“Imagina’t, jo aquí, en un poble amagat, com aquell qui diu, com ho podria fer per donar-me a conèixer?” - LA MIRA - Magazín\nQuan va acabar els estudis universitaris, l’Aleix va tornar a casa seva, a Rasquera, per dedicar-se a la mel i a productes dels seus camps familiars, com l’oli d'oliva. (Fotografies de Víctor Seguí Pruñonosa)\nL’Aleix Benaiges (Rasquera, 1994) encara recorda el dia que va arribar a Barcelona. El tren l’havia deixat a l’estació de Sants i, per primera vegada, es trobava sol a la gran ciutat, on hauria de viure durant els sis anys següents d’universitat. Amb la maleta agafada amb la mà, el jove riberenc intentava buscar l’estació de metro, però tot era en va. Ell només veia un gran rusc de persones que es movien de pressa cap a totes bandes. Frenètic, hostil. Res a veure amb el lloc d’on provenia i on havia viscut tota la vida: Rasquera. Un poblet que no arriba als mil habitants ubicat al peu de la serra de Cardó, a la Ribera d’Ebre. Allà se sentia segur, en pau, a casa.\nPerò ara es trobava perdut enmig d’una estació de tren de la gran capital. Una ciutat on no havia anat mai, més enllà d’alguna llunyana excursió escolar. No tindria més remei que descobrir-la a fons si volia estudiar Física i fer un màster en Meteorologia. Uns estudis que l’atreien, igual que el seu amor pel camp i la natura. “De petit m’encantava anar a buscar bolets i sempre tenia la curiositat de saber per què plou, com funciona tot”, explica des de casa seva, a Rasquera.\n“Després de tants anys a la ciutat, volia saber com funcionava tot a casa.” Pels volts de novembre toca la collita de les olives.\nVan anar passant els anys d’estudiant i la ciutat no l’atrapava. No s’acostumava a agafar el metro a primera hora del matí, amb tot d’estranys amb cares llargues, ni li passaven aquells nervis de fons que li provocava la gran urbs. Sempre que podia tornava al poble, a la tranquil·litat de la seva terra. Primer van ser els caps de setmana durant la universitat, després tots els festius quan feia pràctiques al Meteocat. Fins que un dia, quan es va acabar el contracte, va decidir tornar-se a instal·lar a la llar familiar. Al poble. No sabia ben bé què fer, però tenia clar que aquell era el lloc on volia viure.\n“Vaig comprar quatre ruscs d’abelles, quatre arnes, i vaig començar a llegir llibres, a informar-me una mica, perquè la dinàmica és complicada”\n“Necessitava descansar”, reflexiona l’Aleix. Tot i això, hi havia una feina que l’estava esperant a casa i que havia cultivat des del 2010, quan tenia setze anys: l’apicultura. Comença l’operació retorn professional. A la seva família hi havia hagut alguna generació d’apicultors, però quan ell s’hi va iniciar pràcticament no sabia res del tema. “Vaig comprar quatre ruscs d’abelles, quatre arnes, i vaig començar a llegir llibres, a informar-me una mica, perquè la dinàmica és complicada”, explica. I dels seus inicis a l’institut, on va començar a buscar assessorament de professionals del Perelló —“on la majoria de famílies es dediquen a l’apicultura”—, amb els anys l’Aleix va anar comprant més arnes fins a comercialitzar mel al seu poble. Fins i tot el 2017 va guanyar el segon premi d’un concurs de tast de mels, en què competia amb experts del sector. Un premi amb què va aconseguir més visibilitat i, com que ja tenia carnet de conduir, el jove apicultor va començar a expandir el seu petit negoci i a buscar diferents floracions per tot el territori, com a l’alta muntanya; un coworking que fa de manera natural.\nLes seves arnes es troben als camps de Rasquera, però també les trasllada a diferents indrets del país, segons l’estat de les floracions.\nI mentre cada dia es professionalitza una mica més en el món de les abelles, l’Aleix també aprèn tot el que cal saber per continuar les feines del camp, molt lligades a la família. “Després de tants anys a la ciutat, volia saber com funcionava tot a casa”, explica. La seva família sobretot té camps d’oliveres, ametllers i cirerers. “Són diferents collites a l’any. Si en falla una, sempre n’hi ha una altra que va millor.” I entre els camps, una petita feina que va tenir al Consell Comarcal de la Ribera d’Ebre i la mel, un dia es va adonar, gràcies a la directora del coworking Zona Líquida, a Riba-roja d’Ebre, que existeixen unes subvencions per a joves emprenedors. “Com que sabien tot el que feia amb la mel, em van animar molt a presentar-m’hi per ampliar el negoci.” I el van convèncer. Des d’aleshores es dedica a l’apicultura, amb la marca Mel Benaiges Lliberia, i a comercialitzar els productes que fan a casa seva, com l’oli d’oliva.\n“En una ciutat molta gent desconeix com es fa la mel, i si ho ensenyo per les xarxes, també és una manera d’apropar-me als consumidors”\nUns productes que ven a través de la venda directa i, sobretot, amb les comandes per Internet. I, per fer-ho, té eines a mà, a prop de casa. Encara que no disposa de pàgina web pròpia, sí que té xarxes socials, i els seus productes es poden trobar en diferents plataformes i cooperatives que enllacen els consumidors directament amb els productors locals, com ¡La Colmena que Dice Sí! o Oidà.\nEl que un dia va començar amb el boca-orella al seu poble i entre els seus companys d’universitat, després ha acabat arribant a una cadena molt més llarga i a botigues d’arreu del país\nAlgunes d’aquestes comandes li arriben directament al seu WhatsApp, i d’aquesta manera pot concretar personalment com fer l’enviament al consumidor final. “En aquest sentit, Internet va molt bé per difondre el teu producte. Perquè tu imagina’t, jo aquí, en un poble amagat, com aquell qui diu, al final de Catalunya, i on hi ha molts altres productes, com ho podria fer per donar-me a conèixer?”, reflexiona. I el que un dia va començar amb el boca-orella entre la gent del seu poble i els seus companys d’universitat, després ha acabat arribant a una cadena molt més llarga i a botigues d’arreu del país. D’altra banda, el jove apicultor també aprofita les xarxes socials per mostrar als seus seguidors com s’elabora la mel. “En una ciutat molta gent desconeix com es fa, i si ho ensenyo per les xarxes, també és una manera d’apropar-me als consumidors i que sàpiguen què estan consumint. Dones més fiabilitat i proximitat”, explica.\nUn portàtil i connexió a Internet és l’únic que necessita l’Aleix per poder vendre els seus productes de proximitat.\n“Les floracions comencen de la costa cap a l’interior i cada vegada més tard. Però si, per exemple, hi ha una gelada a Lleida, aleshores la gent d’allà no pot produir res. No ho saps mai”\nAixí, a través del seu Instagram, es pot veure el seu dia a dia cuidant unes 160 arnes, com a l’hivern, quan aprofita que les abelles estan menys actives per preparar noves caixes, nous ruscs i ceres. Després arriba la primavera, i amb la pujada de les temperatures comença la floració, moments en què se n’ha d’anar controlant l’evolució. I també és temps de collita de les cireres. Un cop arriba l’estiu, la feina es tranquil·litza. És aleshores quan l’Aleix carrega un remolc en el qual caben unes vuitanta arnes i les trasllada al Pirineu, on les temperatures són més fresques i hi ha més flors i pluges. No és una feina complicada, però el jove apicultor sap que en un dia et pot canviar tot. “Les floracions comencen de la costa cap a l’interior i cada vegada més tard. Però si, per exemple, hi ha una gelada a Lleida, aleshores la gent d’allà no pot produir res. No ho saps mai.” En aquest sentit, els seus estudis en meteorologia l’ajuden perquè pot anar controlant on ha plogut més o menys i si li interessa buscar llocs nous.\nNormalment les seves abelles fan mel de mil flors i de romaní a les muntanyes de Rasquera, en uns camps de la família. “Intento amagar les arnes perquè hi ha molts robatoris”, lamenta. La resta del temps busca finques privades on deixar els ruscs, com quan cap a finals d’abril comença la floració del taronger i el mandariner. Una feina col·laborativa. Aleshores agafa el remolc i condueix de nit, quan les abelles descansen dins les arnes, per traslladar-les a uns camps de Tortosa envoltats de mandariners. Més tard, a finals de maig, les puja cap al Pirineu, a prop del parc nacional d’Aigüestortes, a 1.900 metres, on el paisatge ja està en plena floració. “I així vaig fent tota la ruta fins que a l’hivern les torno a deixar a Rasquera i torna a començar el cicle”, resumeix.\n“Cada vegada es complica més i no saps fins a quin punt serà viable dedicar-se a aquest ofici”\nL’Aleix té una relació especial amb les seves abelles. Bé, fins a un cert punt. “No seran mai domesticables”, adverteix. Després d’anys de cuidar-les, sap que elles sempre s’intentaran defensar. “A l’hivern, quan els portes un suplement perquè aguantin més el fred, igualment et volen picar”, explica. Un fet que no li molesta; més aviat l’entén. “És un animal salvatge que només es vol defensar, però en realitat és molt inofensiu; només protegeix la seva casa perquè se sent amenaçat”, aclareix. Li sap greu que sigui un animal tan mal vist només perquè pica. “Només ho farà si passes per davant del seu rusc o si, sense voler, culls una flor i l’has tocat.” Un animal molt indefens que ara, amb el canvi climàtic i l’aparició de les vespes carnisseres asiàtiques, que porten malalties i paràsits, està més amenaçat que mai. “Cada vegada es complica més i no saps fins a quin punt serà viable dedicar-se a aquest ofici”, lamenta.\n“Les abelles no seran mai domesticables”, assegura l’Aleix, que les considera inofensives.\nHi ha empreses que tenen fins a 5.000 arnes, una indústria d’explotació amb què no se sent a gust. “He vist com van els ruscs i no miren des de l’abella, sinó que van per feina”\nTot i això, a l’Aleix li agradaria poder-se dedicar a l’apicultura durant molts més anys. “Com a mínim m’agradaria tenir unes quantes arnes per a mi”, somriu. Sap que si es volgués dedicar a vendre mel amb els màxims rendiments, hauria de tenir com a mínim 300 arnes. I hi ha empreses que en tenen fins a 5.000, una indústria d’explotació amb què no se sent a gust. “He vist com van els ruscs i no miren des de l’abella, sinó que van per feina. Si se’n moren unes quantes mentre estan revisant-ho, no passa res”, explica. A ell potser li costarà tot més hores de feina, però li agrada fer-ho amb cura, vetllant pel benestar de l’abella i evitant que cap se li mori. A més, li agrada poder comercialitzar al detall i tancar tot el cicle fins a arribar al client, i que aquest pugui veure que tot el procés ha estat de proximitat. “Són coses que cada vegada es valoren més”, considera.\nI mentre el canvi de les estacions va passant pels boscos de Rasquera, pels camps de Tortosa i per les muntanyes del Pirineu, l’Aleix és feliç amb el que més li agrada: la tranquil·litat i la desconnexió a prop de la natura. Durant unes hores, només existeixen ell i les seves abelles. Lluny de les presses de la gran ciutat i de les cares del metro a primera hora del matí. Ell és, per damunt de tot, una persona de camp, d’exterior, que vola, com les abelles.\nL’Aleix és un home de camp. Tot i haver estat més de sis anys vivint a Barcelona, mai s’ha acostumat a viure lluny de la seva terra i de tot el que li ofereix la natura.


Bicentenari Giuseppe Verdi i Richard Wagner - Societat Musical La Pau Beneixama\nDurant este mes de maig, la Societat Musical La Pau celebrarem el Bicentenari de Giuseppe Verdi i de Richard Wagner, ambdós compositors nascuts el 1813.\nPer això s’ha programat un magnífic concert el dissabte 25 de maig a les 20:00 h. a l’auditori municipal, on interpretarem obres d’aquestos compositors com ara el preludi de Parsifal i l’obertura de Rienzi, de Wagner; o l’obertura de La Forza del Destino i l’escena i la gran marxa de lòpera Aida, de Verdi.\nA més, com ja ve sent habitual, previ al concert es farà una Taula Redona per explicar tant les obres que s’escoltaran al concert, com per a fer una poca d’història d’aquestos magnífics compositors, que encara que van nàixer el mateix any, van fer una música prou diferent. La Taula Redona serà el divendres 17 a les 20:00 h. a la Rata Cellarda. Hem de recordar que esta activitat està destinada a tot el públic en general (i no sols a músics), ja que quan s’entén millor el que s’escolta, es gaudeix més encara.


L’artista ha pintat col·lectivament ‘El vuitè dia’ a la capella de Sant Roc de Valls per homenatjar les persones transgènere\nL’absis de la capella de Sant Roc de Valls acull la pintada col·lectiva d’Àlvar Calvet (1965). Preocupat per descobrir diferents realitats, dedica la pintura a les persones transgènere. Per fer-la, ha col·laborat amb diversos artistes a partir d’una entrevista a vuit persones trans. Calvet és professor de l’Escola d’Art i Disseny de la Diputació de Tarragona i va ser un dels escollits pel cicle ‘Pintura mural’ a cura de Pilar Bonet. Les exposicions presenten set artistes que treballen en un espai molt concret: l’absis de la capella de Sant Roc. A més, l’obra és efímera, al cap de dos mesos la paret es torna a pintar de color blanc. Parlem amb l’autor d'‘El vuitè dia’.\n"Si jo em quedo amb aquesta experiència, sols per a mi, no fem res. Vull que s’expandeixi, així vuit persones comuniquen la seva realitat a vuit altres persones"\n- Experimentes una manera diferent de fer pintura?\nHe cremat etapes molt ràpidament, la pintura com a tal l’he avorrit. Per això he buscat noves estratègies per continuar treballant. Entre aquestes, unir art i vida, vinculant el meu treball a realitats socials que no em són fàcils de conèixer. Sóc d’una època que ser artista ens ha estat molt difícil, és molt difícil destacar. Quan vaig acabar Belles Arts, als anys 80, hi havia una generació per sobre, amb més diners que destacava. Ara que s’han jubilat i podríem ocupar el seu lloc, la societat demana gent jove, art emergent. I per més handicap el centralisme...\n- El centralisme?\nSí! Visc en una ciutat, en una província apartada. A Espanya i a Catalunya hi ha molt de centralisme i estar a comarques és no existir. A vegades encara al·lucino de com puc existir! Sovint treballo amb artistes de Barcelona i s’acaben pensant que sóc de Barcelona. Jo reivindico el territori.\n- Formes part de la PAAC (Plataforma Assembleària d’Artistes de Catalunya), de la comissió de bones pràctiques. Quina tasca desenvolupeu?\nDefensem que als artistes els tractin bé, els artistes també mengen i la gent no s’ho pensa. La gent sempre et demana un quadre, un dibuixet, “que a tu t’és molt fàcil”. Tothom cobra en un muntatge expositiu, menys l’artista. Nosaltres defensem el tracte digne, com qualsevol altre professional.\n- Fixem-nos en ‘El vuitè dia’. Com arribes a les persones de gènere lliure?\nJo estic convençut que quan coneixes una realitat, la respectes. Sempre tenim por a la cosa desconeguda. Llavors, quan em selecciona la comissària, la Pilar Bonet, escullo una realitat que no em sigui propera. La gent trans, no transsexual, engloba un ventall molt ampli, de gènere. Una de les persones que vaig entrevistar, el Diego Marchante, em va explicar que li agradava parlar d’un triangle: el gènere, el sexe i la identitat sexual.\nCapella de Sant Roc de Valls.\n- A més, entres en un espai religiós, en desús, un tema com és les persones transgènere...\nSí! Vaig pensar "Què bonic". Abans la capella de Sant Roc era un espai dedicat al culte i ara hi accedirà gent que durant la història se l’ha vetat. Fins i tot no se’ls ha deixat entrar per apartar-se de la norma imposada. Tu ets individu, no hi ha ningú igual per voler normalitzar una cosa.\n- Com ha estat el procés d’entrevistar a les persones transgènere?\nNormalment els meus treballs segueixen el mateix procés: escullo el col·lectiu i entrevisto a les persones, en aquest cas 8. Sempre exposo les converses al lloc on exposo i hi ha preguntes tipus “com penses que la gent et veu o et percep?” o “quin és el teu somni”, “a què tens por?”... Tots tenim por i quan saps que l’altre també té por, el fa més dèbil i per tant més proper.\n- Per què fas partícips d’altres artistes també?\nLes persones seleccionades els hi dic “les representades”. Després d’entrevistar-les, les emparello amb uns altres vuit artistes pintors. Si jo em quedo amb aquesta experiència, sols per a mi, no fem res. Vull que s’expandeixi, així vuit persones comuniquen la seva realitat a vuit altres persones. Aquests artistes es posen en contacte amb les persones i m’ajuden a completar les entrevistes. Jo he pintat una gran part de l’absis, com el fons daurat. Després són aquests artistes els que pinten la línia en representació de la persona trans.\n- És una obra col·lectiva?\nSempre intento la interacció, fer col·laborar al públic. L’obra d’art no la faig jo només, sinó que procuro involucrar l’espectador. Ha de col·laborar, no ser un espectador passiu. També busco col·laboradors directament.\n- Quin paper juga l’alabastre de Sarral?\nL’alabastre de Sarral per mi és molt important, vaig passar la infantesa en aquest municipi. És un element utilitzat per fer esglésies al territori, llavors vaig pensar que havia de descobrir aquest material. El retaule de Poblet és d’alabastre i com que totes les religions tenen relíquies vaig decidir que l’alabastre havia de ser la meva relíquia. De fet, l’he col·locat al lloc més important, a l’altar a través d’unes lloses on les persones trans han dibuixat la seva línia, és el seu testimoni.\n- Que l’obra sigui efímera és part del seu encant?\nPenso que és la part més important. Al públic que no hi és entès li ha de generar alguna emoció perquè sempre mitifiquem allò que ja no hi és. També hi ha una mica d’altruisme dels artistes, aquella voluntat de donar la seva obra que acabarà desapareixent. Et sap una mica de greu, però és com la vida, marxes tu i en ve un altre.\nAlba Rodríguez Nuñez


Cròniques - Pàgina 2 de 10 - Castellers de Sants\nAquí trobaràs les cròniques de les nostres actuacions\nCastellers de Sants 8 d'Octubre de 2021 General\nAquest 16 d’octubre els Castellers de Sants i el Correllengua unim forces per fer un gran concert de tardor amb Lasta Sanco i El Pony Pisador al carrer de Viriat, davant de l’estació d’autobusos. El públic que vulgui assistir haurà de fer una reserva prèvia, a causa de la normativa actual. A més, els assistents hauran de distribuir-se en les diferents cadires i taules que hi haurà per …\nAniversari amb la mirada posada en la represa de l’activitat\nCastellers de Sants 7 de Maig de 2021 General\nAquest cap de setmana els Castellers de Sants celebrem el seu 28è Aniversari i, per segon any consecutiu, ho fem adaptant-nos a les circumstàncies que no permeten dur a terme l’actuació castellera. Per això s’ha preparat un cap de setmana amb concerts, animació infantil i un debat sobre la represa de l’activitat. Tots els actes es faran a l’esplanada de …\nEls Castellers de Sants aproven mantenir una candidatura pont a l’espera del retorn als assajos\nCastellers de Sants 5 de Febrer de 2021 General\nAquest dijous els Castellers de Sants hem celebrat l’Assemblea general ordinària 2021, data en la qual finalitzava el mandat escollit ara fa dos anys. Davant la incertesa de quan serà el retorn, els de la camisa grisa hem aprovat mantenir els principals càrrecs, tant de la junta com de la tècnica, fins a l’esperada tornada als assajos. Així doncs, Pol …\nCastellers de Sants 14 de Desembre de 2020 General\nCom a novetat aquest any també podeu comprar o vendre la loteria de forma digital a través d’aquest enllaç: https://p.berrly.com/borinots/events/4499. Podeu escollir entre 4 números diferents, tots acabats en 593. La compra és de 10 €, és a dir, 5 participacions de cada número, a més dels 5 € de donatiu a la Colla, que inclouen 60 números per participar …\nEns queden molts moments inoblidables per viure\nCastellers de Sants 17 d'Octubre de 2020 General\nLa situació sanitària ens ha dut posposar els actes que havíem previst aquest cap de setmana i la xerrada a la Lleialtat Santsenca de dimarts, així com la caminada de dissabte vinent. Una dura decisió que hem pres tenint en compte les mesures que han sortit i apel·lant a la responsabilitat. Cuideu-vos molt i estigueu alerta a les xarxes socials, …\nEls Castellers de Sants garanteixen un espai de cultura segura i gratuïta per la festa major\nCastellers de Sants 17 d'Agost de 2020 General\nEls Castellers de Sants tornen un any més per la festa major del barri. Tot i la situació sanitària, els Borinots han preparat cinc dies de cultura i oci aptes per a tots els públics i adaptats a les circumstàncies actuals. Per aquesta raó els actes es traslladaran tots davant l’estació d’autobusos del carrer de Viriat, i així es podran …\nPreparats per a una festa major segura\nCastellers de Sants 1 d'Agost de 2020 General\nA continuació es detallen les mesures preses per dur a terme les diverses activitats enclavades en la festa major de Sants 2020 organitzada pels Castellers de Sants. Es tracta d’actes programats que poden tenir una afluència variable de públic. Supeditat a l’aforament de l’espai segons les mesures de distanciament social (2,5 metres quadrats per persona). L’assistència a tots els actes …\nCancel·lació de l’acte d’avui al Barri Viu Fest\nCastellers de Sants 17 de Juliol de 2020 General\nDavant el repunt de nombres contagiades per la Covid-19 i les mesures preses a la ciutat de Barcelona, des de Castellers de Sants hem decidit suspendre l’acte d’avui de Barri Viu Fest. L’evolució del contagi, així com les indicacions de les autoritats sanitàries i del districte de Sants-Montjuïc són el motiu principal d’aquesta dura decisió. D’aquesta manera i per responsabilitat, …\nBarri viu Fest\nCastellers de Sants 11 de Juliol de 2020 General 0 Comments\nBARRI VIU FEST és un espai permanent de trobada a l’entorn de la cultura. Consistirà en una terrassa amb música en viu de petit format. Volem oferir un espai de trobada i socialització al barri, a través d’una oferta cultural gratuïta. Descarrega’t l’entrada on-line. MÉS INFORMACIÓ: QUAN? Cada divendres, des de l’11 de setembre fins al 19 d’octubre, de 19 a …\n“Si el casc casteller avui és una realitat, en bona part és per la iniciativa dels Castellers de Sants”\nCastellers de Sants 31 de Maig de 2020 General\nFa 15 anys els Castellers de Sants van fer una clara aposta per la seguretat en convertir-se en la primera colla que incorporava un casc per a la canalla. Va ser el 8 de maig del 2005, en un 4 de 8, a l’actuació del XIIè Aniversari. En aquell cas va ser un casc de taekwondo, ja que encara no …


Can Roda / Can Mayoles | Mapes de Patrimoni Cultural\nCan Roda / Can Mayoles\nCan Roda / Can Mayoles Santa Maria de Martorelles\nDamunt del torrent de can Sunyer, 08106\nA l'extrem de ponent del terme municipal, tocant a la població de Martorelles\nRef. Cad.: 000300100DF39F\nFont de can Roda / Font de Sant Salvador\ndl., 14/03/2016 - 01:00\nMasia de planta rectangular que presenta dos cossos adossats a la banda sud-oest i un barri posterior delimitat amb una tanca d'obra. L'edifici principal presenta la coberta de teula àrab de dos vessants, amb el carener paral·lel a la façana principal, i està distribuït en planta baixa i dos pisos. Presenta obertures majoritàriament d'arc rebaixat, amb els emmarcaments bastits en maons i la façana principal orientada al sud-est. A la planta baixa destaca un gran portal d'accés emmarcat per dues finestres. Al primer pis hi ha tres finestrals amb sortida a tres balcons simples reformats. A la segona planta hi ha tres grans finestrals trigeminats amb els ampits correguts i motllurats. El parament està rematat amb un doble ràfec de grans dimensions fet de maons. Les façanes laterals presenten un coronament esglaonat de maons també. A la part superior de la façana de tramuntana hi ha la següent inscripció pintada al parament: "CAN 1867 RODA". Adossats a aquestes façanes laterals hi ha dos volums de planta rectangular amb coberta d'un sol vessants de teula àrab, distribuïts en planta baixa i pis. En general tenen obertures d'arc rebaixat bastides en maons. A la planta baixa hi ha simples finestres mentre que al pis hi ha dues grans galeries cobertes amb bigues de fusta, i obertes a l'exterior mitjançant una successió d'arcs rebaixats geminats bastits en maons. Presenten el mateix ràfec que el volum principal. Els dos cossos adossats a l'extrem sud-oest de la construcció estan reformats, tenen cobertes d'un sol vessant i estan organitzats en una sola planta. Tota la construcció presenta els paraments arrebossats i pintats. Davant de la façana principal hi ha una gran era de cairons de planta rectangular. També un magatzem aïllat i un safareig al bell mig de les vinyes. La zona del voltant de la casa està enjardinada.\nS'hi accedeix des de la veïna població de Martorelles. A l'encreuament entre el carrer de Josep Anselm Clavé i la plaça del mateix nom, cal agafar un camí de terra que surt a mà dreta i porta a la masia de can Roda. A l'Arxiu Municipal de Martorelles es conserva una petita sèrie d'imatges de la masia.\nEl primer document on apareix mencionada la masia de can Roda és de l'any 1447 i està custodiat a l'Arxiu Diocesà de Barcelona (ADB). Es tracta d'una declaració del propietari de can Roda, Joan Roda, sobre les seves possessions a Santa Maria de Martorelles. També es menciona que amb anterioritat, la casa és deia can Maïoles. Per la documentació consultada, la masia de can Roda va passar de ser una casa benestant a finals de l'edat mitjana a una hisenda pobre i en decadència a mitjans del segle XVII. Datat l'any 1625 es conserva un inventari dels béns del propietari de la masia que havia mort recentment que deixa clar això. De fet, en el cens parroquial de l'any 1626 fet per mossèn Pau Querol, consta que a la casa de can Roda només hi vivien dues persones (d'un total de 121 en 17 cases en tot el poble). La casa també apareix referenciada en un plànol descriptiu i cartogràfic de Martorelles de l'any 1750, fet pel rector de la parròquia de Santa Maria Josep Antoni Casasayes. En aquest s'indicava que l'església tenia alous a la casa de can Roda o Infants Orfes. En aquest sentit, segons l'autor martorellenc Jaume Sindreu, la hisenda de can Roda va ser subhastada pel procediment de públic encant, passant a mans de la Casa dels Infants Orfes. L'orfelinat la llogava o la tenia en masoveria, depenent dels seus interessos. Sindreu també fa referència que durant la guerra de la Independència (1808-1814), la casa va servir de quartel del somatent de Martorelles i Sant Fost. L'any 1811, els francesos que rondaven per la zona la van saquejar i incendiar. A finals del segle XIX, la casa fou adquirida per Salvador Bonaplata per convertir-la en la casa d'estiueig de la seva família. Era un industrial del tèxtil barceloní que va fundar la primer fàbrica de teixits a vapor. Segons Sindreu, el propietari va derruïr la casa antiga i va aixecar l'actual l'any 1872, uns metres més enllà d'on hi havia hagut l'antiga. Aquesta dada es contradiu directament amb la inscripció gravada al coronament de la façana lateral de la masia, on apareix l'any 1867 com a data de construcció. En l'actualitat, la casa és la seu del Celler can Roda on s'elaboren vins i caves de la DO Alella. També es fan jornades d'enoturisme i lloguer d'espai per fer celebracions privades.\nDOPEC; GMG (2014). "Catàleg de masies i cases rurals". Pla d'Ordenació Urbanística Municipal de Santa Maria de Martorelles (document en fase d'aprovació definitiva). [Inèdit]. GARCÍA-PEY, Enric (1997). Recull toponomàstic de Martorelles: Vallès Oriental. Barcelona: Fundació Vives Casajuana, Dalmau, p. 92. SINDREU, Jaume (1985). Matorelles històrica i llegendària. [Martorelles: s.n.], cap. 4, 12, 13. SINDREU, Jaume (1990). Matorelles històrica i llegendària. [Martorelles: s.n.], cap. 34, 36. SINDREU, Jaume. Plànol descriptiu i mapa cartogràfic de Martorelles "dibuixat" l'any 1750, pel rector de llavors. [Martorelles: Arxiu Municipal de Martorelles] (Inèdit). VILLARROYA, Josep. "La casa d'estiu dels Bonaplata". El 9 Nou, 25 de juliol de 1994, suplement "De pagès estant". http://www.cellercanroda.cat/ct/benvingut.html (Consulta: 14-03-2016).


"XXII", Ciència i Tecnologia de les Terres de LLeida - Alex Moga\nEl passat 15 de febrer, va veure la llum el primer número d’una nova revista XXI, aquesta de Ciència i Tecnologia, de la mà de Grup SEGRE, que fica en valor el treball i el talent de les Terres de Lleida. Una revista en la línia de mostrar el treball que el sector empresarial, productiu, social, universitari i d’altre, de les Terres de Lleida desenvolupa.\nCom podreu veure, conéixer i constatar, Lleida, i les Terres de Lleida en el seu conjunt, no vol perdre la oportunitat de pujar-se al tren de la cuarta revolució industrial.\nPodeu llegir la publicació del meu espai “the Digital Transformation” a la nova revista “XXII” a continuació. Si vols aprofundir i conéixer d’altres publicacions editades per mi mateix pots navegar i llegir-les fent click aquí\nDescargar “Revista 22 - Digital Transformation (febrer 2020) en català”\t22-Alex-Moga-DT.pdf – Descargado 78 veces – 5 MB\nNúm. 2 – article d’Àlex Moga “de la seguretat informàtica”\nDescargar “De la seguretat informàtica by Alex Moga”\texemplar-sencer-16-1.pdf – Descargado 76 veces – 9 MB


Lleida-Alguaire bat el seu rècord de passatgers ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dijous, 23 de setembre de 2021 13:55 h\nSocietat Última actualització Dimarts, 27 de desembre de 2011 05:00 h\nLleida-Alguaire bat el seu rècord de passatgers\nL'aeroport acull 1.200 viatgers en un sol dia\nL'Aeroport de Lleida-Alguaire ha registrat avui el seu dia rècord de passatgers, amb 1.200 persones en un mateix dia, una setmana després que el tour-operador Neilson-Thomas Cook hi portés els primers turistes britànics per estrenar la temporada de neu al Pirineu. Als vols procedents de Manchester i Londres (Gatwik), que Alguaire ja va rebre la setmana passada, aquest dilluns s'hi ha afegit el vol procedent de Belfast (Irlanda). També s'hi ha de sumar el vol de Palma de Mallorca, que ha operat avui enlloc de diumenge, dia de Nadal. L'alcalde de Lleida, Àngel Ros, ha valorat positivament la notícia i ha defensat que 'el de Lleida-Alguaire ha de ser l'aeroport de referència del Pirineu'.\nAeroport de Lleida-Alguaire, esquiadors, Neilson-Thomas Cook\nRos ha defensat que seguint en la línia de treball entre la Generalitat i les institucions locals s'assolirà 'ser aquest aeroport de referència pel turisme del Pirineu i de la plana i, en un futur, també de mercaderies agroalimentàries'.\nDilluns passat, 400 turistes britànics van aterrar a Lleida provinents de Manchester i Londres, per passar una setmana al Pirineu andorrà i en una estada que formava part d'un paquet turístic gestionat per l'operador Neilson-Thomas Cook. Fins al mes d'abril, s'espera l'arribada d'uns 16.000 esquiadors, que aterraran a Alguaire amb destinació als Pirineus en vols provinents de Belfast, Birmingham, Bristol, Gatwick i Manchester.\n28 de desembre de 2011, 07.58 h\n#7 Donç guaita tu que son aquests de CiU que ho fan tant malament els que fan possible que Alguaire comenci a funcionar. I si els vostres "sòcis estratègics" sociates, haguessin fet bel que els pertocaba, ara en vindrien més del doble de viatgers procedents de Rússia.\n27 de desembre de 2011, 23.56 h\nExel·lent notícia. I que es fotin els derrotistes espanyolistes que somiaven amb el fracàs lleidata, per argumentar que els catalans no ens sabem governar! Bé, s'ha de reconèixer que amb el numeret de les retallades, a vegades ho sembla... Com continuïn els CiUxs fent-ho tant malament, encara acabarem enyorant el tripartit, tu!\n27 de desembre de 2011, 19.21 h\nMolt bé, però aquest avió (ns) tornen de buit cap a ca seua.............I perquè no els podem omplir amb fruita dolça!!! o d'altres matèries de la terra.\nTan difícil és???.\nOh es que Espanya no ens deixe (a).\n27 de desembre de 2011, 19.10 h\nara entenc perqué AENA va esperar a l'ultim dia per donar el paper que faltava, deuria tenir por que aquest aeroportet funcionés, no com els de Castelló o Ciudad Real.\n27 de desembre de 2011, 18.02 h\nNo entenc com tenen vergonya d'esbombar una noticia com aquesta després del ridícol que a tots nivells estan fent !\nMarcelí Campdevànol i Ventresca Sant Celoni\n27 de desembre de 2011, 17.39 h\nSegurament els bitllets els ha pagat la Generalitat...\n27 de desembre de 2011, 16.45 h\n1.200 persones en un sol dia .... , collons quin èxit!!!! . Comparat amb els aeroports de Castelló i de Ciudad Real , Alguaire es la reostia en bicicleta .... S'acabat a crisi a nivell mundial , companys.\nDe veritat amics del directe , hi ha 'noticies' que es millor no publicar-les\n27 de desembre de 2011, 10.49 h\nOeee!! L'aeroport ja arrenca!! Per fi!! 1.000 persones en un dia! Que tremoli el Prat! Nosaltres sempre hem apostat per Alguaire


El PSC demana als Mossos que evitin "actes insurreccionals" dels CDR com aixecar barreres\n02/04/2018 a les 13:25\nSalvador Illa reclama que intervinguin per garantir el dret a la mobilitat\n© El primer secretari del PSC, Miquel Iceta, amb Salvador Illa durant una reunió del consell nacional dels socialistes catalans.\nEl PSC ha demanat avui que els Mossos d’Esquadra evitin que els autodenominats Comitès de Defensa de la República (CDR) continuïn aixecant barreres de peatges i ha advertit que si no es posa "límit" a aquest tipus d’"actes insurreccionals" es podria produir un "enfrontament civil" a Catalunya.\nAixí ho ha indicat en declaracions als periodistes el secretari d’Organització del PSC, Salvador Illa, que ha exigit que les autoritats garanteixin el dret a la mobilitat en plena operació tornada de Setmana Santa a Catalunya, després que grups dels CDR van aixecar ahir barreres de peatges a diverses autopistes.\nIlla ha qualificat d’"actes insurreccionals" aquest tipus de protestes dels CDR, ja que creu que "no entren dins del pacífic i legítim dret de manifestació", pel que els ha condemnat i ha demanat als Mossos que intervinguin per garantir el dret a la mobilitat.\n"Cal anar amb molt de compte amb aquest tipus d’accions, perquè si no se’ls posa límit es pot arribar a un enfrontament civil a Catalunya que no desitgem i que farem tot el possible perquè es pugui evitar", ha indicat Illa.\nEn aquest sentit, el dirigent socialista ha afirmat que "la millor manera" d’evitar aquest risc d’enfrontament social és que es confirmi el més ràpid possible un govern a Catalunya que respecti la legalitat i accepti l’actual marc legal vigent de la Constitució i l’Estatut.\nIlla ha valorat les recents declaracions de l’expresident de la Generalitat Artur Mas o de dirigents d’ERC que han marcat distàncies respecte a una possible investidura de Carles Puigdemont com a president del Govern, en entendre que suposen un "pas" cap a l’acceptació del "principi de realitat" que la via unilateral "només ha portat al caos i a la divisió".\nSegons el dirigent socialista, al món independentista català s’observen actualment "dos pulsions", una que accepta el "fracàs" de la via unilateral i opta per adaptar-se al marc legal vigent, que creu que està representada per dirigents d’ERC i per Mas, i una altra, que encapçala JxCAT, que continua apostant per la via unilateral.\n"Ens agradaria que s’imposés la via més pragmàtica, la que accepta el fracàs de la via unilateral. Seria un pas endavant al camí de buscar la reconciliació entre els catalans", ha asseverat.\nSegons Illa, el nou govern català ha de ser conscient que hi ha molts catalans que desitgen la independència de Catalunya, tot i que encara hi ha més, ha precisat, que no la volen. "El Govern ha de governar per a tots els catalans", ha postil·lat.\nEl secretari d’organització del PSC ha insistit que el nou president de la Generalitat hauria de poder exercir el seu càrrec amb "plenitud de funcions", per la qual cosa considera que Puigdemont, que actualment espera empresonat a Alemanya que es resolgui sobre la seua extradició a Espanya, no reuneix aquests requisits.\nSobre la possibilitat que Puigdemont pugui delegar el seu vot en el Parlament, qüestió que abordarà demà la Taula de la cambra catalana, Illa ha recordat que el seu grup ha demanat un informe als serveis jurídics i que "seria bo" que abans d’adoptar qualsevol decisió es tingués en compte aquest dictámen.\nLa Fiscalia alemanya demana l'extradició de Puigdemont per rebel·lió i malversació


La responsabilitat dels mitjans de comunicació - Sies.tv\nLluís Costa Professor Titular / Departament de Filologia i Comunicació de la UdG 27/08/14\nDes d’un punt de vista informatiu, l’estiu del 2014 ha estat vertiginós i farcit d’arguments noticiables. Si en fem una lectura essencialment local, és evident que a Catalunya, el desenvolupament del procés nacional i el cas Pujol han condicionat poderosament les agendes mediàtiques i polítiques. Sens dubte, tot plegat ha agafat desprevinguts i deslocalitzats els tertulians i opinadors habituals que es trobaven en període de vacances. No obstant això, la ciutadania cada vegada necessita menys els “interpretadors” de la realitat i exigeix més poder disposar d’informació rigorosa i contrastada.\nEl darrer baròmetre del Centre d’Investigacions Sociològiques del mes de juliol, fet públic el mes d’agost, constata que la preocupació dels ciutadans creix per la situació econòmica, i per la corrupció i el frau. Podem prescindir dels “interpretadors” oficials de la realitat, però els que venim de lluny (“d’un silenci antic i molt llarg”), ens costa certificar la defunció de la política, en el sentit més tradicional del terme.\nEl caràcter d’aparell, de burocràcia, de nomenclatura, de casta, que defineix l’activitat dels que, en paraules de Max Weber, “viuen de la política” i de la política han fet el seu ofici, han propiciat que la ciutadania no vegi en ells la solució dels seus problemes, sinó la constatació de que són part dels seus problemes. I aquí, malauradament, no es poden fer massa distincions. Els polítics de dretes i d’esquerres acaben per tenir interessos de classe que en les parts més fonamentals resulten comunes, atès que tots formen part de l’establishment, del sistema de privilegis.\nLa partitocràcia, de la qual la socialdemocràcia en forma part, estimula la creixent frustració del ciutadà sobirà, constitueix un instrument per a ulteriors degeneracions de la democràcia parlamentària, és a dir, per a una més radical sostracció del poder al ciutadà. Resulta massa evident el desastre social provocat per la deriva dels privilegis sense fre i pel domini sense control ni contrapès del liberalisme salvatge.\nLa crisi ha generat incertesa davant del futur; la por, i sobretot la indignació, ha provocat que la ciutadania se senti profundament defraudada i cerqui solucions, en principi, molt radicals. El temor d’un futur ple d’inseguretats i fragilitats econòmiques i laborals adquireix fàcilment els trets de l’”altre”, de l’immigrant que ens “roba” el treball. Però, si l’immigrant ens pot “robar” el treball és només perquè accepta salaris més baixos. Però, l’esquerra ha procurat penalitzar mai als empresaris que utilitzen a immigrants amb salaris més baixos? Els partits polítics, –els d’esquerra inclosos– han arribat a acceptar les invencions financeres més “tòxiques” i no han fet res per acabar amb els paradisos fiscals o el secret bancari. Però, i la responsabilitat dels mitjans de comunicació? En la nostra societat aquests mitjans són bàsics, ja que una opinió pública ben informada hauria de constituir l’antídot a les injustícies i a la corrupció. La forma més elemental de poder la trobem en la capacitat de modelar la ment humana i en aquest context els mass media disposen d’un protagonisme primordial.\nPerò, malauradament, s’ha evidenciat que els grans mitjans de comunicació formen part del sistema, i per tant no és d’estranyar que hagin silenciat sovint, i ens ho ha recordat Albert Sáez aquest estiu en un article publicat a El Periódico, alguns temes que han propiciat la corrupció, com ara els excessos de l’obra pública o la despesa farmacèutica, per citar un parell d’exemples ben significatius. En aquest context és molt convenient i saludable la lectura del llibre Papel mojado. La crisis de la prensa i el fracaso de los periódicos en España, publicat pel col·lectiu Mongolia l’any 2013 en l’editorial Debate.\nExigim als mitjans de comunicació que exerceixin les seves responsabilitats i que, en conseqüència, contribueixin a donar veu a la ciutadania, a la vigilància dels governs i a difondre els valors democràtics.\nAlbert Sàezlluís CostaMax Webermitjans de comunicacióopinióUdG


Amor: de la teoria a la pràctica i de la pràctica a l’infinit – No puc dormir\nAmor: de la teoria a la pràctica i de la pràctica a l’infinit\nPublicat el 11 Juliol 2012 per nopucdormir\nAvui em declaro persona non grata superada per el dia a dia, la rutina, la feina, l’aire acondicionat que realment em condiciona més els nervis que el termostat, les presses i les nits mogudetes dels meus fills, que quan no és un all és una ceba, val més no entrar en detalls, creieu-me.\nI en totes aquestes carreres meves físiques i mentals, el pare de les criatures em mira sempre des d’un racó expectant sense atrevir-se a dir “mu” perquè ja són uns anys i tot i que no m’acabarà de conèixer mai, ha après a esperar que jo baixi d’allà on sigui que estic i li recordi que m’agraden les seves celles o li demani que m’expliqui com va aquella Vespa primavera que està restaurant des de fa mil anys.\nFa uns dies llegia no sé on que en certes zones del cervell generem respostes bioquímiques i neuroendocrines tant en l’amor com en el desig i arrel de tot això, un grup de senyors amb bata blanca tancats en laboratoris, han concluït que l’amor es retroalimenta amb la recompensa, és a dir, igual que els dofins fan virgueries saltant pels aires quan els dones repetidament un sucret, l’amor fa virgueries si el premiem repetidament amb alguna reacció química, perquè segons diuen els experts, l’amor neix exactament al mateix lloc on esclaten el desig sexual i les addicicons, ja siguin a la Nutella o a la heroïna, i per tant, el grup de senyors amb bata blanca també anomenats neurocientífics, tiren per terra les papallones a l’estómac, les mitges taronges i la música de violins. Ho fan com ho han fet tants altres abans, Freud sense anar més lluny i la seva (ja em perdonareu) obsessió amb la sexualitat, els estudis objectius sobre l’amor d’alguns filòsofs, les teories psicològiques d’alguns sanitaris o la literatura entorn a la passió i la raó d’alguns erudits.\nJo penso que la gastem massa i massa aviat la paraula amor, i que com gairebé totes les coses que fem des del dia que arranquem a plorar quan sortim del ventre de les nostres mares, ens encarem al concepte de l’amor de la mateixa manera que ens encarem a una sèrie d’accions vitals que com a remat d’ovelles que som, seguim al peu de la lletra tal com ens les van dictant: passem per l’amor com passem per l’hipoteca, per l’acomiadament de solters, per fer un màster del què sigui, per buscar noms cool per als nostres fills, per autodiagosticar-nos estrés o viatjar a llocs que eren llunyans i ara ja són turísitcs. De tant originals que volem ser en tot, ens transformem en meres fotocòpies els uns dels altres. Amb l’amor passa igual, ens el donen mastagadet, ens han dit que en parella i per sempre i que qualsevol extra és pecat o infidelitat, ens han dit que el pack “sempre” inclou una mitjana de dos boques per alimentar, ens han venut que permetre que dues persones del mateix sexe s’estimin és progrés en comptes de lògica aclaparadora , ens han fet entendre el divorci i la separació com un drama quan a vegades és la millor manera de demostrar amor i respecte per la persona amb qui ja no podem estar.\nL’amor és pur sentiment amics neurocientífics, segurament sí que esclata on escalta el desig i l’addicció, ja m’agrada que sigui així i té tot el sentit del món, però l’amor, si no es viu d’una manera pròpia i autèntica, ínitma i personal, tampoc no té massa sentit. L’amor lliure, siusplau. Es tracta de tenir la oportunitat de viure la vida que volem de la manera que volem, què ens queda com a individus sinó? Fora teories, fora imposicions, fora aquesta mania d’haver de fins i tot sentir només el què ens diuen que hem de sentir.\nEl pare de les criatures i jo estem d’acord en tenir dues vivendes, en viure separats per no haver de parlar sobre si la caca del petit avui era maca o els tomàquets del Mercadona no suquen gens. Ens agradaria trucar-nos a mitja setmana per quedar només si en tenim ganes i personar-nos a casa de l’un o de l’altre empolainats i amb les millors gales, amb ganes de copa de vi; d’aquesta manera creiem, ens podríem administrar mútuament el sucret que fa saltar els dofins fora de l’aigua i retroalimentaríem allò que ja fa molts anys vàrem encetar. El problema és que per error o desconeixament, un dia vàrem entrar a formar part del ramat d’ovelles i conseqüentment paguem hipoteca, i de veritat, amb una en tenim més que suficient, així que amb addicció o sense, fem bàsicament de pares sota el mateix sostre i de tant en tant coincidim al sortir de la dutxa o canviant un bolquer i activem una reacció química encara que sigui només amb un : “ei, tu per aquí!”\nP.D: Em fa gràcia pensar que hi ha un laboratori ple de senyors que busquen on neix l’amor. M’agrada que la humanitat no es rendeixi mai per conèixer millor la seva pròpia espècie.\nNo oblidem però, que som primats, que les femelles anem depilades, però continuem siguent primats, i que necessitem espai i pixar territori, i saber-nos més que els altres, procrear, menjar, dormir i sobretot somiar.\nEtiquetat amor, neurociència, parella, passió, primats, rutina, sexe3 comentaris\n← Quan Mallorca, Menorca, Eivissa eren només Mallorca, Menorca, Eivissa\n3 pensaments sobre “Amor: de la teoria a la pràctica i de la pràctica a l’infinit”\n12 Juliol 2012 a les 15:06\nMartona !!!, m’agrada molt el teu escrit sobre l’amor i desitg, jo vull pensar que encara existeix el romanticisme. Petonets guapa. Jordi 🙂\n12 Juliol 2012 a les 15:13\nExisteix segur…i a tu et torna a esperar amagat en algun racó, ja veuràs. Posa’t guapo cada dia, per si les mosques. Un petonàs guapíssim!\n16 Juliol 2012 a les 12:53\naquest m’ha agradat, m’ha agradat molt.\nM’agrada llegir-te Marta!


2016 maig 07 | Federació Hostaleria de Girona\nEl Punt. Catalunya obre el debat sobre els perjudicis del turisme si no s'hi posa fre. Els experts alerten de la creixent precarietat laboral en el sector. Barcelona tem la pèrdua d'identitat d'alguns barris molt massificats. El turisme de masses és un factor de desenvolupament...\nEl Punt. Els coctelers gironins Gerard Ruiz, David Carreras i Manel Vehí seran avui a Figueres. Les fires enceten la recta final i avui és l'última nit de l'Embarraca't. Les Fires i Festes de la Santa Creu encaren la recta final amb un cap de setmana...\nEl Punt. El president de l'associació d'hostaleria assegura que feia “molts anys” que els establiments no s'omplien amb tanta antelació per Girona, Temps de Flors. El 70% dels visitants es queden a dinar. Girona, Temps de Flors és un dels esdeveniments més multitudinaris que es fan...\nDiari de Girona. Entrevista Sílvia Sabrià. Fundadora i Directora de Tick Translations. Sílvia Sabrià va fundar fa només cinc anys l’empresa de serveis lingüístics i traduccions Tick Translations. Avui ja dóna feina a quasi 400 traductors de tot el món Lost in translation. Què es perd...\nDiari de Girona. Es tracta d'un ambiciós treball «holístic» on participen unes 70 persones de diversos àmbits i membres d'elBulliLab. El cuiner Ferran Adrià fa uns tres anys que treballa en un projecte de recerca sobre la història de la cuina. Es tracta d'una iniciativa...\nDiari de Girona. L’associació Cuines de la Vall de Camprodon proposa per desè any els seus menús temàtics en el marc de la Temporada Gastronòmica del Poltre, del 7 al 22 de maig de 2016. La Temporada Gastronòmica del Poltre aplega aquest any els 10...\nDiari de Girona. Per cada euro destinat a Catalonia Trade&Investment se n’atreuen, de mitjana, 150 d’inversió forània. Catalunya ha atret 150 euros d’inversió estrangera per cada euro públic de pressupost destinat aquest 2015 a Catalonia trade & investment, l’àrea d’atracció d’inversions estrangeres de la Generalitat....\nLa Cambra de Comerç dedica una jornada als mercats de l’Àfrica Occidental\nDiari de Girona. La Cambra de Comerç de Girona va presentar a un grup restringit d’empresaris gironins les oportunitats econòmiques del mercat de l’Àfrica Occidental, a on enguany hi organitzarà una vintena de missions empresarials. Dani Vives, consultor expert en aquests territoris, i Míriam Marcó,...\nDiari de Girona. El sindicat Uspac denuncia el pla pels propers mesos i Blanes serà una de les comissaries més reforçades. El Departament d'Interior, com cada any, reforçarà la presència policial en les comissaries de la Costa Brava i en aquest cas, segons assegura el...\nDiari de Girona. Josep Rull anuncia la creació d'una comissió per minimitzar l'impacte ecològic de l'autopista de Blanes a Lloret de Mar. El conseller de Territori i Sostenibilitat, Josep Rull, va anunciar ahir que el seu departament, juntament amb ajuntaments i agents socials, redactarà un...


La memòria ha de contenir:\n- Descripció del tipus d'establiment on es realitzarà l'activitat: centre específic d'aplicació de les activitats sol·licitades, centre d'estètica, perruqueria, hotel o similars, centre de massatges, centre de bronzejat, gimnàs o centre esportiu, centre de formació d'aquestes activitats, centre de distribució (material relacionat amb aquestes activitats), altres (especifiqueu quin).\n- Descripció detallada de les instal·lacions i equips: sales de treball de tatuatge, sales de treball de pírcing, sales de treball de micropigmentació, lliteres de treball, distribució de lliteres per sala, armaris per a materials específics, armaris per a roba específica, sales d'esterilització, autoclaus, sistemes de desinfecció, magatzems, magatzem d'escombraries, serveis higiènics, altres (especifiqueu-ne el nombre i les característiques i/o observacions).\n- Especifiqueu si disposen de locals externs o separats de l'establiment principal, la ubicació i l'ús al qual es destinen.\n- Descripció dels procediments de neteja i desinfecció de les instal·lacions\n- Documentació acreditativa de la formació del personal aplicador. Especifiqueu el nombre de persones que treballen a l'establiment, el nombre d'aplicadors i els seus noms i cognoms. Per a cada persona cal adjuntar la fotocòpia del DNI, el diploma del curs de formació higienicosanitària o un equivalent i el certificat de vacunació d'hepatitis B i tètanus (art.11.1 Decret 90/2008)\n- Acreditació de la recollida de residus de risc mitjançant còpia del contracte amb un gestor autoritzat de residus sanitaris.\n- Document informatiu sobre les pràctiques de tatuatge, micropigmentació o pírcing per lliurar a la persona usuària abans de fer la pràctica.\n- Descripció detallada de les activitats que es pretenen portar a terme al local.\n- Altres dades d'interès (horari i dies d'activitat).


PressReader - La Vanguardia (Català): 2019-01-14 - La Diputació busca altres usos per a la residència presidencial del Montseny\nLa Diputació busca altres usos per a la residència presidencial del Montseny\nSamaranch, Tarradellas i Dalmau, usuaris en el passat d’una masia poc utilitzada avui dia\nLa Vanguardia (Català) - 2019-01-14 - VIURE - ROSA M. BOSCH Fogars de Montclús\nSi les parets de la finca del Vilar, al cor del Montseny, parlessin transcendirien sucosos passatges de la història política recent. La que encara és, almenys formalment, residència de vacances del president de la Diputació de Barcelona, al terme municipal de Fogars de Montclús, ha allotjat des de princicada pis dels anys setanta del segle passat a Juan Antonio Samaranch, Josep Tarradellas, Antoni Dalmau, Manuel Royes i també a Jordi Pujol, entre altres. Actualment, s’obre ocasionalment per fer algunes reunions i, segons afirmen fonts de la Diputació, se li busca un altre ús més d’acord amb els nous temps.\nLes construccions que conformen El Vilar, una discreta talaia des de la qual s’albira el mar, reben\ndia la visita d’un vigilant de la Diputació per controlar que ningú no ocupi la casa i que tot estigui en ordre per si arriba el president o se sol·licita celebrar allà alguna trobada. Amb el jardí i la zona boscosa, la propietat ocupa una superfície de 148.000 metres quadrats.\nEl Vilar consta de dos edificis, un dels quals disposa de dues grans sales de reunions, i l’altre està habilitat com a habitatge, amb tres habitacions, una d’elles reservada per a l’escorta i el xofer; saló; menjador; cuina, i un espai destinat als masovers. Des que es va jubilar la masovera, Maria Rosa Pujol, que vivia allà amb el seu marit, Josep Planas, i els seus dos fills, ningú ja no habita de manera permanent El Vilar. Només l’esmentat vigilant hi va de dilluns a divendres.\nEl marquès de Castell-Florite va encarregar la rehabilitació de la casa\nTarradellas i la seva família gaudien de la finca d’El Vilar a l’estiu i caps de setmana\nLa directora de comunicació de la Diputació, Mònica Gallardo, afirma que últimament El Vilar només s’ha obert puntualment per a alguna reunió, que ja no té un ús residencial, encara que formalment no s’ha modificat el destí que se li va donar als anys seixanta.\nFonts de la Diputació comenten que va ser sota el mandat de Joaquim Buxó Dulce de Abaigar, marquès de Castell-Florite, que es va decidir destinar la masia a residència presidencial de vacances. També a fer reunions de la Diputació i d’altres institucions. “La rehabilitació es va prolongar durant uns deu anys ja que la casa pràcticament estava en ruïnes. Va ser el 1973, en època de Samaranch, quan van començar a venir els presidents”, indiquen les mateixes fonts.\n“Nosaltres, la meva dona i els nostres fills, ens vam instal·lar a El Vilar el 1972, abans que acabessin les obres, per vigilar que tot estès en ordre”, explica Josep Planas, que va treballar com a guarda del Parc Natural del Montseny fins al 2011. Amb Josep Maria de Muller, president entre 1967 i 1973, va culminar la rehabilitació, però segons explica Planas amb prou feines va visitar la masia un parell de vegades.\n“Samaranch sí que s’hi quedava a dormir, aquí mantenia reunions de treball. Tarradellas pujava els caps de setmana i també a l’estiu amb la seva dona, Maria Antònia Macià, i amb la seva filla, Montse, que es trobava molt a gust a la finca. Tarradellas em deia que la Casa dels Canonges era molt fosca i que aquí gaudia de la llum natural i de\nL’última reforma de la masia es va realitzar durant el mandat de Celestino Corbacho\nl’aire pur”, continua relatant Planas, que va viure al Vilar amb la seva família durant uns 30 anys.\nPlanas recorda que les visites de Jordi Pujol, que no va ocupar mai la presidència de la Diputació, i de la seva família a la masia, van causar algun “estira-i-arronsa”. “Venia amb la Marta i els seus fills. A Pujol li agradava molt caminar, sortíem al Matagalls, al Turó de l’Home, al Pla de la Calma... Preguntava molt, ho volia saber tot”, afegeix.\nTambé Antoni Dalmau i Manuel Royes anaven amb les seves famílies a El Vilar. Precisament va ser en època de Dalmau (1983-1987) quan l’immoble va passar de dependre del Servei de Parcs de la Diputació a estar sota el control de Presidència. En aquelles dates, Maria Rosa Pujol, la masovera, anava a treballar a les oficines del parc i això impedia que pogués dedicar-se tot el dia a atendre la residència i a rebre els hostes. El canvi va possibilitar que Pujol estigués a jornada complerta a El Vilar.\nLa presidència de Dalmau, que passava períodes de vacances familiars a El Vilar, va coincidir amb el moment en què es gestava la candidatura de Barcelona als Jocs Olímpics del 1992. “Aquí venien Maragall i el seu equip a reunir-se\nEl masover recorda les reunions d’Antoni Dalmau amb Maragall i el seu equip\namb Dalmau... ”, afegeix Planas.\nEls masovers van deixar El Vilar el 2002 i des d’aleshores ningú no ocupa permanentment aquesta reservada finca. L’actual vigilant explica que, a partir de Montilla, la masia s’ha utilitzat ben poc. Les dues sales que té han estat escenari de reunions però com que no hi ha un registre oficial sobre les entrades i sortides, segons afirmen des de la Diputació, es desconeix l’ús que han fet d’aquesta propietat els posteriors presidents.\nPersones que han tingut o tenen alguna vinculació amb El Vilar sí que assenyalen que en aquest paratge a 940 metres d’altitud han descansat des dels esmentats presidents de la Diputació i de la Generalitat fins a algun alt mandatari europeu, entre altres polítics. Però l’activitat de fa anys ha minvat relegant el recinte, que es manté impecable, a una situació d’infrautilització. L’última reforma de la casa es va emprendre en època de Corbacho (2004-2008).\nGallardo apunta que és una masia sense una funció concreta i assumeix que cal donar-li nous usos. Una de les possibilitats que s’estudia és adequar l’espai a residència d’escriptors.\nLa Diputació, que és propietària d’un 10% de la superfície del parc natural del Montseny, ha anat adquirint finques per rehabilitarles i n’ha rebut d’altres fruit de donacions (veure informació adjunta). Aquest és el cas de la Masia Mariona, una casa senyorial envoltada d’un jardí-bosc de 3,5 hectàrees, que acull les oficines del parc natural. Les altres estan destinades a albergs, cases de colònies o escoles de natura, principalment, i són gestionades per entitats o particulars.\nTambé compta amb terres llogades a agricultors i ramaders.\nPerò una de les joies de la corona és El Vilar, que als seus orígens, al segle XVII, pertanyia a una família que es dedicava a la venda de gel. Els seus murs han estat testimonis d’episodis de la història com el que relata Antoni Dalmau. “Recordo una comissió de govern en què Antoni Farrés, del PSUC, es va oposar a votar a favor d’una proposta de Tarradellas. El president va reaccionar molt iradament perquè volia unanimitat en tots els acords. S’ho va prendre molt malament i al final Farrés li va donar el seu suport”.\nAmb vistes.En un dia sense núvols, des de la terrassa de la finca s’arriba a veure la costa\nEntrada principal del complex, que també disposa d’una casa per als vigilants\nJAUME SOLER /DIPUTACIÓ DE BARCELONA\nJosep Tarradellas i M. A. Macià amb Antoni Dalmau i la seva família


Petits i grans mostren el seu talent en els 36 tallers del Barcelona Dibuixa repartits per la ciutat - Social.cat\nLa il·lustradora Paula Bonet convida els participants a mirar-se interiorment i “sense filtres”\nDiàlegs de Dona al taller “Casa-cos-parla”. | Diàlegs de Dona\nEl festival Barcelona Dibuixa ha posat color a 29 espais de la ciutat aquest diumenge gràcies als 36 tallers que ha organitzat aquest any sota la direcció artística del Museu Picasso i la col·laboració de l'Institut de Cultura. La 16a edició del certamen té per lema ‘Menja't el Món’ i gran part dels seus continguts han girat entorn l'alimentació sostenible.\nUn any més, s'hi han sumat participants de totes les edats, que han pogut descobrir els secrets de la cuina d'abans o l'alimentació amb insectes del futur. Un dels tallers que ha tingut més èxit ha estat el de la coneguda il·lustradora valenciana Paula Bonet, que ha convidat als inscrits a mirar-se interiorment per fer-se un autoretrat “sense filtres”.\nEl taller dirigit per Bonet tenia per títol ‘Dibuixar és mirar’ i pretenia que els participants es dibuixessin per “allunyar-se de l'embolcall bell a què estem acostumats a les xarxes socials”. A parer seu, en aquestes aplicacions hi ha “uns reflexos plens de filtres” que s'allunyen molt d'allò que la il·lustradora ha animat a fer aquest matí: mirar-se interiorment. Els participants han tingut miralls i tinta xinesa per poder fer-se un autoretrat introspectiu.\nAmb aquest taller la dibuixant vol construir un “autoretrat col·lectiu” que, segons ella, serà “molt interessant” perquè hi ha participat gent molt diferent. Alguns dibuixen habitualment i altres ho fan només ocasionalment i hi tenen poca traça. Tot plegat es plasmarà en un “complex autoretrat” del qual se'n farà una instal·lació artística que es podrà veure “pròximament”.\nA més de Paula Bonet, el certamen ha comptat amb els talleristes Fito Conesa, artista resident aquest 2021 al Museu Nacional d'Art de Catalunya; la ceramista Rosa Cortiella; la productora artística, gestora cultural i dissenyadora gràfica Estel Boada; l'artista visual Antonio Gagliano, l'il·lustrador i artista plàstic David de las Heras i l'artista tèxtil Tania Berta Judith.\nLa majoria de les activitats han girat al voltant de la necessitat d'implantar nous sistemes d'alimentació, coincidint amb el fet que Barcelona és aquest 2021 la Capital Mundial de l'Alimentació Sostenible.\nEnguany la gran festa del dibuix de Barcelona s'ha fet en cinc districtes (Ciutat Vella, L'Eixample, Sants-Montjuïc, Sant Andreu i Sant Martí) i ha ocupat museus, teatres, centres cívics, culturals i universitaris.


La televisió del Baix Vallès va celebrar la cinquena edició de la festa de lliurament de premis\nReconeixement a la Colla de Ball de Gitanes de l’Agrupació Associació Cultural de Montmeló\nMontmeló va reconèixer a la Colla de Ball de Gitanes de l’Agrupació Associació Cultural de Montmeló\nL'Envelat de Carrencà va ser l'escenari el passat dijous 30 d'abril de la cinquena edició de la Festa de Lliurament de Premis Vallès Visió. L'Envelat va acollir a unes 300 persones en un acte que va comptar amb l'assistència dels alcaldes i regidors dels sis municipis que conformen el Consorci Teledigital Mollet.\nAlternada amb les actuacions d'entitats com el Ball de Gitanes, Carrancà-Rock, Els Gegants, Karate i la Unión Cultural Andaluza, la gala va servir per fer entrega dels tradicionals guardons a un projecte, entitat o persona de cada municipi.\nAixí, Mollet del Vallès va premiar a l’organització de la Fira d’Artesans, una històrica fira que aplega a visitants d’arreu de Catalunya. La ciutat de Parets va atorgar el seu guardó a Herm@nados-Agermanats i a la Casa d’Andalucía pel desenvolupament d’aquest projecte de cooperació i agermanament.\nMontornés va premiar el projecte Aliments Frescos, impulsat per quatre entitats: Volumont, Càrites Montornès Nord, Càrites Montornès Centre i Unió de Botiguers.\nPer la seva part, Montmeló va reconèixer a la Colla de Ball de Gitanes de l’Agrupació Associació Cultural de Montmeló. Pel que fa a Vallromanes, la Colla Gegantera del municipi va ser l’entitat premiada.\nI, per últim, Martorelles, el municipi amfitrió, va premiar la iniciativa de l’Arxiu Municipal i la productora SabemCom pel documental ‘Tots som Derbi. La fàbrica de les emocions’ sobre els treballadors de la històrica empresa.\nVídeo V Gala Lliurament de Premis Vallès Visió 2015\nData de modificació: 03/06/2016 13:07:16


Programació > Exposicions > En construcció > Exposició\nMaria Soler, comissària\n"...el tema de la identitat es treballarà d'una manera transversal, com un cub que està format per diferents cares però que sense una d'elles no estaria complet." Aquesta va ser una de les frases amb què presentàvem per primera vegada la proposta educativa En construcció. Mesos abans de saber que aquest títol prendria un sentit no només metafòric sinó també literal.\nL'arribada de la COVID-19 ens sorprèn enmig de les sessions a les aules, just quan acabàvem de decidir que un quadrat seria la imatge gràfica del projecte. Un recipient on tot és possible. Una superfície per omplir, un perímetre compartit.\nLes peces i reflexions de l'alumnat es veuen interrompudes sobtadament. Aturem de cop les idees entorn d'una imaginada exposició. I la situació ens demana repensar. Com enfoquem de nou tot el treball produït fins al moment?\nFem reunions telemàtiques. Com tothom. Creem un camp de treball a distància. Ens tornem arqueòlogues, recuperem tot el que hem fet amb l'alumnat i relacionem conceptes, unim metodologies. Creem una web. Visibilitzem els processos creatius entesos com a veritables protagonistes. Ens guardem idees als calaixos, a les butxaques, en carpetes a l'ordinador. I ens confortava la idea de poder tornar als instituts tard o d'hora. Imaginàvem, dibuixàvem i concebíem una estructura mòbil, un cub itinerant, una exposició instal·lació participativa per col·locar al pati dels instituts. Aterrar com aliens en la seva quotidianitat i sorprendre'ls una altra vegada.\nTampoc. Després de l'estiu el quadrat que havia agafat una forma tridimensional torna de nou a desaparèixer. Seguim amb hipòtesis i pensem a utilitzar els eixos del quadrat, els marcs, l'espai intern que el conforma i l'espai extern que l'envolta. Són tots aquests elements els que donen pas a una proposta expositiva a mig camí entre la realitat i la ficció. Us presentem el Bòlit Mentor 2019-20: el que ha sigut, el que podria haver sigut i el que no serà.\nAzucena Momo - Institut Josep Brugulat\nLa identitat és una construcció constant, una revisió, un reciclatge. Qui som és una qüestió present al llarg de les nostres vides. Durant totes les etapes reflexionem sobre la nostra individualitat i el rol que tenim dins de la societat en què vivim. Però és durant l'adolescència quan s'esdevé el pas de l'infant cap a l'adult. Quan assumim responsabilitats, quan prenem consciència que podem definir-nos en com i qui volem ser.\nEls i les alumnes de l'Institut Brugulat de Banyoles ho van tenir molt clar en parlar sobre identitats. Van produir imatges sobre una identitat plural, transgènere, connectada a la natura en un sentit canviant, cíclic i efímer; i molt lligada amb la frase d'Heràclit, quan afirmava que no ens podem banyar dues vegades en el mateix riu, el riu no serà el el mateix, sinó canviant cada segon que passa.\nEl nostre procés de recerca va estar basat en el cos com a paisatge origen per a un imaginari visual. Vam proposar treballar en peces que contenien tècniques de collage, poesia visual i il·lustració. Però mai es van dur a terme. Van quedar com a nucli per als debats proposats a les sessions, com a excusa per plantejar un procés de creació que mai va veure la seva materialització, però que ens va permetre sentir com el procés agafava força, quan era l'únic que teníem. I quan això passa, quan el resultat ja no té importància, llavors l'aprenentatge és l'únic objectiu. I això és el que ens queda. Un procés, un manyac d'esbossos, d'idees, d'opinions i debats, un desenvolupament d'un projecte creatiu, un estudi de conceptes, unes accions que no s'han dut a terme... i finalment hem pogut consolidar-ho dins d'un cub in-existent que us presentem en aquesta exposició.\nMireia Ferron - Institut Santiago Sobrequés\n"Converso con el hombre que siempre va conmigo" Machado, A. Poema Retrato (1906)\nAquesta és la premissa a partir de la qual comença una exploració i indagació entorn del concepte identitat i les múltiples interpretacions que li són inherents.\nLa intimitat personal ha deixat de ser una situació estrictament privada. Amb l'eclosió de les xarxes socials -especialment en aquelles en què la imatge pren el paper protagonista- l'exposició de la nostra quotidianitat passa a tenir un paper rellevant dins l'imaginari col·lectiu. La constància de documentar i exposar la realitat en present (l'aquí i ara), la cosificació de la vida quotidiana i l'exhibició d'un perfil personal a través d'un cos imatge, comporta i evidencia el que ja en el seu moment Juhani Pallasmaa plantejava: pensem en imatges i després hi posem paraula.\nPerò, pensem en imatges? O mitjançant la imatge creem una realitat entorn del jo? Del desig? De la fantasia? Ficcionem?\nEl constant bombardeig d'impacte visual sembla que neutralitza, més que estimula, la capacitat d'imaginació i creació individual i autònoma. Amb la voluntat de recuperar un espai de silenci entre la presa fotogràfica, l'instant i la persona que executa la imatge, vam constituir un cos de treball que passés per un període íntegrament personal. L'ús de càmeres analògiques i la impossibilitat d'accedir a la imatge de manera immediata determinava una manera de mirar que es prolongava en el temps i l'espai. Una continuïtat inefable entre la presa i el resultat: imaginàvem la imatge.\nUn projecte que s'ha vist interceptat per un element intrús i de repercussió mundial.\nEl que tenim, el que ens queda, guardem i ens emportem són les eines amb les quals construir o desconstruir una determinada manera de mirar. Interrogar-se sobre el que passa dins d'aquesta seqüència anomenada quotidianitat. L'estructura, revestiments i parets és obra de cadascú.\nÍngrid Riera - Institut Carles Rahola\nDe cop esdevé un repte interessant predissenyar un projecte artístic sobre la identitat, especialment amb un grup de joves que encara no coneixes. Qui sou? Què us agrada? Què us interessa? Quines necessitats teniu? Aquestes són les preguntes que em vaig fer més enllà del fet de com apropar l'art contemporani a l'aula o com crear una obra conjunta. Per això, el meu procés de creació va estar compost d'activitats i accions que van confluir en una descoberta d'un jo col·lectiu i individual amb les complexitats i formes de relació que s'establien. Volia generar un espai on l'art es plantegés com una oportunitat per a elles, volia oferir la possibilitat de treballar obrint camins on no figurés un impossible.\nIgual que les artistes feministes buscaven crear mitjançant l'emoció vertadera i l'autobiografia, nosaltres vam dibuixar una línia de treball que sorgia de les inquietuds i experiències personals de cadascú. Jo em situava davant una posició de trampolí entre elles i la creació. La perspectiva de gènere inexistent -"La meva mare m'ha dit que hi ha noies que són unes buscones i per això les violen"-, el sistema educatiu -"Som només una nota"-, els prejudicis -"Llevo toda la vida sintiendo el racismo"- i les xarxes socials -"Tothom té mínim dos comptes d'Instagram"- van ser temes recurrents dins les nostres sessions. Per a mi era important que elles trobessin i donessin el sentit del projecte. Volia establir un lligam entre el seu món, la creació i el món de l'art. Amb l'aparició de la COVID-19 no vam poder concloure el procés, però ja havien agafat molt més valor les etapes que transitàvem que no la peça en si.\nTal com afirma Erik Erikson, el major obstacle que ha d'afrontar el desenvolupament dels adolescents és l'establiment d'una identitat i nosaltres érem allà per indagar-hi. La definició d'adolescència com a classe va suscitar de forma espontània amb les seves intervencions -"Estic adormida", "Això és una merda"-; incloses les pròpies censures -"No vull ensenyar el meu". Personalment, va ser molt interessant reviure aquests processos mentre em sorprenia de paral·lelismes amb la meva pròpia experiència. La vida és dura o El pavo soñador van ser títols que van acompanyar algunes de les seves creacions, però si una cosa tenen clara les alumnes de quart d'ESO de l'Institut Carles Rahola és que la identitat és quelcom relatiu que es pot modificar al llarg de la vida.


Vet Aquí!, butlletí lingüístic de la Diputació de Girona (març de 2014)\nEl mes passat, vam tancar el Vet Aquí! amb un text que no acabava de rutllar. És aquest:\nPLEC DE CLAUSULES ADMINISTRATIVES GENERALS DE CONTRACTACIO APLICABLES ALS CONTRACTES D’OBRES DE LA DIPUTACIO DE GIRONA I ELS SEUS ORGANISMES AUTONOMS\nHeu detectat per què no funciona? Si el que us fa arrufar les celles és la falta d’accents, aneu pel bon camí!\nHem de tenir en compte que, tot i que hi ha una llegenda urbana que s’entesta a propagar que en català (i en castellà) les paraules que s’escriuen amb majúscules no s’accentuen, aquest rumor és del tot fals.\nAixí doncs, cal accentuar els mots sempre que les normes d’accentuació ho prescriguin, independentment del fet que els escriguem amb majúscules o amb minúscules. Per tant, el text, un cop accentuat, quedaria d’aquesta manera:\nPLEC DE CLÀUSULES ADMINISTRATIVES GENERALS DE CONTRACTACIÓ APLICABLES ALS CONTRACTES D’OBRES DE LA DIPUTACIÓ DE GIRONA I ELS SEUS ORGANISMES AUTÒNOMS\nI, ja que hi som posats, aprofitem per recordar-vos les normes d’accentuació:\nLes paraules agudes (aquelles en què la síl·laba tònica és l’última) s’accentuen:\nquan acaben en\nas, es, is, os, us\nExemples: comitè, interí, accés, incís, magazín...\nPer tant, no s’accentuen: paper, estil, paret, element, iogurt, ascensor...\nLes paraules planes (aquelles en què la síl·laba tònica és la penúltima) s’accentuen:\nquan NO acaben en\nExemples: cérvol, gràfic, telèfon, pèsol, èxit, útil...\nPer tant, no s’accentuen: aigüera, conveni, llapis, informe, origen...\nLes paraules esdrúixoles (aquelles en què la síl·laba tònica és l’antepenúltima) s’accentuen sempre.\nExemples: superfície, hectàrea, matèria, fenòmens, paràmetre...\nRecordeu que els monosíl·labs (els mots d’una sola síl·laba) no s’accentuen, tret que els hàgim de distingir d’un altre mot que s’escriu igual però té un significat diferent. L’accent que usem en aquests casos es coneix amb el nom d’accent diacrític:\n(unitat de temps)\n(tros de soca)\n(ganes de dormir)\nPOSAR L’ACCENT EN\nAcabo d’escriure una frase que no sé si és del tot correcta:\n“El projecte posa l’accent en el documentalisme social.”\nPuc fer servir l’expressió “posar l’accent en”? És que l’he buscat al diccionari de l’Institut d’Estudis Catalans i no la hi he trobat.\nEn cas que sigui incorrecta, em podeu dir de quines alternatives disposo?\nL’expressió posar l’accent en és correcta en català. Si bé és cert que no apareix al diccionari normatiu de la llengua catalana (el DIEC), sí que la trobem recollida al Gran diccionari de la llengua catalana (GDLC), de l’Enciclopèdia Catalana, concretament en l’entrada "accent":\n“[...] posar l’accent en (alguna cosa) Posar-la en relleu, subratllar-ne la importància. El programa del partit posa l'accent en la necessitat d'un desenvolupament sostenible.”\nPer tant, com que el GDLC gaudeix de l’aval de l’Institut d’Estudis Catalans, pots utilitzar amb tota tranquil·litat la forma posar l’accent en, o bé la pots substituir per d’altres de sinònimes, com són ara posar èmfasi en, posar en relleu, etc.\nLa fotografia d’aquest mes capta un parell de lapsus que apareixen en un conegut còmic:\n1) Tal com hem vist en repassar el tema de l’accentuació, les paraules planes no s’accentuen quan acaben en -es. Per tant, tenint en compte que tenies és una paraula plana (té la síl·laba tònica en penúltima posició: te-ni-es) acabada en -es, no l’hem d’accentuar: tenies.\n2) Un cop resolt el problema detectat a tenies, veiem que aquest verb apareix en combinació amb la conjunció que! Recordeu que la construcció tenir que és incorrecta en català. Per expressar obligació, necessitat, etc., en català podem fer servir, segons el context, les formes haver de, caldre, ser necessari...\nPer tant, amb aquests canvis, el còmic quedaria així:\nPer acabar, us avancem que en el butlletí del mes d'abril analitzarem l’error que conté aquesta frase:\nLa teva sol·licitud serà acceptada mentres que la presentis en el termini establert i en la forma escaient.\nDes de l'Oficina de Serveis Lingüístics us animem a proposar-nos temes que us interessaria que tractéssim ens els propers butlletins, siguin de normativa (pronoms febles, relatius, etc.), de qüestions convencionals, de terminologia administrativa o de qualsevol altre àmbit d’interès per a la Diputació (informàtica, medi ambient, economia...). Podeu fer-ho per mitjà del formulari de contacte que trobareu a l’apartat «Presentació» d’aquest web.


Viquipèdia:Viquimarató 10è aniversari 48H Open House Barcelona 2019 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nViquipèdia:Viquimarató 10è aniversari 48H Open House Barcelona 2019\nViquimarató 10è aniversari 48H Open House Barcelona\n19 d'octubre de 2019 (2019-10-19)\nCol·legi d'Arquitectes de Barcelona (Plaça Nova, 5)\nCelebració del 10è aniversari 48H Hopen House\nLa Viquimarató 10è aniversari 48H Open House Barcelona 2019 '10 dones 10 anys' és un esdeveniment d'edició conjunta de la Viquipèdia en català organitzat per l'associació 48H Open House Barcelona i Amical Wikimedia en motiu de la 10a edició del festival d'arquitectura del mateix nom. L'objectiu de l'edició d'enguany del festival és el d'incrementar la visibilitat de les dones dedicades a l'arquitectura, de tal manera que s'han proposat crear o millorar els articles sobre 10 arquitectes catalanes, ja sigui a la Viquipèdia en català com en altres idiomes.\n3 Què es va fer?\n4 Llista d'articles a treballar: '10 dones 10 anys'\n5 Admissibilitat de biografies\n5.1 Criteris generals\n5.1.1 Recomanacions sobre la redacció en llenguatge no sexista\n5.2 Com sé si he fet un bon article?\n6 Altres tasques\n6.1 Wikimedia Commons: imatges lliures\n7 Ajuda bàsica\n10:00 Taller introductori a la Viquipèdia i la seva edició, a càrrec de Tiputini\n12:30 h Refrigeri\nQuè es va fer?[modifica]\nEns vam centrar en 10 arquitectes catalanes . Què vam poder fer?\nEscriure o ampliar la seva biografia, tant en català com en qualsevol altra llengua\nEscriure o ampliar articles sobre els seus projectes més destacats, tant en català com en qualsevol altra llengua\nIl·lustrar els articles amb fotografies, tant d'elles com dels seus projectes\nAfegir informació biogràfica tant sobre les arquitectes com els seus projectes a Wikidata\nAixí les fitxes tècniques que apareixen a cada article estaran més completes\nI podrem fer llistes automàtiques amb tots els projectes de cada arquitecta\nLlista d'articles a treballar: '10 dones 10 anys'[modifica]\nCiutat de la Justícia de Barcelona l'Hospitalet de Llobregat\n150 Habitatges Rodalies Renfe - PMHB (OHB)\nJardins de Fabra i Coats (Jardins Plaça de Can Fabra)\nBiennal de Venècia: Exposició; Morning Chapel\nCasa Providència de Badalona (OHB)\nEdifici multifuncional Fondo - Santa Coloma (OHB)\nRemodelació de la La rambla\nReurbanització de l'esvoranc del Carmel\nReurbanització del Baluard de Migdia\nLa Seca (OHB: restauració de l’antiga fàbrica de la moneda per a espai escènic Brossa;restauració La Seca 2; connexió Espai Brossa - La Seca 2\nCan Colom (OHB): rehabilitació de la masia i urbanització de la plaça i el seu entorn\nHabitatges amb serveis per a gent gran a Pl. de les Glòries - IMHAB (OHB)\nPunt d’informació a Pl. Glòries (OHB)\n36 habitatges socials per a joves a Can Caralleu\nProjecte Badalona: Av. Mónaco - c. Verdi (espai públic)\nAudiovisual: Què és Arquitectura\nFundació Arrels (OHB): pis zero Fundació Arrels\nLa Floresta: Plataforma La Floresta Parla\nBiblioteca, casal d'avis i interior d'illa de Sant Antoni\nMuseu Pierre Soulages (Rodés, França)\nMercat de Sant Antoni: rehabilitació (OHB)\nCompartiu les vostres contribucions a Twitter i a altres xarxes socials amb l'etiqueta #viquimarató. Citeu els comptes oficials de @Viquipedia, @AmicalWikimedia i 48H Open House BCN. Així engrescareu altres persones a participar-hi!\nD'acord amb el criteri general d'admissibilitat, una persona serà admissible si ha rebut cobertura significativa en fonts fiables i independents del subjecte. En el cas de biografies això es pot concretar:\nPersones que hagin estat el tema principal d'una publicació no trivial, una biografia més o menys completa, per una font independent de la persona.\nPersones amb una cobertura parcial d'algun aspecte destacat, per fonts diverses, independents entre elles i no trivials.\nPersones que hagin realitzat una contribució especialment rellevant i que forma part de la memòria històrica del seu camp de coneixement específic.\nCom sé si he fet un bon article?[modifica]\nEl teu article....\nAporta informació suficient per a una lectora o lector sense coneixements previs del tema?\nInclou al final una categoria perquè les lectores i els lectors el puguin trobar fàcilment?\nCom més Sí hagis contestat, millor hauràs fet l'articleǃ\nAfegir dades biogràfiques i professionals per millorar la informació disponible a les infotaules\nHi vull participar! He de ser arquitecte, membre de 48H Open House Barcelona o d'Amical Wikimedia?\nL'esdeveniment és obert a tothom però les places són limitades\nI tant! Hi haurà viquipedistes que et c¡giaran i t'acompanyaran\nSi vols venir només has de fer clic al botó blau "Inscriu-te aquí" de l'apartat "participa-hi". Com que l'aforament de la sala on es farà la viquimarató és limitat necessitem saber com de ple estarà en tot moment\nUn ordinador portàtil (millor que una tauleta), el cable per carregar la bateria i ganes d'editar en companyia.\nPresentació a càrrec de Tiputini\nMoment de compartir i conscensuar\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Viquipèdia:Viquimarató_10è_aniversari_48H_Open_House_Barcelona_2019&oldid=22785769»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 feb 2020 a les 15:41.


Protocol pràctic; la son i la mandra; i tallers d’expressió artística inoblidables | Hogar de María\n28 maig, 2022 Activitats, General, Tallers, Xerrades\nEn aquest dia, les mares de la seu de Badalona van assistir a un taller de protocol pràctic per a mares i nens molt interessant, impartit per la professional, Marisa.\nEn acabar la sessió, es va fer un pica-pica i es van entregar els lots de la setmana.\n“La son i la mandra” va ser el títol de la xerrada que es va impartir a la seu aquest dijous. Les mares es van mostrar molt atentes i participatives durant la sessió.\nLes mares van començar el dia esmorzant i resant juntes. En acabar, van començar un taller d’expressió artística amb Valeria, terapeuta. L’activitat va consistir a tancar els ulls i pensar sobre que significa la maternitat per a cadascuna de les participants, mentre escoltaven música clàssica.\nVan imaginar un dibuix, el van traçar i el van pintar imaginàriament. Mentrestant Valeria, anava fent preguntes que les ajudava a enfocar la idea del dibuix. Uns minuts més tard, van obrir els ulls i van plasmar allò que van imaginar en un paper. En traçar-ho, van representar el significat que té per a elles la maternitat i el camí que estan fent, cada color i detall formaven part d’aquest significat.\nAl final, cadascuna de les mares va mostrar i va explicar el significatdels seus dibuixos a les altres fent d’aquest taller, un dels més emotiusi inoblidables per a totes.\nDesprés, es va fer un altre talleramb l’Ángela, on es van fer unes roses de Sant Jordi de ganxet espectaculars!\nFinalment, es va entregar una canastretaa la Yesenia!\nDesprés de resar i esmorzar, les mares van assistir a un taller d’expressió artística que oferia la mateixa dinàmica que el del dimarts 19 d’abril. Aquesta vegada el tallerva ser dirigit per Míriam, la coordinadora de la seu.\nAmb música clàssica, les mares van tancar els ulls i van reflexionar sobre el significat de la maternitat. Van imaginar un dibuix, el van traçar i el van pintar imaginàriament. Després, ho van plasmar en un paper i van compartir el seu significat amb les altres companyes.


Patong Palace Hotel Phuket Tailàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA AGODA\n39, Rat-U-Thid 200 Pee, Kathu, Patong, Phuket, Tailàndia 83150 (Mostra el mapa)\nHo sentim, no hi ha habitacions disponibles al Patong Palace Hotel per les dates escollides.\nEquipaments àrea de fumadors ascensor barbar de la piscina botigues a l'hotelbugaderiacafeteriacaixa forta casino centre de negocisconserge discoteca/dj equipaments per a persones amb discapacitats habitació familiar instal·lacions per a reunions i banquets lloguer de bicicletesrestaurant s'admeten animals de companyia saló servei d’habitació VIP servei de cangur servei de llançadoraservei d'habitacionsservei d'habitacions 24 h transport hotel/aeroportvisites turístiquesZones públiques amb Wi-Fi\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Phuket, no busqui més enllà de Patong Palace Hotel. A 15 km de l'emoció de la ciutat, aquest hotel de 3-estrelles gaudeix d'una excelent situació i permet accès a les millors atraccions de la ciutat. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Teatre Sphinx, All 4 Diving, Ujjain. A Patong Palace Hotel, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos conserge, visites turístiques, aparcament de cotxes, bar de la piscina, servei d'habitacions. L'ambient de Patong Palace Hotel es reflexa en cada habitació. aparell de televisió, habitacions per a no fumadors, balcó/terrassa, TV satèl•lit/cable, mini bar són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de massatge, piscina (infantil), piscina exterior, jardí. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Patong Palace Hotel la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Phuket.


NETEJADOR/A | Empleo y Trabajo en Barcelona - EmpleoBarcelona.com\nDescripción: Es precisa netejador/a per a residència de nens/es amb discapacitat, ubicada a Pineda de Bages.\n– Mantenir l’ordre diari de la llar.\n– Mantenir el fons.\n– Realitzar …\nRequisitos: -Persona responsable i amb motivació.\n-Empatia i interès per persones amb discapacitat.\n-Vehicle propi per a desplaçar-se.\n-Experiència en tasques de neteja i bugaderia.


BARCELOFÍLIA : PALAU DE LES MISSIONS. (1929-1969)\nPALAU DE LES MISSIONS. (1929-1969)\n*1929.- Porta principal d'accés al Palau de les Missions. (Foto: Arxiu Huertas)\nUn dels molts palaus que es varen construir a Montjuïc durant l'Exposició Universal de 1929 fou el Palau de les Missions, que s'aixecava al costat del palauet Albèniz. L'edifici era obra de l'arquitecte Antoni Darder i tenia una superfícvie de 5.000 metres quadrats. La façana principal era d'inspiració romànica amb els arcs de mig punt propis de les esglésies d'aquest estil i amb finestres allargades i estretes. L'edifici era de planta rectangular i des de l'exterior era fàcilment distingible per la seva cúpula octogonal inspirada en el renaixement italià.\nAmb motiu de l'exposició va servir per presentar al públic el treball que realitzaven les missions catòliques religioses als diferents països del món.\nAcabada la Guerra Civil la seva funció va ser ben diferent. Inicialment era una presó en la que s'amuntegaven les persones afectes a la causa republicana que havien estat detinguts pels franquistes després d'ocupar Barcelona i durant els anys següents. Posteriorment, el 1953 es va consolidar com un centre de classificació d'indigents, que servia d'aixopluc a tot tipus de persones sense sostre ni recursos que arribaven a Barcelona en busca de feina.\nVa subsistir fins el 1969, any en que fou enderrocat per ampliar els jardins de Joan Maragall i així donar més perspectiva i amplitud al recinte del palauet Albèniz, que ha actuat de residència reial i ha acollit recepcions i actes municipals.\n*1929.- El Palau de les Missions reproduit en un cromo de l'època de l'Exposició.\n*1929.- Dues imatges de l'interior del Palau de les Missions durant l'Exposició Internacional. A dalt l'estand dels Pares Jesuïtes, a baix el dels Pares Agustins.\n*1967.- El Palau de les Missions presentava aquest estat deplorable en les vigílies del seu enderrocament.\nPublicat per bar.cel.ona.uta a 20:33


CARAVANA CANÀRIES 2021 :: Caravanaobrimfronteres\nDesprés de 5 anys i una pandèmia no resolta,\nCaravana Abriendo Fronteras resisteix i posa rumb al arxipèlag canari.\nJuntament amb Carovane Migranti, viatjarem per donar visibilitat i denunciar les violacions dels drets fonamentals de les persones en trànsit. També volem acompanyar i teixir xarxes de solidaritat i resistència amb les persones i col·lectius que es troben a les Illes Canàries, per reclamar el dret a la mobilitat de totes del persones, perquè o tots els drets són per a totes les persones, o són privilegis.\nEls governs ens converteixen en fronteres, en lloc de separació, de divisió, de defensa dels drets de les elits, dels seus privilegis; tot això a costa de desposseir a la majoria de la població dels seus drets, de les seves llibertats i de poder satisfer les necessitats bàsiques. És molt fàcil convertir Canàries, Lesbos o Lampedusa en presons a cel obert. Canàries ja ha sigut lloc d'exili o presó en altres moments de la història i ara són les persones en trànsit qui pateixen aquesta repressió.\nEls mitjans de desinformació ens mostren la frontera espectacle narrant un relat que vol donar un missatge a la població local: el de la submissió i la por; i un altre missatge a les persones que arriben d'altres territoris: el de la repressió i la mort.\nLes circumstàncies polítiques, socials i econòmiques dels últims anys han agreujat algunes de les condicions que empenyen a les persones a decidir migrar dels seus països. L'impacte de la pandèmia està portant a situacions d'extrema pobresa a països de l'Àfrica Occidental i del Sahel Occidental, d'on procedeixen la majoria de persones que arriben a Canàries. A aquest fet se li ha de sumar l'empobriment associat als processos de globalització, a l'extractivisme que espolia els recursos d'aquestes comunitats i les seves formes de vida, als conflictes armats, on els governs europeus tenen una responsabilitat històrica, però també un paper actiu en l'actualitat pel que fa a les inversions que fan a aquests països. No existeix un efecte crida, sinó que es fomenta l'efecte expulsió.\nEl tancament de les fronteres ha reactivat el trànsit a rutes més perilloses, com és la ruta canària. Això, juntament amb les polítiques migratòries assassines impulsades per la Unió Europea, té com a conseqüència que almenys 1.851 persones hagin mort l'any passat i més de 2.000 estiguin desaparegudes.\nCanàries, un dels territoris més empobrits de l'estat espanyol, amb una situació social insostenible a causa de la crisis econòmica que ha acompanyat la pandèmia, amb l'aturada del monocultiu turístic, s'ha convertit en frontera colonial de la Europa capital.\nA la forta militarització de les illes com a plataforma per al neocolonialisme extractivista, se suma aquest nou paper de guàrdia fronterera contra el sentir de la seva població que, com es ve evidenciant, majoritàriament es mostra solidària amb les persones migrades, organitzant nombroses xarxes de recolzament en defensa dels seus drets i per a pal·liar les conseqüències del racisme institucional.\nDurant l'últim any, les condicions de detenció, amuntegament i bloqueig a les illes han estat dramàtiques.\nEl context d'emergència sanitària derivada de la COVID-19 i les polítiques migratòries emparades en un nou Pacte Europeu han servit d'excusa per legitimar la vulneració de drets humans, el racisme institucional i la violència policial i militar. S'ha violat el dret a la lliure circulació, tancant a les persones en illes-presó i generant un relat d'allau que nodreix el racisme i obre la porta a la extrema dreta. És aquest un relat intencionat, ja que els interessos de les elits són els que regulen el dret a la mobilitat de les persones. És per això que, a mesura que s'apropa la temporada turística, els fluxos migratoris es transformen i la frontera es fa més permeable expulsant a persones migrades per acollir a turistes.\nViatgem per organitzar-nos, per fer xarxes de resistència, per escoltar i aprendre des d'una perspectiva feminista i decolonial.\nEl 17 de juliol ens trobarem a Gran Canàries, fins el dia 25 que ens acomiadarem a Tenerife. Allà portarem a terme accions de denúncia i reivindicació, així com compartirem espais de trobada per conèixer i debatre sobre experiències i lluites. Crearem xarxes amb els col·lectius locals que acompanyen i recolzen a les persones migrades, així com donarem recolzament a altres resistències a la frontera.\nDenunciarem les polítiques migratòries assassines i el nou Pacte Europeu sobre Migracions i Asil, que continua posant el focus en el retorn, les deportacions, l'externalització de les fronteres i la signatura d'acords de readmissió per tercers països, com a eina de control fronterer. Denunciarem els dispositius de privació o semi-privació de llibertat, els espais de contenció, com els campaments, CIEs o CATE; la militarització i la presència de FRONTEX a Canàries. Seguirem enfortint xarxes i aliances, reivindicant el dret a la salut i a disposar de vacunes per a les persones de tots els territoris, reclamant el dret a sol·licitar asil, a la llibertat de moviment i a la regularització de totes les persones en situació administrativa irregularitzada a territori espanyol.\nAquest estiu, en el context de la Gira Zapatista per Europa. Estarem presents a la ruta canària i, una edició més, ens situarem en una perspectiva global i històrica. Hi serem com una Caravana Europea que té present que les causes que obliguen a les persones a desplaçar-se es repeteixen; que té present que la frontera-mur és una, encara que canviï de nom; una caravana que no s'oblida i diu PROU a tot allò que passa i ha passat en temps presents i temps passats en altres llocs d'Europa, Mesoamèrica, Àfrica i Àsia, al Mediterrani, a l'Estret, als Balcans o a Rio Bravo...\nComparteix amb nosaltres aquest trajecte vital per a dir NO a l'Europa Fortalesa.


Pituïtària hormona luteïnitzant per injecció (LH) - Xina Ningbo segona hormona\nPituitarii Lutropinum Pro Injectione (LH) [Descripció] Aquest producte és de color blanc o blanquinós blocs o en pols liofilitzats. [Funció i ús] fàrmac hormonal. Amb la cooperació de l'hormona estimulant del fol·licle pituïtària, que pot promoure la maduració final dels fol·licles, induir l'ovulació de fol·licles madurs i induir la generació de cos luti. S'utilitza principalment: 1. Promoure els fol·licles per madurar i ovular; 2. promoure la generació d'leteum funcional corpus; 3. Cura de l'ovulació ...\nfàrmac hormonal. Amb la cooperació de l'hormona estimulant del fol·licle pituïtària, que pot promoure la maduració final dels fol·licles, induir l'ovulació de fol·licles madurs i induir la generació de cos luti.\nS'utilitza principalment: 1. Promoure els fol·licles per madurar i ovular;\n2. promoure la generació d'leteum funcional corpus;\n3. Cura fracàs de l'ovulació (mala maduració dels fol·licles, l'ovulació retardada);\n4. Cura mort primerenca o l'avortament d'embrions causades per hipoplàsia del cos luti;\n5. Cure massa curt estro i repeteixi criador d'animals femella;\n6. Cure quist fol·licular;\n7. animals Cure masculins amb baix desig sexual, de baix volum de semen i menys espermatozoides.\nI. A plicació de C Attle Reproducció\n1. Tractament de la funció ovàrica estacionària: injecció intramuscular de 200 UI de FSH, més 100 UI de LH; la dosificació es repeteix una vegada si és ineficaç.\n2. La inducció de l'ovulació: injecció intramuscular de 200-300IU de LH durant l'aparellament o diverses hores abans de l'aparellament pot promoure l'ovulació i millorar la taxa d'embaràs.\n3. La sincronització de l'ovulació: injecció intramuscular de 200 UI de LH durant l'estro de bestiar femella després de ser tractat amb la sincronització de l'estre pot promoure encara més la sincronització de l'ovulació i millorar la taxa d'embaràs després de la sincronització de l'estre.\n4. súper ovulació: injecció intramuscular de 200 UI de LH 72 hores després del tractament de l'ovulació súper pot promoure la maduració i l'ovulació de fol·licles i millorar l'efecte de súper ovulació.\n5. La prevenció d'avortaments involuntaris: injecció intramuscular de 200 UI de LH diversos dies després de la inseminació artificial; l'administració contínua durant 2-3 dies consecutius.\n1. Millorar efecte ovulació súper a ovelles: injecció intramuscular de 100-200IU de LH 72 hores després del tractament súper ovulació poden promoure la maduració i l'ovulació de fol·licles i fer ovulació sincronitzada.\n2. La injecció intramuscular de 50-100IU de LH d'ovelles durant o després del aparellament durant 2-3 dies consecutius pot curar la mort prematura o avortament habitual d'embrions causades per hipoplàsia del cos luti.\n3. Els animals Cure homes amb baix desig sexual, la mala qualitat del semen, criptorquídia, i la impotència, etc.\nAquest producte generalment no es prepara en una solució per a l'emmagatzematge en cas de desactivació.\nLa dosi es duplicarà per al tractament de quist ovàric.\n[Temps d'espera] No hi ha disposicions\nAnterior: Pituïtària hormona fol·licle estimulant per injecció (FSH)\nPròxim: Pituïtària posterior injecció


Illueca duu a la 'City' el clam per una quitança del deute - Diari La Veu\nEscriba el número 677377\nManuel Illueca, director general de l\_'IVF, lamenta la competència fiscal entre autonomies.\nNo és nou que el Consell reclame al govern espanyol una quitança del deute. La novetat és que aquesta reclamació tinga repercussió en una publicació de referència de la 'City' londinenca. El setmanari Global Capital, adreçat a inversors en deute, publica aquesta setmana una entrevista amb Manuel Illueca, director general de l'Institut Valencià de Finances (IVF), el banc públic valencià.\nA l'entrevista, que apareix en la portada del setmanari, Illueca xifra el deute de la Generalitat en 45.000 milions, "que és molt més del 40% del PIB". Aquesta quantitat és "clarament insostenible" i, en aquest sentit, el responsable de l'IVF reclama que el govern espanyol es faça càrrec de 15.000 milions de deute, el mínim perquè l'administració valenciana puga finançar-se al mercat.\nGlobal Capital és una publicació referent per als inversors en deute.\nA hores d'ara, la Generalitat depén "absolutament" del Fons de Liquiditat Autonòmica (FLA), segons lamenta Illueca a l'entrevista. Aquest instrument, introduït pel ministeri d'Hisenda el 2012 per a evitar la fallida d'autonomies com la valenciana, "ha passat de ser un finançament essencial a un destorb".\nMadrid i Navarra ja han tornat al mercat\nEl Consell vol tornar als mercats de bons, als quals ja han accedit enguany les comunitats de Madrid i Navarra. "Els bons de les regions espanyoles estan a un preu molt proper al del mercat, amb l'excepció de Catalunya, perquè els inversors tenen por que –pel procés sobiranista– s'elimine el FLA i tinga problemes per a pagar el deute", explica Illueca.\nLa peça del setmanari britànic també es fa ressò de la demanda d'un nou finançament. "Estem demanant un bon sistema de finançament, amb prou fons per a fer-nos càrrec de les nostres despeses i poder arribar al mercat. Per a reduir el risc moral els governs autonòmics han de ser responsables dels seus pressupostos", apunta el responsable del banc públic valencià.\nEn opinió d'Illueca, "Madrid està fent servir el FLA per a imposar una certa dinàmica en les despeses de les autonomies espanyoles". El director general de l'IVF critica també la competència fiscal entre comunitats. "(La Comunitat de) Madrid està disminuint els imposts per a impulsar l'activitat econòmica, però altres regions no es poden permetre el luxe de seguir aquesta estratègia", lamenta.\nEscriba el número 961400