El Balcón de Ataco Ataco El Salvador - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n8º Calle Oriente, Calle "El Naranjito", Concepción de Ataco, Ahuachapán, Ataco, Ataco, El Salvador, 01101 - Veure al mapa\nMés informació sobre El Balcón de Ataco\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, El Balcón de Ataco és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Ataco. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, El Balcón de Ataco és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a El Balcón de Ataco.


JxA diu que seguirà votant en contra de l'ús religiós a Valldegata | Ràdio Arenys 91.2FM\nPolítica Urbanisme Dilluns 4 de març del 2019\n/ Act.: 4 de març del 2019 a les 13:03\nJxA diu que seguirà votant en contra de l'ús religiós a Valldegata\nUrbanització la Victòria\nL’Alcaldessa nega que hi hagi cap …\nEl Cau Flos i Calcat prepararà demà la…\nLa regidoria de Festes destaca la participació en els actes…\n1055 persones voten per escollir l’Arenyenc de l’Any …\nEl sènior A de l’Arenys Bàsquet s’imposa clarament al …\nEl sènior masculí del Club Hoquei cau derrotat davant del …\nJunts per Arenys diu que seguirà votant en contra el text refós de les modificacions del POUM mentre es mantingui l’ús religiós a Valldegata. El partit a l’oposició ho justifica, entre altres coses, per les presumptes afirmacions fetes per l’Alcaldessa, Annabel Moreno, en una reunió amb veïns de la urbanització de la Victòria on hauria assegurat que s’hi posaria una mesquita. Així ho van explicar ahir a l’espai Tribuna Política d’El Dominical.\nJxA va dir que els veïns els van fer saber que en la trobada amb l’Alcaldessa, on es parlava de la ubicació de la nau de la brigada, Annabel Moreno els va informar que en una altra parcel·la municipal pròxima s’hi posaria una mesquita. El portaveu del partit, Estanis Fors, va manifestar que aquell no era el millor lloc per posar un edifici religiós. Per aquest motiu, insisteixen que si el govern retira els usos cultural-religiosos de Valldegata i incorpora altres com l’hoteler, trobaran el suport del seu partit. A més, JxA també va dir que la nova nau de la brigada no compleix amb la normativa, ja que fa més metres d’alt dels permesos.\nEstanis Fors va criticar, alhora, que l’Alcaldessa donés més informació que la que va donar en el ple a través de les xarxes socials. En aquest sentit, Fors va explicar que al seu partit no els va fer arribar la informació sobre el punt del text refós que anava a aprovar-se fins el divendres abans del ple. A més, segons Fors, la Generalitat no ha donat el vistiplau a aquest text.\nEl portaveu de JxA va manifestar que l’Alcaldessa ‘no sap dialogar’ i que hauria d’haver parlat més amb l’oposició, ja que per aprovar aquest punt era necessària majoria absoluta.


Comptes orfes | Consumer\nEl banc cobrarà les comissions de manteniment fins que tingui constància de la mort del titular\nDavant la mort d’un familiar que no deixa testament amb el detall dels seus béns, els hereus que desconeixen l’existència dels seus comptes bancaris no posseeixen una font d’informació centralitzada per a recuperar-les. Només els quedarà revisar papers i rebuts, i accedir a través de l’Agència Tributària a l’última declaració de la renda del mort, per a després tramitar el traspàs d’aquests béns si s’acrediten com a legítims hereus. D’aquesta manera, els familiars recuperaran el total del saldo després d’efectuar la reclamació davant el banc. Però les comissions de manteniment es descompten mentre no s’avisi de la mort del titular, la qual cosa pot buidar el compte, sobretot a partir dels tres anys, ja que les comissions comencen a ser més oneroses per la falta de moviments. Només per a aconseguir la declaració d’hereus i el certificat d’últimes voluntats -necessaris per a consultar en l’Agència Tributària amb la finalitat de conèixer l’existència dels béns-, cal esperar prop d’un mes.\nCom identificar els comptes\nMolts familiars i afins es pregunten com han d’actuar per a recuperar els diners estalviats per un parent mort, o de quina manera s’ha de procedir davant l’entitat bancària i davant la Justícia. Els comptes corrents i caixes fortes d’estalvi es bloquegen una vegada que l’entitat bancària rep la notificació de defunció del titular (de manera que ningú aliè pugui accedir a elles), i funcionen segons el procediment d’herència tradicional com qualsevol altre bé. Els hereus només podran retirar els diners una vegada acreditats com a tals davant l’entitat.\nEl principal problema en aquests casos és el desconeixement de l’existència d’aquests comptes. A Espanya no hi ha un registre de comptes bancaris que permeti realitzar la consulta per mitjà del Banc d’Espanya o alguna altra institució responsable, com ocorre amb el Registre d’Assegurances de Vida.\nA Espanya no hi ha un registre de comptes bancaris que permeti realitzar la consulta\nNomés hi ha dues opcions per a recuperar aquests diners:\nIdentificar els comptes en buscar entre rebuts, factures i contractes que hagi deixat el mort i per l’accés a la seva última declaració de la renda.\nEsperar els 20 anys sense moviments en el compte que imposa la Justícia perquè els bancs tinguin l’obligació de publicar-les en el Butlletí Oficial d’Estat.\nL’Agència Tributària, la font més fiable\nLa consulta a l’Agència Tributària sobre l’última declaració de la renda és la font més fiable per a identificar els comptes i impedir que quedin “òrfenes”. No obstant això, té les seves limitacions. D’una banda, no és segur trobar els comptes de dèbit de baixa quantia que poden no estar incloses en la declaració. I en segon terme, les persones majors que no realitzen la declaració queden fora d’aquesta possible solució. D’aquesta manera, aquest sistema només és viable per als casos en els quals el mort tingués una vida tributària activa.\nPer a accedir a l’última declaració d’un mort, l’Agència Tributària demanda als seus hereus el Certificat d’Últimes Voluntats, el de defunció i l’acreditació per part de qui el sol·licita, de la seva situació com a legítim hereu.\nAltres fonts per a consultar són tots els rebuts i factures del mort -cal saber en quin banc estaven domiciliats-, contractes de lloguer -si els hagués tingut-, i rebuts de targetes de crèdit. Això, al seu torn, els assegura accedir a algun petit compte de dèbit que no s’inclogui en la declaració de la renda.\nAccedir a aquests documents\nPer a permetre l’accés a l’última declaració d’un mort l’Agència Tributària sol·licita sempre -fins i tot si la persona no va deixar testament- la presentació del Certificat d’Últimes Voluntats com a requisit. Aquest paper permet conèixer i acreditar si el mort havia deixat o no testament, i pot obtenir-se en les dependències del Ministeri de Justícia o en les seves gerències territorials, una vegada transcorreguts 15 dies des de la defunció, mitjançant la presentació d’un imprès oficial acompanyat d’un certificat literal de defunció.\nL’Agència Tributària demanda els certificats d’Últimes Voluntats i de defunció\nL’acreditació de legítim hereu o declaració d’hereus “abintestat” -procediment judicial requerit en el cas de persones que moren sense testar-, haurà de tramitar-se en la notaria o en el Jutjat de Primera Instància del lloc on el mort estigués domiciliat, segons el grau de descendència. Si els hereus són fills o descendents, pares o ascendents o el cònjuge vidu, la declaració d’hereus intestats es fa en la notaria. El Jutjat, en canvi, serà el lloc de tramitació per a germans, nebots o altres parents col·laterals del mort.\nDe totes maneres, convé que el sol·licitant aporti la major documentació possible sobre la persona morta. No està de més adjuntar partides de naixement, targeta de la Seguretat Social i tot document relacionat amb la vida tributària del mort.\nVes a la pàgina següent: Tràmits a realitzar en l'entitat bancària »\nAgència Tributària banc comptes declaració herederos-ca


Petit “refrigeri” del més imminent: En to poètic\nJa sabeu que no ens cansem de proposar-vos activitats i propostes que a molts de vosaltres us poden semblar interessants i atractives. Una novetat lúdico-cultural que estem preparant i que ben aviat veurà la llum és una tertúlia poètica que serà una realitat sota el no d'En to poètic.\nSeguirà la mateixa línia engegada per la Tertúlia Literària; un grup de lletraferits que es troben una vegada cada dos mesos, dirigits per un conductor, i parlen d'un llibre en concret.\nEn el cas d'En to poètic la xerrada girarà al voltant d'un poeta/poetessa i d'alguna obra seva determinada. Però hi haurà una gran diferència respecte la tertúlia literària. En to poètic, es nodrirà de la tertúlia i d'un recital. Ben aviat, us en donarem més detalls i us especificarem el calendari d'aquesta activitat que pot agradar molt a tots aquells que sigueu amants d'aquest gènere.


Cristina, Spain, Espanya (15 set. 2013)\nPensió Hostal Mediterrà , 21 habitacions\nTotes les habitacions de la Pensió Hostal Mediterrà presenten una decoració senzilla i disposen de calefacció. Inclouen bany privat o compartit.\nEl restaurant del Mediterrà serveix cuina catalana tradicional. Al nucli antic, a prop de l'hostal, trobareu bars i cafeteries.\nLa ruïnes grecoromanes d'Empúries es troben a 2 km de l'hostal, mentre que Figueres i el famós Museu Dalí és a 30 minuts amb cotxe. Les platges de Roses i Cadaqués són a uns 30 km de l'Escala.\nPensió Hostal Mediterrà es troba a L'Escala


El PP insisteix a recuperar les 'revàlides' a tot l'Estat espanyol al final de cada etapa educativa i aposta per estendre els ensenyaments en castellà i anglès, com a concreta en el seu programa per a les eleccions.\nEntre les noves propostes que introdueix la candidatura de Pablo Casado a la presidència del Govern destaca el compromís del PP per a impulsar el bilingüisme, també en l'àmbit universitari, així com els estudis STEM (acrònim de ciència, tecnologia, enginyeria i matemàtiques per les seves sigles en anglès) i la programació, sense descurar les humanitats.\nA més, Casado pretén implantar les «proves acadèmiques de caràcter nacional que avaluïn les competències i coneixements» dels alumnes al final de cada etapa educativa, com reflecteix en el programa electoral. Aquestes avaluacions externes de fi d'etapa s'incloïen en l'encara vigent Llei orgànica per a la Millora de la Qualitat Educativa (LOMCE) aprovada pel Partit Popular en 2013. Aquestes proves, no obstant això, varen deixar tenir efectes acadèmics en 2016 quan Íñigo Méndez de Vigo va rellevar al capdavant del Ministeri d'Educació a José Ignacio Wert.\nLa majoria de les propostes en educació del PP són similars, quan no idèntiques, a les quals contenia el programa amb el qual es van presentar a les últimes eleccions generals d'abril. Entre elles, establir el castellà com a llengua vehicular a tot l'Estat espanyol, atorgar capacitat «sancionadora» a l'Alta Inspecció, introduir un MIR per a docents o «garantir la llibertat d'elecció de les famílies» per a triar entre centres públics o concertats per als seus fills.\nEls espanyols que han assolit un lloc important en la política, en general, solen pensar: "i qui són tots aquests babaluets que em vénen a darrera per indicar-me què he de dir o com ho he de dir? Jo parlaré com em surti dels dellons i amb les regles o falta de regles que em vénguin en gana! I així el va. I pot no ser malament perquè la majoria dels seus seguidors solen ser encara més ignorants. L'experiència ens mostra que el recolzament dels ignorants, en política, pot tenir més força que el dels instruïts.\nPer Rebutgen el que no dominen!, fa dervers d'un any\nEl PP mai no ha tingut facilitat per a les llengües!\nNi en l´espanyola! els seus parlaments no hi ha qui els entengui per no emprar les regles mínimes de la gramàtica i fonética.\nA veure si els mallorquins serem tan bàmbols que els ho deixarem fer!\nLis haurien de fer un curset de ideologia.\nAquesta gent proposa ideas de eskerra i estalinistas.\nAquestas mesuras las han de aplicar els de eskerra.\nMirau lo que li passà a en Rajoy.\nPer Poberet, fa dervers d'un any\nA la nostra llengua caPP "caPPullo" la fotrà enrera !\nVolen tornar a les revàlides, quan ells només han hagut de passar pels "màsters" i així es veu la formació que ténen i com porten al seu pais quan governen. La República és la solució per començar a fer les coses diferents i ben fetes.\nNo hi ha res a fer o som independents o ens castellanitzaran a tots. Aquesta gent espanyola és el pitjor que hi ha al món.\n-Colla de renegats, botiflers i gonellas;,,,,,,si per èlls fos eliminarían el català de les escolas amb un "plis plas", però no ho conseguirán\nJa ho veiem que el PP sempre és partidari d´IMPOSAR. Una tònica dictatorial feixista que mai ha canviat, i que altres partits espaÑolistes també s´han fet seva. Arruix!\nPer És demolidor, fa dervers d'un any\nSempre estan iguals. Potenciar el Castellà, prihibir la nostra llengua, Història i cultura i pujar el llistó dels estudis per fer los inassequibles per a la majoria de la gent, mentres ells afegeixen al seu currículum títols que en realitat no tenen, o els obtenen per enxuf o directament els compren.\nEl programa de govern d'aquesta gent és i sera sempre un embut, amb el costat estret per la ciutadania en general, i l'ample per ells i els seus.


La ciència pot explicar l’origen de la vida? | Naturalsom\nLa ciència pot explicar l’origen de la vida?\nUn vídeo curt i amè que dóna resposta a la pregunta Pot la ciència explicar l’origen de la vida? Són poc més de 7 minuts.\nLa teoria de l’evolució biològica de Darwin ens ajuda a comprendre com les formes de vida senzilles poden donar lloc a formes de vida complexes, però, com van sorgir les primeres cèl·lules capaces de reproduir-se? L’origen de la vida necessita una explicació pròpia. Actualment, els científics no tenen una explicació completa sobre els orígens de la vida, però diferents laboratoris a tot el món es plantegen la idea que la vida podria sorgir de la química. En aquesta animació, aprendràs per què estudien aquesta idea i podreu veure algunes de les coses fascinants que han descobert.\nThis entry was posted in LA VIDEOTECA, Vídeos Biologia and tagged cèl·lula, evolució, origenvida on 7 de maig de 2020 by Míriam Redondo Díaz.\n← Per què sabem que el Big Bang va ocórrer? T’envolta un increïble món microscòpic →


Taller d'autoreparació del BiciHub - Biciclot\nInici » Articles » Taller d’autoreparació del BiciHub\npublicat a: Articles, BiciHub, Recursos | 0\nUn dels objectius del BiciHub és oferir serveis públics, universals i permanents. Cap a la ciutadania en general es comença a concretar, a partir dels acords entre Ajuntament de Barcelona, i les entitats membres. Un model de gestió comunitària i cooperativa d’equipaments socials, volent formar part del patrimoni ciutadà, gestionat pels agents del territori i veïns i veïnes que desitgin compartir els seus principis i objectius.\nUn dels serveis que ofereix és el taller d’autoreparació de bicicletes, un espai perquè totes utilitzem per posar a punt les nostres bicicletes.\nAl Taller d’Autoreparació disposes d’espai, eines i una persona experta en mecànica de bicicleta que t’assessora. Pots venir a fer les teves reparacions, a resoldre dubtes, a col·laborar amb nosaltres reparant bicicletes i simplement a aprendre.\nPer accedir al taller obert d’autoreparació és necessari fer el pagament del preu de la sessió i al mateix temps pots fer-te soci. Visita la pàgina del BiciHub per inscriure’t al Taller d’autoreparació.


DRA. M. TERESA ANGUERA ARGILAGA – Testimonios para la Historia\nPortada » PC, 18è VOLUM. Recerca Científica » DRA. M. TERESA ANGUERA ARGILAGA\nUNIVERSITAT DE BARCELONA – FACULTAT DE PSICOLOGIA – DEPARTAMENT DE METODOLOGIA DE LES CIÈNCIES DEL COMPORTAMENT\nEn els darrers 15 anys hi ha hagut una evolució ascendent del coneixement a Catalunya.\nLa metodologia observacional i l’avaluació de programes d’intervenció són les dues principals línies de treball i de recerca que han guiat M. Teresa Anguera Argilaga, doctora en psicologia i catedràtica de metodologia de la facultat de Psicologia de la Universitat de Barcelona. Són dos àmbits que s’emmarquen en el món de la psicologia, disciplina que abraça un ventall d’àrees de coneixement molt diverses. “La psicologia és una ciència que té facetes molt diverses. Fa uns anys, només hi havia psicologia clínica, psicologia educativa i psicologia industrial (avui recursos humans). En l’actualitat, però, s’han desenvolupat nous àmbits, com el dels serveis socials, en què el psicòleg té un paper fonamental.”\nTeresa Anguera va néixer en un petit poble de la província de Tarragona, Darmós, on la seva mare, Teresa Argilaga Font, era la mestra des del 1945. Aquella localitat de només 90 habitants la va veure créixer i formar-se. “La mare va ser la meva professora a l’escola del poble i després durant l’etapa del batxillerat, en què m’examinava per ensenyança lliure a Reus. Als deu anys vaig començar a estudiar sola a casa. Aquesta peculiaritat formativa m’ha influït al llarg de la meva trajectòria. La mare em donava classe a primera hora del matí i al migdia quan tornava de l’escola. D’aquesta manera vaig anar adquirint una gran disciplina per estudiar. Tinc uns records molt entranyables del meu poble i sempre he estat molt tarragonina. m’he sentit molt honorada pel fet que Darmós em convidés a fer el pregó de la Festa Major.”\nA Zaragoza va estudiar-hi Preuniversitari i primer i segon curs de carrera; a tercer curs va traslladar-se a la Universitat de Barcelona, on va obtenir el premi extraordinari de llicenciatura. “Immediatament després de llicenciar-me, el 1972, vaig entrar de professora ajudant al departament de Psicologia, format aleshores per 28 persones. Gairebé tres dècades després, tenim una facultat de Psicologia amb 270 professors. Les coses han canviat notablement. Paral·lelament, vaig fer la tesi doctoral.”\nEl 1979 la Dra. Anguera va aconseguir la plaça de professor adjunt i el 1985, la càtedra. “Em vaig especialitzar en metodologia, un camp transversal i necessari en qualsevol treball de psicologia. A partir dels anys 80 va començar a prendre forma el meu primer grup de recerca de metodologia observacional. El professor Ángel Blanco m’hi ha acompanyat al llarg d’aquests anys, i, més recentment, el Prof. José Luis Losada. També es va incorporar al grup de recerca el Prof. Pedro Sánchez Algarra, del departament d’estadística de la Universitat de Barcelona, que m’ha donat molt de suport, al marge que és el meu marit.”\nEls primers anys de treball a la universitat van ser d’una especial duresa perquè el nivell de coneixements que hi havia era baix i no era fàcil accedir a recursos de cap tipus ni a les fonts d’informació actualitzades. “En els darrers 15 anys hi ha hagut una evolució ascendent del coneixement a Catalunya. Vàrem ser una generació abnegada i esforçada que va aconseguir que el nivell formatiu i de recerca ascendís de forma progressiva.”\nTot i això, el seu esperit crític fa que pensi que encara es pot anar més enllà. “Des de fa 40 anys, em llevo cada dia a les quatre del matí per estudiar i treballar. L’esforç dels docents i dels investigadors ha de ser constant per tal d’estar al dia i aportar nous coneixements als estudiants i a la comunitat científica. El treball formatiu de tot el col·lectiu docent unit a la voluntat de desenvolupament investigador ha fet possible que finalment els científics espanyols escriguessin articles a revistes internacionals amb índex d’impacte.”\nLes fonts de saber de la Dra. Anguera en metodologia observacional han estat fonamentalment als Estats Units, país amb el qual s’han reduït distàncies en matèria de coneixement: “Si bé fa uns anys els estudis nord-americans eren capdavanters, en l’actualitat són pioners amb matisos, segons els àmbits i subàmbits. En temes molt concrets les universitats espanyoles podem arribar a destacar. Amb el Prof. Sackett i el Prof Bakeman, especialistes en el camp de metodologia observacional als Estats Units, hi ha una igualtat a Espanya en aquest moment pel que fa a l’avenç de la recerca.”\nLa metodologia observacional pretén estudiar aspectes acotats del comportament humà: “Estudiem el comportament perceptible en contextos naturals o habituals. Els darrers anys m’he centrat en la aplicació de la metodologia observacional a l’àmbit de l’esport. En un camp com aquest, en el qual es treballa en tasques aplicades, es pot ajudar a entendre problemes davant dels quals no se sap com actuar. Tenim un conveni de recerca amb el Futbol Club Barcelona mitjançant el qual aquesta entitat ens proporciona informació sobre partits de lliga que nosaltres analitzem i a partir dels quals s’elaboren informes i articles. També estem vinculats al camp de la salut, formant part de la Fundació CRAPPSI, on col·laboro en tasques de recerca, i portem a terme l’avaluació del programa Beveu menys (Departament de Salut de la Generalitat), que està previst implantar als CAP de Catalunya amb nous protocols.”\nEl balanç que fa la Dra. Anguera de la seva trajectòria investigadora és positiu. “Avui ens trobem en una fase de maduresa de la nostra línia de recerca. Un dels problemes que intentem resoldre és la manca de programes informàtics que facilitin l’automatització del procés d’observació, que avui dia està ja en fase de semiautomatització. Després de gairebé tres dècades de treball incansable, la valoració de la tasca realitzada és positiva, una tasca que ha estat fruit de la col·laboració de moltes persones entre les quals destacaria el Prof. Antonio Hernández Mendo, de Màlaga; el Prof. Oleguer Camerino, de Lleida; el Prof. Julen Castellano, del País Basc, el Prof. Toni Ardà, de La Coruña, i el Prof. Conrad Izquierdo, de la Universitat Autònoma de Barcelona, així com el Prof. Carlos Santoyo, de Mèxic, i els Prof. Magnus Magnusson i Gudberg Jonsson, de Rejkyavik.”\nLa Dra. M. Teresa Anguera ha coordinat el Report de la Recerca en Psicologia a Catalunya de l’últim sexenni i s’ha responsabilitzat durant uns anys de la secció d’Investigació de l’ICE de la Universitat de Barcelona. Persona extravertida i oberta al coneixement, no ha deixat d’establir relacions acadèmiques amb investigadors i docents de tot el món. “La metodologia és transversal i té un àmbit substantiu de coneixement que m’ha portat a integrar-me en molts grups de diferent índole.” Va ingressar a la Reial Acadèmica de Doctors de Catalunya l’any 1999. Ha dirigit 34 tesis doctorals, de les quals bastants han estat codirigides amb diversos especialistes -com psiquiatres-. No ha deixat de lluitar per assolir els seus reptes. És també llicenciada en Dret i titulada en Magisteri, i actualment està fent el doctorat de Dret Administratiu amb el professor Joaquim Tornos. La seva energia queda plasmada en una trajectòria vital plena d’activitat docent i de recerca amb l’autoria i coautoria de 20 llibres, 78 capítols de llibre i 78 articles, a més d’haver participat en nombrosos congressos nacionals i internacionals.\nPrevAnteriorDRA. CARME ANGEL FERRER\nSiguienteJOSEP MOIX VILANOVA, MANEL HERNÁNDEZ RODÓN, DOLORS SOLER CASELLASNext


Barcelona i València, dos escenaris atlètics de primera fila | Fosbury\nFosbury » Atletisme » Barcelona i València, dos escenaris atlètics de primera fila Les dues capitals reben la màxima distinció de la IAAF per a proves en ruta\nAquest dimecres la IAAF ha concedit a la mitja marató de Barcelona l’etiqueta d’or, la famosa Gold Label, que l’acredita com una de les proves més ben organitzades del món. València compta amb aquesta distinció per partida doble.\nLa Comissionada d’esports de l’Ajuntament de Barcelona, Marta Carranza, ha donat a conèixer el pas endavant dut a terme per la mitja marató de Barcelona. Aquesta prova es convertirà l’any vinent en la primera de la capital catalana en obtenir l’etiqueta d’or de la IAAF:\n“Aquesta distinció significa també, per a Barcelona, un reconeixement a la seva capacitat organitzativa, i recompensa els esforços i la ferma aposta perquè l’esport de qualitat estigui present a la nostra ciutat”.\nL’11 de febrer de 2018, doncs, Barcelona se sumarà a la llista de ciutats que compten amb les millors curses de ruta de tot el món i farà companyia a València. Allà ja compten amb la distinció d’or en les seves dues principals proves. Aquest darrer mes, de fet, la ciutat de l’Horta ha organitzat la mitja marató (22 d’octubre) i la marató (19 de novembre) amb un gran èxit de participació i amb el reconeixement ben visible de la IAAF com a millor aval per atraure un bon cartell d’atletes internacionals.\nLes distincions de la IAAF\nLa federació internacional d’atletisme va decidir crear un reconeixement a les proves en ruta més ben organitzades l’any 2008. El motiu, dotar de criteris comuns a les proves populars amb corredors d’elit arreu del món. Ràpidament va néixer també l’etiqueta de plata i l’etiqueta de bronze i aquest 2017 fins a 90 curses (30 a cada categoria) han comptat amb l’aval de la IAAF. L’organisme atlètic agrupa les proves participants en tres categories: marató, mitja marató i “altres”, en què s’inclouen curses clàssiques de distàncies diferents.\nControl antidopatge, TV o els altetes d’elit són decisius per a rebre la distinció\nEls requisits són cada cop més exigents fins a arribar a la categoria d’or i inclouen elements bàsics com que la prova se celebri en un circuit tancat al trànsit de vehicles, que els resultats es validin amb un sistema electrònic o que hi hagi diversitat internacional entre els inscrits. També, però, hi ha requisits més complexos vinculats a l’impacte ecològic, als tests antidopatge, a la difusió televisiva, als serveis als corredors (avituallaments, llebres) o als millors temps dels atletes inscrits entre els atletes d’elit.\nEl reconeixement, a la pràctica, acaba revertint en la capacitat de la prova d’atraure tan atletes de primera fila internacional com en la recerca de patrocinadors i d’impacte global en les ciutats que acullen les proves.\nTres proves d’or, dues de bronze\nAl nostre país València ha liderat les distincions que ara compartirà amb la mitja marató de Barcelona. La marató de la capital catalana que vam viure de prop fa pocs mesos, de moment, compta amb una etiqueta de bronze, un reconeixement que comparteix amb la mitja marató de Santa Pola. Si ens fixem en el panorama general, 2 de les 10 mitges maratons més importants del món de 2018 es disputaran a casa nostra. Què han aconseguit València i Barcelona en els darrers anys per ostentar aquest honor?\nMés enllà dels esforços organitzatius, ens fixem en l’apartat esportiu. A Barcelona la keniana Florence Kiplagat va batre el rècord del món l’any 2014 i ho va tornar a aconseguir el 2015. Dos rècords mundials en una prova que s’enfila pràcticament als 18.000 participants i que s’ha consolidat com un dels circuits més ràpids del món. Que 4 de cada 10 corredors siguin estrangers indica, també, el potencial d’atracció entre els esportistes procedents d’altres països.\nA València no es queden enrere. Aquest 2017 han superat el llindar dels 14.000 participants per primera vegada i la també keniana Joyciline Jepkosgei ha batut la seva plusmarca mundial i ha assolit un nou rècord del món (1:04:51). Fins a quatre atletes en categoria masculina, a més, van completar el recorregut en menys d’una hora i entre els inscrits van haver-hi representants de 80 països diferents.\nLes tres proves d’or de casa nostra de 2018 es disputaran l’11 de febrer (mitja marató BCN), el 28 d’octubre (mitja marató València) i el 2 de desembre (marató de València)


Clara Mas: "Explica les teves emocions"\nCriatures / Família 10/06/2021\nClara Mas és psicòloga Miquel Gómez\nPsicòloga i mare de la Matilda, de 5 anys. És autora de La aventura de comer solos i L’aventura de dormir sols (ed. Duomo), il·lustrats per Judi Abbot. Dirigeix el projecte d’educació emocional La Nau Espacial, www.lanauespacial.com.\n— Pensar en com era jo a l’edat de la meva filla és un exercici que em permet entendre les seves necessitats emocionals. Aconsello a pares i mares que busquin fotos antigues de quan eren petits i en pengin alguna en un lloc ben visible de casa.\nQuè desencadena, això?\n— Et connecta amb el teu passat emocional. Et fa reflexionar sobre què et va anar bé a tu i què et va mancar. Fer un treball introspectiu cap al nostre passat és bo, tant per a nosaltres com per als fills i filles.\nQuines dificultats observes?\n— Ser mare m’ha fet veure que la meva generació de pares i mares anem molt faltats d’eines de gestió emocional. Ens trobem que sovint no sabem gaire bé com acompanyar els fills i filles.\nA tu, què et falla?\n— Formar-me en educació emocional em dona la teoria, però sent mare he constatat que no sempre tinc prou energia ni paciència per acompanyar emocionalment la meva filla. Hi ha dies que ho faig bé i n'hi ha que no tant.\nCom ha estat l'últim any de la teva filla?\n— Quan va començar el confinament tenia tres anys i mig. A aquesta edat, estar per casa amb els pares és com fer vacances. Encara era massa petita per distreure’s una bona estona sola i havíem de fer torns per atendre-la, cosa que ella no sempre entenia. Cada família va viure una experiència diferent. En el nostre cas, tant la meva parella com jo, tots dos autònoms, vam perdre gairebé tota font d’ingressos.\nConec la situació.\n— Vam haver d’acompanyar la nostra filla mentre gestionàvem un dia a dia molt angoixant laboralment, ple d’incertesa.\nDavant d’això es planteja la disjuntiva d’explicar-ho o no.\n— Crec que aquesta incertesa la nostra filla la percebia. És important, tant per als adults com per als infants, poder parlar-ne a un nivell i a una intensitat que puguin comprendre i sense crear alarmisme. Si volem que els fills parlin de les seves emocions, hem de mostrar-los com ho fem nosaltres. Explicar-los com ens ha anat el dia, com ens hem sentit, que tinguin un model per saber com es parla d’emocions.\nCom explicaries a un nen què són les emocions?\n— Li diria que tothom en té, que es poden compartir i que això ens fa sentir millor. Li explicaria que les emocions venen i van, que sempre cal escoltar-les perquè compleixin la seva missió i puguin marxar, perquè si no les escoltem es queden dins nostre amagades i acaben sortint en un altre moment o d’una altra manera. Per exemple, el que era tristesa es pot convertir en ràbia.\nTinc la sospita que, en la majoria d’aspectes, el nen s’educa a si mateix.\n— Et proposo fer l’exercici. Pregunta’t quines coses de la teva infantesa creus que van condicionar com ets ara. ¿Et deixaven plorar a la nit tot sol? ¿Et consolaven quan et feies mal? ¿S'enreien de tu si deies alguna cosa sense sentit? ¿Algun mestre et va fer un comentari sobre alguna dificultat que tenies? ¿Senties que et defensaven si el teu germà es ficava amb tu?\nUf, podria respondre’t tantes coses...\n— Algunes d’aquestes experiències van condicionar el nostre comportament i, per tant, també condicionaran el dels nostres fills i filles.


SEGON DIA DE CREUER – Salt al Món\n28 de novembre de 2016 20 de gener de 2017 administradorDia a dia\nEl segon dia quan ens vam despertar ja érem a l’illa de Genovesa, coneguda pels ocells, especialment els mascarells de potes vermelles (piqueros de patas rojas).\nA les 7h del matí vam esmorzar i acabar-nos de preparar perquè a les 8h ja fèiem la primera excursió del dia.\nVam pujar a les “pangues” que ens portaven fins a la platja de l’illa de Genovesa. Aquesta illa té forma de ferradura i nosaltres estàvem ancorats just al mig. Vam desembarcar a la platja i des d’allà, vam anar seguint un camí marcat que hi havia. Durant la passejada vam veure una gran quantitat d’ocells. D’entre ells, destacaven els mascarells de potes vermelles. Són els que més ens van cridar l’atenció, perquè ens van explicar que és l’únic lloc de Galápagos on es poden veure. A les altres illes, només hi ha els de potes blaves.\nEl guia ens explica que el color de les potes dels mascarells (piqueros), canvia en funció del seu estat de salut. Quan més fort i intens, més sa. I quan són petits, les potes encara no tenen color.\nDesprés de l’excursió, vam tornar al creuer per canviar-nos i posar-nos el neoprè. Vam pujar a les “pangues” i vam navegar fins un dels laterals de la ferradura. Allà ens vam tirar a l’aigua per fer el nostre segon snorkel. Diuen que a les aigües de l’illa de Genovesa és on hi ha moltes possibilitats de nedar amb taurons martell. Nosaltres aquell dia no vam tenir sort. No en vam veure ni un, però sí que vam tenir ben a prop a un llop marí molt juganer. També, vam veure molts peixos i una manta-ralla gegant!\nVam tornar al vaixell i vam dutxar-nos amb aigua ben calenta. Aquest era un dels grans plaers del creuer. A les 12h vam dinar i vam tenir una estona lliure per fer migdiada.\nA la tarda, vam tornar a pujar a les “pangues” per anar a una altra part de l’illa a fer una caminada a veure més aus. Vam veure més mascarells de potes vermelles i una espècie de mussol molt difícil de veure, que no en recordem el nom però el podeu veure a les fotos.\nI al tornar al creuer, es va repetir la seqüència del dia anterior. Explicació al menjador del que faríem l’endemà, sopar i a la nit, altra vegada els dos com nens petits, mirant per coberta aviam que s’hi veia. Això sí, vam anar a dormir de seguida, ja que no volíem tornar a notar el moviment del creuer al començar a navegar. Ja n’havíem tingut prou la nit anterior.


Refugiats k+E³ = ∞ | Kabua\nSabies que confondre als refugiats i els migrants, o referir-se als refugiats com una subcategoria de migrants, pot tenir greus conseqüències per a la vida i la seguretat de les persones que fugen de la persecució o el conflicte?\n8 novembre 2019, 10:17 PM\nSABIES QUE... actualment 70.8 milions de persones arreu del món s’han vist obligades a fugir de manera forçada de les seves llars?...I que entre els quasi 25.9 milions de persones refugiades, més de la meitat són menors de 18 anys?\nSegons Oficina de l’Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Refugiats (ACNUR), n’hi ha 3.9 milions de persones apàtrides a qui se’ls nega el dret a una nacionalitat o l’accés a drets bàsics, com l’educació, la salut o la llibertat de moviment. Cada dia, 37.000 persones es veuen forçades a fugir de casa seva a causa dels conflictes o de les persecucions.\nPerò, què és un refugiat? Oficina de l’Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Refugiats (ACNUR)\nUn refugiat és algú que s’ha vist obligat a fugir del seu país a causa de la persecució, la guerra o la violència. Un refugiat té una temor fonamentada a la persecució per raons de raça, religió, nacionalitat, opinió política o pertinença a un determinat grup social. Molt probablement, no poden tornar a casa o tenen por de fer-ho. La guerra i la violència ètnica, tribal i religiosa són les causes principals dels refugiats que fugien dels seus països. Dos terços de tots els refugiats a tot el món provenen de només cinc països: Síria, Afganistan, Sudan del Sud, Myanmar i Somàlia.\nSabies també que a finals del 2018, 70,8 milions d’individus van ser desplaçats amb força a tot el món com a conseqüència de persecucions, conflictes, violència o violacions de drets humans. Això va suposar un augment de 2,3 milions de persones respecte de l’any anterior, i la població desplaçada forçada al món es va mantenir en un màxim històric. Això inclou:\n– 25,9 milions de refugiats al món, el més gran que s’ha vist mai;\n– 41,3 milions de desplaçats interns; i\n– 3,5 milions de sol·licitants d’asil.\nSabies que, Sabies que, Sabies que…? Així podríem estar una bona estona, però mai acabaríem. No sabem si podrem acabar amb el drama de les persones refugiades, però si que sabem, que solament a través de la conscienciació i l’acció podrem revertir la seva situació.\nHistòricament, els països que actualment es troben amb aquestes problemàtiques socials i demogràfiques, han estat l’epicentre de desgràcies, tals com guerres o fams, i és innegable la participació d’Occident en aquesta realitat, essent un bloc de nacions obcecades en els seus interessos i la seva visió eurocèntrica, utilitzant els països actualment coneguts com a “en vies de desenvolupament”, per no anomenar-los com a “explotats, desmantellats, empobrits i ignorats”, com si fossin una extensió del seu propi territori, i tinguessin la potestat d’exercir el seu poder sense restriccions.\nAquestes accions han produït que els territoris que actualment es troben en conflicte perpetu, hagin estat durant molt de temps, i inclús encara ho estiguin, com a nacions on les intervencions exteriors, que en comptes de col·laborar cap a un estat de tranquil·litat, benestar i pau han produït més caos i ebullició, hagin provocat el sorgiment i l’establiment de problemàtiques econòmiques, polítiques, socials i culturals profundament arrelades al territori.\nMés enllà, la multiculturalitat natural d’aquestes regions afavoreix l’emersió de disputes amb diferents objectius.\nCal destacar, però, que tot i ser una gran percentatge del total, no totes les persones refugiades provenen dels països actualment més coneguts per aquesta situació (Àfrica), sinó que també es donen casos on aquestes, provenen de nacions d’altres àrees del planeta.\nIndiferentment de la procedència de la persona refugiada, són individus que busquen poder mantenir una vida estable, còmode i ordinària, com qualsevol de nosaltres. La solució ideal seria que aquestes persones poguessin viure de forma segura als seus països, principalment per que és el seu espai d’origen i al que tenen afecte, i per que si decidissin abandonar-lo, fos per voluntat pròpia, i no per obligació. D’altre banda, com aquest plantejament comporta la implicació d’un gran número d’agents, des de Kabua volem promoure la tolerància, l’empatia, el raonament crític i els valors i la moral humana com a estendard, per així aportar el nostre gra de sorra.\nCom a exercici introspectiu… Tot i que aquesta condició no s’informi quan es dona el cas, si al teu institut sabessis que vindrà una noia refugiada a la teva classe, com la imaginaries? Sabries com actuar?\nCom creus que seria allotjar una persona refugiada a casa?\nSi tinguessis l’oportunitat i el poder suficient per canviar la situació actual vers els refugiats i els països involucrats, ja sigui per que és la zona de conflicte, o a on arriben aquestes persones, quines mesures prendries? Quines accions duries a terme?\nQuin creus que és el focus principal amb el que s’ha de treballar per a solventar aquesta situació? I el factor clau per fer-ho? Quin és l’inici o l’element de més contingència que produeix aquests enfrontaments i persecucions?\nACNUR. Agència Oficial de l’ONU per les persones Refugiades: https://www.acnur.org/es-es/\nRefugees Welcome España: Recursos https://redfugiados.refugees-welcome.es/recursos/\nOpen Arms: https://www.openarms.es/ca\nMetges sense fronteres: https://www.msf.es/\nStop Mare Nostrum: https://stopmaremortum.org/\nXarxa Asil.cat: http://asil.cat/


Coca de Sant Joan fàcil per a grans i petits - Catalanets\nCoca de Sant Joan fàcil per a grans i petits\nEstimats Catalanets i Catalanetes,\nen aquesta època tant estranya en la que no ens podem veure en persona, no volem deixar de passar-nos-ho bé. Per això que per Sant Joan cuinarem tots junts però cadascú des de casa seva un pastís molt especial: La Coca de Sant Joan.\nAbans de començar, anem a veure per què celebrem aquesta data: la nit del 23 de Juny.\nLa Revetlla de Sant Joan, també anomenada popularment com la Nit del Foc, la Nit de les Bruixes o la Nit del Ros, se celebra arreu dels Països Catalans durant la nit entre el 23 i 24 de juny. El dia de Sant Joan és el 24 de juny, però la revetlla de Sant Joan se celebra la nit del 23. És una nit màgica en què se celebra el solstici d’estiu, que vol dir que és el dia més curt de l’any i la nit més llarga i es passa de la primavera a l’estiu. En realitat, aquest dia és el dia 21 de juny, però l’esglèsia catòlica va voler fer coincidir aquesta data amb el naixement de sant Joan Baptista. Originalment era una festa molt pagana, que vol dir que no tenia déu i es celebrava un moment de la natura especial, com un solstici. Cada any hi ha 4 solsticis, tants com èpoques de l’any. Un altre exemple de festa de solstici és el Nadal a l’hivern o les Falles de València a la primavera!\nAquesta és una festa amb elements i costums molt marcats i simbòlics amb un aire de màgia: el foc purificador, els banys de mitjanit, les herbes de sant Joan, les cançons, el ball o els guariments i més rituals màgics.\nLes celebracions tenen el foc com a element característic. Es fan fogueres comunals, familiars i individuals i segons la tradició de cada localitat se’n munten moltes de diferents o només se’n fan en una plaça o carrer en concret, tradicionalment amb objectes inservibles de fusta que s’han anat acumulant durant tot l’any. Durant les festes es llencen molts petards i coets i les famílies i els amics se solen reunir per sopar i menjar coca de Sant Joan, de recapte o de llardons.\nSi en voleu saber més, podeu mirar aquest enllaç.\nUn forn amb una safata de forn\nUn bol gran per mesclar els ingredients\nUn bol petit o got de 250 ml de capacitat\nUn utensili per ratllar pell de llimona o taronja\nUna cullera i/o espàtula\nUn drap de cuina\nIngredients per a la coca\n500 g farina (amb farina de força, blanca i de blat surt autèntica i més esponjosa però podeu fer servir-ne integral i d’espelta també)\n200 g de llet (la recepta original és amb llet de vaca, però podeu fer servir qualsevol llet vegetal. La d’avena és particularment dolça i així podreu reduir la quantitat de sucre una mica)\n100 g de sucre (si no voleu fer servir sucre blanc, podeu fer servir sucre de bedoll o Birkenzucker en alemany. No fa pujar el sucre i te el mateix sabor. En podeu trobar a qualsevol DM, Bio Company o Vitalia)\n2 ous (un, per pintar)\n25 g de llevat fresc (si no en trobeu de fresc, també es pot fer amb llevat en pols o en alemany Backhefe)\n60 g de mantega (recordeu que ha de ser tova per mesclar-la! Deixeu-la fora de la nevera 1 hora abans de començar)\nPell de taronja o llimona ratllada (us recomano que això ho compreu bio, a causa dels pesticides!)\n1 rajolí d’anís (opcional)\nFruita confitada i/o pinyons (podeu trobar-ne fàcilment a les confiteries turques! Els pinyons es troben al supermercat, al Lidl estan ben de preu però són dels xinesos que són més rodons)\nCalenta una mica la llet fins que quedi tèbia.\nAmb els dits, trenca el llevat a trossets i posa’l a dins la llet. Barreja amb una cullera i deixa’l reposar 10 minuts.\nNeteja bé la llimona o taronja i ratlla-la dins d’un bol gran.\nDins d’aquest mateix bol amb la pell ratllada, barreja els ous amb el sucre, la mantega tova o fosa, el rajolí d’anís, el pessic de sal i llet amb el llevat.\nQuan ho tinguis tot ben barrejat, afegeix la farina a poc a poc fins que quedi una massa sòlida.\nAgafa una safata de forn i posa-hi un paper de forn a sobre.\nEstén la massa de la coca sobre el paper amb la forma desitjada.\nSepara la clara del rovell de l’ou. Fes servir el rovell de l’ou per pintar amb el pinzell la coca.\nDecora la coca amb la fruita seca i/o pinyons.\nTapa la coca amb un drap de cuina (que no toqui la coca) i espera 1 hora.\n15 minuts abans, preescalfa el forn a 180°.\nPosa la coca al forn a 180° durant 30 minuts\nDeixa refredar la coca i serveix-la de postre al sopar de Sant Joan. Bon profit!\nAquí teniu una recepta amb els mateixos ingredients, tan sols que segueix els passos en un altre ordre. Nosaltres els hem adaptat a nens i per a poder fer-ho tots junts! Si el voleu mirar amb antelació, us ajudarà a tenir una millor idea del que farem.\nBona Revetlla de Sant Joan a tots i ens veiem el pròxim trimestre!


Actualitzada 27/10/2021 a les 12:05\nEls medicaments estan aprovats per al seu ús en persones com a antihipertensius o antiinflamatoris, segons un estudi\nDescobreixen dos nous gens implicats en la malaltia de l'Alzheimer\n© Una caminada contra l'Alzheimer a Mollerussa.\nL'ús de quatre fàrmacs que actualment s'utilitzen com a antihipertensius i antiinflamatoris en les persones ha aconseguit revertir els símptomes de l'Alzheimer en ratolins, segons un estudi de l'Institut de Recerca Biomèdica de Barcelona. En aquest treball, els científics han caracteritzat la malaltia en tres estadis: inicial, intermedi i avançat. Per a cadascuna de les etapes han analitzat el comportament dels animals, n’han estudiat les afectacions en el cervell i han realitzat una anàlisi molecular quantificant l'expressió dels gens i els nivells de proteïnes. Això ha permès descriure el procés de desenvolupament de la patologia amb un nivell de detall fins ara desconegut i, a més, fer-ne una comparació amb l'envelliment saludable.


Detingut un home per violència masclista a Mataró\n«La violència masclista no té cabuda ni a la nostra ciutat ni enlloc», ha expressat l'alcalde de Mataró, David Bote\nMataró - Dimarts, 25/08/2020 - 13:28\nEls Mossos d’Esquadra van detenir dilluns passat 24 d’agost un home per un suposat cas de violència masclista a Mataró. Segons relaten fonts policials, el detingut va agredir la seva parella al carrer del Pla de Bages, al barri de Cerdanyola, i li va produir «lesions».\nTot i que des de Mossos indiquen que les lesions no van ser greus, des del diari local Capgròs van explicar que la víctima va ser traslladada a l’Hospital de Mataró. Aquest dimarts està previst que el detingut passi a disposició judicial.\nPer la seva part, l’alcalde de Mataró, David Bote, ja va condemnar «rotundament» ahir «l’agressió masclista». «La violència masclista no té cabuda ni a la nostra ciutat ni enlloc. Tot el meu recolzament i escalf a familiars i amics», va expressar el primer regidor.\nTemes: Mataró Masclisme Tribunal Superior de Justícia de Catalunya ( TSJC ) Violència de gènere Mossos d'Esquadra


12 maig, 2017 – CEBLLOB\nDaily Archives: 12 maig, 2017\nFinals i Trobades nacionals\nUn cop superat la fase sector de la nostra comarca (Barcelona Comarques SECTOR A), en les categories de benjamí a infantil, els equips guanyadors opten a participar en la següent fase supracomarcal: Trobada nacional (benjamins) o Finals nacionals (aleví i infantil). En aquesta fase s’agruparan equips de totes les territorials de Catalunya en una mateixa jornada segons esport, categoria o sexe.\nEn el següent document es poden veure els guanyadors de totes les modalitats que jan han realitzat aquesta fase (amb fase nacional, resta pendent la categoria benjamí femení i aleví masculí):\nResum de premiats: http://cebllob.org/wp-content/uploads/2017/05/Classificacions-Fase-Sector.pdf\nResultats fase sector bàsquet\nResultats fase sector futbol sala\nResultats fase sector futbol 7\nResultats fase sector handbol\nResultats fase sector Voleibol\nEls equips participants hauran d’abonar 75€ per equip a la Final Nacional.\nEls equips hauran de fer-nos arribar el full d’inscripció amb totes les dades especificades . Serveix el lliurat a la fase sector. Si hi ha canvis ho hauran de comunicar. Aquest document el lliurarem nosaltres com a Consell a l’organització corresponent.\nEls equips participants hauran de portar a la jornada:\nLlicències de tots els participants (jugadors i entrenadors) en regla.\nFull d’inscripció degudament validat pel Consell Esportiu i segellat per l’ajuntament.\nEls equips hauran de fer arribar al Consell Esportiu el document d’acceptació de les normatives abans de la fase supracomarcal conforme estan al corrent d’aquesta normativa (adjuntem model).\nAdjuntem les normatives nacionals que s’aplicaran a la Fase Sector i Final Nacional. És important que es revisin perquè hi ha canvis, especialment en bàsquet i voleibol amb l’aplicació de les parts de joc\n12 maig, 2017 Notícies passadesBy CEBLLOB\nCursos de dinamitzadors/es del Pla Català de l’Esport a l’Escola- Tarragona-2017\nOberta la inscripció als Cursos de Dinamitzadors d’Esport a l’Escola i de Gestió i Organització de Petites Entitats Esportives. Trobareu tota la informació en: www.jodic.net/cursos


La Guàrdia Civil procedeix contra una persona per un delicte de tinença il·lícita d'armes en la població de Sueca\n1:33 am - Tuesday, 26 May 2020\nL'arma, un fusell de la Guerra Civil, ha sigut dipositat en la Intervenció d'Armes de Sueca per a la seua remissió al laboratori de balística\nEl passat dia 20 de juliol es va tenir coneixement per la Guàrdia Civil de Sueca que un veí d’esta població tenia en la seua possessió un arma de foc, aparentment de les usades en la Guerra Civil, en disposició de fer foc, ja que no es trobava inutilitzada.\nUna vegada coneguts els fets, la Guàrdia Civil de Sueca es desplaçà al domicili d’està persona, un home de 55 anys d’edat i nacionalitat espanyola, comprovant que es tractava d’un Fusell Txecoslovac, tipus Mausser, marca BRNO, que podria datar de la passada Guerra Civil i no es trobava inutilitzada per la qual cosa podria haver sigut usada.\nPer tot açò es procedeix la detenció d’este home, per un suposat delicte de tinença il·lícita d’armes.\nL’arma ha sigut dipositada en la Intervenció d’Armes de Sueca per a la seua remissió al laboratori de balística. Les diligències han sigut lliurades en el Jutjat nº2 de Sueca.\nPrevious articleEl consistori alacantí rehabilitarà la façana i les neteges del Mercat Central d’Abastiments\nNext articleGlòria Marcos: “El projecte d’EU i d’IU ha canviat i ja no em representa”


Escrits de L'Home Fosc: MALGRAT LA PLUJA\nSembla que m'he abonat als relats conjunts, i res més. Serà la tardor que ho fa?\nNo és tan difícil, sols és qüestió de sortir de casa. Sí, avui plou i fa aire. El migdia fa estona que ha passat, però he sortit de casa. Els carrers negats de gent atrafegada amb ganes de tornar al seu domicili familiar. I jo? tan sols vaig de visita, sense presses.\nCom no tenia ganes de fer-me el dinar he anat al restaurant d’uns amics, feia temps que no els visitava, res no els ha canviat el bon humor, diuen estar cansats de tanta feina, però se’ls dibuixa un discret somriure; els ha fet molta il·lusió veure’m. Primera victòria del dia. Després he anat a una llibreria de vell a la Barceloneta per cercar un llibre de poemes del Quasimodo, el llibreter feia dies que m’esperava, el tenia dins d’un paquet per a mi. M’ha preparat un cafè amb la seva vella italiana, no vol ni sentir-ne a parlar d’aquestes modernes que van amb càpsules. Hem rigut abraçats i ens hem acomiadat després de fer-li dos nous encàrrecs i amb la promesa de quedar un dissabte per menjar-nos uns musclos a la marinera, tot mirant el mar. He agafat el metro i m’he encasquetat els auriculars a les orelles, volia intimitat i tendresa, m’he posat unes cançons velles, o no tant, de la Chantal Kreviazuk, he començat amb “Eve”, i després tot ha seguit rutllant de meravella. He arribat a la meva estació; Hospital Clínic. El meu germà gran m’esperava, feliç i jovial. Hem xerrat, hem rigut una estona, allò que ens permetia la cambra i el veí. Ha caigut la promesa d’un dinar de pel·lícula tan aviat com es trobi bé per caminar, abans del Nadal ens hem assegurat; ho farem! Ha vingut la seva dona, ens hem rigut també amb ella, i ja era tard, he fet camí cap a la llar.\nUn cop dins la solitària llar, m’he ficat de dret a la cuina on m’esperava aquella litografia de la tardor d’Arcimboldo, la vaig comprar a París, un dia de pluja. Molts cops me la miro, com quan tinc gana fora d’hores. La miro amb insistència i la gana desapareix.\nI crec que he viscut un dia, sense exagerar, desbordant. És curiosa la tardor d’aquest retrat del senyor amb la cara plena de fruites i hortalisses. Quines coses em passen pel cap, i penso que he viscut amb majúscules, un dia meravellós, que malgrat la pluja m’anega el cor, avui li he fet veure el sol.\nAvui us he afegit una mostra de la banda sonora que m'ha fet companyia tot escrivint el relat.\nPublicat per home fosc a 22:18\nEtiquetes de comentaris: Giuseppe Arcimboldo, relats conjunts, tardor\nXeXu dimarts, 15 de novembre, 2011\nQui no veu el sol malgrat la pluja és perquè no vol. No cal tenir massa per ser feliç. En definitiva, tot ve de dins. Bon relat, que és gairebé una reflexió.\nMaria Teresa Galan dijous, 17 de novembre, 2011\nUn dia plujós, sense haver de fer res especial, no forçosament ha de ser trist, avorrit o un dia perdut. A vegades és un dia guanyat. La pluja també té el seu encant.\nM'ha agradat aquest relat sense gaire pretenció (aparentment) però tan ben portat. L'has sabut trenar molt bé i l'has fet molt amè.\nElfreelang dijous, 17 de novembre, 2011\nBon relat! intimista i ben escrit!\nGerònima divendres, 18 de novembre, 2011\nMolt bonic! Em quedo amb la primera i l'última frase gravada al pensament.\nI la cançó que ens has deixat també és molt bonica! :)\nmontse divendres, 18 de novembre, 2011\nUn bon relat ple d'energia positiva.\nRafel divendres, 18 de novembre, 2011\nBon motiu per sortir a la tardor sota la pluja. La tardor d'Arcimboldo encara en té un de més.\ncantireta diumenge, 20 de novembre, 2011\nMolt tardorenc, la veu de la cantant és sublim. Gràcies!\nhome fosc diumenge, 04 de desembre, 2011\nGràcies a totes i tots pels vostres comentaris, són com l'aliment de la les lletres.\nGràcies per llegir-lo.


15 d'agost de 2014 Cultura, Llibres\nAquest llibre, escrit des del 1966 i publicat el 1977, és una confessió íntima de l’artista, i per això ens dóna més claus per poder entendre’l. Una confessió sincera de la seva vida sense ànim d’amagar res, sigui bo o dolent, i intenta mantenir una certa distància no apassionada per explicar-se millor. És d’agrair. Pel que fa a la seva vida personal, comença per descriure la seva família:\n“El pare era un home bo, amable, amb infinitat de coneixences. Sempre fou actiu i bellugadís, distret i desmemoriat. Amb certes idees avançades, amb els anys es va decantar per l’ordre i les tradicions burgeses. Durant la República no li agradava parlar de preferències de partit. Com la major part de la gent que no en té, els diners eren importants i les seves ambicions molt moderades. La meva mare ho fou tot per a mi en l’infantesa i quasi tota l’adolescència. Fins i tot la seva olor semblava calmar-me en els moments de temor o d’excitació. En canvi, amb el meu pare, el defugia tant com podia. La seva habitació em repugnava a causa de la suor, els orins, del tabac i del cafè. La seva manera de mastegar i xarrupar la sopa em feia fàstic. Fins la seva manera de fer-nos petons, tot mullant-nos la cara de saliva, m’era insuportable. Sempre vaig témer els crits i les plantofades, que em semblaven d’una duresa terrible, i anaven acompanyades d’unes esbroncades que em deixaven aplanat.”\n“L’any 1926 em van portar al parvulari de les monges del Loreto. Tots els records que en tinc són de terror. Jo era d’una gran timidesa però de molt caràcter, insistent i tossut quan volia alguna cosa. Tot em semblava inhospitalari i cruel. Ens feien fer sovint, com a única educació física, unes marxes gimnàstiques, una allau de criatures enmig d’un núvol de pols, que em paralitzava l’enteniment. Des d’aleshores he mantingut un veritable pànic a les multituds. La por sempre m’ha fet patir molt, fins de gran. Per això em defensava tancant-me en un màgic paisatge interior. La sensació prevalent d’aquests anys és la de l’avorriment.”\n“Les malalties tenen un gran paper en la meva vida. Les hores de febre, lluny de fer-me patir, les recordo i gairebé esperades, hi feia uns viatges fabulosos pels meus universos imaginaris que m’encisaven. Per fer salut ens van portar a la Cerdanya. Uns temps d’estranya llibertat que van donar-me una especial veneració pel paisatge de la nostra terra. Sempre he cregut que em costa de parlar. Fins que em vaig adonar que per la pintura podia dir coses sense necessitat de parlar. Amb l’aixecament militar del 36, aquell dia vaig saber per primera vegada què era l’insomni i vaig passar tot la nit desvetllat, molèstia que m’ha quedat sempre que es presenta la més lleugera preocupació.”\n“La vida de la gent grisa que s’endevina darrer uns balconets amb plantes sempre m’han produït una melangia i una estranya compassió. Ens assabentàvem que la gent del poble passava els moments més miserables. Per les dones de fer feines sabíem que pobles sencers havien d’emigrar cap a les ciutats, milers de camperols vivien d’un sol àpat al dia, mercats d’homes a la plaça dels pobles del sud es venien per quatre rals com esclaus.”\n“Saber que estava tísic, no ho vaig considerar com una desgràcia. Tot allò em va conduir a una mena de mort ritual, als límits de la follia. Precisament vaig perdre del tot la fe religiosa. Vaig meditar i llegir molt abans d’apartar-me del que em semblaven antiquades supersticions. No podia dormir a les nits, tenia palpitacions i aritmia, i al matí anava a les classes atapeït de somnífers. En tornar a Barcelona tot s’esfondrava. Em trobava quasi sense amics. Unes estranyes al·lucinacions em feien veure el meu cos per dins, com si hi inclogués tot l’Univers. Ni sospitava l’enriquiment per l’esperit de tot aquell trasbals i l’explosió de símbols i d’imatges de les meves visions i somnis. El 1945 vaig passar part de l’estiu al santuari del Miracle, prop de Solsona. Va ser allí, que vaig experimentar una barreja d’idees i sentiments que em semblaren renovar-me profundament.”\n“La Teresa tenia catorze anys i semblava que me l’havia portada un vent del nord que sempre m’havia atret, com una <dona d’aigua>. Va crear en mi un foc immens que ens va anar fonent. Parlar d’ella és com parlar de la meva pròpia ànima. Fou la meva salvació, el canvi més important de la meva vida. El fet de concentrar-me en aquella noia em donava un veritable sentit a tot. La soledat fou, però, el meu més fidel company, només il·luminada per l’amor de la meva Teresa.”\n“A Madrid hi ha massa grandiloqüència i un esperit de nou-ric. Aquí tot és més democràtic, a un nivell més humà. El poble em va donar una sensació pobre i d’acostumat a ser servil, els veia tots tan llunyans. La distància entre Catalunya i la resta de l’Estat se’m feia gegantina. En tornar de París, era conscient que hauria de posar-me a viute i a pintar, però sense cap ajuda perquè el meu pare s’havia arruïnat. Amb la Teresa vam començar a veure’ns a soles i a la tardor vaig parlar amb el seu pare per formalitzar les relacions. El meu futur sogre només deia que l’important era que ens estiméssim. No perdent mai les esperances, i comptant amb els poquíssim estalvis que havia fet, vam decidir de casar-nos i continuar l’aventura junts. Aquell començament va transformar-me enormement. En la fortalesa de la meva dona vaig trobar un contrapés, que m’equilibrava i em despertava moltes coses a les quals no parava mai atenció. El matrimoni i el naixement dels fills, van contribuir a anar llimant la meva timidesa i por.”\n“L’1 de gener de 1956 va néixer el nostre primer fill. L’experiència de l’embaràs i el part em va causar molt de trasbals. Em van semblar d’una bellesa i alhora d’un dramatisme fabulós, vaig sentir pel meu fill una compassió immensa. Era com una obertura més punyent envers els desvalguts. En el món, tot es presentava amenaçador. A Rússia, amb Khruitxov, es van descobrir tots els crims de Stalin. És el moment també de les espantoses repressions a l’Àfrica del Sud, de la invasió i martiri dels hongaresos, de les lluites d’Israel i Egipte.”\n“Amb l’aparició de nous aparells, vaig començar a comprar alguns discos. Vaig apasionar-me per Gustav Mahler, Schönberg i Webern. Wagner va continuar essent el meu ídol de sempre, fou motiu de passar nits sense dormir i vaig anar trobant en Brahms el company més perdurable, que he escoltat més durant tota la vida. Mozart, Beethoven, Schumann, em semblen casos culminants de devoció i llurament puríssims al món de la creació artística.”\n“L’any 1956 vam començar a passar els estius a Campins, a la falda del Montseny. Vam anar també a París i a la Biennal de Venècia, on jo tenia tres pintures exposades. Vam tornar a Itàlia amb la Teresa l’any següent, per visitar Pisa, Florencia i les ciutats del nord; el record de Fra Angelico fou el més predominant. Encara hi vaig tornar el 1958 quan vaig exposar a Milà i a la Biennal de Venècia. D’allà recordo amb simpatia la visita al compositor Luigi Nono i la filla d’Schönberg, així com als pintors venecians Vedova i Santomaso. Amb el pintor Saura i amb Jacas, vam fer una visita a Ravenna i a Bolonya.”\n“A Barcelona vaig tenir el gust de poder conéixer Marcel Duchamp, ja que aquell estiu va tornar a la Costa Brava. Ell tornava a tenir un paper molt important a Nova York, on vivia. No em va estranyar que em parlés amb duresa del poc originals d’algunes de les últimes tendències i que costés tant de trobar artistes nous realment interessants. Em va semblar molt sa que tingués la franquesa de parlar sense embuts de la manca de preparació de molts d’ells. La seva amistat i contribució a fer que jo mateix sortís de l’anonimat als EUA és un dels meus més grans orgulls.”\n“El naixement de la nostra filla, Clara, ens havia omplert de nova llum , seguint el joc de clarobscurs de tota vida humana, doncs van venir la pèrdua del meu pare i del pare de la Teresa.”


"La visibilitat trans avança ràpidament. La gent ho va entenent"\nLa fotògrafa Mar C. Llop inaugura a Palma la seva exposició 'Construccions identitàries'\n4 min. Palma 12/03/2019 21:06\n651x366 Mar C. Llop, autora de l'exposició 'Construccions identitàries'. / MARIA FUSTES Mar C. Llop, autora de l'exposició 'Construccions identitàries'. / MARIA FUSTES\nEn el marc del Pink Riot, un festival de recerca, acció i participació sobre gènere organitzat per Casa Planas, des del dimecres 13 de març fins al dilluns 15 d'abril, es pot veure l'exposició 'Construccions Identitàries: Work In Progress'. La fotògrafa Mar C. Llop va pensar aquest projecte quan molta gent del seu entorn va començar a transitar. "Vaig fer la proposta de fer el seguiment corporal. Era un moment en què jo també em pensava si transitava o no", explica.\nAl principi només posava un títol, però en una sessió de les seves fotografies al Centre Cultural de la Farinera del Clot, la gent li va suggerir que posàs més informació. "Em demanaven què era el Binder -samarreta sense mànigues per al pit super ajustada- i jo vaig començar a poc a poc a explicar més coses". L'objectiu diu que sempre ha estat mostrar la màxima diversitat: persones trans que no prenen hormones, altres que sí, persones 'drag king', persones transvestides que no han fet trànsits, etc.\nDe la primera exposició que va fer ja han passat cinc anys i la seva sensació actual és que "la visibilitat trans avança ràpidament. La gent ho va entenent. Al final volem ser lliures sent com som".\nMar C. Llop també parla dels reptes que ha de gestionar una persona que es planteja una transició de gènere. "Normalment té dues pors grans: la feina i les seves relacions afectives". A la mostra fotogràfica hi ha quinze persones que parlen d'aquest tema. "Em semblava important tenir referents de persones que són trans i que mantenen la seva família o que tenen una parella".\nLes persones que estan devora de les que fan el trànsit també han de fer el seu "propi trànsit", diu. "Per exemple, si tu surts amb un noi que després és noia, la noia pot pensar: això em converteix en lesbiana?"\nActualment, Mar C. Llop prepara un nou projecte en què participen 30 famílies. "La majoria tenen un discurs 'queer' d'apoderar la criatura per acceptar el seu cos. Però també diuen que si arriben a la pubertat i els seus fills s'angoixen perquè els surten els pits o la veu gruixuda, llavors faran el que ell o ella vulgui". És una de les coses que els preocupa: la modificació corporal a la pubertat. "Amb els nois trans sembla que no hi ha tant de problemes, amb les noies, si no desenvolupen els genitals, n'hi ha més. És una aposta molt forta i és per a tota la vida", diu.\nL'objectiu és canviar la mirada de la societat i reduir al màxim la pressió. "Tenim tota la parafernàlia d'encaixar a la societat, a mi també em passa. Per això també anam educant la societat i per això donam la cara".\nDe Ben Amics, associació que ha fet feina per dur l'exposició 'Construccions identitàries, Work In Progress', Jan Gómez assenyala la necessitat de visualitzar el col·lectiu trans, ja que "encara continua en una situació de discriminació, que afecta encara més les dones trans, els centres educatius, el mercat laboral i la seva vida quotidiana". Jan Gómez no es mostra tan optimista com Mar C. Llop. "Des del nostre punt de vista s'avança massa a poc a poc, perquè partim d'una situació d'extrema vulnerabilitat", afirma.\nJan Gómez coincideix amb la fotògrafa i també amb el sociòleg Miquel Missé en el perill d'etiquetar els menors. "Quan parlam de la infància trans del que parlam és de menors que no encaixen en els rols de gènere. Tot el rebuig que reben és perquè no compleixen amb aquest sistema de sexe/gènere". Segons Jan Gómez, el que s'hauria de fer és enfocar la mirada en l'entorn. "La majoria de vegades els infants viuen amb total naturalitat la seva identitat, i això és el que hem de vetlar. No estam d'acord amb la detecció de persones trans. La identitat de gènere no és una qüestió que es detecti. És una qüestió d'autodeterminació", conclou.\nL'EMT i el comitè de vaga tornen a trencar les negociacions i la vaga continua


Everest, 25 anys després | Sense Límits Aventura\nHome » + MUNTANYA » Everest, 25 anys després\nEverest, 25 anys després\nEs compleixen 25 anys de la primera ascenció valenciana a l’Everest al 1991\n«Ho recorde tot minut a minut, el fred, l’arista cimera, quan vaig començar a perdre visió…»\n«Ho recorde tot minut a minut. Alçar-nos abans del que era raonable. Ens posarem en marxa ja el dia 5 a les 23 de la nit i anar caminant de nit amb la llanterna frontal. Recorde que la neu s’afonava perque duem molt de pes. Recorde vore una tempesta llunyana per davall de la nostra altitud. Recorde el fred, el 30 graus negatius que marcava el termòmetre a la cota 8500. I recorde la part l’arista cimera on vaig començar a perdre visió…».\nSón els records de Rafa Vidaurre, un dels integrants de l’expedició valenciana que a l’octubre de 1991 va fer cim a l’Everest, a la Cara Sud de l’Everest, la primera de les nostres expedicions en aconseguir-ho. Ara estan d’aniversari, commemorant el 25 aniversari d’aquella fita de l’alpinisme valencià en aquella expedició del Centre Excursionista de València.\n25 anys i un sopar\nCada mes d’octubre els integrants d’aquella expedició, Juan Carlos Gómez, Joan Gridoll, Javier Botella, Moisés García, Paco López, Victoria Amigó, Rafa Vidaurre i Coque Pérez es retroben al sopar que tenen per a recordar aquella expedició. Un sopar esta volta especial el passat 6 d’octubre pel fet que es compleixen 25 anys.\n«Fer cim a l’Everest, a més del repte personal de pujar la muntanya, va superas la culminació d’un somni molt destina, el somni de moltes persones. Haguèrem de fer un esforç titànic, demanar el permís 7 o 8 anys abans, aconseguir el finaçament al llarg de dos anys…. els 25 milions de pessetes que va costar… molt diferent a ara» recorda Coque Pérez.\n«Les possibilitats de fer cim eren poques. Forem la primera expedició que anava i a la primera feia cim» recorda Vidaurre, qui amb Coque Pérez va ser un dels dos integrants de l’expedició que va fer cim tot i els problemes de visió que va patir. «En un primer moment pensava que eren les ulleres que s’empanyaven, però vaig seguir i arribant a l’escaló Hillary em vaig adonar que estava quedant-me sense visió, veia les ombres dels companys però res més. Tot i això poguerem arribar al cim i recorde que amb punt de desesperació i ansietat vaig demanar als companys que haviem de baixar, que no m’abandonarem. Eixe és el meu record. L’alegria va ser quan baixarem al Camp Base i ja poguerem disfrutar del que haviem aconseguit».\n«Dalt no poguerem celebrar-ho de cap manera» explica Coque Pérez. «La pujada cada un la va fer al seu ritme, perquè cada un va al seu límit. Rafa va arribar molt abans que jo. Quan jo arribava ell ja estava de tornada. Només recorde les ganes de baixar».\nLa celebració va vindre després a casa, amb una recepció espectacular que tingueren a l’aeroport de Manises. «No puc deixar d’emocionar-me cada vegada que veig la pel.lícula que es va fer a través d’un camera de Canal 9. Quan arribe tot el grupo a Manises, després d’haver estat 3 mesos allà pasan penalitats i amb molt d’esforç, sempre em cauen les llàgrimes».\nl’Everest i altres cims\n25 anys després l’alpinisme valencià ha tornat a xafar l’Everest en altres ocassions. Ho feren el integrants de l’expedició de Castelló que va liderar Carlos Pitarch a meitat dels anys 90, ho va fer l’expedició de la Universitat Politècnica de València que a primers dels anys 2000 va liderar Jorge Verdeguer i també l’expedició ilicitana que encapçalaven Juan Agulló i José Antonio Alejo.\n25 anys després l’alpinisme valencià continua encara lluny del protagonisme que hi ha en altres punts de la península, sense un relleu generacional definitiu, en una època la concepció de la muntanya és molt diferent. «Anàrem a l’Everest quan encara s’anava en un estil més pur. Ara en eixes muntanyes és impossible, però queden moltes més muntanyes per poder anar. Hi ha altres 8000 que no són tan massificats».\n25 anys després els integrants d’aquella expedició continuen vinculats amb l’esport i la muntanya. El més actiu Coque Pérez dins de les expedicions de l’empresa valenciana Montañas del Mundo, fent muntanya tot i els 7 dits que va perdre a l’Annapurna. I fent formació als més joves.\n«La meua idea personal és la formació. Per anar a un 8000 abans anaren als Andes, per anar als Andes abans anarem als Alps, i per anar als Alps anarem als Pirineus i per anar als Pirineus feiem eixides per la nostra terra. Hi ha que seguir un procés passar per etapes i cada etapa et dóna, però arribar de colp i sense experiència clavar-te en un 8000… no m’agrada. Abans hi havia una sensibilitat, ara a la muntanya hi ha molt de circ mediàtic».\n*informació treta de l’entrevista a Sense Límits de Ràdio 9 amb motiu del 20 aniversari de l’ascensió a l’Everest\nRafa Vidaurre i Coque Pérez passen a la història de l’alpinismo valencià però comparteixen protagonisme amb la resta d’intgrants de l’expedició. A més, la casualidad va voler que foren ells els encarregats de fer cim.\n«El primer intent es va fer el 1 d’octubre, però en arribar al Collado Sud hi hagué tempesta. Després ho intentaren Moisés García i Juan Carlos Gómez i es quedaren molt a prop, però no pogueren per la quantitat de neu acumulada».\nEL GEST DE JUAN CARLOS\nI el dia 5 arriba la definitiva on també destaquen el comportament que va tindre Juan Carlos Gómez. «Juan Carlos en volta de baixar va decidir permaneixer en altitud per a si era possible ajudar. El dia de cim isquerem nosaltres amb els aragoneses Toño i Pepe Garcés i Juan Carlos va eixir dos hores després per ajudar-nos i baixant en els trobarem a la base de l’espoló Hilarry i jo li vaig dir ‘Coque no va del tot bé’, i Juan Carlos es va baixar. Crec que haguera fet cim, però va renunicar a fer cim quan tenia el més dificil fet i es va baixar amb nosaltres».\nUna de les fotos més expressives de l’expedició de 1991 a l’Everest és esta en què apareix Coque Pérez amb el rostre completamente desfet. «Recorde eixa foto. Va ser després de fer cim. Tenia els ulls tots rojos i la cara edematitzada de l’exposició a l’altura i el cos producte d’un cansament extrem», comenta Coque. Eixa nit pogué dormir agust.\nEn aquell 1991 les comunicacions eres molt diferent al que tenim ara en què fins i tot s’ha fet servir un mòbil convencional per a parlar des del cim de l’Everest. Els telèfons satèlit pesaven una barbaritat i costaven més diners encara. Tot i això va ser la fòrmula per la qual pogueren anar donant informació i contactar de tant en tant amb els familiars, en les diverses connexions fetes des de la desapareguda Ràdio 9.\n«Recorde haver parlat amb Dolores amb la meua dóna des de la ràdio i va ser impressionat» conta Vidaurre. «Vos podeu imaginar la injecció de moral que suposava això».\nUna setmana d’aventura | SLA - […] Everest, 25 anys després […]\nUna Gala… amb història | SLA - […] Everest, 25 anys després […]\n“El que ha fet Kilian és brutal” | Sense Límits Aventura - […] Everest, 25 anys després […]\nFaura viu la muntanya | Sense Límits Aventura - […] http://senselimitsaventura.com/2016/10/17/everest-25-anys-despres/ […]


Jordi Cuixart i Carme Forcadell declararan dimarts davant el Suprem per l'1-O - Diari La Veu\nEscriba el número 409266\n21 febrer 2019 19:40h\nLa previsió inicial era interrogar els polítics com a testimonis de dimarts a dijous. Imatge d'arxiu. / ACN\nVALÈNCIA. El tribunal del judici de l'1-O ha fixat per a dimarts vinent, 26 de febrer, els últims interrogatoris als acusats que falten, Jordi Cuixart i Carme Forcadell. El president del Tribunal Suprem, Manuel Marchena, ha fixat la sessió per a les nou i mitja del matí, tot i que aquell dia ja està assenyalat per a començar a interrogar els primers testimonis.\nEntre d'altres, estaven citats dimarts l'expresident Artur Mas, el president del Parlament Roger Torrent i l'expresident espanyol Mariano Rajoy. Marchena ha dit que "desplaçarà cronològicament" les declaracions dels testimonis i que començaran un cop hagen declarat Cuixart i Forcadell.\nLa previsió inicial era interrogar els polítics com a testimonis de dimarts a dijous, però Marchena ja ha avisat que també hi podria haver sessió divendres 1 de març al matí. Fonts jurídiques han confirmat que la citació dels testimonis es manté tal com va informar aquesta setmana el tribunal.\nPer tant, Joan Tardà haurà d'estar al Suprem dimarts a les 10h del matí; Roger Torrent, a les 10.30h; Artur Mas, a les 11h; Mariano Rajoy, a les 16h; Marta Pascal, a les 16.30h, i Xavier Domènech, a les 17h. Per tant –i si no hi ha canvis–, els polítics coincidiran al Tribunal Suprem amb la declaració del president d'Òmnium, Jordi Cuixart, i de l'expresidenta del Parlament Carme Forcadell.\nEl tribunal de l'1-O també havia citat altres polítics dimecres i dijous. Marchena ha avisat que, si a causa de la declaració de Cuixart i Forcadell hi ha "dilacions", els interrogatoris als testimonis es desplaçaran "cronològicament", sense donar més detalls. També adverteix que, si cal habilitar algun dia més, serà divendres, però només al matí.\nEscriba el número 172694


El Perelló també suspén la seua Fira de la Tomaca | Agronews Comunitat Valenciana\nEl Perelló també suspén la seua Fira de la Tomaca\nL'Ajuntament d'El Perelló ha pres la decisió de suspendre la IX edició de la Fira de la Tomaca prevista per al primer cap de setmana de juny. “La situació a la qual ens enfrontem fa inviable la celebració d'aquest esdeveniment en les condicions òptimes que tots desitjàvem”, ha assenyalat l'alcalde del Perelló, Juan Botella, després de la reunió mantinguda amb el president de la Cooperativa UNIPRO, Vicente Villegas, i el regidor de Comerç, José Ferrer.\nPer a la primera autoritat municipal, ha sigut una decisió difícil i molt dolorosa de prendre, per la importància que té per a l'entitat local menor i l'impacte econòmic que representa, “però, considerant les mesures restrictives que ens impedeixen la celebració d'esdeveniments que suposen aglomeracions de persones, i vetlant pel més important, que és la salut i benestar de tota la ciutadania, ens hem vist obligats a prendre aquesta decisió”. L'alcalde ha explicat també que els fons que l'entitat local destina a aquesta celebració “es reinvertiran en plans econòmics, en els quals ja estem treballant, per a pal·liar les conseqüències econòmiques i socials que la crisi sanitària per Covid-19 està ocasionant”. Així mateix, des de l'Ajuntament s'està treballant en la possibilitat de realitzar el mes de juny, de manera coordinada amb la Cooperativa, accions per a promocionar la tomaca del Perelló.\nLa Cooperativa UNIPRO, per part seua, ha volgut també mostrar la seua solidaritat amb les persones que treballen diàriament enfrontant-se a un major risc de contagi, entregant caixes de tomaques a l'Hospital de la Ribera, Policia Local de Sueca i Guàrdia Civil, en agraïment a la seua dedicació en aquesta greu situació de crisi sanitària.\nLa subhasta del primer lot serà assumida per l'Ajuntament\nD'altra banda, l'Ajuntament ha tractat també el tema de la Subhasta Solidària del primer lot amb les millors tomaques del Perelló, esdeveniment que dóna inici a la temporada de la tomaca en l'entitat local menor i que es realitza tots els anys per aquestes dates. En ser impossible la seua celebració, el Consistori ha decidisc quedar-se amb aquest primer lot, aportant la mateixa quantitat que es va recaptar l'any passat, 1.300 euros. La Cooperativa, per part seua, entregarà la recaptació a Càritas del Perelló. “Amb aquesta acció volem, a més de col·laborar amb una causa tan important com és ajudar a les famílies més desfavorides, contribuir també a millorar l'economia local, ja que eixa donació es transformarà en vals de compra per a ser utilitzats en els comerços d'alimentació d'El Perelló. Així mateix, el lot de 50 quilos de tomaques que s'aconsegueix amb la subhasta, serà entregat igualment a Càritas”, ha explicat Juan Botella.


PIMEC et convida a visitar Bizbarcelona 2015 - Dóna't un impuls\n23/06/2015 /0 Comentaris/en: Bloc, Esdeveniments, Gestió i Assessories per a empreses /per: @Donatunimpuls\nPIMEC participa al BIZBarcelona com a partner institucional per donar suport i visualització a les pimes i autònoms.\nAixí es desdobla l´oferta incorporant l’àrea BIZpimes on s’oferiran eines i solucions concretes per tal que les petites i mitjanes empreses i els autònoms accelerin el seu creixement empresarial. També disposareu de l’àrea BIZemprèn per a tots els emprenedors que vulguin fer realitat el seu projecte.\nAcredita’t ara online per només 8€ amb el codi VNR3CG3Z\nBarcelona, 1 – 2 Juliol 2015\nPIMEC et presenta BIZpimesPIMEC participa al BIZBarcelona com a Partner Institucional per donar suport i visualització a les Pimes i autònoms. Així es desdobla la oferta incorporant l’àrea BIZpimes on s’oferiran eines i solucions concretes per a que petites i mitjanes empres i autònoms accelerin el seu creixement empresarial. També disposareu de l’àrea BIZemprèn per tots els emprenedors que vulguin fer realitat el seu projecte.\nQuè trobaràs a bizpimes?\nEines i novetats en gestió empresarial\nConferències sobre logística, gestió de Recursos Humans, gestió de la innovació, responsabilitat social, màrqueting i vendes, gestió de la informació, a més d’activitats d’assessorament i networking.\nL’equip de professionals que posem al teu abast donaran la millor solució a la teva empresa. En aquesta àrea t’assignem un dels nostres especialistes per analitzar la teva situació i aportar propostes de millores.\nLes TIC són factor clau per a què pimes i autònoms desenvolupin el seu negoci de forma eficient i amb igualtat de condicions que les grans empreses. En aquest espai, explica’ns les teves necessitats i t’ajudarem a trobar les millors solucions TIC per impulsar el teu negoci.\nReuneix-te amb els representants de països en els que t’interessa expandir el teu negoci.\nTags: emprendedores, eventos, gestió, gestión\nMosquiteres: Evitem els mosquits a casa Solament vull que la meva pàgina faci el que jo vull


El taller de la “Memòria oral” finalitza amb un arxiu vivencial | Ajuntament de Sant Pol de Mar\nEl projecte es va engegar fa 2 anys gràcies a un conveni de col·laboració entre l’Ajuntament de Sant Pol i Creu Roja.\nAquest dimarts va tenir lloc l’acte de cloenda del primer taller de la “Memòria oral” adreçat a la gent gran de Sant Pol de Mar. Un taller organitzat per la Regidoria de Serveis Socials i Creu Roja Maresme Centre, que va començar al 2016 amb un clar objectiu: dinamitzar la gent gran mantenint viva la seva memòria.\nDurant 9 sessions, avis i àvies santpolenques han pogut rememorar parts de la seva vida i compartir-ho amb els seus companys. Les tertúlies han estat moderades a través d’un voluntari de Creu Roja, Quim Guirado, que també va estar present a l’acte de clausura d’aquesta setmana. Guirado va estar acompanyat per l’Alcaldessa de Sant Pol, Montserrat Garrido, el Regidor de Serveis Socials, Josep Parada, així com també de la Presidenta Comarcal de Creu Roja, Fanny Gallego. Durant la celebració, l’Alcaldessa va entregar a tots els participants el recull amb la transcripció de les converses enregistrades durant les sessions de memòria oral.\nEn aquests darrers 2 anys, les persones majors de 75 anys que han format part d’aquest projecte han tingut la sala Ainaud de Lasarte a la seva disposició per explicar, a través de la seves vivències personals, els canvis que ha experimentat la societat. Un lloc de trobada que ha permès la construcció d’un arxiu de la memòria de la nostra gent gran.\nLes tertúlies formaven part del programa de sortides lúdiques, fruit d’un conveni de col·laboració entre el consistori santpolenc i Creu Roja Maresme Centre. Al voltant d’un taula, els tertulians xerraven de manera distesa tractant temes com ara la seva infantesa, adolescència, les feines realitzades, la guerra civil espanyola i aprofitaven per descriure com era Sant Pol fa uns anys.\nEl taller de la “Memòria oral” ha tingut molt bona acollida entre les persones implicades en el projecte, qui han aconseguit bons resultats gràcies a treballar d’una forma lúdica els seus records.


Tots els artistes que actuaran al fITM 2019 de la Bisbal d'Empordà\nXavier Calvet, Sofía Viola, Koko-Jean & The Tonics o Ayuune Sule són algunes de les eclèctiques propostes que actuaran al 7a edició de la proposta gratuïta de tots els dimecres de juliol\nUn any més els dimecres de juliol torna el cicle de concert als jardins de Torre Maria de la Bisbal d’Empordà. Ja serà la 6a edició: era el 2013 quan el col·lectiu Indivendres es va proposar dinamitzar el juliol empordanès. I és que des de llavors que trenquen la setmana pel bell mig i tots els dimecres de juliol s’amenitzen amb concerts i sopars a la fresca. El Festival Internacional de Torre Maria (fITM) ja ha esdevingut una cita imprescindible de l’estiu a les comarques gironines. Amb la col·laboració de Bankrobber, l’Ajuntament de la Bisbal d’Empordà, el patrocini d’Estrella Damm, la col·laboració de SONA i els serveis de restauració, allò que el 2013 fou El Tingladu, ja fa 7 edicions que s’ha consolidat com el Festival Internacional de Torre Maria. I és que la fórmula funciona: entrada gratuïta amb donació voluntària, sopar popular a la fresca, un parell d’actuacions musicals i bon ambient davant l’imponent casa indiana que acull l’oficina de turisme municipal. Passada la prèvia d'un primer dimecres a la terrassa de la Pizzeria del Mar de Tasmània amb Paupiripau i DJ Badreix, el fITM aterra al seu escenari habitual: repassem els artistes d'enguany!\n> Dimecres 10 de juliol\nReconegut músic ghanès component de la banda de King Ayisoba. Visitarà els Jardins de Torre Maria amb el seu projecte personal el juny passat, un dels membres de la banda i artista en majúscules Ayuune Sule. Visitarà els jardins de Torre Maria per presentar el seu primer disc europeu coeditat a Europa pel segell holandès Makkum Records i el belga Rebel Up Records. Amb tres discos editats al seu pais natal i una trajectòria ascendent, és una estrella musical a Ghana i toca el Kologo; guitarra de carbassa de dues cordes i pell de cabra. Originalment, de la regió nord de Ghana, Bolgatanga, neix el moviment de Tocadors de Kologo. Ayuune Sule viu a Kumasi i representa ja un dels músics més influents en l’escena Ghanesa al costat de King Ayisoba, el rei del Kologo i a qui Sule acompanya a les seves gires amb una maraca gegant: el Sinyaka, un instrument que utilitza màgicament pels oïdes, però també espectacularment per a la vista.\nDesprés de solcar mig món amb multitud d’aventures musicals, però sobretot amb Les Aus, ara Mau Boada (Sant Celoni, 1981) presentarà el seu projecte més personal, Esperit! Un home-orquestra que ens fa viatjar amb cançons de bressol al·lucinògenes, folk tripós, sons tel·lúrics, fresses i escapades al circ. Malgrat la seva joventut, Mau Boada ja ha deixat la seva empremta en una vintena llarga de discos. Es fa present en l’undergound de Nova York amb la mateixa naturalitat que a Sant Celoni o a l’Heliogàbal, o com quan girava per Europa en una companyia de circ. Els seus concerts són sempre imprevisibles i transiten per camins inesperats, portant el públic al límit de la hipnosi. Un multiinstrumentista il·luminat i somrient. Una música que neix lliure i flueix lliure.\nDiego Armando és l'alter ego del bisbalenc afincat al Clot de Barcelona, Xavier Riembau. Aquest nom li va donar el gran Mani de Primal Scream i Stone Roses, ara fa més de 15 anys en una festa de Sant Joan a la Costa Brava. Bregat en mil-i-una cabines de la Ciutat Comtal, ha compartit escenari amb artistes com Ike Turner, Maceo Parker, The Streets, Mdou Moctar, Mammane Sanni, The Ex, Fendika, King Ayisoba o Zea. La seva experiència visceralment eclèctica diu que la música no en sap res de gèneres: es tracta de fer ballar el personal.\n> Dimecres 17 de julioll\n'Crosswinds' és el títol del segon disc en solitari del compositor, cantant i guitarrista català Xavier Calvet (ex-Bullitt), que va publicar-se el març passat de la mà de BCore i To Be Confirmed. Un crosswind és aquell vent que bufa perpendicular a la trajectòria d'un. Aquest disc que presentarà als Jardins de Torre Maria parla precisament d'això, de la sensació de remar a contra corrent que tots tenim en determinats moments de la nostra vida. En aquest nou treball, Calvet parteix de la seva pròpia història per fer un disc d'abast universal en què examina minuciosament, a través dels seus 11 cançons, les contradiccions de l'ànima humana i els estats d'ànim que provoquen. 'Crosswinds' és una col·lecció de cançons brillants i positives que exploren estils com el folk, l'americana o el pop sense perdre l'essència personal i independent a la qual el cantant ganzó ens té acostumats\n> Dimecres 24 de juliol\nOscar Martorell (Sanjays i Macrobukkake) té un nou alter ego: Da Fak. Lírica àcida, refrescant i desenfadada que brolla de l'ànima. Recupera el hip-hop d’abans; rap de carrer de contundents reminiscències americanes i samples refinats. Veritats contestatàries que desfilen per passatges servits amb poesia mundana, elegant i sense embuts. El de Sant Feliu de Boada ja ha publicat algunes cançons i promet un tros de disc ben aviat.\nEstablerts a Barcelona i amb la bisabalenca Anna Penalva entre les seves files, Estramoni presentarà al fITM el seu primer disc: Una vida millor. Amb passatges més atmosfèrics, però sense de deixar de beure de la tradició pop més clàssica del nostre país, Estramoni transita a mig camí entre unes lletres en català, cuidades i una instrumentació precisa. Estramoni ha presentar el seu primer Primavera Club i van tenir la oportunitat de telonejar a El Petit de Cal Eril.\nDiu que 9 de cada 10 dentistes recomanen aquesta prometedora banda emergent. Ben aviat a tots els televisors. Ànima pop amb declaració d’intencions marcadament psicodèlica sense renunciar al rock o a l’electrònica. Passatges creats per un quartet amb dos palafrugellencs entre les seves files, Natán Arbó i Nil Bribian. Senyores i senyors, TLTXT debutarà a la nit més aparador del fITM i cal parar atenció en aquest projecte format per membres de Medusa Box, Pavvla, Sanjays i Señor Canario. Ho podeu buscar al teletext.\n> Dimecres 31 de juliol\nKoko-Jean & The Tonics proposa un concert explosiu, farcit de soul, ritme i groove. La banda està formada per Koko-Jean, Anton Jarl, Victor Portes i Dani Baraldés, quatre dels músics més críticament aclamats de l'escena barcelonina. Com front-woman destacada, cal fer esment de Miss Koko-Jean Davis (ex-cantant a The Excitements): un huracà a l'escenari, que tant pot commoure amb una balada o amb la cruesa d'un blues, com fer pujar la temperatura en pocs segons amb el seu rock’n’roll i soul. A la banda d’acompanyament –bateria, guitarra i hammond- hi trobem membres de projectes com Jarabe de Palo, Macaco, Flamingo Tours, Mambo Jambo, Suitcase Brothers, The Ramblers, La Banda del Zocco, Big Mama Montse o Dani Nel·lo. Koko-Jean & The Tonics han arribat per servir al públic un assortit complet de ritmes potents, cançons enganxoses i rock’n’roll a l’engròs.\nUn clàssic i bell conegut del fITM que servirà una sessió que desencaixarà els malucs dels comensals més acomodats dels Jardins de Torre Maria. El bisbalenc Genís Bou posarà tota la carn a la graella per culminar la setena edició del Festival Internacional de Torre Maria. Saxofonista i flautista, compositor i arreglista especialitzat en jazz i música moderna, Bou és llicenciat en Musicologia i professor de música. Actualment lidera The Gramophone Allstars Big Band i ha treballat amb bandes com Mazoni, Sanjosex, El Petit de Cal Eril, Guillamino, Els Amics de les Arts o Freedom Street Band (reggae backing band d’artistes internacionals com Dr. Ring Ding, Dennis Alcapone, Derrick Morgan o Ben Jamin). La gran cloenda!


wiki lil dicky, edat, valor net, sou, núvia, alçada, cançons, pares - Biografia\nFets de Lil Dicky\n15 de març del 1988\n200,6 milions de dòlars - 3,2 milions de dòlars\nMunicipi de Cheltenham, Pensilvania\nUniversitat de Richmond, E.Clairborne Robins School of Business\nInstagram de Lil Dicky\nVeure més / Veure menys Fets de Lil Dicky\nLil Dicky és una de les cares més famoses de la indústria musical. A més, també és un còmic que es va convertir en la fama després de llançar un vídeo musical per a la seva cançó, Ex nuvi, que es va viure viral durant la nit. El vídeo va obtenir més de milions de visualitzacions a YouTube en només 24 hores.\n1 Quin és el nom real de Lil Dicky?\n2 Carrera i cançons\n3 Quin és el valor net i el sou de Lil Dicky a partir del 2019?\n4 Qui és Lil Dicky Cites actualment després d'una pausa amb Molly?\n5 Mesures del cos de Lil Dickys i llocs socials\nQuin és el nom real de Lil Dicky?\nLil Dicky va néixer 15 de març de 1988, a Cheltenham Township, Pensilvania, Estats Units en una família jueva de classe mitjana-alta. El seu nom real és David Andrew Burd. Actualment, té 31 anys i el seu signe de naixement és Peixos. Lil té una nacionalitat nord-americana i pertany a la formació d'ètnia blanca.\nTítol: Lil Dickys foto de la infància\nCaminant cap a la seva història educativa, Lil Dicky es va traslladar a la Universitat de Richmond. Més tard, es va graduar a Summa Cum Laude l’Escola de negoci E.Clairborne Robins l'any 2010.\nDesprés de la seva graduació, Lil Dicky va obtenir experiència laboral en gestió de comptabilitat a les agències de publicitat de San Francisco. Més tard, va iniciar els seus informes mensuals sobre el progrés en vídeo de rap a causa de l'agència d'anuncisAdéu Silversteinel va portar a treballar al departament de creació on va escriure còpia per a alguns anuncis com ara les NBA, Campanya GRAN.\nDesprés d’això, els seus talents musicals van començar a brillar. Volia escriure pel·lícules, espectacles i actuar. Al maig de 2013, Lil va publicar un vídeo musical per a la seva cançó,Ex nuvique es va viral durant la nit i també va obtenir milions de visualitzacions en les 24 hores posteriors a la publicació al canal Youtube.\nL’any 2014 va fer la seva primera actuació en directe a El Teatre de les Arts Vives que sens dubte augmenten la seva popularitat i riquesa. El seu àlbum debut va serRappe professionalr que es va estrenar l'any 2015.\nEl nom de Lil Dickys es va incloure a la línia del primer grup de Freshmen publicada al 2016Revista XXLel 13 de juny de 2016, juntament ambKodak Negre,Lil Uzi Vert,Dave East, iLil Yatchyentre altres. Algunes de les seves últimes gires musicals sónDick o Giro del deliciós(2016) iBuscant Love Tour(2015). L’any següent, va publicar un vídeo musical per a Coixí parlant.\nfarrah abraham valor net 2015\nL’efecte especial sobre aquest vídeo musical ajuda a convertir-lo en el 49è vídeo musical més car que s’ha fet mai. El 15 de març de 2018, Dicky va llançar un altre senzill,Divendres boigamb un vídeoChris Brown. El mes següent, el vídeo va aconseguir més de 100 milions de visualitzacions i també va arribar a les llistes de Billboard del Regne Unit i Nova Zelanda.\nangela robinson valor net\nQuin és el valor net i el sou de Lil Dicky a partir del 2019?\nLil Dicky guanya una gran quantitat de la seva carrera musical. Guanya una bona quantitat pels seus concerts i gires. És més 16,7 milions de dòlars - 267,4 milions de dòlarscom el seu salari mensual i 200,6 milions de dòlars - 3,2 milions de dòlarscom el salari anual del seu canal de YouTube.\nDe la mateixa manera, Lil té un valor net aproximat 8 milions de dòlars. A més d'aquests, posseeix una 2,5 milions de dòlars Caseta de Venècia i també té un Ferrari que costa $ 188,425 a 400.000 dòlars.\nQui és Lil Dicky: es troba actualment després d'una escapada amb Molly?\nParlant de la seva vida personal, Lil Dicky encara no s'ha casat. A partir del 2019, està més preocupat per la seva carrera, per tant, potser seria solter. Anteriorment, va sortir amb una dama,Mollya qui fins i tot va dedicar la seva cançó i un vídeo musical.\nPerò la relació entre ells no va durar gaire i es va trencar per raons no revelades. Més que això, no hi ha més informació sobre la seva vida personal i les seves relacions.\nTítol: Lil Dicky i la seva exparella, Molly\nMesures del cos de Lil Dickys i llocs socials\nLil Dicky té un cos atlètic amb una alçada alta 5 peus i 11 polzadesi pesa al voltant de 71kg. La seva talla de la sabata és de 11,5 (EUA). Els cabells i els ulls de Dickys són de color marró fosc.\nLil Dicky és força activa a Facebook, Instagram, Twitter i Youtube. Té més de 797 k de seguidors al seu compte oficial de Facebook. El seu compte d’Instagram té més d’1,8 milions de seguidors. A més, Lil té 484 milions de seguidors i un subscriptor de 4,1 milions de dòlars als seus comptes oficials de Twitter i Youtube, respectivament.\nmesures de l’esfencer abigail\ncarles barkley per valor de 2019\nannette roque valor net