..:: HdR.cat - 6 novembre ::..\nDarniche-Mahé guanyaven en l'estrena amb el 131 Abarth.\nEl diumenge 6 de novembre de 1977 finalitzava a Ajaccio el 21è Tour de Corse, desena cita en el calendari del campionat del món de ral·lis d'un total d'onze. La prova tenia un format molt més proper al d'una cursa en carretera com la Targa Florio, que no pas a un ral·li convencional, ja que aquesta eren 26 hores de plena acció, amb una breu aturada de 2 hores la matinada del diumenge a Ajaccio. La llista d'inscrits s'elevava fins a 134 equips dels que 120 es van presentar el dissabte 5 de novembre a les 15h, moment de donar el tret de sortida als 645,80 km de recorregut i que tan sols 32 aconseguirien completar.\nEn als egona jornada res va poder fer Pinto-Bernacchini per aspirar a la victòria.\nLa prova estava dividida en trams cronometrats i sectors selectius, els primers tenien unes distàncies contingudes, del voltant dels 20 km, en els que hi havia una autèntica lluita contra el crono, mentre que en el segon tipus d'especial, la distància era superior als 100 km i calia cobrir-la en un temps determinat, per cada segon de retard vers el temps estipulat, els participants rebien un punt de penalització fins arribar a un llindar màxim.\nFIAT era la única marca que havia apostat fort en la lluita pel títol de constructors i en les acaballes del campionat en les que ens trobavem va provocar el desinterés de bona part de la competència, encapçalada principalment per Ford, tot i així, el constructor italià va fer un fort desembarcament a la illa mediterrània amb 4 cotxes oficials i 3 de l'importador francès, a més a més de comptar amb la presència dels Lancia llur missió principal era la d'escudar als seus companys de grup industrial.\nEl ral·li arrancava el dissabte al migdia amb 6 trams i 1 sector selectiu per davant que totalitzaven 249,90 km de recorregut. Els italians de Lancia Sandro Munari i Piero Sodano marcaven el primer millor registre, esdevenint lógicament en els primers líders de la cita, condició que mantenien fins la tercera especial cronometrada, quan el seu Lancia Stratos HF derrapava sobre la terra que uns espectadors havien llençat a la carretera i el seu cotxe s'accidentava contra un mur. Donat aquest incident, Jean-Claude Andruet i Christian Delferrier del FIAT-França heredaven el liderat de la prova, posició que perdrien en la quarta cronometrada con els pilots de Lancia i també italians Raffaele Pinto i Arnaldo Bernacchini d'adjudicaven el segon millor temps del ral·li i el liderat del mateix.\nPer darrera dels pilots de Lancia un grup compacte separat per tan només 18 segons, era encapçalat pels pilots francesos de Ford Jean-Pierre Nicolas i Vincent Laverne, els quals sorprenien a propis i aliens amb el seu Escort RS1800 en anteposant-se als més efectius sobre asfalt 131 Abarth. Bernard Darniche i Alain Mahé amb FIAT i Francis Serpaggi i Dominique Subrini amb Lancia es trobaven també en aquest grup, tot i que l'Stratos d'aquests últims, en no ser l'oficial, comptava amb 50 CV menys.\nLes tres últimes proves que restaven per disputar-se fins arribar al descans de 2 hores de mitjanit, en la que s'incloia un sector selectiu de 131,30 km, Bernard Darniche i Alain Mahé van aconseguir ser els homes més ràpids, el que els va permetre aconseguir el liderat de la prova ja en el primer dels tres celebrats, mentre que els seus rivals s'anaven endarrerint per diferentes causes com es la punxada de Jean-Pierre Nicolas i Vincent Laverne que els costava 4 minuts, o els 6 minuts que perdia Francis Serpaggi i Dominique Subrini abans no es veiessin obligats a abandonar en trencar-se el motor del seu Stratos.\nLa llista de baixes s'engruixava considerablement fins als 40 participants en aquesta primera etapa, d'entre els que destacaven noms com els pilots de FIAT-França Jean-Claude Andruet i Christian Delferrier que es veien obligats a abandonar per una averia elèctrica, Russell Brookes i Martin Holmes que ho feien per averia en el diferencial del seu Ford Escort RS1800 oficial o Tony Pond i Fred Gallagher quan el canvi del seu Triumph TR-7 es quedava blocat.\nTot aixó va deixar la prova en una lluita tancada entre el 131 Abarth de Darnice-Mahé i el Stratos HF de Pinto-Bernacchini, els quals seguien els liders a 18 segons, Francis Vincent i Francis Calvier, amb el segon dels 131 Abarth francesos, es trobava ja a gairebé 4 minuts dels líders i sota la pressió del Escort RS1800 de Nicolas-Laverne.\nEn el transcurs de la segona etapa però, Raffaele Pinto i Arnaldo Bernacchini tot i adjudicar-se dos dels tres sectors competitius, no van poder seguir mantenint el ritme que imprimien Bernard Darniche i Alain Mahé amb el seu 131 Abarth en les últimes especials cronometrades del ral·li, cedint una quantitat de temps força important que arribaria a ser de 3 minuts i 27 segons a la conclusió de la prova. On si va exisitir una lluita tancada va ser en la consecució de la darrera posició de podi, a la que hi optaven el 131 Abarth oficial dels italians Fulvio Bacchelli i Bruno Scabini i el Lancia Stratos HF dels seus compatriotes Tony Carello i Maurizio Perissinot, duel que finalment es va decidir en favor dels de FIAT per 55 segons.\nAixí doncs, amb tres especials cronometrades i tres sectors selectius de 395,90 km de recorregut de la segona etapa, finalitzava el 21è Tour de Corse amb la victòria de Bernard Darniche i Alain Mahé en el que era el seu debut amb el FIAT 131 Abarth, aturant el crono en 8 hores 13 minuts i 40 segons, 3 minuts i 27 segons per darrera d'ells ho feia en segona posició els italians Raffaele Pinto i Arnaldo Bernacchini. Mentre que el podi el tancava una segona parella italiana, i companys d'equip dels vencedors, Fulvio Bacchelli i Bruno Scabini a 10 minuts i 27 segons d'ells.\nBacchelli-Scabini guanyaven el pols per la tercera plaça.\nLa victòria que obtenia FIAT en terres corses, però sobretot el zero que s'emportava cap a Boreham l'equip Ford, donava al constructor italià el títol de campions del món de ral·lis, mentre que Opel aconseguia conservar la tercera posició provisional per davant de Lancia que escurçava molt les distàncies vers els alemanys.\nSense ordres entremig, aquest cop si McRae-Ringer guanyaven el Ral·li Catalunya.\nLloret de Mar era escenari el dimecres 6 de novembre de 1996 de la cerimònia de clausura del 32è Ral·li Catalunya-Costa Brava, novena i última cita del calendari en el campionat del món de ral·lis de la temporada en curs. La prova catalana era puntuable per als certàmens reservats a pilots, marques, producció i FIA 2-L, el que portava fins a 118 equips a formalitzar la seva inscripció, dels que 115 van ser presents a la rampa de sortida, situada a Lloret de Mar també, el diumenge 3 de novembre per tal de començar a afrontar els primers quilòmetres de les 18 proves especials cronometrades d'una corda de 393,26 km que tenien per davant i que 58 equips aconseguirien completar amb èxit.\nLiatti-Pons van liderar bona part del ral·li, però finalment la victòria es va escapar.\nTal i com s'havia introduit en la temporada anterior, el recorregut del ral·li era purament sobre asfalt i es trobava dividit en dues ubicacions, el tradicional bucle a cavall entre les comarques gironines i barcelonines i un segon bucle, el més novedós, per les tarragonines. La primera etapa, celebrada el dilluns 4 de novembre, resseguía el bucle més típic amb 6 trams cronometrats que es celebraven una única vegada i que totalitzaven 115,55 km de lluita contra el crono.\nEn la primera prova especial cronometrada, La Trona, els pilots de Ford demostraven la millora que els Escort RS Cosworth havien experimentat de la mà de M-Sport en relació a la temporada anterior, quan els belgues Bruno Thiry i Stéphane Prévot s'adjudicaven el primer escratx del ral·li seguits a tres segons pels seus companys d'equip Carlos Sainz i Luis Moya, que alhora empataven al segon temps escratx amb els italians de Subaru Piero Liatti i Fabrizia Pons.\nL'algeria va ser efímera en l'equip de l'òval, doncs en la següent especial cronometrada Piero Liatti i Fabrizia Pons marcaven el millor registre i passaven a liderar la provisional per 1 segon de diferència vers la parella belga, alhora que Carlos Sainz i Luis Moya trepitjaven una placa d'humitat en un revolt i volcaven el seu Escort RS Cosworth. El cotxe queia sobre les quatre rodes i sense apenes mostrar desperfectes en la seva carrosseria, pel que el copilot gallec va animar al pilot madrileny a seguir competint, però el seu Ford, que s'havia quedat mut en l'incident, es negava a engegar, en obrir el capó van descubrir que en la volcada la corretja de distribució s'havia trencat, enviant a la parella espanyola cap a casa abans d'hora.\nBruno Thiry i Stéphane Prévot guanyaven la tercera prova cronometrada per 1 segon de marge vers Piero Liatti i Fabrizia Pons, el que significava que belgues i italians empataven en la taula general del ral·li. Empat que es desfaria a continuació amb la passada pel Coll de Bracons, on els escocesos campions mundials Colin McRae i Derek Ringer, un dels clars protagonistes de la temporada anterior, marcaven el seu primer escratx per 2 segons de marge vers Bruno Thiry i Stéphane Prévot, els quals en la cinquena i penúltima cronometrada del dia marcaven el seu tercer escratx, ara ex-aequo amb els seus compatriotes de Toyota Freddy Loix i Sven Smeets.\nCladells tancava la primera jornada, on novament Freddy Loix i Sven Smeets repetien l'autoria de l'escratx, si bé ara era en solitari. Tanmateix en aquest darrer tram Bruno Thiry i Stéphane Prévot aterraven de morro en un canvi de rasant, deixant-se l'espoiler frontal sobre l'asfalt i cedint en total 13 segons vers els seus compatriotes i 10 sobre els italians Piero Liatti i Fabrizia Pons que marcaven el segon millor registre i de passada es situaven com a líders de la prova altra vegada.\nA la neutralització de la primera etapa doncs hi arribaven Piero Liatti i Fabrizia Pons com a líders de la prova per tan sols 3 segons de marge vers Bruno Thiry i Stéphane Prévot, 5 segons sobre Freddy Loix i Sven Smeets i 6 en relació als seus companys d'equip Colin McRae i Derek Ringer. El fet que tots quatre primers classificats haguessin guanyat especials, i que aquests es trobessin separats per tan sols 6 segons de marge, prometia emocions intenses de cara a la següent jornada.\nL'activitat del ral·li en la segona jornada es desplaçava fins a les comarques tarragonines, on un conjunt de 7 proves especials cronometrades de 175,90 km de distància els esperaven i on els nous campions mundials, Tommi Mäkinen i Seppo Harjanne, reivindicaven la seva quota de protagonisme en imposar-se en la primera passada per La Riba, l'especial més llarga de la jornada. A continuació es classificava en l'especial el quartet capdaventer, produint-s'hi un canvi quan Freddy Loix i Sven Smeets prenien la segona posició de Bruno Thiry i Stéphane Prévot per 1 segon.\nA partir de llavors Piero Liatti i Fabrizia Pons encadenaven tres escratxs consecutius seguits de bastant a prop pels seus companys d'equip Colin McRae i Derek Ringer, que marcaven un tercer temps escratx, un segon temps escratx i l'escratx ex-aequo amb els italians en el tercer d'ells. Mentrestant, Freddy Loix i Sven Smeets es començaven a despenjar en la general per uns errors de notes, mentre que Bruno Thiry i Stéphane Prévot feien el mateix a causa de la menor ressistència de les seves Michelin a l'alta abrasivitat de l'asfalt tarragoní en comparació les Pirelli que muntaven els Subaru.\nEn la recta final de la jornada Colin McRae i Derek Ringer eren els qui encadenaven tres escratxs, sent l'últim d'ells, en la segona passada per La Riba, empatat a temps amb Freddy Loix i Sven Smeets. Amb aquests tres millors registres, la parella britànica de Subaru aconseguia retallar 10 segons vers Piero Liatti i Fabrizia Pons, els quals entraven al parc tancat de Lloret de Mar amb només 3 segons de marge vers els portadors del dorsal número 1 en virtut de ser els campions mundials en vigència. Freddy Loix i Sven Smeets completaven la segona jornada a 32 segons dels líders, mentre que Bruno Thiry i Stéphane Prévot eren quarts a 46 segons.\nLa tercera etapa del ral·li era una còpia de la primera sense la celebració del tram de Cladells, pel que aquesta jornada es trobava limitada a 5 proves especials cronometrades de 101,81 km de distància. Tal i com s'havia produit dos dies abans, Bruno Thiry i Stéphane Prévot guanyaven l'especial de La Trona, mentre que per darrera seu, empatats en segona posició i a 1 segon del seu registre, Colin McRae i Derek Ringer igualaven el registre de Piero Liatti i Fabrizia Pons.\nSense que David Richards dongués consignes d'equip en aquesta edició del ral·li, Colin McRae i Derek Ringer guanyaven les dues següents proves especials cronometrades, retallant 1 segon en cadascuna d'elles als seus companys d'equip transalpins, pel que la distància entre ells i en la lluita per la victòria es situava en 1 únic segon. A Coll de Bracons els escocesos tornaven a ser els homes més ràpids, si bé en aquesta ocasió el temps que llevaven als seus companys d'equip eren 6 segons, inclinant-se doncs el liderat en favor dels britànics que passaven a tenir un marge de 5 segons a falta de celebrar-se una única especial cronometrada. Com si la pressió no anés amb ells, Colin McRae i Derek Ringer guanyaven la última cronometrada del ral·li, ampliant el seu marge vers Piero Liatti i Fabrizia Pons en 2 segons més.\nEn quan a la lluita per la darrera plaça de podi, Bruno Thiry i Stéphane Prévot prenien el relleu als seus compatriotes quan aquests començaven a patir una série de problemes de motor a partir de la segona especial cronometrada de la jornada a causa d'una petita fuita d'oli. Solucionada la fuita en el Toyota dels belgues, va arribar l'hora del patiment pels belgues de Ford, quan una fuita de líquid hidràulic del diferencial deixava l'Escort RS Cosworth sense direcció assistida i amb problemes de transmissió, coneixent fins i tot la parella de l'oval una petita sortida de pista que descentrava al pilot i que els feia tèmer que haguessin estat superats pels seus compatriotes de Toyota. Per sort seva el Celica GT-Four seguia ranquejant i l'assalt a la darrera plaça de podi una utopia.\nCompletades les 18 proves especials cronometrades, Colin McRae i Derek Ringer inscribien el seu nom en el palmarés de la cita catalana, esdevenint els primers britànics en vèncer en una prova d'asfalt, marcant un temps total de 4 hores 14 minuts i 20 segons, 7 segons per davant dels seus companys Piero Liatti i Fabrizia Pons que haurien d'esperar doncs per la seva primera victòria al mundial uns mesos més. Bruno Thiry i Stéphane Prévot tancaven el podi de Lloret de Mar a 1 minut i 18 segons del temps dels guanyadors.\nThiry-Prévot van perdre el tren de la victòria en l'abrasivitat tarragonina.\nEn categoria de producció, Gustavo Trelles i Jorge del Buono arrancaven la cita catalana guanyant les quatre primeres especials cronometrades, el que els hi permitia aconseguir un coixí de segons al capdavant de la provisional, però aquest desapareixia en quan Uwe Nittel i Christina Thörner reaccionaven per guanyar les dues últimes proves del primer dia i deixar les distàncies entre els dos Mitsubishi Lancer Evo III en tan sols 4 segons. Per darrera d'ells un abisme de dos minuts vers la resta de participants que es veien incapaços de seguir el seu ritme.\nJa en les comarques tarragonines Uwe Nittel i Christina Thörner guanyaven totes les cronometrades, el que permetia al pilot alemany i la copilot sueca passar a liderar la prova després del primer escratx de la jornada i entrar al parc tancat de Lloret de Mar amb 1 minut i 5 segons de marge vers Gustavo Trelles i Jorge del Buono. En retornar al nord de Catalunya en la tercera jornada, la situació va girar favorablement a Gustavo Trelles i Jorge del Buono quan els sud-americans guanyaven les tres primeres especials cronometrades de la jornada i reduien les diferències fins a pràcticament la meitat. A Coll de Bracons, quarta prova de la jornada i penúltima del ral·li, Uwe Nittel i Christina Thörner punxaven una roda, cedint 1 minut i 13 segons i el liderat en mans dels seus rivals. Un últim escratx de la parella germano-sueca va ser insuficient i Gustavo Trelles i Jorge del Buono aconseguien la victòria a la cita i el títol de producció per només 5 punts de diferència vers el pilot alemany.\nTrelles-del Buono guanyaven ral·li i mundial a Lloret de Mar.\nDins la Copa FIA 2-L dos noms van descatar per sobre de tots, Oriol Gómez i Marc Martí. La parella catalana, al volant d'un Renault Mégane Maxi no només guanyava les sis proves especials cronometrades de la primera jornada per assolir un comfortable marge al capdavant de la provisional, sinó que a més a més es permetia el luxe de marcar un segon i un tercer temps escratx absolut, és a dir intercalant-se entre diversos cotxes de Grup A i per tant dotats de tracció integral.\nJa en l'asfalt tarragoní, l'elevada abrasivitat d'aquest impedia que la parella de Renault pogués repetir l'heroicitat de la jornada anterior, doncs les seves rodes patien molt més que les dels cotxes de tracció integral, peró si més no aquest problema era comú en la classe el que no era problema per a que la parella barcelonina guanyés totes les cronometrades de la segona jornada tret del tram de Prades, on els de Renault coneixien una petitat sortida de pista i una punxada, el qual no era cap problema per a que els del rombe doblessin les distàncies en relació al segon classificat, els repescats Mia Bardolet i Joaquim Muntada, que es trobaven al volant d'un SEAT Ibiza KitCar.\nDe nou a cavall entre les comarques barcelonines i gironines en la tercera i última jornada, Oriol Gómez i Marc Martí van tornar a mostrar del que eren capaços quan a part de guanyar tots els trams dins la categoria, al Coll de Bracons marcaven un altre segon temps escratx el que els permetia guanyar el ral·li amb gairebé 5 minuts de marge vers el Peugeot 306 S16 dels madrilenys Jaime Azcona i Alfredo Rodriguez que en els últims compassos superaven a Mia Bardolet i Joaquim Muntada després que el pilot d'Osona patís una punxada.\nEn clau de campionat, el tercer lloc que aconseguia SEAT a la prova i la victòria de Renault, emplaçava la resolució del campionat FIA 2-L als resultats que s'obtinguessin en la última cita del certamen, el RAC britànic, si bé la marca catalana hi anava amb un coixí de 20 punts vers Škoda i Renault que es trobaven empatats en segona posició.\nGómez-Martí guanyaven el ral·li amb soberbia, guanyant totes les especials menys una i superant diversos oficials Grup A.\nLa victòria que aconseguia Colin McRae sobre l'asfalt català, combinada amb l'abandonament de Carlos Sainz, permetia que el pilot escocès superar al madrileny per tan sols 3 punts i per tant completar la temporada com a sub-campió del món en el campionat reservat a pilots. Tommi Mäkinen, tot i fer un ral·li discret, acabava en cinquena posició sumant 8 punts més en el seu haver.\nEn el campionat de marques, el doblet que aconseguien els pilots de Subaru, combinat amb el baix rendiment que obtenien els homes de Mitsubishi, donava per segon any consecutiu el títol de constructors als de la constelació de les Plèiades. Ford per la seva banda, escurçava distàncies sobre els dels tres diamants vermells, però el podi de Bruno Thiry i Stéphane Prévot era insuficient per guanyar una plaça en el campionat.


Abulafia: Suggerències i comentaris generals\nHola a tots. Per aclamació popular de n=1 fans d'aquest blog, hem decidit posar un post, aquest mateix, on podeu adreçar a l'apartat comentaris les vostres suggerències a nivell general per millorar Abulafia. Això inclou idees de format i suggerencies de temes que us agradaria que investiguéssim o material curiós que ens volgueu fer arribar per comentar. El link d'aquest post es trobarà sempre a l'esquerra sota l'etiqueta "Suggerències i comentaris generals".\nAnimeu-vos! Com dèien a CQC: Podem fer-ho millor, però no us prometem res.\nPublicat per Abulafia a 29.3.08 ((•)) Escolta aquest post\n30 de març de 2008 a les 1:07\nBones, primer de tot vull felicitar-vos per la iniciativa del blog i pel resultat que trobo que és molt prometedor!\nUn possible tema on aprofundir podria ser si la violència de l’home, sobre l’home mateix o sobre d’altres espècies, presenta un component genètic. És innata la violència? són les influències externes les detonants? què fa que l’home esdevingui destructiu sense miraments? és un comportament que es troba reprimit?\nEn fi, que el món està bastant “averiat” i la violència la tenim a l’ordre del dia, potser estaria bé reflexionar una mica sobre ella (o no).\nCom va dir aquell “ Per arribar a l’origen de les coses, s’ha de nadar a contracorrent” així que força i voluntat per intentar trobar el perquè de les coses!\n30 de març de 2008 a les 3:08\nhola de nou... hmmmm... ja sé que fa temps que aquest video corre pel món... però... com s'explica, aquest comportament...? ;-):\ni després... per a la gent a qui li agradi el tema del comportament animal... sobre corvidae... volia ensenyar-vos un video, però no està al youtube o no el sé trobar... i aquí no el puc penjar... però al tercer link en trobareu molts!:\n7 d’abril de 2008 a les 11:26\naveure si un dia d'aquests podem escriure sobre comportament i posar un video d'aquests.\nhei, molt maca la nova presentació del bloc. per fi puc veure-la bé des del meu ordinador... ben triada, sobretot el color verd! ;)\n15 de novembre de 2008 a les 18:13\nAcabes (o acabeu) de guanyar un seguidor d'ABULAFIA i no puc estar-me'n d'explicar com ha succeït. No pretendré que hagi sigut per un d'aquests processos paranormals que bé et cuides de menystenir, tanmateix, tampoc es podria incloure dins de cap lògica causal. Els artistes estem avesats a les sincronies (el mètode poètic no és el científic: paradigmàtic l'un i sintagmàtic l'altre).\nHe passat la tarda del diumenge xerrant amb una amiga -docent art-terapeuta seriosa- que, enguany, ha decidit treballar amb materials i criteris prehistòrics. Jo li he ofert la meva experiència sobre el terreny, li he recomanat una entrada al meu bloc sobre el Mas d'Asilh, i li he anotat tot de mots clau per a què pogués fer una recerca a la xarxa. Damunt la taula teníem el seu exemplar de «Los chamanes de la prehistoria» ple d'anotacions.\nArribat a casa, per empatia amb l'amiga, he fet la recerca d'imatges que li acabava de proposar. Per les de Bedeilhac hi he passat ràpid (és un lloc que conec bé, fins i tot n'havia escrit en un llibre), fins una que m'ha cridat l'atenció. Quan l'he oberta m'he trobat a les teves HIPÒTESIS RUPESTRES (I), altre cop amb el Jean Clottes i una curosa explicació dels estats de trànsit. El fet és que durant la tertúlia d'aquesta tarda -acompanyats d'un músic-artista i d'una musicòloga experta- n'hem parlat llargament de la convocació musical del trànsit (lames, mongols, xamans siberians i mexicans, cors de gospell, i trance electrònic per entremig). Jo n'he après un munt tot escoltant-los.\nTambé crec que n'aprendré una altra pila de coses si freqüento el vostre bloc. Celebro i m'identifico tant amb la cura del projecte Abufalia com amb la seva desendreçada llibertat. Malgrat l'aparent diferència de registres, sóc amic del mutualisme (una interacció +/+) que pot proposar una «tercera cultura» plenament bilateral.\nJa sabeu d'un altre seguidor: engirben@gmail.com\nNo he sabut trobar altra connexió amb vosaltres que no sigui el comentari. Crec que seria bo que oferíssiu una adreça de correu. Seria l'espai més apropiat per a comunicacions com ara aquesta meva: veig que amb l'HTML es perden els enllaços que us havia ofert ( «Mas d'Asilh» i «tercera cultura» els trobareu pel cercador del meu bloc http://foravial.blogspot.com , i «Bedeilhac» al de http://empriu.blogspot.com ) Aquest és el meu suggeriment.\n17 de novembre de 2008 a les 11:54\nHola Girbèn, encantat de tenir-te per aquí! L'ens Abulafia es composa de dos membre, en Frij i servidor, més d'alguns col·laboradors ocasionals com el Senyor dels Prions o Tyrion, un habitant de la Terra futura.\nMés que "desendreçada llibertat" és que no ho sabem fer millor jaja, però gràcies.\nEnhorabona, per cert, pels teus blogs increïblement nodrits i ens fas molta enveja pel teu ritme de publicació.\nEn principi ens agraden els debats via comentaris, així tothom hi pot participar; però de tota manera penjarem el mail d'abulafia, ben pensat, per veure si fem alguna quedada entre tots els fan de les coves de l'Ariège. A en Frij i a mi ens encantaria tornar-les a visitar, que segur que ens en vam deixar moltes.\nFins aviat i benvingut!\n17 de novembre de 2008 a les 21:09\nDoncs ens anirem trobant per aquí!\nSalut a ambdós (+2)!\nLa llibertat -d'entrada- serà "desendreçada" o no serà.\nVinc de passar uns dies pels boscos\ni no he vist altra cosa. Buscava bolets i, alhora, pedres amb cara i ulls; i no ha resultat fàcil. Precisament, perquè a la natura l'ordre resta molt amagat, no es copsa a la primera. Després sí, intervé el mètode i et dius: Si aquestes "pimpinelles morades" les he trobat a una "boixeda humida amb heura" de bon segur que és on ara broten... O bé: si aquest estrat de gres de l'eocè -tan sòlid i meravellosament corcat- manté una inclinació d'uns 10º WNW, amunt pel vesant potser trobaré un altre aflorament...\nAixí, el mètode s'alia amb la poètica; l'endreça sense esvair la seva necessària llibertat. La condició "desendreçada" no és cap penúria, és el prolegomen de qualsevol troballa.\nSón les coses que els bons blocs i els boscos li fan pensar al seguidor Jordi.\n22 de novembre de 2008 a les 10:21\nD'entrada volia demanar-vos permís per a incloure un discret enllaç amb Abulafia en un post dels meus. Si us el demano és perquè és fronterer amb una opinió ajustada sobre els talibans (els tracto de talossos) i no voldria comprometre a ningú.\nAixò ho hauria d'haver resolt via mail...\nNo disposo, encara, del vostre correu; tanmateix, com que a partir d'aquí no m'apartaré gens del propòsit d'aquesta secció deixaré aquí el meu suggeriment.\n"...idees de format i suggerències de temes que us agradaria que investiguéssim o material curiós que ens vulgueu fer arribar per comentar."\nÉs aquesta i no altra la meva intenció. Difícil trobar un millor peu per a entrar.\nEstic buscant exploradors, de totes les espècies, capacitats en la recerca sense fronteres.\nEl pre-manifest del projecte el trobareu a\nPrimera Expedició Virtual 4Ciénagas-09.cat/todos/all\n(on també és possible conèixer el mecanisme de l'endèmica Tortuga bisagra).\nDes d'aquest encara tènue vincle, ara que busco adhesions científiques al projecte,\nm'adreço a vosaltres perquè hem sembleu un excel·lent punt de partida.\nAmb una similar dedicació amb la que busco la vostra participació, vaig rere\nles adhesions d'artistes sigui quina sigui l'art que practiquin.\nCrec que les prodigioses capacitats del mexicà Juan Pablo Villa\n(a qui he tingut la sort de conèixer) poden conviure amb les totes les consideracions científiques que el potencial de 4Ciénagas pot arribar a convocar.\nQui vulgui que escolti el seu Yo ya me voy a morir a los desiertos\ni que pensi que tot el so surt a l'instant del seu únic instrument: la veu.\nEm sembla un lloc fonamental per a entendre l'evolució de la vida, i que\npot acceptar moltes aproximacions diferents. Amb l'afegit que,\nde lluny estant, serà difícil que el malmetem.\nEl gran potencial de la zona és evident, i només me n'aparto uns kilòmetres\nja tinc un petit museu on s'exposen els mamuts mexicans...\nTan de bo ens poguéssim agrupar en una colla d'expedicionaris.\nDe moment sols anuncio el projecte.\nEls enllaços per a manuscriure'ls són aquests\nJuan Pablo Villa: http://profile.myspace.com/index.cfm?fuseaction=user.viewprofile&friendid=100189438\n27 de novembre de 2008 a les 13:16\nVolem més posts!!\njejejeje... No pretenc donar-vos feina, només animar-vos a escriure aviat! ;)\n12 de març de 2009 a les 13:51


La consellera Serret convoca la Taula Agrària per avaluar la situació del sector de la fruita dolça - Teleponent\nInici Agricultura i Ramaderia La consellera Serret convoca la Taula Agrària per avaluar la situació del...\nLa consellera Serret convoca la Taula Agrària per avaluar la situació del sector de la fruita dolça\nHo fa després de l'ampliació de la retirada d'estocs a 20.000 tones anunciada per Brussel·les i poder-la aprofitar al màxim\nImatge d'arxiu de la consellera Meritxell Serret\nLa consellera d’Agricultura, Meritxell Serret, ha convocat els membres de la Taula Agrària (Unió de Pagesos, JARC i la Federació de Cooperatives de Catalunya) i a l’associació d’organitzacions de productors de fruita Afrucat, a una reunió el proper 30 d’agost a la seu del Departament a Barcelona per avaluar la situació del sector de la fruita dolça a Catalunya. Es preveu valorar la retirada de 19.550 tones de fruita de pinyol anunciada aquest dijous per la Comissió Europea per fer front a la crisi de preus del sector. Així mateix altres qüestions, com la creació d’un grup de treball per un Pla d’Acció per al sector de la fruita dolça català, en què s’abordarà, entre d’altres, un possible pla de reconversió i les propostes del sector en el marc de la circumscripció econòmica. Uns 300 pagesos de Catalunya i Aragó han tallat aquest divendres l’A-2 a Soses (Segrià) per protestar contra la crisi de preus.\nEl Departament d’Agricultura ha rebut amb ”moderada” satisfacció l’anunci de la Comissió Europea que ampliarà en 19.550 tones la retirada de fruita de pinyol del mercat. Aquesta mesura, presentada en la reunió d’experts d’Estats membres celebrada ahir dijous a Brussel·les, atén la reivindicació des de Catalunya des de fa mesos, tot i que no dóna resposta al 100% de les demandes efectuades.\nEl Departament ja va alertar al Ministeri d’Agricultura el passat mes d’abril sobre la necessitat de sol·licitar a Brussel·les l’ampliació de les retirades per a fer front a la crítica campanya que es preveia. Davant la manca de resposta i ja immersos en una campanya molt crítica per al sector, al juliol la consellera Serret va reiterar la petició, per escrit, a la ministra, i finalment, acompanyada dels responsables d’Afrucat i encapçalant una delegació de l’Associació de les Regions Europees Hortofructícoles (AREFLH). Serret es va reunir el 8 d’agost a Brussel·les amb responsables de la direcció general d’Agricultura de la Comissió Europea, per a reclamar, entre d’altres mesures, l’ampliació de la retirada que ahir dijous es va anunciar. Aquesta reunió va contribuir a que la Comissió actués en ple període vacacional.\nEl Departament d’Agricultura assegura que ja està treballant amb el sector fructícola català perquè pugui aprofitar al màxim, i amb la màxima celeritat, aquesta retirada d’estocs del mercat, que ha d’ajudar a fer front a la crisi de preus que pateix el sector. En aquesta línia, la reunió de la Taula Agrària de la setmana que ve permetrà seguir treballant per anar concretant, conjuntament amb el sector, totes les mesures que han de garantir el futur de la producció de fruita dolça a Catalunya i la viabilitat de les explotacions agràries. (acn)\nconsellera Meritxell Serret\nArticle anteriorUns 300 pagesos catalans i aragonesos tallen l’A-2 a Soses\nArticle següentEl Pare Botam, guanyador del premi Olivera d’Or al Borgenc de l’any 2016


El tren de la sanitat davant del canvi d’agulles | Andreuenc\nVeu andreuencaRedacció 21/07/2020\nNo m’estendré exposant moltes dades, estadístiques, gràfics, etc. per explicar el que va passar, està passant i passarà en la Sanitat Pública. És una informació que es pot trobar molt fàcilment en multitud de diaris, revistes i programes de TV.\nEl que si faré és una cronologia de fets comprovats que ens portarà a diferents conclusions. La realitat la jutjarà cadascú des del seu punt de vista.\nEncara que algunes persones veuen símptomes de retallades des del 2007, es pot assegurar que el 2009 és quan comença la transformació del sistema sanitari a Catalunya d’una forma seriosa i contundent.\nDel 2009 al 2018, el pressupost de la Sanitat Pública es va reduir en desenes de milers de milions d’euros. D’aquesta manera, és evident que el sistema sanitari no podia ni mantenir-se al mateix nivell ni millorar. Així li ho confirmava el ministre del PP Jorge Fernández Díaz al cap de l’Oficina Antifrau de Catalunya Daniel Alonso: “Hem destrossat la Sanitat Catalana”. Van ser còmplices Artur Mas (CiU) i Alicia Sánchez Camacho (PP).\nAquestes retallades de pressupost i privatitzacions es van traduir en manca de personal i pitjors condicions de treball. Els professionals de la salut van exterioritzar el seu malestar amb mobilitzacions, moltes vegades incompreses.\nEn el meu barri, el Bon Pastor, els i les Indignades (sorgides del 15M del 2011 i obertes a totes les tendències polítiques) es van dedicar a explicar la problemàtica en xerrades i a mobilitzar als veïns i veïnes amb un relatiu èxit ja que vam realitzar una defensa activa de les Urgències del CAP (que finalment van acabar desapareixent) i vam participar a la Caminada per envoltar l’Hospital Vall d’Hebron físicament i simbòlica sortint des del mateix barri.\nDesprés del Referèndum de l’1 d’Octubre del 2017, va sorgir el CDR de Bon Pastor que va continuar en la mateixa línia que els Indignats, encara que amb menys sort a causa del seu caire polític més excloent.\nDavant la Pandèmia del Coronavirus, els veïns i veïnes del barri han vist com aquestes polítiques de retallades i privatització dels serveis mèdics i de les Residències han tingut molt a veure amb el resultat de morts pel virus ja que, si no totes, la majoria d’aquestes persones haguessin sobreviscut.\nDesprés dels aplaudiments massius als balcons, ja fa setmanes que s’estan duent a terme concentracions dimecres a les 12h davant del CAP d’El Bon Pastor, primera línia de lluita contra el virus al barri, demostrant la ràbia que teníem i que tenim.\nEl tren de la Sanitat té al davant dues vies: o seguim com fins ara o revertim les retallades i privatitzacions.\nEl canvi d’agulles és a les nostres mans. Nosaltres decidim.\nFotografia: imatge parcial de la concentració davant del CAP El Bon Pastor | Pepín López\nEtiquetes: 15MAlicia Sánchez CamachoArtur MasCAP El Bon PastorCDR de Bon Pastorconcentracions dimecrescoronavirusCovid-19Jorge FernándezretalladesSanitat pública\nLa ‘normalitat’ a l’àrea metropolitana durant els pròxims dies


San Biagio 3 Acquapendente Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Acquapendente, Acquapendente, Itàlia, 01021 - Veure al mapa\nMés informació sobre San Biagio 3\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Acquapendente, no busqui més enllà de San Biagio 3. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA San Biagio 3, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos habitació familiar.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com piscina exterior, parc infantil, pistes de tennis que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Acquapendente, faci de San Biagio 3 la vostra llar.


Uns 6.000 aficionats grana ja han recollit l’entrada pel partit decisiu al Nou Estadi | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nUns 6.000 aficionats grana ja han recollit l’entrada pel partit decisiu al Nou Estadi\nAfició del Nàstic a Osca Foto: Nàstic\nEl Nàstic espera omplir aquest diumenge a les 12 el Nou Estadi en el partit que els grana jugaran davant de la SD Huesca i serà decisiu per l’ascens a segona A.\nTots els socis del Nàstic tenen entrada gratuïta però han de recollir la seva localitat abans del partit. Fins ara aproximadament uns 6.000 aficionats ja ho han fet. Els socis tindran temps fins aquest dimarts a la tarda a les oficines del club en horari de 9h-14h i de 16h 20h. Els socis poden retirar una entrada per carnet i han de portar el document.\nEn cas de no retirar la seva localitat el club posarà a la venda els seients dels socis per no abonats.\nEl club manté oberta la campanya «Volem Junts» per fer abonats. Per 25 euros es podran veure com a mínim dos partits aquesta temporada i el Nàstic mantindrà el preu d’aquesta campanya per la pròxima temporada.\n23/04/2015 El Nàstic no recorrerà els quatre partits a Marcos


Can Maçana_Monistrol de montserrat\nLa Muntanya de Montserrat presenta unes característiques tan sorprenents que ha esdevingut un dels símbols de Catalunya i un lloc clau en la vida espiritual catalana. El cim de Sant Jeroni (1.236 m), ofereix un extraordinari panorama des dels Pirineus al mar (fins i tot els dies de visibilitat excepcional es veu Mallorca) i, separat d'aquest pel coll de Migdia, els Ecos, amb 1.220 m. En realitat, aquest coll de Migdia, al centre del qual s'alça la punxeguda Talaia, divideix la serra en dues parts gairebé iguals: l'oriental, amb la zona de Santa Magdalena i les serres de Santa Maria, la zona de Sant Salvador i els Flautats, que inclou, al principi, el popular monòlit del Cavall Bernat; l'altra, l'occidental, la zona dels Ecos, els Frares Encantats i la filigranada zona de les Agulles, que inclou el característic coll de Port.\nDesnivell: +/- 3.245 metres\nColl de Can Maçana, situat a la cruïlla de les carreteres BP-1101 i BP-1103. En aquest coll trobarem un ampli aparcament.\nCan Maçana - Camí de Coll de Guirló - Coll de Guirló - Camí de la Portella - La Portella - Refugi Vicenç Barbé - Camí del Pas del Príncep - Coll de Porc - Coll del Miracle - Camí de les Comes - Coll de les Comes - Coma dels Naps - Coll del Montgrós - Montgrós - Camí del Montgròs - Canal del Torrent del Migdia - Camí del Camell - Camell de Sant Jeroni - Camí dels Francesos - Les Pinasses - Coll de l'Albarda - Sant Jeroni - Camí Antic de Sant Jeroni - Pla dels Ocells - Pas dels Francessos - Monestir - Camí de la Santa Cova - Coll de Les Baranes - La Dreçera - Monistrol de Montserrat\nComencem la jornada enfilant en primera instancia el GR-172 fins al Collet de Guirló (797 metres) on prenem el camí de la Portella fins arribar al refugi Vicens Barbé. Seguim pel camí del Pas del Princep fins el Coll de Porc (975 metres). Continuem passant pel Coll del Miracle i agafem el camí del Coll de les Comes i tot seguit fins a la Coma dels Naps de Dalt on trobarem un indicador que ens diu que el Montgrós el tenim a 0,450 Km. Aquí enfilem una costeruda pujada fins a la base de la Roca dels Llamps que dóna pas al cim del Montgrós per una relliscosa desgrimpada equipada amb una corda de reforç. Arribem dalt del Montgrós on fem un mos mentre gaudim de les magnifiques vistes i observem el que hem fet i òbviament el que ens resta. Ara prenem el camí del Montgrós que passa pel peu de l’esvelta agulla de La Salamandra. Arribem a la Canal del Migdia i remuntem la mateixa fins a trobar el trencall del camí del Camell, que puja decididament fins a voltar-lo i fusionar-se amb el camí dels Francesos. Deixem enrere la cruïlla que dóna accés a l’Albarda Castellana fins un altre trencall que dóna accés directe al Cim de Sant Jeroni (1.236 metres). Ens arribem al cim mentre el guirigall va augmentant de volum i és que el mirador està ple a vessar de caminants de tota mena. Unes fotos de registre i enfilem pel camí vell de Sant Jeroni que ens du al Pla dels Ocells i al Pla de Santa Anna (895 metres) i després ens conduirà pel Pas dels Francesos fins al Monestir de Montserrat. Aquí prenem el cimentat camí de la Santa Cova fins un trencall a mà esquerra pel Coll de les Baranes (GR 5/96). Més endavant prenem la Drecera de Monistrol que ens durà sense pèrdua fins a Monistrol de Montserrat i punt final de la travessada.\nA Montserrat hi anem de moltes maneres i per molt indrets, però feia temps que em voltava l’idea de creuar-la d’un extrem a l’altra d’una patacada. De Can Maçana a Monistrol del Montserrat, podíem anar a buscar Collbató com a punt final però m’atreia més l’idea d’arribar a Monistrol de Montserrat com a punt emblemàtic i de pas d’una infinitat de marxes i caminades. Una travessa amb dos vessants = la part occidental es més feréstec, tranqui-la i inhòspita, mentre que la part oriental és més clàssica, turística i massificada. Anar trescant i fluint pel mig del massís mentre practiques l’exercici de reconèixer una infinitat d’agulles. El resultat de la caminada dóna un notable alt, doncs et permet conèixer molt més “encara” aquesta màgica muntanya. Tot plegat hem dut a terme un projecte, un més entre d’altres, mentre el cap ja va barrinant el proper.\nEls caminaires: David - Jose - Josep


Valverde arrebata a Contador el liderat mundial\nValverde li pren a Contador el liderat mundial\nEl vencedor de la Vuelta ha caigut en l'últim quilòmetre de la clàssica de Llombardia, en què el murcià ha acabat segon\nDiumenge, 05/10/2014 | Actualitzat a les 20:29 CEST\nEl podi de la clàssica de Llombardia: lirlandes Dani Martin, el guanyador, entre el murcià Alejandro Valverde (esquerra), segon, i el portuguès Rui Costa, tercer. / AFP / LUK BENIES\nTenia dues oportunitats i a la primera ha aconseguit el seu objectiu. Alejandro Valverde (Movistar) li ha pres aquest diumenge la primera posició en el rànquing del World Tour a Alberto Contador (Tinkoff-Saxo) després d'acabar segon la clàssica de Llombardia i gràcies a la caiguda del guanyador de la Vuelta en l'últim quilòmetre. En principi, tots dos tornaran a coincidir a Pequín la setmana que ve, l'última competició de l'any, encara que el de Pinto s'ha obert una de les ferides al genoll que es va produir en el darrer Tour de França i haurà de sotmetre's a una revisió.\nL'irlandès Dani Martin (Garmin Sharp), que no figurava entre els favorits, s'ha adjudicat la prova, de 254 quilòmetres de recorregut i amb sortida a Como i meta a Bèrgam. La carrera, que juntament amb la París-Roubaix, la Lieja-Bastogne-Lieja, l'Amstel Gold i la Milà-San Remo forma part de les cinc grans clàssiques del ciclisme mundial, s'ha decidit gràcies a un atac en els metres finals.\nSegon ha entrat Valverde, i tercer, el portuguès Rui Costa (Lampre), que per primera vegada ha lluït la samarreta oficial del Lampre, ja que durant tota la temporada ha vestit l'arc de sant Martí de campió del món del 2013. El català Joaquím 'Purito' Rodríguez (Katuixa), que aspirava a convertir-se en el primer corredor que encadenava tres victòries seguides en aquesta carrera des que Fausto Coppi va culminar la seva ratxa de quatre el 1949, només ha estat vuitè.


El reusenc Joan Masdéu i el tarragoní Chipper, al disc de La Marató | Diari de Tarragona\nSortirà a la venda el 2 de desembre amb el ‘Diari’ i hi participen 33 artistes. Entre ells Herzog, resident a Cambrils\n16 de Noviembre de 2018 - 13:39 hs\nChipper, en primer terme, al vídeo de la gravació del disc de La Marató que ha compartit a la seva pàgina de Facebook. FOTO: Facebook\nEl disc i el llibre de La Marató de TV3 i Catalunya Ràdio donaran el tret de sortida a un dels esdeveniments més populars de la televisió autonòmica catalana. La 14a edició del disc sortirà a la venda el proper dia 2 de desembre al costat de tots els diaris d’àmbit català –entre ells el Diari de Tarragona– i a iTunes, i comptarà amb les veus de 33 artistes entre els quals destaquen Manolo García, Aitana Ocaña, Álvaro Soler, Pablo Alborán, Judit Neddermann i Els Catarres, i que també té segell tarragoní.\nDe fet, l’exconcursant d’Operación Triunfo Chipper, que és tarragoní, hi tindrà participació, així com Herzog, resident a Cambrils. D’altra banda, el cantautor reusenc Joan Masdéu també hi té una participació destacada: és l’autor d’una de les cançons que configura el disc, i n’ha adaptat diverses.\nSegons va posar de relleu ahir TV3, la 27a edició de La Marató, que se celebrarà el diumenge dia 16 de desembre, «destinarà el seu esforç divulgatiu i impulsor a la lluita contra el càncer, malaltia que s’ha convertit en la primera causa de mort entre homes i la segona entre dones».\nManolo García, que va estar present a la presentació dels dos formats, va recordar que «més de 100.000 persones a Espanya i unes 20.000 a Catalunya moren cada any per aquesta malaltia», i va elogiar La Marató per «donar-los moral als malalts i l’oportunitat de fer alguna cosa pels altres a la societat, allunyant la versió grisenca del món que ens volen vendre».\nLa catorzena edició del disc es posarà a la venda, doncs, el diumenge 2 de desembre, al preu de 10 euros, amb tots els diaris d’àmbit català. En format digital, també es podrà comprar a iTunes a partir del dia 2 i en precompra està disponible a partir d’ahir. En la tretzena edició, la del 2017, el disc de La Marató va superar la xifra de dues milions de còpies venudes.\nTreure «el millor de cadascú»\nEl director de TV3, Vicent Sanchis, va concloure l’acte afirmant que «la societat viu circumstàncies complicades que semblen treure el pitjor d’ella, però La Marató és un gran intent per treure la millor part de cadascun de nosaltres».\nL’onzena edició del llibre de La Marató, que estarà disponible tant en versió física com digital, porta el segell de Rosa dels Vents, del grup editorial Penguin Random House, i tindrà un preu de 10 euros. Fins ara la publicació estava formada per narracions d’autors i editorials lligats als valors d’aquest esdeveniment mediàtic i solidari, però en aquesta ocasió els lectors hi trobaran set veus: la d’un metge investigador, la d’un periodista i la de cinc testimonis relacionats amb la malaltia.\nUn d’aquests testimonis, tots ells recollits per la periodista Carme Canet, és el de l’actriu Teresa Manresa, qui comparteix en el llibre la seva experiència després d’haver passat per dos càncers i haver perdut el seu marit per la mateixa malaltia.


Vine amb la família a la Vall de Boí\nLa Vall de Boí està certificada per l’Agència Catalana de Turisme amb el segell de Natura i Muntanya en família, i ofereix una variada oferta turística especialment pensada per a les famílies.\nEl segell de Natura i Muntanya en família és una garantia que al municipi hi ha serveis i equipaments adaptats tant pel que fa als allotjaments, als restaurants, a les empreses de lleure com als serveis públics municipals, adreçats a aquest tipus de demanda.\nTot això, gràcies a que la Vall de Boí disposa d’un patrimoni natural i cultural privilegiat. En aquest entorn destaca l’estació d’esquí de Boí Taüll, el Parc Nacional d’Aigüestortes, el conjunt romànic Patrimoni Mundial i el Balneari de Caldes de Boí. A tot això s’hi sumen les diverses activitats derivades d’aquests recursos i adaptades per a gaudir amb família. El Centre del Romànic té un espai interactiu on els més petits aprendran de forma amena com arriba el romànic, com era la societat medieval, quines tècniques s’utilitzaven en la construcció i la decoració de les esglésies, tot adaptat per fer-ho més amè.\nPel que fa al senderisme familiar, la vall disposa de més de 100 km de camins senyalitzats entre els seus nuclis de població. Així mateix, trobareu itineraris planers al parc nacional, l’únic parc nacional de Catalunya, que s’adapten a totes les edats. A més, l’oferta es complementa amb rutes per fer amb raquetes a l’hivern o bé, amb rutes de menys o més durada i desnivell amb BTT. Una altra de les activitats més lúdiques a l’hora de fer senderisme, són els circuits d’orientació. Aquests ajuden les famílies a realitzar una descoberta del territori a través dels antics camins històrics, dels edificis declarats Patrimoni Mundial, dels camins de la baixada de falles, dels rius, de les tarteres… Tot això, per descobrir una Vall de Boí més Familiar.\nL’estació d’esquí de Boi Taüll és ideal per aprendre a esquiar. Disposa d’una zona baixa adaptada als debutants que a més, compta amb una zona de trineus i parc de neu perquè els més petits gaudeixin de la neu.\nEl Balneari de Caldes de Boí ofereix serveis pensats per al benestar dels infants com les estufes o circuit termal que adapta les seves instal·lacions i horaris per a les famílies. Així també, com de tractaments adaptats a les necessitats de cadascú.\nFotos de Òscar Rodbag


El Dia de l'Agent ret homenatge a la col·legiació\nEscrit a 28 Octubre 2012 .\nAvui, diumenge 28 d'octubre, s'ha celebrat a la Fira de Girona el Dia de l'Agent Comercial, una diada anual que la col•legiació organitza en el marc de la Fira Industrial, Agrícola i Comercial de Girona per les festes de la ciutat. L'acte coincideix aquest any amb la celebració dels 85 anys que es va crear la corporació a Girona.\nEl Dia de l'Agent Comercial és un acte que reuneix els professionals del sector a comarques gironines i representants de la col•legiació catalana i de l'Estat espanyol, acompanyats dels representants de les institucions de Girona. El Dia de l'Agent Comercial ha arrencat amb l'hissament de la bandera col•legial per donar pas a l'acte parlamentari que ha tingut lloc a la Llotja. Hi ha participat la tinent d'alcalde de l'ajuntament de Girona i regidora de Promoció i Ocupació del consistori, Marta Madrenas; el president de la Cambra de Comerç de Girona, Domènec Espadalé; director dels Serveis Territorials de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya a Girona, Josep Cortadellas; i el president del Col•legi d'Agents Comercials de Girona i Comarques, Josep Burgas.\nBurgas ha centrat el seu discurs en el marc actual de crisi econòmica i destacat la il•lusió com a "motor perquè des de les diferents organitzacions empresarials, les empreses, col•legis professionals, l'entorn municipal i des dels propis agents comercials es puguin canviar alguns aspectes d'aquesta realitat", ha dit. El president també ha posat en valor el benestar assolit per la societat durant els últims 30 anys. Per acabar, Burgas ha fet referència al 85è aniversari de la col•legiació i ha posat de relleu la tasca feta pels presidents gironins al llarg d'aquest temps, destacant el treball fet per Joaquim Ruhi al capdavant del col•legi de Girona durant 25 anys, i com a impulsor del Consell de Col•legis d'Agents Comercials de Catalunya, que actualment presideix Josep Burgas. En el seu torn, el president de la Cambra de Comerç de Girona ha parlat del turisme i del comerç exterior com a elements claus per al país. Per la seva banda, el director dels Serveis Territorials de Territori i Sostenibilitat ha qualificat de "gran error" l'anunci del Govern de l'Estat espanyol sobre el tancament de les oficines comercials de Catalunya a diferents països del món, tot aclarint que no es tracta d'ambaixades sinó d'oficines comercials. La regidora de Promoció i Ocupació de l'ajuntament de Girona ha clos l'acte destacant el caràcter emprenedor dels gironins i ha subratllat la tasca del col•legi d'agents comercials per al col•lectiu de professional.\n85è aniversari de la col•legiació gironina\nEl Col•legi de Girona es va fundar el 13 de maig de 1927. No obstant, la creació de la Col•legiació oficial té els seus orígens el 1901, any en el qual apareixen els primers col•legis lliures. L'any 1926 és quan es comença a parlar d'agents comercials. Fins aquell moment es parlava de comissionistes, representants de comerç i d'altres denominacions. El 16 de desembre d'aquell any es crea la Federació d'Agents Comercials, base de la futura col•legiació obligatòria. Els Col•legis d'Agents Comercials es van crear per Reial Decret del Ministeri de Treball, Comerç i Indústria el 8 de gener de 1926. Hi van col•laborar activament Eduardo Aunós Pérez, ministre de Treball, i Josep Ortega i Munilla, pare dels il•lustres José i Eduardo Ortega i Gasset; i el primer reglament oficial data del 24 de maig del mateix any.\nL'any 1926 esdevé el temps de la gran activitat en pro de la col•legiació. El 9 de març es publica un altre Reial Decret, gràcies a la tasca d'Eduard Aunós Pérez, mitjançant el qual es crea la Junta Central de Agentes Comerciales. Arran del primer Reglament Oficial de la Col•legiació, del 24 de maig, es decideix crear els Col•legis Oficials d'Agents Comercials en totes aquelles localitats en les quals ja existia una Cambra de Comerç. El Col•legi de Girona es va fundar el 13 de maig de 1927.\nAmb la democràcia, després d'experimentar diverses modificacions, els Col•legis d'Agents Comercials es van regir pel Reial Decret 3595/1977, de 30 de desembre. Però no és fins l'any 1984 que es constitueix el Consell de Col•legis d'Agents Comercials de Catalunya, segons la Llei del Parlament de Catalunya. L'Estatut es va adaptar a la Llei i Decret de desenvolupament, i va ser adequat a la legalitat per la Conselleria de Justícia de la Generalitat de Catalunya. La primera composició del Ple del Consell va ser presidida per Joaquim Ruhi i Tusell, impulsor del Consell i president del Col•legi de Girona durant 25 anys (1982-2006).\nL'any 1987, el Consell de Catalunya va integrar a la seva organització el Servei Jurídic, que fins aquell moment depenia del Consejo General de Colegios de Agentes Comerciales de España, així com la formació professional, que també era competència de la corporació estatal.\nRecorregut presidencial gironí\nEl Col•legi de Girona es constitueix a la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Girona, seu provisional de la corporació. Fou elegit aquell dia el primer president, Josep Canals i Teixidor. El 27 de juliol del mateix any, el Col•legi es trasllada a unes noves oficines de la Ronda Ferran Puig, 6, 1r 1a.\nEl 8 de maig de 1928 fou elegit president Miquel Planas i Ribas. Li pren el relleu el 23 de gener de 1929 Josep Canals i Teixidor. El 27 d'abril de 1930, la seu col•legial es trasllada al carrer Progrés 10, 1r 2a (actual carrer Nou de Girona).\nMiquel Planas i Ribas torna a assumir la presidència el 12 de març de 1933. A causa de la seva mort, el 26 de juliol de 1935, exercirà com a president en funcions el vicepresident Antoni Homs i Dalmau, càrrec que ostentarà fins que Josep Agustí i Joan és elegit president el 13 d'agost de 1939. Per defunció d'Agustí i Joan, actuarà com a president en funcions el vicepresident, Frederic Dalmau i Romero, que és elegit president el 28 de febrer de 1943. A la seva mort, el 24 d'abril d'aquell mateix any, el Col•legi serà dirigit pel vicepresident, Josep Nolla i Sicart, fins el 13 de març de 1952. Nolla fou substituït el 14 de març per Josep Massana i Bussot, càrrec que ocuparà fins que Josep Martinell i Blanch el substitueix el 29 de novembre de 1963. Daniel Alberch i Casadejús serà el seu successor el 14 de desembre de 1976. La dimissió d'Alberch, el 9 de juny de 1981, farà actuar com president en funcions el seu vicepresident, Joaquim Ruhi i Tusell, que dirigirà la col•legiació gironina des del 6 de maig de 1982 fins al 28 de desembre de 2006. El 18 de novembre de 1999, el Col•legi va adquirir el local annex a les oficines que tenia, amb l'objectiu d'ampliar la seu social i donar un millor servei als col•legiats. Avui dia, aquesta és la seu gironina del Col•legi, presidit per Josep Burgas i Cifuentes, elegit president el 3 de gener de 2007.\nPlural Comunicació, gabinet de comunicació del Col.legi Oficial d'Agents Comercials


Anàlisi urgent del pacte sobre Educadores d’educació especial al País Valencià | CGT València\nHome / Actualitat / Anàlisi urgent del pacte sobre Educadores d’educació especial al País Valencià\nAnàlisi urgent del pacte sobre Educadores d’educació especial al País Valencià\nCGT davant la proposta de Pacte que regularà les condicions laborals de les Educadores d’Educació Especial, que la Conselleria de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques presentarà als sindicats de la Mesa Sectorial (CCOO, UGT, CSIF i Intersindical Valenciana) el 3 de juliol de 2018, vol manifestar:\nDesprés de dos cursos escolars batallant unes millors condicions laborals, sembla que assistirem a una cabotà dels sindicats de la Mesa Sectorial a un Pacte que consolida el tracte discriminatori cap a les 800 educadores d’educació especial dels centres públics de la Conselleria d’Educació.\nLa Conselleria d’Administració Pública presenta la nova regulació laboral en forma de PACTE perquè vol i necessita la complicitat dels sindicats de la Mesa Sectorial per a desmobilitzar al col·lectiu d’educadores.\nEl conseller d’Educació, Vicent Marzá (Compromís), aconsegueix que no s’enquadre a les educadores com a personal docent, mantenint el criteri de governs valencians anteriors (del PSOE i del PP). Així al Pacte s’identifica a les educadores com a “personal no docent d’atenció directa professional d’alumnat”.\nLa Conselleria pretén encasquetar 14 funcions a les educadores on fins ara, amb la Llei 10/2010, només tenien 6. Més feina pel mateix preu.\nEl Pacte estableix la possibilitat de tasques presencials en juliol (Tercer, art. 2.2) malgrat l’excés horari estructural i el condicionament de la jornada escolar.\nImpossibilita la jornada contínua que sí poden gaudir les mestres (Tercer, art. 3.2). Marzà actua de forma corporativista, no debades és mestre i afiliat a l’STEPV-Intersindical Valenciana.\nAmb el Pacte l’Administració encasqueta a les educadores el complement de disponibilitat. Les direccions dels centres estaran molt contentes perquè tindran més facilitats per a canviar unilateralment els quadrants horaris de les educadores (Tercer, art. 3.2).\nSi en un centre hi ha diverses educadores, les direccions podran canviar els horaris com els vinga en gana (Tercer, 3.2).\nDeixa obert a què la pausa del dinar de les educadores de 60 minuts siga només de 45 minuts (Tercer, 3.2).\nNo garanteix que les educadores puguen assistir a cursos de formació durant el curs escolar, dificultat que no tenen les mestres (Tercer, art. 5).\nNo assegura la reconversió dels moltíssims llocs no permanents a permanents, mantenint la precarietat actual (Tercer, art. 7).\nLA CONSELLERIA D’EDUCACIÓ PRETÉN QUE LES EDUCADORES TREBALLEN EN LES ACTIVITATS EXTRAESCOLARS\nMentre la Conselleria d’Administració Pública presenta eixe Pacte suposadament “bondadós” en la Mesa Sectorial, el conseller d’Educació presenta unes instruccions per al curs 2018-19 que possibilita que les educadores, funcionàries de la Generalitat Valenciana, treballen per a les empreses privades que gestionen les activitats extraescolars.\nCGT ha denunciat eixes instruccions. El Jutjat contenciós-administratiu número 10 de València ha admés la demanda de CGT i ha senyalat la vista per al 12 de juliol, a les 10 hores.


Aquests són els presidents més eloqüents (i com es compara Donald Trump) - Cultura | Juliol 2020\nAquests són els presidents més eloqüents (i com es compara Donald Trump)\nHem tingut tants presidents (45, per ser exactes), que és difícil no comparar-los. Quins presidents van tenir els pitjors agressions o es van sentir els més solitaris al seu càrrec? O quins presidents parlaven diversos idiomes, van créixer en la pobresa o van anar a la universitat de la Ivy League? Hi ha paral·lelismes a tot arreu. Així, en algun moment, també té sentit preguntar-se quins presidents eren més eloqüents quan parlen amb el poble nord-americà.\nPodríeu classificar els presidents més eloqüents pel nivell de lectura, per exemple, del seu primer estat de la Unió. Però no és una mesura perfecta perquè no recull el discurs que és expressiu o persuasiu. Per determinar millor quins presidents van ser els màxims representants, haurem de basar-nos en un rànquing més subjectiu.\nContinua llegint per conèixer els resultats, basat en un rànquing de Richard Greene, autor deParaules que van sacsejar el món: 100 anys de discursos i esdeveniments inoblidables. I dirigiu-vos al final de la història per veure com Barack Obama i Donald Trump es comparen amb els presidents més eloqüents de la història nord-americana.\nGreene va classificar els màxims oradors presidencials de la història moderna nord-americana, o des de 1933, any en què Franklin D. Roosevelt 'va utilitzar per primera vegada els nous mitjans electrònics per crear una relació diferent amb l'electorat nord-americà'. Va situar George W. Bush al tretzè. lloc a la llista El que significa que realment no figura entre els presidents més eloqüents.\nGreene assenyala que moltes persones han parlat del carisma i la força de la personalitat de Bush. Però aquestes qualitats rarament es van trobar en els discursos que va pronunciar com a president. Segons Greene, Bush 'rarament' tenia 'propietat' dels seus discursos, possiblement perquè simplement no va dedicar les grans quantitats de temps que sovint necessitaven per fer-ho. 'Bush no es va dedicar mai a treballar una audiència. Va actuar malament en conferències de premsa. I 'rarament va mostrar la' Passió autèntica 'en els seus discursos que caracteritzen els grans, sovint semblant, en canvi, com si prefereix fer una altra cosa'.\nPròxim: Aquest president tampoc no va pronunciar discursos.\nPresident Jimmy Carter | Arxiu Hulton / Getty Images\nJimmy Carter fa la llista, però amb prou feines, segons Greene. 'Només després de Watergate i amb un rival com Gerry Ford, algú amb l'habilitat de parlar en públic de Jimmy Carter arribés a la presidència', diu el periodista. A Greene no sembla que Carter pertanyi a la llista dels presidents més eloqüents.\nEls nord-americans els agradava l'honradesa i el 'silenci encantador del sud' de Carter, segons Greene. I molts van veure com un antídot a Richard Nixon. Però, explica Green, 'la incapacitat total de Carter per generar expectació, moure una audiència, mostrar força i portar el país a la seva visió el situa cap al final d'aquesta llista'.\nPròxim: Aquest comandant en cap tampoc no va ser un dels presidents més eloqüents.\nGreene caracteritza Gerald Ford com 'un home autèntic i molt versemblant'. Però el periodista assenyala que Ford, que va ser elegit vicepresident però es va convertir en president quan Richard Nixon va dimitir, 'no tenia les habilitats oratòries o comunicatives per haver-se ascendit mai a la la presidència a través del procés electoral. ”És a dir, tampoc és un dels presidents més eloqüents.\nSegons Greene, Ford 'no tenia ni el' oomph ', el' Visual Language 'ni ha entès com treballar una audiència. Un president excel·lent i curat per a l'època, però que no va poder mostrar prou habilitats de lideratge fins i tot a derrotar a un candidat subpartit a les eleccions generals de 1976.\nPròxim: El llenguatge corporal d’aquest president va limitar l’impacte dels seus discursos.\nNo només el que dius, sinó la manera com ho dius, determina quina eficàcia ets quan parles. Aquesta sembla ser una lliçó que George H.W. Bush va aprendre massa tard. Green relata que 'Les persones que coneixen personalment Bush 42 sempre comenten el seu carisma. Malauradament, semblava que aquesta força de la personalitat havia estat reemplaçada pel llenguatge corporal robotitzat i no natural tan famós Dissabte nit en directe. '\nEl llenguatge corporal pot tenir un paper important en la pronunciació d’un discurs. I Greene informa que si Bush hagués deixat brillar una mica més del seu carisma durant els seus discursos, probablement s'hauria classificat més amunt de la llista dels presidents més eloqüents.\nPròxim: Aquest president tenia un estil refrescant de parlar.\nGreene reconeix que durant la seva etapa al càrrec, Harry Truman mai no es va convertir en un excel·lent orador en el sentit tradicional. Però això va funcionar a favor seu. 'La convicció de Truman i la seva paraula clara, cap estil' BS 'és tan refrescant i excepcional ara com ho eren aleshores.'\nPensem que Truman agrairia el compliment, sobretot perquè també figura a la llista dels presidents amb la veu més feble de la història nord-americana.\nPròxim: L’autenticitat d’aquest president li dóna lloc a la llista dels presidents més eloqüents.\nPresident Dwight D. Eisenhower | Fox Photos / Getty Images\nDwight Eisenhower també pertany a la llista dels presidents més eloqüents, relata Greene a The Huffington Post. El periodista explica, 'El seu discurs de comiat' Atenció al complex industrial militar 'es va omplir, tres dies després, a la Direcció Inaugural de JFK, però és un dels discursos més candents i sorprenents que hagi tingut un president nord-americà que ha estat sentat.'\nGreene afegeix: 'Ike era un general, no un orador, però la seva autèntica humanitat i una profunda autenticitat el converteixen, en una retrospectiva històrica, en un dels millors oradors d'Amèrica'.\nPròxim: Malgrat el seu escandalós mandat, aquest president va ser un bon orador.\nRichard Nixon i Spiro Agnew | Arxiu Hulton / Getty Images\nAixò pot semblar sorprenent. Al cap i a la fi, probablement Richard Nixon no és la primera persona que ve al cap quan intenteu enumerar els presidents més eloqüents. No obstant això, la seva reputació com a figura al centre de l'escàndol de Watergate, i com a president que es dirigia en una plataforma que es va oposar a la guerra del Vietnam, i després va ampliar la guerra un cop va assumir el càrrec, va enfosquir el llegat de Nixon com a orador eloqüent.\nGreene explica, 'Recordem els defectes personals, però sovint oblidem la veu de qualitat de la transmissió, el gran somriure i la sensació de tranquil·lització de la convicció que sovint mostrava Nixon'.\nPròxim: La personalitat del president ha obtingut una manera de parlar en públic.\nGreene situa Lyndon B. Johnson a la llista dels presidents més eloqüents. Johnson podria haver aconseguit més coses com a orador. Però la seva personalitat es trobava a la manera de connectar realment Johnson amb el seu públic.\nSegons Greene, 'Els seus discursos sobre drets civils van ser els millors de la història nord-americana, però com a orador i president, LBJ mai no va deixar la protecció per' connectar-se 'realment amb el poble nord-americà.'\nPròxim: Aquest president podria haver estat un orador encara més eloqüent que ell.\nGreene caracteritza Bill Clinton com 'un comunicador fenomenal'. També considera Clinton 'el comunicador més extraordinari d'un en un'. Però afirma que Clinton va optar per no convertir-se en un dels presidents més eloqüents. 'Per opció pròpia, segons un dels seus guionistes que vaig entrevistar, el president Clinton va triar a propòsit de simplificar els seus discursos i fer-los menys formals sense la creixent floritura oratòria que treballa el públic fins a un altre nivell', va explicar Greene.\ngambino infantil fet amb música\nÉs una bona estratègia política. Però vol dir que Clinton es queda una mica al capdamunt de la llista dels presidents més eloqüents. Una excepció notable? El discurs 'Què pensaria Martin Luther King?', Clinton va pronunciar a Memphis.\nPròxim: Aquest president també ocupa els cinc primers presidents més eloqüents.\nGreene caracteritza Ronald Reagan com un orador “llegendari” gràcies al discurs de Challenger, quan va dir: “Mr. Gorbaixov, enderroca aquest mur ”: el seu encant a les conferències de premsa, la seva presència paterna i la polida entrega de tots els seus discursos.\nTanmateix, Greene informa que Reagan no entra a la llista per alguns motius. Reagan no va 'tenir' els seus discursos de la manera que van fer els presidents més eloqüents, segons Greene. I no va utilitzar el llenguatge visual ni va demostrar una comprensió clara de detalls i matisos en els seus discursos.\nPròxim: Aquest recent president arriba al tercer lloc.\nPresident Barack Obama | Yana Paskova / Getty Images\nGreene va situar Obama al tercer lloc entre els millors orators presidencials de la història moderna dels Estats Units. Segons Obama, 'Obama entén que el discurs de la pàgina o el TelePrompter no és tan important com l'audiència dels seients', segons Greene, Obama explica 'clarament i plenament' les seves paraules 'i també' sap treballar les audiències. I ajusta el discurs, el llenguatge corporal i el to de veu en resposta a la seva audiència.\nEl Los Angeles Times informa que l’historiador presidencial Douglas Brinkley també caracteritza Obama com “un dels grans oradors de la història nord-americana. Pensa en termes de dret constitucional que li donen la columna vertebral als seus discursos, la seva brúixola. '\nA més, l’historiador Robert Dallek qualifica els discursos d’Obama com a “convincent i inspirador”. Tot i això, Dallek apunta: “No sé si hi ha una sola línia en un discurs d’Obama que ressonarà a través de la història”. Això contrasta amb John F. Kennedy, que va dir en el seu discurs inaugural, 'No pregunteu què pot fer el vostre país per tu, sinó què podeu fer pel vostre país', i Franklin D. Roosevelt, que va dir: 'L'únic que hem de tenir por és la por. '.\nPròxim: Obama no parlava tan bé ni amb aquest president.\nGreene informa que la 'primera direcció inaugural extraordinària' de Franklin D. Roosevel el 1933 va fixar la barra molt alta per als presidents que el triomfessin. A partir d’aquest discurs, pronunciat a l’altura de la Gran Depressió, quan Roosevelt va dir cèlebrement: “L’únic que té por és la por a si mateixa”, va embrutar els nord-americans, que es van reunir al voltant de les seves ràdios per escoltar el president parlar.\nGreene explica, 'Independentment de les opinions de les polítiques de FDR, aquest home era una força de la natura i un model de com utilitzar les paraules, el to de la veu i el llenguatge corporal per dirigir una gran nació.'\nPròxim: Aquest president era el més eloqüent de tots.\nPresident John F. Kennedy i primera dama Jackie Kennedy | Arxiu Nacional / Periodistes / Getty Images\nGreene concedeix a John F. Kennedy el primer lloc entre els presidents més eloqüents. Kennedy va pronunciar el seu discurs inaugural 'Ask Not', que va ser votat com el segon discurs més gran dels Estats Units del segle XX per 137 estudiosos, informa Green.\nDe la mateixa manera, en el seu famós discurs 'Ich Bin Ein Berliner' a Alemanya i la seva direcció de política exterior a la Universitat Americana, Kennedy 'va redefinir el concepte de carisma en política'. Greene afegeix que la 'rara qualitat de la visió' solidifica JFK com la més gran d'Amèrica Orador presidencial d'època moderna. '\nPròxim: Com es compara Donald Trump amb els presidents més eloqüents?\nCom es compara Donald Trump?\nDonald Trump no és exactament la definició de la majoria de la gent de 'eloqüent'. AOL informa que, segons una recent anàlisi de Factbase, Trump parla a un nivell de quart grau, el més baix dels nostres 15 presidents més recents. Per descomptat, podríeu argumentar que el seu vocabulari sense complicacions li facilita la comprensió de tothom. O, almenys, si ho pogués eren fàcil d'entendre.\nSegons Vox informa, 'Quan parla del punyal, les seves observacions divagadores poden estar plenes de digressions i tangents difícils de seguir. Sovint passa a un pensament completament nou abans d’acabar el seu anterior. ”Però, com assenyalen lingüistes i historiadors, això és perquè“ els discursos de Trump no han de ser llegits. La seva aparent coherència es deriva de la gran diferència entre el llenguatge escrit i el parlat. ”Hi ha qui considera que els discursos de Trump són incomprensibles, mentre que d’altres no tenen problemes per comprendre’l.\nPròxim: Per això a la gent li agrada l'estil de parla de Trump.\nTrump no fa servir la majoria de les tàctiques dels oratoris sofisticats\nDonald Trump assisteix a una reunió sobre l'assistència sanitària a la sala Roosevelt de la Casa Blanca. | Nicholas Kamm / AFP / Getty Images\nÉs possible que Donald Trump no formi part de la llista dels presidents més eloqüents simplement perquè no utilitza gaires tàctiques dels oradors sofisticats. En lloc d'això, utilitza 'mecanismes de discurs provats en temps que fan servir els venedors'. Fa que les seves afirmacions siguin més fiables afegint, 'Molta gent diu' o 'creieu-me'. Potencia les associacions per repetició. I es dirigeix al seu públic com a 'gent' per comunicar que és un d'ells.\nPerò aquest no és l'únic motiu pel qual els discursos de Trump ressonen amb els seus partidaris, malgrat el seu estil de parlar poc convencional. Vox informa de les audiències de Trump: 'Trump valida les seves inseguretats i justifica la seva ira. Es connecta a nivell emocional ”.


Bici-Vici: El Bicing no és tan bona idea i el no als carrils bici\nAlternativa al tren ha dit...\nAl llevant de mallorca podríen promoure vies verdes per anar en bici. Però s'estimen més construir un tren desproporcionat que tammateix no soluciona el problema del transport públic.\nEls arguments de Terra barrejen conceptes de funcionament amb malt funcionament, conceptes de finançament amb conceptes de economia global i conceptes de finançament public amb pagament del servei public, tot aixo afegint-hi dades erronees com dir que el bicing costa 0,006 euros per 30 minuts de desplaçaments diaris, quan tothom que ha estat usuari sap que els viatges que es facis no incrementen el preu\nJo invertiria un raonament del que has dit. Trobo que la ciutat hauria de planificarse al revés, entorn de la bici i no del cotxe. La idea sería.\n"Que ningú esperi que el carril de coctxe ens porti a la porta de casa pero el carril bici sí."\nPerque si ho pensem bé un carril bici en doble sentit no ocupa prácticament res mentre que carrils de cotxe no es només per l'ecologia de la contaminació i pel menor soroll es que ocupen un munt d'espai de ciutat que si el carrer fos peatona i amb carril bici sería molt millor.\nCrec que tu mateix caus en el profund prejudici dient que no a la capilaritat dels carrils bici... i perque no? i perque no robar definitivament aquest espai de ciutat que ens ha robat el cotxe. Recuperemlo pels vianants i els ciclistes i sortiriem guanyant tots.\nNo crec que el cotxe ens hagi de portar a la porta de casa, la bici sí, però no cal que sigui per un carril bici pròpiament dit, ens hi pot portar per un carrer pacificat polivalent que principalment serà usat per vianants i ciclistes, però que ha de poder ser utilitzar per vehicles a motor amb les restriccions que calgui de velocitat o segons el tipus de vehicle o l'ús (hem de pensar en l'accés als garatges de veïns? només els vehicles d'emergències? transport mercaderies als comerços? obres? camions escombraries i de neteja? taxis?).


Qui som - SCEA\nLa Societat Catalana d’Educació Ambiental és una associació creada l’any 1985 per tal d’impulsar una educació renovada que contempli la problemàtica socio-ambiental i alhora contribueixi a formar a una ciutadania capaç d’analitzar-la i de donar-hi respostes.\nEstimular, promoure i difondre recerques, estudis i activitats relacionades amb l’Educació Ambiental, per tal de progressar en el seu desenvolupament\nCurrículum de la SCEA\nEl màxim òrgan de govern de l’entitat és l’Assemblea General de socis i sòcies, la qual es reuneix com a mínim ordinàriament un cop l’any per aprovar la composició de la Junta Directiva, els pressupostos i el pla estratègic i activitats de l’associació. La Junta és l’encarregada de vetllar pel compliment de les finalitats de la SCEA. L’equip tècnic és el grup de persones encarregades de dinamitzar la SCEA i de portar a terme els projectes.\nSecretaria tècnica i gestió de projectes\nEntitats membres i Consell de Centres\nAtenció a les noves persones sòcies\nEmergència climàtica (incidència política)\nLa Societat Catalana d’Educació Ambiental forma part de diverses entitats de segon nivell i\ncol·labora en projectes i esdeveniments en els que l’educació ambiental hi forma part:\nElaborem memòries anuals de l’entitat, per explicar qui som, què fem, i visibilitzar els impactes generats amb la nostra feina. També per compromís amb col·laboradores, amigues, clients, proveïdores i tothom qui, d’alguna manera o altra, forma part de la SCEA.\nPer qualsevol suggeriment, dubte o aclariment ens podeu contactar al 93 213 39 45 o ens podeu escriure un correu electrònic bé a scea@scea.cat.\nVeure memòries anteriors\nConsulta el balanç social de la SCEA\nLogotip color (PNG)\nLogotip 1 tinta (PNG)\nLogotip negatiu color (PNG)\nLogotip negatiu (PNG)\nLogotip vectorial color (EPS)


REVISIó PRàCTICA LG G FLEX - TECNOLOGIA - 2019\nRevisió LG G Flex: més que una corba\nData de venda: Ara disponible\nPreu: al voltant de 650 dòlars fora del contracte\nEls telèfons intel·ligents no són el que eren cinc Fa anys, i ningú no sabrà què seran a cinc anys a partir d'ara. Com qualsevol indústria, els telèfons intel·ligents també estan subjectes a determinades modes, tendències duradors i capritxos fugaços. Quan LG va anunciar la G Flex a l'octubre de 2013, l'empresa amb seu a Corea del Sud va introduir un nou tipus de telèfon intel·ligent al món: la primera pantalla flexible i corba. Amb una àmplia gamma de "autocuració", el G Flex és definitivament diferent, però aquest és només un truc de curta durada, una bonica anormalitat tecnològica o una mirada al que ve?\nA la part dreta de la caixa, s'adonarà que la G Flex és enorme, amb una precisió de 6.32 "(H) x 3.21" (W) x 0.33 "(D), que la situa fàcilment dins de la famosa família de telèfons intel·ligents . Però la veritable i atractiva qualitat del dispositiu és la curvatura única que abasta des de dalt a cua a diferència del Samsung Galaxy Ronda que es corba de banda a banda. La flexió del telèfon no és tot una estratègia de màrqueting ja que la deficiència plana de G Flex ve amb Algunes millores del món real: per a l'ús quotidià, fins i tot una lleugera corba es redueix a la llum de la pantalla com ha indicat LG, i la corba fa que sigui més senzilla, una addició molt benvinguda tenint en compte la mida del mamut del telèfon No obstant això, la G Flex encara necessitarà dues mans per mantenir-la.\nSi passa algunes ratllades, ja sigui deixant caure el telèfon o des del punt de desgast suau mentre viatja a la butxaca, LG afirma que el tauler posterior és "auto-curatiu". Després d'una setmana de proves amb el telèfon exposat als elements productors de ratllades, l'esquena es va mantenir intacta. No tractaria de provocar-lo com un truc de festa amb un instrument afilat i fent retallades profundes, però, la característica d'"auto-curació" només pot fer front a les ratllades lleugeres, segons l'empresa.\nAl moure el telèfon intel·ligent, s'enfronta a la pantalla massiva d'OLED de polímer. És brillant, els colors són en negreta i el text llegeix molt bé. La pantalla de 720p pot decebre els colors de l'espectador i per al preu del dispositiu, és curiós perquè no veiem l'HD complet aquí, però tret que tinguis alguna cosa per comparar-lo, no notaries la diferència.\nEls phablets tenen tot tipus d'avantatges: més espai significa potencialment més potència de processament, emmagatzematge i durada de la bateria. Però hi ha un motiu perquè un iPad mini o un Nexus 7 no sigui un telèfon; són massa grans i difícils de navegar. Seria massa difícil navegar un telèfon d'aquesta mida amb els botons dels bisells, de manera que LG era intel·ligent per centrar-los a l'esquena. Col·locat amb cura sota la càmera es troba el botó d'encès, la llum de notificació i el rocker del volum. Aquest nou disseny del botó acostuma a fer-se servir, però, en general, funciona bé.\nEl G Flex és ràpid, i amb raó perquè les seves normes internes són algunes de les millors especificacions del mercat. A l'interior del seu exterior super brillant hi ha un sistema de xips Snapdragon 800 amb una velocitat de 2,26 GHz amb un Adreno 330 GPU. LG va llançar una càmera posterior de 13 MP, una oferta de megapíxels de gamma superior i una càmera de 2.1 MP a la part frontal, 2 GB de memòria RAM interna i 32 GB d'emmagatzematge que completen el seu motor. Malauradament, no hi ha ranura per a targetes microSD, una frustrant coincidència en molts dispositius de nivell superior.\nCom ja hem esmentat, un gran telèfon significa una gran durada de la bateria. El Flex proporciona una gran bateria corba de 3500 mAh. Després de tractar de drenar-ho amb molt d'ús, el telèfon va navegar durant un dia complet de streaming de vídeos, explosió de música i navegació web. De fet, tenia una mica de suc que m'havia quedat per arribar a l'hora punta al dia següent.\nAmb totes les seves característiques, G Flex segueix sent un telèfon i probablement voldreu fer algunes trucades entre tuitear, inserir i publicar a Facebook. Afortunadament, la qualitat de la trucada tampoc no pateix aquí. A la Penn Station de Nova York, mentre estava esperant que arribés el tren, encara podia continuar conversant amb un so net, clar i net.\nLa pell de LG en aquesta iteració es veu increïblement similar a TouchWiz de Samsung, i en general això és bo. Probablement sigui una vista minoritària, però m'agrada la majoria de les característiques que aquests fabricants estan posant a les ROM. La raó per la que anomenem Android vanilla és perquè, en la seva major part, és avorrit. Aquí és on LG es va abocar amb cert sabor. La tona d'extres foses a la Optimus UI de LG fa que sigui una experiència agradable i, segons les vostres necessitats, us resultarà útil en un telèfon que es dupliqui com a tauleta. La 'finestra dual' d'LG us permet utilitzar dues aplicacions alhora, una gran avantatge per a qualsevol multitasca. LG també us permet ajustar determinades funcions, com ara la barra inferior de la barra de navegació, per fer que la navegació amb una mà sigui molt més senzilla: una gran ajuda per als pitjors com jo. KnockOn activa i desactiva el dispositiu tocant doblement a la pantalla. Qslide us permet utilitzar determinades aplicacions en una finestra flotant i resizable amb transparència. La IU fins i tot té temes i gestos com molts llançadors de tercers. És necessari aprendre tots aquests petits trucs, però fa que un telèfon massiu sembli molt més manejable.\nLG intenta crear una nova categoria de telèfon intel·ligent amb la G Flex, i sens dubte m'ha cridat l'atenció. Buxom i la flexibilitat tenen un lloc a les meves mans, i he apreciat la innovació de la primera "auto-curació" del món. Tanmateix, mentre que aquestes característiques amb visió de futur m'han recorregut, altres podrien derivar el seu preu superior o preferir esperar i veure com es genera aquesta nova categoria de producte a llarg termini. Passant per les especificacions provades, el Samsung Galaxy Note 3 de $ 350 pot ser una opció interessant, amb una millor velocitat i durada de la bateria i un programari incorporat més popular. Però si vostè valora ser un primer adoptant i vol un telèfon que gira cap a un altre costat, consideri el G Flex, tret que estigui a Verizon, és a dir. Fins ara, el telèfon amb fletxa d'Android només està disponible a AT & T, Sprint i T-Mobile.\n8 Impressionants projectes de Maker Faire Nova York 2014\nL'MP3 és antic, però molt lluny de la mort\nBlaster de gladiadors americans és el poderós arma de Nerf: primer cop d'ull\nTop Gear Coming to America, pel·lícules de jocs Turn Sour & Tom Green escalfa a la web: B-List Goes Bust PODCAST


El CFPA es desmarca de les crítiques a la direcció policial per la gestió del cas de les amenaces - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl CFPA es desmarca de les crítiques a la direcció policial per la gestió del cas de les amenaces\nEl comitè executiu del sindicat assegura que els responsables del cos només els van explicar el procediment emprat per l’incident entre dos agents i manté que en cap cas es va admetre que s’hagués fet res mal fet\n11/11/2020 (13:21 CET)\nL'anagrama que representa el CFPA. cfpa\nEl Col·lectiu de Funcionaris de Policia (CFPA) es desmarca de l’allau de crítiques rebudes per la direcció del cos d’odre en relació amb la gestió de l’incident que hi va haver fa gairebé dues setmanes entre dos agents i que va acabar comportant la detenció d’un d’ells acusat d’amenaces, discriminació i revelació de secrets. El comitè executiu de l’organització sindical assegura que en la reunió que va mantenir la setmana passada amb responsables del cos, aquests mai van admetre haver gestionat malament l’afer.\nEl posicionament del col·lectiu sindical arriba ara després que l’Altaveu publiqués que la direcció havia admès el seu error durant una trobada amb representants del CFPA, organització que té hores d’ara una clara sintonia amb la direcció general del cos. La reunió de la setmana passada es va produir poc després de l’esmentat incident, i quan encara el cos era un vesper per aquest fet. De fet, el bullici encara es manté. La trobada entre sindicat i direcció havia estat sol·licitada molt anteriorment pel CFPA. I com va indicar l’Altaveu ja, s’hi van tractar qüestions de funcionament moltes d’elles ja superades amb el temps.\nLa qüestió de la detenció de l’agent també es va posar sobre la taula. No en va, l’uniformat en qüestió és afiliat del CFPA i segons que exposa l’organització en un comunicat tramès pel seu comitè executiu, l’organització "va voler informació sobre l’assumpte així com la situació actual de l’agent, exposant la direcció únicament el procediment emprat i en cap cas va admetre la mala gestió”. De fet, segons que esmenta el CFPA, “en el supòsit que la direcció del cos hagués admès la mala gestió del cas, des del sindicat s’hauria exigit responsabilitats a qui correspongui”.\nCom que segons el CFPA no hi ha admissió de cap error, no s’exigirà cap responsabilitat. El comunicat emès per l’organització sindical pretenia rectificar la informació de l’Altaveu en què es deia que s’havia admès l’error -de fet, alts components de la direcció haurien fet arribar a l’agent avui processat les seves disculpes per com va succeir tot-. I, en tot cas, es deixa dit que el comitè executiu no va exposar mai que la direcció hagués admès errors. De fet, l’Altaveu no va esmentar mai fonts del comitè executiu del CFPA i sí fonts sindicals, que van molt més enllà dels dirigents d’una organització en concret.\nEl malestar a la policia per com es va desenvolupar l’afer, més enllà del comportament que eventualment hagués pogut tenir l’avui processat i el denunciant, és més que obvia. Encara ningú no acaba d’entendre com es va deixar enquistar la situació fins al punt que es deixés en mans de la fiscalia la denúncia de l’agent suposadament amenaçat. Hi ha consens molt global que el que hauria d’haver fet la direcció des del primer moment hauria d’haver sigut agafar el bou per les banyes -situació que es retreu que Jordi Moreno i companyia eviten fer tan com poden- obrir un expedient i resoldre per la via disciplinària les divergències que hi poguessin haver entre dos companys funcionaris.


El Tenis Taula comença a entrenar amb un nou company a la sala ·\nEl Tenis Taula comença a entrenar amb un nou company a la sala\nEl Club Tenis Taula Ripollet ha retornat als entrenaments d’una temporada atípica amb un nou avenç tecnològic que ajudarà als palistes a pujar el nivell. El club ha aconseguit un robot programat per llançar pilotes als jugadors.\nEl robot té diferents possibilitats que ajudaran als palistes a reforçar els seus punts dèbils. La màquina disposa de diferents programes per enviar pilotes llargues o curtes, en una direcció o una altra, amb efecte, amb cert nivell de potència o de forma aleatòria.\nEs mantenen els palistes\nTant el femení com el masculí mantenen els palistes que van jugar la temporada passada. Mogas, Rico, Parente, Gutiérrez, Peñarando i Peretó seguiran una temporada més a les ordres de Ramón Argenté. L’única baixa serà la de Klimchenko.\nPer la seva banda el masculí el dirigirà Miquel Arnau, que alhora farà de jugador. Enric i Pau Barceló, Berenguer, Llorens, Mora i Rico conformaran l’equip. Julio Andrade compaginarà el primer equip amb el juvenil.\nPrevious: El CF Ripollet obre la pretemporada sense un dels fitxatges anunciats\nNext: El Futbol Sala femení es reforça amb tres incorporacions per seguir a 2a


Més Spamdarts a Roca Umbert: parades d'art i disseny, i tallers gratuïts | Ajuntament de Granollers\nInici » Més Spamdarts a Roca Umbert: parades d'art i disseny, i tallers gratuïts\nMés Spamdarts a Roca Umbert: parades d'art i disseny, i tallers gratuïts\nLa fàbrica també acull, fins al dia 8 de gener, DFactory i una programació d'activitats, concerts i "food trucks" a l'espai exterior, davant la nau Dents de Serra\nLes parades de la 3a ed. de Spamdarts són, com l'any passat, a l'interior de l'Espai d'Arts\nAvui dimecres els aficionats a l'art i al disseny tenen una nova oportunitat d'acostar-se a les paradetes de la 3a edició de Spamdarts, que ja va obrir portes els dies 16, 17 i 18 de desembre i que aquesta setmana (dies 3 i 4 de gener) hi torna, a l'Espai d'Arts de Roca Umbert. De 17 a 21 h, un total de 25 artistes i col·lectius artístics de diferents disciplines*, majoritàriament vinculats al territori, posen la seva obra a l'abast del gran públic, a preus assequibles.\nEl mercat d'art i disseny es complementa amb espais per a tallers adreçats a adults (serigrafia, llibre d'artista, gravat, joieria, volum en paper); activitats familiars (disfresses, mural amb cintes adhesives o tape art,confecció de paper, d'ombres, experimentació sonora, poesia); accions artístiques (cançons contra el consumisme, dansa-teatre, poesia, grafit en directe, sessions Dj i Vj de música electrònica). Totes aquestes activitats són gratuïtes, amb inscripció prèvia.\n*Aquests són els artistes i col·lectius presents a la 3a ed. de Spamdarts:\nA més, Roca Umbert també acull, fins al dia 8 de gener, DFactory Chistmas Market, amb una àmplia oferta d'idees per regalar art, disseny, roba i complements. A pati, just davant de la nau Dents de Serra, s'ofereix també una programació de música en viu i tallers (de dilluns a dijous, de 16 h a 21 h; divendres, dissabte i diumenge, d’11 h a 21 h) i un espai gastronòmic de food trucks.\nSpamdarts es complementa amb una programació de tallers gratuïts, per a totes les edats. Cal inscriure's abans.\nUna imatge de DFactory de l'any passat. Enguany es repeteix la iniciativa, a la nau Dents de Serra.\nL'espai exterior acull de nou l'oferta gastromòmica en forma de "food trucks" i, com a novetat, una programació de música en viu.


Els regidors socialistes secundaran la vaga però assistiran al plenari per defensar els interessos dels gandians | Socialistes / Socialistas de Gandia. PSPV-PSOE\nEls regidors socialistes secundaran la vaga però assistiran al plenari per defensar els interessos dels gandians\nHomeNotíciesEls regidors socialistes secundaran la vaga però assistiran al plenari per defensar els interessos dels gandians\nEl regidor del Grup Municipal Socialista en l’Ajuntament de Gandia, Vicent Mascarell, ha anunciat hui que els seus companys regidors del PSPV-PSOE secundaran la jornada de vaga general convocada pels sindicats majoritaris però assistiran al plenari extraordinari de pressupostos “per a defensar els interessos dels gandians”.\nSegons ha explicat Mascarell, el Grup Municipal Socialista assistirà al plenari en serveis mínims, representats pels membres de la comissió d’Economia i Hisenda i la portaveu d’assumptes econòmics, Ana Garcia. Ells seran els encarregats de debatre amb el govern del PP uns pressupostos que, des de les files socialistes, consideren “abusius i un autèntic disbarat en matèria impositiva i de personal”.\nTot i això, tal i com ha assegurat Mascarell, els membres del GMS renunciaran al seu sou en la jornada de vaga general per tal de destinar aquests diners a una ONG local.\nMascarell ha tornat a insistir en l’atac que el govern de Torró ha realitzat al dret dels treballadors convocant el plenari “més important de l’any” en la jornada de la vaga general. Un atac que no deixaran de criticar els socialistes, tot i que assistiran al plenari perquè “no anem a deixar que el PP aprove els seus primers pressupostos sense que ningú lluite per defensar els interessos dels gandians davant les retallades i la pujada d’impostos que inclouen”.\nPer als socialistes, la decisió de convocar el plenari el dia de la vaga busca la crispació i la no assistència de l’oposició al mateix amb una clara finalitat: tapar mediàticament la gravetat de les mesures que s’aprovaran donant llum verda a aquests pressupostos. Per això, els socialistes no cauran en la provocació i, tot i que es posicionen al costat dels sindicats i es manifestaran durant les accions programades per al dia de la vaga general.\nPer últim, Mascarell també ha aprofitat per a tornar a insistir en la petició formal i presentada per registre d’entrada per part dels portaveus del PSPV-PSOE i del Bloc sol·licitant l’aplaçament del plenari per respecte a la jornada de vaga. Una petició que, unida a la realitzada pels sindicats majoritaris, no ha tingut resposta alguna per part dels membres del govern.


La cuca: Sobre el geoplà\nSobre el geoplà\nQuan vaig crear el geoplà no em vaig plantejar en cap moment utilitzar-lo per al que realment fou dissenyat, en el meu cas m'interessa treballar la psicomotricitat fina.Com que al Joan no li agrada massa això de classificar, ordenar, col·locar, etc. em vaig espavilar a trobar un element que em servís igual i que a més el motivés, així que vaig pensar en el geoplà.\nEl Joan és una mica petit per conèixer més enllà de les figures geomètriques simples però passar gomes i veure com queda sí li agrada així que per a mi ja fa el fet: obligar a treballar fi i amb certa força per passar la goma i crear les figures.\nPerò... per a què serveix o més ben dit per a què fou dissenyat un geoplà?\nUn geoplà és un recurs didàctic que s'utilitza per a ensenyar part dels conceptes geomètrics complexes. El fet de poder manipular les figures ajuda a entendre conceptes abstractes. És difícil explicar -per exemple- què és un octògon i ja no parlem de dibuixar-lo. Tampoc ha de ser fàcil explicar què és un angle, un vèrtex, una superfície. La vessant manipulativa i la gran facilitat el fa un bon estri per a jugar i entendre aquests conceptes.\nHe de dir que m'ha sorprès veure que identifica un triangle per la quantitat de costats i no per la seva forma que era el que jo pensava. No descarto que quan tingui una mica més d'habilitat amb les gomes treballem els polígons i els seus costats, però això és totalment accessori.\nEtiquetas: Recurs didàctic\nPetites estones III: purpurina\nForça a les mans: guerra d'aigua / Fuerza en las m...\nPetites estones II\nPetites estones I\nBany amb pilotes d'esponja


Pedalada de Bicicleta Tot Terreny i Travessa de Running de Festa Major | UNIÓ CICLISTA SANT CUGAT\nPedalada de Bicicleta Tot Terreny i Travessa de Running de Festa Major\nEl proper diumenge 30 de juny hi haurà la Pedalada de Bicicleta Tot Terreny i Travessa de Running de Festa Major que organitza l’Oficina Municipal d’Esport per a Tothom (OMET) amb la col·laboració de la Unió Ciclista Sant Cugat.\nEnguany s’arriba a la 22a edició de la Pedalada i a la 9a de la Travessa de Running. Ambdues modalitats passen per itineraris de la Serra de Collserola.\nTots aquells que hi participin podran escollir entre dos itineraris, un de llarg de 23,03 Km i un de curt de 7,1 km que podran fer amb la modalitat de Bicicleta Tot Terreny o bé corrent (Trail Running).\nAmbdós sortiran des del Parc de la Pollancreda i s’endinsaran per camins i senders de la Serra de Collserola.\nA les 9:00h es donarà el tret de sortida de l’itinerari llarg i a les 9:30h el del curt.\nA l’acabar la “cursa” no competitiva, l’organització obsequiarà a tots els participants amb una samarreta de cotó, de màniga curta com a record commemoratiu d’aquest esdeveniment esportiu. A més podran gaudir d’un àpat de pa amb tomàquet i embotit i beguda.\nAbans d’acabar, entre tots els participants es farà l’habitual sorteig dels obsequis que ens donen cada any els nostres col·laboradors.\nRecordeu que si no heu formalitzat la inscripció abans del dia de la prova, també us podeu inscriure a la sortida de la Pedalada i Travessa a partir de les 7:30 h, sempre que no s’hagin esgotat les 200 places de participació entre els dos recorreguts.\nPreus de les inscripcions (amb assegurança d’accidents):\n– Menors de 6 anys: 2 €\n– De 6 a 14 anys: 4 €\n– Més grans de 14 anys: 12 €\n– Amb llicència federativa: 10 €\nInformació itinerari llarg Informació itinerari curt


El GOB alerta que les inversions de l'impost del turisme no han de servir per infraestructures que permetin mantenir la sobreexplotació turística.\nDimecres, 14 Setembre 2016 12:58\nPla anual d'inversions de l'Impost de Turisme Sostenible\nL'increment de capacitat de les infraestructures no hauria de ser un objectiu\nPer altra banda, consideram un error que l'impost es plantegi com una entrada de doblers per suplir el dèficit de finançament o pressupost del Govern en les àrees de gestió corresponents.\nEl Govern ha convocat demà la comissió executiva de l'impost de turisme sostenible per presentar la proposta de Pla Anual d'Inversions. Tal i com ja va avançar ahir la Presidenta Armengol, està previst que prioritàriament es destinin els fons d'aquesta temporada a «projectes que garanteixin el proveïment d’aigua de qualitat a la població, i que permetin una recuperació progressiva dels aqüífers».\nConcretament a la millora de les infraestructures hidràuliques.\nEntre els projectes a potenciar en un futur immediat, es plantegen els següents:\nRecarrega artificial d’aqüífers.\nDessalació d’aigua de mar.\nReutilització d’aigües residuals.\nInterconnexió de les diferents fonts.\nDes del GOB alertam del risc de que l'impost, que d'acord amb el que hem anat defensant des de que es va posar damunt la taula aquest impost hauria de servir per rebaixar el vector de pressió socio-ambiental derivat de l'allau de turistes, això és, rebaixar nombre de turistes (d'hivern o estiu, consumeixen també recursos), places d'allotjament i capacitat de les infraestructures, acabi finançant noves infraestructures per poder mantenir el ritme de degradació dels recursos naturals, en aquest cas els recursos hídrics derivats de la sobreexplotació turística.\nEn tot cas, les inversions per tal de recuperar el recurs i fer front al dèficit hídric que patim haurien d'anar encaminades a millorar l'eficiència de la xarxa, optimitzar l'ús de l'aigua i recuperar aqüífers, no amb noves infrastructures (dessaladores, per exemple) per augmentar la capacitat de consum derivat de la massificació turística.\nEns enfrontem a l'amenaça de la destrucció ecològica provocada per la superpoblació turística i el que cal són mesures de límits i contenció de l'oferta turística (tot l'any), reinvertir la tendència d'explotació i degradació dels recursos naturals i recuperació dels valors naturals (medi natural, rural agrari i matí) i del patrimoni històric i cultural.\nL'impost no pot suplir el dèficit de finançament o pressupostos\nPer altra vanda, ja vàrem insistir en el caràcter finalista de l'impost front a la possibilitat de que acabi servint a la caixa comuna per suplir dèficits de pressupost. Creim que el Govern hauria de plantejar els seus pressupostos al marge de l'impost. Les inversions que calen a la xarxa d'infraestructures hidràuliques haurien de poder ser assumides pel Govern de les Illes al marge de l'impost. Aquest hauria de representar la possibilitat d'una inversió addicional en la recuperació del patrimoni natural.\nLlegir 2263 vegades