb reserva social. Alhora s’han adoptat les primeres mesures per compensar els centres especials de treball i les empreses d’inserció per l’impacte que ha tingut l’augment del salari mínim interprofessional en els contractes vigents. També s’ha aprovat una instrucció interna per millorar els procediments administratius en matèria de contractació social.\n10/05/2019 17:15 h\nL’any 2018, la xifra de contractació social s’havia fixat inicialment en 9 milions d’euros, però al final de l’any va situar-se en 10,3 milions. Per aquesta raó, el percentatge mínim de contractació amb reserva social per al 2019 s’ha establert en 10 milions.\nSegons el decret aprovat, la Gerència municipal fixarà ara la distribució d’aquesta reserva entre els diferents departaments. La Comissió de Contractació Pública Socialment Responsable serà l’organisme que verificarà el compliment d’aquestes mesures.\nL’augment del salari mínim interprofessional aprovat pel Govern de l’Estat ha tingut un impacte en els contractes vigents actualment amb els centres especials de treball i les empreses d’inserció, ja que el preu va determinar-se tenint en compte unes condicions salarials que ara han canviat. Aquest impacte ha afectat especialment Parcs i Jardins (aproximadament 149.000 euros), Barcelona Activa (25.000 euros) i Tersa (16.000 euros).\nPer mitigar aquest impacte, s’ha redactat i aprovat una primera mesura d’urgència per compensar els centres especials de treball i les empreses d’inserció. A més, l’Ajuntament reclama que altres administracions públiques també posin en marxa accions especials per compensar l’increment del salari mínim en l’àmbit de la contractació social.\nMillora dels procediments de contractació reservada\nEn el marc de l’esforç per millorar els procediments de contractació social, s’ha portat a terme un treball cooperatiu amb diferents àrees municipals i amb entitats representatives de l’economia social i el sector de la discapacitat per elaborar una instrucció interna sobre contractació reservada.\nLa instrucció municipal vol limitar en un màxim del 35% el criteri del factor del preu en la contractació i donar pautes per ajudar a valorar els projectes d’inserció i acompanyament més enllà de l’oferta econòmica.\nEl Servei d’Assessorament per a la Implementació de la Reserva Social, impulsat conjuntament amb Barcelona Activa, donarà suport a l’hora d’aplicar la nova instrucció; a més, aquest mes posarà en funcionament un directori en línia d’empreses d’economia social.


Les defenses del 1-0 reclamen la suspensió del judici fins a tenir accés a totes les proves admeses\nDiversos dels advocats han demanat la suspensió del judici fins a tenir accés a la totalitat de les proves, el gruix d'elles procedents del Jutjat d'Instrucció número 13 de Barcelona.\nArrenca fort el judici de la causa especial 20907/2017. La defensa d’Oriol Junqueras i Raül Romeva ha defensat la nul·litat de la principal prova que determina el judici, per ser el fruit d’una investigació extraprocessal i secreta sobre un “projecte polític”, el referèndum de l’1 d’octubre. I, per la seva banda, els advocats de Jordi Turull, Jordi Sánchez i Josep Rull han denunciat que, a dia d’avui, no tenen accés a totes les proves admeses i han reclamat la suspensió del judici fins que els donin accés.\n“La totalitat de la prova ve de la causa mare, la del [Jutjat] d’Instrucció 13 de Barcelona sobre l’independentisme català, i aquesta prova és nul·la”, ha afirmat avui Andreu van den Eynde, advocat de Junqueras -exvicepresident de la Generalitat de Catalunya i exconseller d’Economia i Hisenda- i Romeva -exconseller d’Afers Exteriors-, en la primera jornada del judici contra l’organització del referèndum sobre la independència de Catalunya de l’1 d’octubre de 2017. “Aquesta prova és nul·la d’arrel perquè no justifica el seu objecte, el jutjat no explica què està investigant “, ha defensat.\nEl judici de la causa especial 20907/2017 ha començat a les 10.15h. Una hora i mitja abans havia arribat a l’edifici del Tribunal Suprem el furgó amb els acusats a la presó provisional, portats des dels calabossos de l’Audiència Nacional.\nEl Suprem jutja dotze persones de la societat civil, Govern i Parlament català -Jordi Cuixart, Jordi Sánchez, Oriol Junqueras, Joaquim Forn, Raül Romeva, Jordi Turull, Josep Rull, Dolors Bassa, Meritxell Borràs, Carles Mundó, Santi Vila i Carme Forcadell-. La majoria d’ells a la presó provisional des de l’octubre o novembre de 2017, acusats de rebel·lió -per la Fiscalia-, sedició -per l’Advocacia de l’Estat- i malversació de cabals públics -en els casos de Borràs, Mundó i Vila-. S’enfronten a peticions de penes que van dels set als 25 anys de presó.\nSolidaritat i amenaces\nDes de les 09:30, els responsables de premsa del Tribunal Suprem intentaven situar els centenars de periodistes acreditats per cobrir el judici entre la biblioteca i la sala d’actes. A fora, continuaven les concentracions tant de l’extrema dreta, que abans del judici intentava arribar a l’edifici portant banderes d’Espanya i cridant amenaces contra els acusats, com en suport als acusats i pel dret a decidir dels catalans.\nVan den Eynde ha estat el primer dels lletrats a exposar les qüestions prèvies a la celebració del judici. El lletrat ha enumerat les vulneracions sofertes pels acusats, des de la instrucció, el seu tancament a la presó provisional o les proves admeses o rebutjades en el judici. “Hi ha una admissió condicionada sobre els fets i una inadmissió generalitzada sobre la regularitat i transparència i il·licitud de la investigació”, ha afirmat Van den Eynde, que ha reivindicat una pericial que analitzés el dret internacional aplicat a la causa.\nL’advocat ha advertit que la denegació és una cosa que el Tribunal Europeu de Drets Humans té en compte a l’hora de decidir si un procés judicial ha respectat els drets dels processats. Una de les proves assenyalades per Van den Eynde és una que encara està sota secret i que té a veure amb un agent de policia infiltrat a Twitter. Altres de les proves denegades són en relació al procés de selecció pel que el Jutjat d’Instrucció número 23 de Barcelona va assumir la investigació de l’1-O. També sobre la identitat d’un testimoni protegit en la causa, identitat que també segueix sota secret. “Encara no coneixem el testimoni protegit, així que no podem proposar contraprova, és una cosa que s’ha de solucionar abans que comenci el judici”, reclama.\nEn relació a la presència d’observadors internacionals, rebutjada pel Tribunal Suprem, Van den Eynde ha apuntat que és una figura autoritzada pel Tribunal d’Estrasburg.\nDesprés de la seva primera exposició, l’advocat ha enumerat les vulneracions de drets sofertes pels acusat en una causa que ha afirmat que atempta “contra la dissidència política” i que està basada en l’anomenat “dret penal de l’enemic”.\nAquesta interpretació del dret penal contra els acusats per motius polítics i ideològics, s’explica per una sèrie de vulneracions que van des de la llibertat ideològica – “ens ho intentaran vendre com un judici d’estafa, però serà difícil”, assenyala Van den Eynde, que apunta que fa anys que l’Estat espanyol va ratificar la Carta de Drets Civils i Polítics que contempla el dret de autodeterminació-, la llibertat d’expressió – l’advocat explica que en la causa es criminalitzen articles, crits, càntics i concerts- , el dret de protesta – “el tribunal hauria esporgar la causa; si us plau, no posi les cassolades ni els crits ni els avions de paper perquè ofèn; el 20 de setembre va ser una protesta i així ho deia la pròpia policia”-, el dret de reunió i manifestació, els drets polítics i inclús la vulneració del dret a la llibertat de creences, ja que no es va permetre Junqueras assistir a missa a la presó de Soto del Real.\n“El codi samurai afirma que cal jugar net en la lluita, hi ha codis fins i tot a la guerra”, explicava l’advocat, que ha citat també el discurs de l’obertura de l’any judicial al Tribunal Europeu de Drets Humans, en la qual el el seu president, Guido Raimondi, afirmava que “la democràcia està en risc” i que la major amenaça que patia era el tractament que s’estava fent a l’oposició política, a la qual es tracta com a “enemic del poble”.\nDesprés Van den Eynde, li ha tocat el torn a Javier Melero, advocat de Joaquim Forn, que ha reclamat la fi de la presó provisional dels acusats, i Jordi Pina, advocat de Jordi Sánchez, Jordi Turull i Josep Rull, que també ha denunciat la vulneració del dret a la tutela efectiva i a un judici imparcial dels acusats. Melero ha apuntat la falta de parcialitat del jutge instructor al Jutjat número 13 de Barcelona, així com de diversos dels magistrats de la sala del Tribunal Suprem. “Almenys de quatre de vostès”, ha especificat dirigint-se als magistrats que jutgen la causa. L’advocat ha recordat que aquests quatre magistrats formaven part de la sala que va admetre a tràmit la causa interposada pel fiscal general de l’Estat.\nPina ha reclamat la suspensió del judici, denunciant que els advocats de les defenses, a dia d’avui, dia del començament del judici, no ha tingut accés encara a totes les proves admeses pel Tribunal Suprem.\nL’advocat també ha enumerat totes les proves que la sala no ha admès, demanant que reconsideri la seva inclusió en la causa. Una d’elles un pendrive amb imatges de la jornada de referèndum que complementarien els atestats policials d’aquest dia pel que fa a la violència a Catalunya. “Vull pensar que és un oblit del tribunal no col·locar-la entre les pertinents ni entre les impertinents, que estarien motivades”, apunta.\nAltres de les actuacions rebutjades són requerir un informe a la Guàrdia Civil sobre qui li va ordenar elaborar l’atestat sobre l’1 d’octubre que ha servit de base per a enviar a presó provisional als acusats, la interlocutòria del Jutjat d’Instrucció número 13 de Barcelona per el qual desestima la petició de Vox d’ampliar la causa a Artur Mas i Neus Nogueras, documentació sobre el jutge instructor i el coronel de la Guàrdia Civil Daniel Baena, que va riure a Twitter dels acusats, segons va publicar Públic – “al tribunal hauria interessat en la imparcialitat de les persones que han decidit que els acusats estiguin a la presó”, subratlla pinars, articles de premsa sobre l’actitud pacífica dels actes a Catalunya, informes del Defensor del Poble sobre l’1 d’octubre o fins i tot la petició al rei Felip VI perquè declari en la vista ja que el seu discurs del 3 d’octubre s’ha presentat com a prova per part de l’acusació. També la de Carles Puigdemont i la de Jaume Estany, responsable del servei d’Emergències, sobre l’informe que elabora pel que fa a la situació de violència en els dies 20 de setembre i 1 d’octubre.\nAna Bernaola, també advocada de Turull, Sánchez i Rull, ha reiterat la reclamació de suspensió del judici fins que les defenses tinguin accés a totes les proves, cosa que porten reclamant des de la instrucció i que s’ha excusat en problemes tècnics en el núvol virtual que s’havia utilitzat per donar accés a les informacions, problemes que ha dia d’avui encara no s’han resolt i dels que les acusacions no s’han queixat. Bernaola ha recordat també que el proper 19 de febrer està prevista la vista que decidirà sobre una de les qüestions pendents de resolució presentades pels acusats.\nBernaola ha subratllat que la sala ha rebutjat tota la prova documental que han presentat i que el judici s’assenta sobre atestats policials ordenats pel Ministeri Fiscal i que resumeixen la investigació de la Guàrdia Civil, incorporats a la causa que segueix el Jutjat d’Instrucció número 13 de Barcelona. I, no obstant, no s’han admès les actuacions dutes a terme pel mateix jutjat per la mateixa causa que “puguin ser prova de descàrrec”.\nDesprés del descans per al dinar, ha continuat amb les qüestions prèvies Benet Salellas, advocat de Jordi Cuixart. Cuixart, president d’Òmnium Cultural, va ser, al costat de Jordi Sánchez -president de l’Assemblea Nacional Catalana, també una organització civil-, el primer a entrar en presó preventiva, el 16 d’octubre de 2017. I, segons ha posat en relleu Salellas , sota càrrecs relacionats amb l’exercici del dret de reunió i manifestació. Salellas ha demanat que la sala filtri els escrits de l’acusació presentats per la Fiscalia, l’advocat general de l’Estat i Vox que vulneren els drets fonamentals de Cuixart.\nEn els escrits d’acusació s’apunta la web d’Òmnium com a fonamental per aconseguir l’adhesió de figures internacionals com Noam Chomsky a la demanda d’un referèndum. “Això pot ser un fet delictiu?”, Pregunta Salellas. També la participació en protestes davant el tancament de 200 pàgines web pro independentista. Salellas ha recordat al tribunal la recent sentència del Tribunal Europeu de Drets Humans en la qual condemna a Espanya per la violació del dret de llibertat d’expressió d’Enric Stern i Jaume Roura, que van ser condemnats a 15 mesos de presó per cremar una imatge dels reis. “La Fiscalia, l’Advocacia de l’Estat i Vox diuen que van usar la mobilització popular com a instrument de pressió”, adverteix Salellas, que recorda que el dret de reunió és un dret fonamental.\nEn l’escrit també acusen Cuixart d’haver participat en manifestacions al setembre de 2017 i l’1 d’octubre. “50 pàgines de l’escrit de Fiscalia només parlen d’actes de manifestació pacífica”, assenyala l’advocat. Així i tot, la Fiscalia i l’Advocacia General de l’Estat reclamen per l’un i l’altre penes de 8 o 17 anys de presó per delictes de sedició o rebel·lió respectivament -i Vox 62 anys-.\nL’advocat també ha reclamat que l’advocat general de l’Estat, que s’ha presentat en la causa com a defensor de la Hisenda Pública, retiri la seva acusació contra Cuixart, contra el qual no recau cap acusació de malversació de cabals públics.\nA diferència dels lletrats que l’han precedit, Salellas no ha demanat la suspensió del judici fins que se’ls ha donat accés a tota la prova admesa, però sí, per a esmenar aquesta irregularitat, que es reservi als advocats de defensa el poder sol·licitar noves proves unes vegada que en el judici es presentin totes les fins ara admeses, o, si no, demanar la nul·litat d’algunes d’aquestes proves contra els acusats a les que encara no han tingut accés.\nTambé ha subratllat la denegació massiva de les proves que ha demanat incloure en la causa: fins a 20 dels testimonis proposats, entre ells el del Síndic de Greuges, màxima autoritat en drets humans a Catalunya, a més de proves pericials quant anàlisi dels tuits del seu defensat, dels vídeos de la Generalitat o dels aportats per les acusacions. Les pericials propostes per l’acusació per analitzar aquests mateixos temes sí que han estat admeses pel Tribunal Suprem.\nSalellas ha apuntat també que, mentre en l’escrit d’acusació de fiscalia, s’han enumerat tots els casos d’agents de policia lesionats durant el seu exercici en la jornada de l’1 d’octubre, sobre els ferits entre la ciutadania només es diu que van ser nombrosos i que les xifres estan magnificades. “La Fiscalia és segurament l’única que disposa d’aquestes dades, l’actitud mínima seria citar-los perquè també siguin consignats com fets provats”, més encara quan, com recorda Salellas, l’ONU va demanar a Espanya una investigació profunda sobre aquests.\n“El procés penal està accelerat i està ple de vicis i defectes processals perquè s’ha fet servir per frenar el procés polític d’autodeterminació”, ha abundat Salellas, que assenyala com una de les diligències irregulars el registre de l’edifici sencer del Govern català, quan el Jutjat d’Instrucció número 13 de Barcelona només havia ordenat el de quatre despatxos. “Aquest judici no ha de començar, almenys en la forma en què està formulat”, conclou.\nPer la seva banda, Olga Arderiu, advocada de Carme Forcadell, ha demanat també la compareixença de Carles Puigdemont i Marta Rovira. També ha assenyalat que la resta de la Mesa del Parlament van ser jutjats al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, on s’enfronten a penes de multa per desobediència, mentre a Forcadell, pels mateixos fets -assegura l’advocada ja que les resolucions de la Mesa del Parlament s’aproven pel vot de la majoria- la Fiscalia i l’Advocacia de l’Estat demanen penes de 17 o 10 anys per delictes de sedició o rebel·lió respectivament.\nL’advocada també ha denunciat no haver tingut accés a bona part de les proves incloses en la causa i ha recordat que Espanya està subjecta a la directiva 2012/13, sobre el dret a la informació en processos penals. Sobre el dret de rebel·lió, ha recordat també que el 1995 se li va incloure la necessitat que es comet amb violència perquè fos contemplat com a delicte. “El 9N no va ser tan diferent i tant aquest tribunal com el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya el van tipificar com a delicte de desobediència a fins a 22 resolucions, l’última emesa l’11 d’octubre de 2017”, recorda Arderiu.\nArticle original en castellà a El Salto