250 anys del ‘Politar Andorrà’ (i II)\nL’any 1763, al que avui és Escaldes, el prevere Antoni Puig es veia empès a tornar a exposar en un petit Politar, dividit també en sis llibres, la història geogràfica, l’administració de Justícia, els privilegis del Consell, el cerimonial, el catàleg de bisbes i comtes, i les conegudes 55 màximes. Un extracte, un breu compendi del que era Andorra. En un mot, un resum del Manual Digest del 1748. “(…) No ha cabut en mon poch saber altre méthodo mes fácil que lo que exposo (…)”, diu. Tenim poca informació sobre Antoni Puig Duran, nascut a Escaldes el 1721, en una època de relativa prosperitat, fill d’una família de paraires i bons teixidors, en disposar de molí per batanar els teixits de llana en aigua natural calenta. Pels llibres de visites pastorals de diferents bisbes sabem que tenia el benefici perpetu en l’altar de Sant Jaume i Santa Anna d’un patronat laïcal fundat per la seva família, amb l’obligació d’ensenyar a llegir, escriure i explicar la doctrina cristiana als joves d’Escaldes. Segons les actes, va complir sempre amb aquest deure i responsabilitat. El 1780 resideix ja al Pallars i, des d’Alins, pels volts de Nadal del 1788, respon per escrit al famós qüestionari que Francisco de Zamora, oïdor de la Reial Audiència de Barcelona, –una mena d’espia–, envià per tot Catalunya amb la finalitat de recollir dades essencials per a l’administració pública espanyola. Antoni Puig va morir a Escaldes l’estiu del 1805, set mesos abans d’aquella definitiva decisió imperial de Napoleó: el decret de retorn. A la història d’Andorra hi ha passat com a autor del Politar Andorrà, quan tenia 42 anys, una edat àuria a Andorra. I la pregunta de milió: per què Antoni Puig no troba un altre mètode més fàcil que tornar a llegir Fiter i Rossell i escriure el Politar, un promptuari del Manual Digest? Una primera resposta, general, surt del mateix Fiter, que va escriure solament pel profit dels seus patricis, l’obra havia de quedar manuscrita, màxim tres còpies, i no s’havia d’imprimir per òbvies raons polítiques, ja que “no es bo que la Ciencia del govern, politica, Economia y regimendeles Valls se fasia Comuna y Vulgar als forasters…” Ras i curt, la generació d’Antoni Puig ja no coneixia el Manual Digest.\nCategories: Uncategorized\tTags: 250 anys del ‘Politar Andorrà’ (I)\nEl prevere de les Caldes –Escaldes– Antoni Puig, l’any 1763, decidí posar per escrit el Politar Andorrà “que conté ab fácil méthodo la Antiquitat, Govern, Religió, Usos, Preheminencias, Prerogativas y Privilegis de les Valls neutres de Andorra”. Com ell mateix explica, ho fa “per lo millor gobern de sos Patricis, tret de les sublimes Obres del Mlt. Iltre Dr. Anton Fiter y Rossell, Veguer de dites Valls.”\nAcabant de preparar aquests dies un escrit sobre el Politar, “un agregat de noticies”, com afirma el mateix Antoni Puig, aquestes s’han fos amb la nova i el succés de la inesperada mort de l’Antoni Armengol, amb qui a mitjan dels anys setanta, al primer pis de l’edifici de les monges, a l’inici dels Arxius Nacionals, vaig passar hores i hores llegint documents, microfilms i, especialment, compartint la plaent i estimulant transcripció del Manual Digest. Érem joves, sí, a la recerca d’un sentit, d’un projecte plausible d’il·lusió, d’una reforma que cohesionés voluntats, d’un relat que des del Manual Digest conquerís el futur amb passió i intel·ligència. Davant ara del Politar, el meu agraïment i reconeixement a la teva àmplia i oberta vocació cívica i política, desplegada en tants àmbits. Descansa en pau, Toni, però no en l’oblit, tal com desitjava el joveníssim poeta Màrius Torres en aquell serè quartet escrit des de la malaltia pocs mesos abans de morir.\nPer què un Politar només 15 anys després del Manual Digest? Què va passar entre el 1748 i el 1763? Si us hi heu fixat, Fiter i Rossell, al final del seu títol i abans de posar l’any, anima i encoratja l’envejós amb un dilema escrit en llatí. L’hi diu o que calli o, molt millor, que si en sap, que escrigui un llibre: Auttaceataut edat opus. Fou el cas d’Antoni Puig? Certament, no. Ni volia fer dentetes a ningú ni agafar el guant llançat per Fiter. El Politar no és un desafiament. El seu mateix títol n’és resposta precisa i diàfana: vol servir als seus patricis des de les obres del Dr. Fiter. Per tant, Antoni Puig vol fer i fa un bon resum i abreujament del Manual Digest. “No ha cabut en mon poch saber altre méthodo mes fàcil que lo que exposo en est petit Politar”, ens diu en la protesta. El Manual Digest ja no era conegut.\nCategories: Uncategorized\tTags: ‘Le sermon sur la chute de Rome’\nPoc abans de jubilar-me un bon amic em va regalar una petita novel·la de 200 pàgines, l’últim premi Goncourt, el gran premi de les lletres franceses: Le sermon sur la chute de Rome, de Jérôme Ferrari. No coneixia res d’aquest autor, escriptor jove i professor de filosofia en un institut francès d’Abu Dhabi. És una novel·la total i coral, el relat polifònic d’un bar d’un poble cors on prenen memòria, vida i nom les grans qüestions de l’existència humana. Dos amics, Libero i Matthieu, amb estudis de filosofia a la Sorbona de París, abandonen un món i tornen a la pàtria idíl·lica d’un poblet interior de Còrsega. És un univers literari buscat i complex. Ferrari, amb gran intenció i complicitat, centra la reflexió: Libero ha fet el màster sobre Sant Agustí, Matthieu sobre Leibniz i fugen cap al bar cors, cap a una aparent nova filosofia. Text i reflexió de mestre, d’un bon escriptor i d’un bon coneixedor del pensament agustinià. En sis capítols i una coda sobre la devastació de Roma, que clou la fuga de la composició, crea el nostre propi univers. El seu, el teu i el meu. Amb frases dels sermons de Sant Agustí ens hi fa entrar: “Tu es étonné parce que le monde touche à sa fin? Étonne-toi plutôt de le voir parvenu à un âge si avancé. Le monde est comme un home: il naît, il grandit et il meurt…” Els diferents fils narratius i els molts personatges queden emmarcats per la gran referència de l’homilia de Sant Agustí adreçada als seus fidels d’Hipona, el desembre del 410, en conèixer que els visigots d’Alaric han saquejat Roma. Potser Ferrari no ho volia, però és una novel·la filosòfica, un text universal en espai i temps, un reflex i compendi de la vida. Còrsega podria ser Andorra o el Pallars. Petits mons, únics per ser els nostres. El bar és un altre petit món i alhora un món de mons a la recerca del seu sentit. Quan tot es precipita al seu final, potser no és suficient tornar a la pàtria o al passat i, probablement, tampoc intentar lluitar per marxar de l’una, de l’altre o de tots dos… Hi ha un creixent interès pel pensament agustinià. Ferrari ho sap i, al final, ens suggereix un paral·lelisme entre la caiguda de Roma i una possible decadència de la nostra Europa. Llegiu-lo. Val la pena.\nCategories: Uncategorized\tTags: Model estàndard\nJa em perdonaran els físics! El premi Nobel de Física a Higgs aquests dies m’ha disparat la imaginació i m’ha dut a pensar… la nostra constitució política, dins el model estàndard continental, que ens descriu bé com està construït el nostre patró institucional. La Constitució de 1993 és un model estàndard que, com una teoria quàntica de camps, descriu les institucions elementals i les seves interaccions fonamentals. Ras i curt, el poble andorrà com a únic poder constituent i totes les institucions constituïdes. Òbviament ja existien abans, però el seu moviment en el nostre camp només el regula la Constitució de 1993. En aquest sentit és un típic model estàndard, però singular. És fruit d’un pacte. El Copríncep Joan Martí, bon coneixedor de la cultura clàssica i bon lector de l’Antígona, de Sòfocles, el 27 de maig de 1992, quatre mesos després de l’autodissolució del Consell General i un mes abans de la represa de les reunions de la Comissió Tripartida, manifestà als representants del Consell General i del Govern que aquell era el moment adequat per deixar el servei que l’Església d’Urgell i el seu bisbe havien fet secularment al poble andorrà. Aquells declararen, però, que volien continuar amb els Coprínceps històrics; manifestació que donà lloc al pacte: el Copríncep havia de ser possible, compatible i conciliable amb el bisbe. Són “els principis irrenunciables” recollits per la Constitució en els articles 8 (dret a la vida), 45.3 (signatura d’un sol Copríncep) i 66 (presència dels Coprínceps en alguns tractats internacionals). Se salvà així un possible i futur conflicte de principis, “desactivar bombes de rellotgeria”, diu l’acta d’aquell dia. Aquest és el model estàndard i singular de 1993. No podia ser, en aquest punt, d’una altra manera. Els Coprínceps no poden ser esquizofrènics. Ni l’un ni l’altre. Cadascun porta dos barrets, sempre els han dut. La generació que va fer possible el model de 1993 va voler el bettertogether per ser així strongertogether. Tanmateix en aquesta física són sempre possibles altres models. Magris ja va escriure que “cada generació ha d’empènyer, com Sísif, la seva pròpia pedra, per evitar que aquesta se li tiri a sobre i l’aixafi”.\nSoló i la balança de pagaments d’AndorraEls candidatsAlbert Camus tenia raó“Aut Caesar aut nihil”El pressupost\tNúvol de Tags\nFarem un pedaç mal cosit per Albert RoigArxiu\tnovembre 2013


La Comissió de Festes del Carrer Guadiana compleix 35 anys de guarniments | EL3 - Portal de notícies de Sants-Montjuïc\nLa Comissió de Festes del Carrer Guadiana compleix 35 anys de guarniments\nJuntament amb Vallespir de Dalt, Guadiana és un dels més veterans de tota la Festa Major de Sants. Enguany la seva decoració ha girat a l'entorn de la festa dels morts de la pel·lícula Coco. [[Vegeu fotos]]\nEl carrer Guadiana segueix sumant anys i es manté com una de les comissions més veteranes. Dijous a dos quarts de dues del migdia van celebrar el seu acte d’aniversari. Davant aquests 35 anys, en Pol, membre de la comissió, va agrair en el seu parlament la presència dels altres carrers i els representants del Districte: “visca Guadiana, visca Sants i endavant”.\nJuntament amb Vallespir de Dalt, Guadiana és un dels més veterans de tota la Festa Major de Sants. En el seu aniversari es van intercanviar diferents obsequis i, enguany, amb la seva decoració de la festa dels morts de la pel·lícula Coco, han volgut homenatjar a la resta de carrers amb un marc de fotografies amb elements d’aquesta festa tradicional mexicana. Marc Sánchez, president de la comissió de Guadiana, destacava que el seu “és un cas especial perquè abans anàvem per lliure, és un orgull complir-los dins de Sants”. El seu secret, segons el president és que són “una comissió amb gent jove, sobretot, però de totes les edats, acollim a tothom”. Com a una de les comissions més antigues, es va voler ajudar a les comissions més joves. Va ser així com, durant l’acte d’aniversari, Gemma Solsona, membre de Guadiana i presidenta de la Federació de carrers, va convidar a totes les comissions a homenatjar a Robrenyo, ja que són la més nova i enguany han patit vàries destrosses al seu guarnit. En la mateixa línia, Marc Serra, regidor del Districte, va destacar que també cal “anar obsequiant als carrers perquè tinguin un bon propòsit per seguir treballant”.\nClicant al reproductor podeu escoltar la retransmissió de l’acte d’aniversari sencer:


Blog del Màrius Domingo, Ca la Gallineta: Corbs.\nSón grans, són negres i no tenen cap aspecte de moixonets. Però taxonòmicament ho són, tant els corbs, Corvus corax, com les cornelles, Corvus corone, són passeriformes, és a dir, parents del mosquiter o el reietó.\nLa mida serveix per a diferenciar-los, però si els veiem per separat, potser no s'aprecia prou. El que sí que és definitiu és el bec, desproporcionadament gran en el corb, i molt més adient a la mida general de l'ocell en la cornella.\nNo agraden a tothom, però no es pot negar que són fascinants.


Telèfon: Claus en la Policia Municipal. 943 300 819. (Punt d'Informació Turística)\nTelèfon: pendent nou número de telèfon\nAdreça: Aitxuri Herri Eskola\nAlberg de pelegrins d'Agurain-Salvatierra\nAdreça: Carrer Furs, 11\nAl llarg de la Història el pas de Sant Adrián, un passadís natural perforat en la calcària serra d’Aizkorri, ha impressionat a pelegrins i viatgers. Sense més quilòmetres de penitència industrial, l’itinerari, encara que dur, ascendeix sota els grans cims d’Aizkorri, abandona Guipúscoa i entra a Àlaba per descendir cap a la Quadrilla de Salvatierra, comarca immersa en la Llanada Alabesa.\nPerfil de l’etapa 4: Etapa de Zerain a Salvatierra del Camí Basc\nEtapa 5: Etapa de Salvatierra/Agurain a Vitòria/Gasteiz\nInformació sobre l’etapa 5: Etapa de Salvatierra/Agurain a Vitòria/Gasteiz\nEntre Salvatierra i Vitòria intervé la Llanada alabesa, un paisatge agrari, extens a la vista i de suaus ondulacions, jalonat per petits llogarets sense serveis. L’art romànic, estil representatiu en el camí de Sant Jaume i tan escàs en etapes anteriors, per fi aflora en les portades i absis de les seves ermites i esglésies.\nAvís!: Actualment no hi ha acolliment per a pelegrins en el Monestir d’Estíbaliz i l’alberg juvenil Carlos Abaitua de Vitòria es troba TANCAT. No obstant això, la Fundació Catedral Santa María de Vitòria ha obert un nou alberg al novembre de 2012 al carrer Cuchillería,87 al costat de la mateixa catedral. Ja està disponible en el llistat d’albergs de l’etapa.\nA la plaça de Sant Joan, al costat de la portentosa església i enfront de les porxades, iniciem aquesta cinquena etapa que discorre íntegrament per territori alabès. Canalitzem la calli Portal del Rei, baixem per ella fins a la rotonda i ens desviem per la segona de la dreta: la calli Furs, al costat de la sucursal bancària. Durant un quilòmetre i set-cents metres continuarem rectes per ella, al costat de la carretera d’enllaç i naus industrials. En aquest tram passarem un parell de rotondes i, en arribar a una tercera, girarem a l’esquerra cap al Polígon Agurain (Km 1,8). Després a la dreta, al costat de la plataforma DHL, i més endavant a l’esquerra, on un senyal indica Gazeo 1,2 Km. Passem sota l’A-1 i prenem una pista agrícola que, després de passar el cementiri, arriba a Gazeo. En la mateixa entrada ens rep l’absis de l’església de Sant Martín de Tours, romànica i famosa per les pintures murals gòtiques presents en el seu interior (Km 3,8).\nDeixem Gazeo per una carretera que abandonem en breu per torçar a la dreta (adreça Ezkerekotxa) per una pista asfaltada que avança entre terrenys de labor. Per ella aconseguim Ezkerekotxa, on el port de l’església de Sant Román destaca sobre les cases baixes del poble. El finestral romànic de l’absis i la sòbria portada bé mereixen una pausa (Km 5,8). Abandonem aquesta població per pista asfaltada, passant al costat del baixador del tren, on iniciem un repecho, i transitant després propers a les vies del ferrocarril. En arribar al costat d’una passarel·la metàl·lica que creua les vies, el camí gira cap a la dreta i arriba al costat d’una bassa d’aigua (Km 9,1). Abunden en la Llanada Alabesa, vasta extensió agrícola sembrada de cereal i remolatxa azucarera, i són basses de regadiu artificials i construïdes sobre antigues deus. Còmodes, prosseguim per la pista durant prop de quilòmetre i mitjà per creuar la carretera A-3112 (Km 10,5). Quilòmetre i mitjà després deixem a la dreta el camí que es dirigeix a l’ermita de La nostra Senyora d’Ayala i torcem a l’esquerra per prendre immediatament el desviament de la dreta. D’aquesta forma el Camí no entra en Alegria/Dulantzi, deixant aquesta població a mà esquerra (Km 12,1).\nSegons apuntava Micaela J Portilla en la seva obra Una ruta europea. Per Àlaba a Compostela. Del Pas de Sant Adrián a l’Ebre, l’itinerari deixava l’ermita d’Ayala pel camí conegut com ‘dels romans’, la mateixa pista agrícola que trepitgem ara. Per ella ens apropem al costat de l’ermita de Sant Joan, antiga parròquia del despoblat d’Arrarain i una de les més antigues del romànic alabès. Després de creuar el canal de reg, un pont sobre les vies i més endavant, amb precaució, la carretera A-3110, entrem en Elburgo (Km 14,8). A mà dreta deixem l’església de Sant Pere i sortim pel carrer Major. Als afores agafem la pista asfaltada de la dreta, que ascendeix lleugerament i que torna en camí. Després de diversos creus arribem al que senyalitza 0,8 Km a Estíbaliz i 0,4 a Villafranca. Opcionalment podem desviar-nos per visitar el Santuari d’Estíbaliz, amb un interessant Centre d’Interpretació del Romànic a Àlaba inaugurat al començament de 2015, però el camí oficial baixa directe a Villafranca (Km 17,4). Es tracta d’una altra petita població on, com en tantes altres properes a la capital, també conviuen els unifamiliars amb les cases antigues. Una recta condueix fins a la propera Argandoña, on unes escales accedeixen fins a la parròquia de Santa Columba, del segle XIII i bonic finestral en l’absis. Al costat de l’església ve de gust un descans, necessari per les prop de dues hores que resten fins al centre de la capital alabesa (Km 18,7).\nNo fa molt temps l’itinerari deixava Argandoña per dirigir-se a Ascarza. Ara, de moment, no és així. A la sortida d’Argandoña, després d’una rotonda, prenem una carretera que mor i que obliga a prendre el voral de la carretera A-132. Per ella seguim fins a l’encreuament del cementiri del Salvador, a mà esquerra per la A-2130 (Km 21,4). En el mateix encreuament tenim dues opcions: la primera és continuar com fins ara per la A-132, arribant directament a Elorriaga i d’aquí a Vitòria. Per la segona opció (senyalitzada) prenem l’encreuament i deixem la carretera per la dreta després de 700 metres. Passem al costat d’una pista d’aeromodelismo i, en arribar a una altra carretera, girem a l’esquerra per entrar en Arcaya. Actualment, després de l’església de la Nativitat, seguim per la dreta per passar sota les vies i ens dirigim fins a la urbanització Salburua. Des d’aquest gran residencial format per quatre barris arribem fins a Elorriaga. L’avinguda de Santiago s’encarrega aquí de guiar al pelegrí fins a l’entrada de Vitòria. L’Ajuntament ha senyalitzat l’itinerari urbà amb rajoles de granit de 40×40 amb el relleu de la petxina de pelegrí. Transita des de l’avinguda de Santiago per per la calli Portal del Rei i carrer Sant Francisco, on gira a mà dreta per la Cali Nova Dins. Des d’aquí segueix recte pel carrer Sant Vicent Paul i torça a l’esquerra per la calli Cantó de Santa Ana, seguint un periple pels carrers que formen l’ametlla del casc antic de Vitòria. Desemboca a la plaça de la Verge Blanca (Km 27,4).\nPer obtenir informació de primera mà és convenient contactar amb l’Associació d’Amics del Camí de Santiago d’Àlaba:\nTelèfon i Fax: 945 14 47 94\nTelèfon mòbil: 609 47 24 46\nEls dimarts i els dijous de 18:30 a 20:30 atenen a la seva seu de la calli Sabateria, 85.\nPoblacions sense serveis:\nLes poblacions intermèdies d’aquesta etapa manquen de serveis, així que és necessari sortir de Salvatierra amb el necessari o desviar-se un quilòmetre fins al centre d’Alegria / Dulantzi, població amb tots els serveis. En els últims compassos de l’etapa, en Elorriaga, també hi ha bars i tendes.\nEl pelegrí té també opció d’allotjament abans d’entrar a la capital, en Arcaya. Es tracta de la Casa Diocesana d’Espiritualitat “Leku”, en el número 17. Acullen grups i pelegrins individuals i els conviden a participar dels seus moments d’oració. Telèfon: 945 29 32 90.\nEsglésia parroquial de Sant Martín de Tours:\nA la mateixa entrada de Gazeo, a mà esquerra. És un temple romànic de transició al gòtic del segle XIII. El més destacable es troba a l’interior: unes pintures murals gòtiques descobertes en 1967. Visita obligada si l’església es troba oberta.\nEn l’exterior destaca el finestral romànic de l’absis. La portada és sòbria i també romànica. El retaule major és renaixentista, policromado i realitzat en pedra.\nALEGRIA / DULANTZI:\nErmita de La nostra Senyora d’Ayala:\nAquesta ermita del segle XIII era l’antiga parròquia del despoblat d’Ayala. El pòrtic de l’entrada té dos arcs apuntats i un altre de mig punt.\nErmita de Sant Joan d’Arrarain:\nAbans d’accedir a Elburgo, a l’esquerra del camí, es troba l’antiga parròquia del despoblat d’Arrarain, una de les més antigues del romànic alabès i avui amb caràcter d’ermita.\nGòtica tardana dels segles XV i XVI. El pòrtic d’entrada és del XVIII així com el campanar.\nLloc religiós des de 1074 d’indiscutible valor històric i artístic. Mostra elements romànics i posteriors complements del gòtic. Destaca, en el seu interior, la imatge de La nostra Senyora d’Estíbaliz, patrona d’Àlaba, del segle XII.\nParròquia de Sant Andrés:\nDel XVI. Posseeix una portada plateresca. El retaule major és rococó de 1750.\nEsglésia de Santa Columba:\nProtogótica del segle XIII. L’absis és semicircular amb interessant finestral i la portada és d’arc apuntat.\nEsglésia de la Nativitat:\nA la primitiva del segle XIII, de transició entre el romànic i el gòtic, li va substituir l’actual del segle XVI. La torre és neoclàssica del XVIII. Del mateix segle és el seu retaule major barroc.\nVITÒRIA / GASTEIZ:\nVitòria-Gasteiz és una ciutat amb un encant especial, embolicada en un halo de tranquil·litat i calma. El visitant se sent ràpid amo de la ciutat, passejant pels seus espaiosos carrers per als vianants, creuant parcs i places fins a aconseguir el nucli urbà conegut com l’Eixample . Un dels accessos d’aquesta ruta de l’interior tenia lloc per la porta de l’església de Sant Idelfonso i continuava fins a l’església de Santa María, col·legiata des del segle XV i catedral des de 1862. Va ser construïda al segle XIV sobre planta del XIII. S’estima que alguns dels seus carreus són d’origen visigótico. Té tres naus i el pòrtic presenta tres portades. Al costat de la Catedral es trobava un hospital-albergui que se sumava als de San José i Sant Pere, aquest enfront de l’església del seu nom, del segle XIV, que tancava la muralla. El seu pòrtic vell s’obre cap a l’interior de la vila i en ell, al costat de la bella imatge de María i entre les dels Apòstols es troba la de Santiago, amb abillament de pelegrí. En el seu interior es venera la imatge gòtica de La nostra Senyora de Gracia. El 25 de juliol, dia de Santiago, se celebra a Vitòria el bullicioso Dia del Brusa que antecedeix a les festes de la Blanca a primers d’agost.\nPerfil de l’etapa 5: Etapa de Salvatierra/Agurain a Vitòria/Gasteiz del Camí Basc\nEtapa 6: Etapa de Vitòria/Gasteiz a la Pobla d'Arganzón\nAlberg de pelegrins de la Pobla d'Arganzón\nTelèfon: 945 37 30 06\nAdreça: C/ Voltes\nInformació sobre l’etapa 6: Etapa de Vitòria/Gasteiz a la Pobla d'Arganzón\nPer evitar el nus viari de la A-1 i els meandres del riu Zadorra, l’itinerari es desplaça lleugerament al sud per Gometxa i Subijana d’Àlaba i penetra al Comtat de Treviño a través de la muntanya.\nL’itinerari urbà més utilitzat pel pelegrí probablement no partirà des de la cèntrica plaça de la Verge Blanca sinó que ho farà des del mateix alberg juvenil. Si és el nostre cas sortim de l’alberg i prenem, cap a la dreta, el carrer Salbatierrabide, que condueix fins a l’estadi de Mendizorroza. Al costat de l’aparcament del camp de futbol girem a l’esquerra i prosseguim pel passeig de la Senda, també cridat en aquest tram passejo de Cervantes (en aquest punt s’uneix l’itinerari que ve des de la cèntrica plaça de la Verge Blanca). Pel passeig per als vianants, sense pèrdua i que passa a denominar-se avinguda de Sant Prudencio, arribem enfront de l’estàtua d’aquest Sant, bisbe de Tarassona que va néixer en Armentia allà pel segle VII (Km 2,7). De seguit passem al costat de la basílica de Sant Prudencio d’Armentia, romànica del segle XII. D’aquest període conserva l’absis semicircular, el creuer i els elements decoratius. En 1776 es va dur a terme una important reforma del conjunt, envoltat en l’actualitat d’un bonic parc amb àrees de descans, berenadors i fonts. Passada la basílica de Sant Prudencio es continua recte (veure l’apartat observacions) pel passeig del Pelegrí per connectar amb l’A-4164, carretera secundària pegada i paral·lela a la N-102 (Km 4).\nPer ella arribem a Gometxa (Km 5,8), poble ja documentat als segles XI i XII. Després de la seva església neoclàssica de la Transfiguración continuem a mà dreta per una pista asfaltada i abandonem la localitat al costat d’una pista de joc. Els camps de sembra i les pistes parcel·làries que els solquen són testimonis del nostre pas per aquestes terres. En segles passats pelegrins i viatgers enllaçaven Vitòria amb La Pobla a través d’Ariñez, avui flanquejat per la N-102 i l’A-1, o a la vora del riu Zadorra. No obstant això avui no val dir allò de ‘qualsevol temps passat va ser millor’. Les rutes canvien a l’antull dels temps i els Camins a Santiago que avui recorren la geografia nacional s’estudiaran també, com no, als segles esdevenidors. Dos quilòmetres i sis-cents metres després de Gometxa creuem l’A-4102 , carretera que uneix les localitats de Zumeltzu – a dalt a l’esquerra – amb Ariñez. (Km 8,4).\nDos quilòmetres més endavant entrem en Subijana d’Àlaba (Km 10,5). A part de l’església de Sant Estebanel més reseñable d’aquesta població és la casa senyorial de Camina i Salazar. És barroca, de finals del XVIII i va ser residència de la família Camina i Salazar. El fill, Don Simón, va ser Governador de Filipines i la seva estada en l’arxipèlag asiàtic és recordada en l’escut de la façana, que mostra un elefant en la part inferior. Envoltem el palau i, després de la font, agafem un camí que ascendeix. A uns 250 metres ‘ atents – cal torçar a mà dreta i afrontar la part més dura. El repecho és breu i s’agraeix que la resta de la pujada no segueixi cap patró, ja que el camí alterna falsos plans amb petits trams de més pendent. Pins, quejigos, roures retorçats i fins a grèvols que creixen sobre un tupido matoll abriguen la senda. Quan el carrascal fa acte de presència i la mala herba dona pas al clar aconseguim l’alt (Km 13). Ens trobem al Comtat de Treviño, territori pertanyent a Burgos i immers físicament a Àlaba. En un dia clar es pot apreciar, al capdavant, la serra de Cantàbria o Toloño i, tancant la línia de l’horitzó, els cims, sovint nevades, de la serra de la Demanda. El descens, per una senda poblada de pedra solta i muntanya mediterrània, és ràpid i salva un fort pendent per arribar fins a Villanueva de l’Oca (Km 15). A l’entrada podem refrescar-nos en la font decorada amb venera. A la sortida, passada l’església de Sant Pere – de portada romànica amb rics detalls en arquivoltes i capitells – prenem, per la dreta, la carretera comarcal que enllaça amb La Pobla d’Arganzón. Després de dos quilòmetres i mitjà de carretera passem sota l’A-1 i arribem a la rotonda d’entrada. En adreça centro urbà i a la vora del riu Zadorra entrem en La Pobla d’Arganzón pel carrer Concepción Sorkunde que condueix fins a la mateixa plaça Major (Km 18,5).\nLa pujada des de Subijana d’Àlaba no presenta grans dificultats. Excepte diversos repechos l’ascens és bastant tendit. El fang pot ser l’únic inconvenient si ha plogut.\nA l’abril de 2009, passada la basílica de Sant Prudencio, les obres d’una urbanització no permetien continuar recte. Si encara continuen, la tanca obliga a girar a la dreta fins a l’avinguda (on està la Renault), que prenem per l’esquerra fins a la rotonda d’accés a la N-102. Paral·lela a aquesta via hi ha un camí que porta al costat d’un centre de protecció animal. A escassos metres es troba l’A-4164 que porta a Gometxa.\nL’Associació d’Amics del Camí de Santiago d’Àlaba s’ha encarregat de la senyalització íntegra d’aquesta etapa. En aquesta jornada no hi ha fites ni senyals de fusta del Govern Basc. Començaran a reaparèixer en la propera etapa.\nBasílica de Sant Prudencio:\nÉs romànica del segle XII i va substituir al desaparegut temple prerrománico. Del període romànic conserva l’absis semicircular, el creuer i els elements decoratius. En 1776 es va dur a terme una important reforma del conjunt, envoltat en l’actualitat d’un bonic parc amb àrees de descans, berenadors i fonts per a esbarjo dels ciutadans.\nEl poble de Gometxa ja estava documentat als segles XI i XII. L’actual església neoclàssica va tenir el seu precedent en una construcció medieval de la qual avui no queda rastre.\nCasa senyorial de Camina i Salazar:\nBarroca, de finals del XVIII, va ser residència de la família Camina i Salazar. El fill, Don Simón, va ser Governador de Filipines i la seva estada en l’arxipèlag asiàtic és recordada en l’escut de la façana, que mostra un elefant en la part inferior.\nVILLANUEVA DE L’OCA:\nDe bonica portada romànica amb rics detalls en arquivoltes i capitells.\nLA POBLA D’ARGANZÓN:\nÉs gòtica, de tres naus i construïda a la fi del segle XV. La talla de la Verge de l’Antiga és també gòtica i del segle XIV. El retaule major és posterior: plateresc de mitjan el XVI. Mereixen les portades de la façana sud i la de ponent. Passada l’església es troben l’hospital de Sant Joan i l’ermita de la Verge de l’Antiga, tots dos del segle XVI.\nPerfil de l’etapa 6: Etapa de Vitòria/Gasteiz a la Pobla d'Arganzón del Camí Basc\nEtapa 7: Etapa de la Pobla d'Arganzón a Haro\nAdreça: Carrer Major, 17\nAlberg de pelegrins d'Haro\nAdreça: Av. Joan Carles I, núm. 23\nInformació sobre l’etapa 7: Etapa de la Pobla d'Arganzón a Haro\nLa penúltima etapa del Camí de l’Interior deixa enrere el Comtat burgalès de Treviño i entra de nou a Àlaba per franquejar-la a través d’ondades pistes parcel·làries que limiten les plantacions cerealistas i de remolatxa azucarera. Passat l’equador de l’etapa, la presència del ric Ebre i els camps de vinya anuncien la proximitat de La Rioja, terra banyada en vi que ens ofereix posada en una de les seves il·lustres viles.\nIniciem la setena i penúltima etapa a través del carrer Santiago, deixant a mà esquerra la plaça Major i l’església gòtica de la Nostra Senyora de l’Asunción. A un costat deixem també l’hospital de Sant Joan i l’ermita de la Verge de l’Antiga. Just abans d’arribar a la urbanització cal torçar a mà esquerra – al costat de la marquesina – per travessar el pont sobre les vies del tren. Després d’ell prenem el desviament de la dreta que marca Burgueta, Pangua i Pomeres. Es tracta d’una carretera secundària de la A-1, d’únic sentit i amb poc tràfic que avança paral·lela al ferrocarril. Transitem per ella fins a la gasolinera i el restaurant Burgueta i en la rotonda seguim a l’esquerra cap a aquesta localitat. De seguit, després del pas sota l’A-1 , girem a la dreta per una pista que, paral·lela a l’autopista, porta fins a una carretera. Per ella pugem fins a Burgueta (Km 4).\nJa en la població descobrim la parròquia de Sant Martín i en arribar a una font girem a la dreta per prendre una pista que ens allunya de Burgueta, última població del Comtat de Treviño en el Camí. De nou a Àlaba ens retrobem amb la senyalització del Govern Basc. Envoltats de terres de labor arribem a un encreuament de camins, on seguim de front i descendim cap a Estavillo (Km 6,4). El traçat deixa el gruix de la localitat a un costat i l’abandona per la carretera d’accés. En aquest moment cal parar esment i sortir de la carretera per l’esquerra (no està indicat), fins a un senyal i una fita propers que es veuen a simple vista. Nosaltres hem de seguir de front, atenent a la indicació Camino de Santiago per la Rioja i prenent com a referència, en la distància, el peatge de l’AP-1. La fita de la dreta presa l’itinerari de la Via de Baiona, que es dirigeix cap a Armiñón, Miranda d’Ebre, Pancorbo, Briviesca, Monestir de Genoll i que enllaça a Burgos amb el Camí Francès (veure apartat observacions).\nPer una pista agrícola ens encaminem cap al peatge de l’AP-1, que deixem a mà dreta. Un quilòmetre i mitjà més endavant creuem la carretera secundària A-4105 i afrontem el repecho de l’alt de Lezana, coronat per un repetidor de telefonia (Km 9,4). Després del curt descens el traçat cavalca per ondades pistes que marquen els límits de les parcel·les de cereal i remolatxa azucarera. Més endavant emergeix en la distància, després de la línia d’arbres que jalonen el recorregut del riu Ajuda, la torre de l’església de Berantevilla. Després de passar el riu deixem aquesta localitat alabesa a mà esquerra (Km 12) i creuem la carretera al costat d’un creuer de pedra i forja. Passat el cementiri girem a l’esquerra per una nova pista parcel·lària que puja de forma tendida. També dona una petita treva abans d’escometre la part més dura, que comença després d’un gir a l’esquerra. Aconseguim l’alt en un clar on creixen arbres fruiters (Km 14). Zambrana queda a tir de pedra i, després de la baixada i ignorant una fletxa groga descolorida i malament col·locada que indica doblegar a la dreta, voregem el cementiri i anem cap a l’església de Saint Lucia, on amablement segellen la credencial (Km 15,3).\nDeixem enrere l’església per continuar pel carrer Juan de Lazcano i sortim de Zambrana per una pista asfaltada on ens acomiada un altre creuer de pedra i forja (aquest tram del Camí Basc de l’Interior coincideix amb el del Camí de l’Ebre GR-99) Després de creuar una carretera comarcal la pista es converteix en parcel·lària i després de vuit-cents metres arribem al costat de les ruïnes de la Venda del Riu o del Molino, a la vora del riu Inglares. En breu arribem al voral de la N-124 (Km 17,2) i irremeiablement continuem per ella. És una carretera bastant transitada, sobretot per camions, i avança al costat de l’AP-68 i el riu Ebre. Després de gairebé dos quilòmetres de voral deixem la N-124 al costat de les instal·lacions d’una antiga Yesería proveïda d’una torre octogonal. Com del no-res sorgeixen camps de vinya que es despengen pels vessants i que anuncien la proximitat de La Rioja. No en va una pista amb alts i baixos ens porta a envoltar Salinillas de Buradón, l’últim poble alabès del Camí. L’itinerari no penetra en el casc històric però mereix la pena prendre’s un descans i accedir per la porta nord de la muralla per descobrir aquesta localitat (Km 21,5).\nDeixem Salinillas de Buradón per una pista en tendit ascens, a la dreta de l’alt de Sant Cristóbal i coincident encara amb el trajecte del GR-99. Dos quilòmetres embolicats per un tupido matoll mediterrani porten fins al portell de la Lobera, pas i talaia on apreciar com es fon la muntanya baixa amb un paisatge de vinyes solcat per l’Ebre (Km 23,5). En primer terme sobresurt Briñas, una mica més allà Haro i com a teló de fons la serra de la Demanda. En el mateix pas hi ha una indicació per als ciclistes: Ull BTT. Baixada perillosa! En efecte, el descens salva una forta pendent i arriba fins a una zona més plana sembrada de vinyers. Un senyal metàl·lic que mostra en un croquis l’itinerari del Camí de l’Interior d’aquí a Santo Domingo de la Calçada, marca el límit provincial entre Àlaba i La Rioja (Km 25). Després d’ella sorgeixen dos camins: el de l’esquerra baixa directament a Briñas, el de la dreta, més llarg i que coincideix amb el GR-99, dona una lleugera marrada, pansa al costat d’una picota jurisdiccional i entra en Briñas al costat d’una rotonda de la N-124 i l’hotel Portal de La Rioja. Ambdues variants són correctes. Una vegada en Briñas (26,4), passem sota la torre de l’església de la Concepció i continuem pel carrer Solana fins a la pista asfaltada que avança paral·lela a l’Ebre. Amb la grata companyia del riu arribem fins al pont medieval de Briñas (Km 28), que creuem per seguir per pista asfaltada fins a l’entrada d’Haro. Per l’avinguda de Biscaia arribem fins a un pas sota les vies de ferrocarril i posteriorment seguim en adreça Centro Urbà. Per l’avinguda de la Costa del Vi creuem el riu Estirada per pujar pel carrer de Navarra fins a la plaça de la Pau.\nGens més arribar – atents a les petxines col·locades en el sòl – dobleguem a la dreta al costat del cafè Suís i de nou a la dreta pel carrer de la Vega. Passada la basílica de La nostra Senyora de la Vega, patrona d’Haro, seguim a l’esquerra pel carrer Castañares de Rioja fins a la rotonda. La prenem de front per entrar a la plaça Bartolomé Cossio i dobleguem a l’esquerra cap a l’avinguda Juan Carlos I, on es troba l’alberg de pelegrins (Km 31).\nA priori, l’única dificultat seriosa del dia és l’ascens al portell de la Lobera. El seu perfil no revesteix problema algun perquè és molt tendit, però posa la guinda després dels vint quilòmetres de traçat ondat anteriors. Els últims deu quilòmetres a partir de Salinillas de Buradón es fan llargs i és recomanable matinar per evitar les hores de més sol durant l’últim tram.\nA partir del límit provincial entre Àlaba i La Rioja s’han encarregat de la senyalització els membres de l’Associació d’Amics del Camí de Santiago d’Haro. Després de Setmana Santa de l’any 2009 anaven a repassar i millorar la senyalització des de l’entrada a La Rioja fins a Santo Domingo de la Calçada.\nCom hem indicat en la descripció d’etapa, a la sortida d’Estavillo es bifurca el Camí Basc de l’Interior. El Camí Basc de l’Interior condueix a terres de La Rioja per Briñas i Haro fins a Santo Domingo de la Calçada. L’altre itinerari penetra a la província de Burgos i enllaça amb el Camí Francès a la capital burgalesa. La guia editada per l’Associació d’Amics del Camí de Santiago de Miranda d’Ebre ho estructura en aquestes 5 etapes:\nLa Pobla d’Arganzón – Miranda d’Ebre (19,4 km)\nMiranda d’Ebre – Pancorbo (16,7 km)\nEn aquest itinerari hi ha albergs en Miranda d’Ebre (contactar en el 947 32 09 32 i 947 32 03 34); Pancorbo (947 35 40 14, 608 108 188 i 646 121 448); Briviesca (947 59 39 39, 947 59 00 10 i 646 005 084) i Monestir de Genoll (607 657 922, 947 59 43 50 i 635 82 69 94).\nEl que segueixi aquesta ruta pot demanar informació a l’Associació d’Amics del Camí de Santiago de Miranda d’Ebre, cridant al 947 32 58 35 o als mòbils 696 368 053 i 636 556 402. En Miranda d’Ebre hi ha un alberg juvenil al carrer Anduva, 82. El telèfon és el 947 32 09 32. Existeix informació detallada en http://www.caminosantiagoviadebayona.com\nEsglésia de Sant Martín:\nL’element més antic de la parròquia de Burgueta és la portada sud, d’arc apuntat i datada al segle XIII. La resta és una fàbrica barroca del segle XVII. El retaule major és de principis del XVIII. Com també indica el panell informatiu de l’església, a la sortida de la població hi ha un relleu prerrománico incrustat en un xalet.\nParròquia de Sant Martín:\nEl Camí no puja fins a aquesta església gòtica de finals del segle XV. Mereix l’atenció la portada d’arc apuntat i rematada per arc carpanell. El retaule major és d’estil romanista de mitjan el segle XVI.\nLa seva torre, obra de Justo Antonio d’Olaguibel, destaca a gran distància. El retaule major és churrigueresco del segle XVIII.\nParròquia de Saint Lucia:\nÉs barroca dels segles XVII i XVIII. Al costat de la portada encara es conserven les restes d’un timpà romànic.\nEsglésia de La nostra Senyora de la Concepció:\nÉs del segle XVI i conserva un doble sepulcre plateresc on jeuen enterrats els Guevara, senyors de la vila. El retaule major és rococó del XVIII. D’aquest mateix segle són també la llanterna i la cúpula de la torre.\nHospital del segle XV fundat per Don Fernán Pérez d’Ayala i Donya María de Sarment. En 1556 figurava, segons recull Micaela Portilla, ‘com un dels millor dotats de la província, amb una renda anual de mil tres-cents maravedíes’.\nCom apunta Micaela Portilla en la seva obra Per Àlaba, a Compostela. Del Pas de Sant Adrián a l’Ebre, ‘per evitar el pas de les Petxines d’Haro, amb freqüència anegado durant les crescudes del riu, baixaven de Salinillas vells camins de muntanya cap a Briñas i a la sortida de les Petxines pels anomenats en els documents Barranco d’Aracha i Boquete de la Lobera’.\nEsglésia de la Concepció:\nVa ser construïda als segles XVI i XVII i va substituir a l’antiga església romànica.\nPuente sobre l’Ebre:\nEntre Briñas i Haro es creua el pont medieval de set arcs sobre el riu Ebre. La seva primera construcció es remunta al segle XI però la fàbrica actual és del segle XVI.\nHaro és la capital del vi de Rioja. D’antic va estar poblada per berones. Durant la romanització de la península, se sap de l’existència del Castrum Bilibium, en les Petxines sobre el riu Ebre, enfront de Salinillas de Buradón. Aquest lloc ho nomena Sant Braulio, Bisbe de Saragossa, quan al segle VII va escriure la vida de Sant Millán. Del seu llegat artístic destaca la basílica de La nostra Senyora de la Vega, dedicada a la patrona d’Haro. Es diu que la basílica va existir des de temps de l’aparició de la Verge, és a dir, cap al segle X, situada extramurs de la vila. També és molt important la històrica església de Sant Tomás, edifici de tres naus construït al segle XVI i de torre barroca aixecada en 1671 per Juan de Raón. És famosa a Haro la Batalla del Vi que se celebra en els Cingles de Bilibio el 29 de juny, festivitat de Sant Pere.\nSituada a la plaça de la Pau, és de traça neoclàssica i va ser acabat en 1778. El director de les obres va ser Ventura Rodríguez. L’edifici, de tres altures, se sustenta en quatre arcs de mig punt sobre pilars.\nPerfil de l’etapa 7: Etapa de la Pobla d'Arganzón a Haro del Camí Basc\nEtapa 8: Etapa d'Haro a Santo Domingo de la Calçada\nAlberg de l'Abadia Cistercenca Nostra Sra. de l'Anunciación\nAdreça: C/ Major, 38 sota\nInformació sobre l’etapa 8: Etapa d'Haro a Santo Domingo de la Calçada\nAmb el teló de fons, sovint nevat, de la serra de la Demanda, l’última etapa ofereix una gran panoràmica plena de profunditat. Un bon colofó per finalitzar el solitari Camí de l’Interior i reprendre el periple jacobeo a Santo Domingo de la Calçada, localitat del Camí Francès on compartir peripècies amb més pelegrins.\nTornem sobre els passos d’ahir fins a la plaça Bartolomé Cossio i dobleguem a l’esquerra en arribar a la rotonda (com a referència deixarem a mà dreta, a l’altre costat de la vorera, el pintoresc edifici dels Jutjats) per prendre més endavant l’avinguda Sant Millán de la Cogolla, coneguda popularment com la carretera de Zarratón. A mà dreta trobem la plaça de Toros d’Haro i, sempre rectes per l’avinguda i envoltats d’adossats, abandonem progressivament aquesta localitat de la Rioja Alta. A la sortida l’avinguda es transforma en la carretera LR-203. Avancem pel seu voral i entre els punts kilométricos 2 i 3 passem sobre l’autopista AP-68, després de la qual deixem la carretera per la dreta per prendre una pista (Km 2,7).\nCaminem en paral·lel a l’autopista durant tres-cents metres i girem a mà esquerra per una altra pista parcel·lària per afrontar un repecho entre vinyes. Salvat el petit desnivell podem gaudir d’una gran panoràmica plena de profunditat. En un dia buidat es pot apreciar des de la primera localitat de l’etapa fins a l’última i al fons la serra de la Demanda, amb la silueta del bec Sant Lorenzo depassant folgadament la barrera dels 2.200 metres. En breu, la pista és tallada per la N-232, carretera que podem creuar directament sota la nostra responsabilitat o utilitzant un pont que es troba a cinc-cents metres a la dreta (encara que es fa marrada de prop d’un quilòmetre l’Associació d’Amics del Camí d’Haro ha senyalitzat aquest pas i recomana creuar la carretera pel pont perquè és més segur i evita possibles accidents). Després de l’encreuament continuem per una pista que emmotlla la seva direcció a les parcel·les de cultiu i que arriba fins al fèrtil tàlveg format pel riu Zamaca. Una esforçada costa ens aproxima fins a l’entrada de Zarratón i la seva parròquia de l’Asunción (Km 8,7).\nDeixant a mà dreta la portada de l’església continuem de front uns cinquanta metres i girem a l’esquerra pel carrer Somo de Vila. En breu torcem a la dreta i enfilamos la pista que neix al costat de l’ermita de Sant Andrés, antiga seu de la Veracruz. Més del mateix. Amb el mateix teló de fons, el traçat s’obre pas entre vastes extensions de cultiu adornades amb algun reducte de pi piñonero. A la vista, a mà esquerra, es troba Cidamón, però l’itinerari ho evita i opta per passar al costat de Madrid dels Trills (Km 11,5). Habitat per una família, es tracta d’un parell de cases aïllades custodiades per una gossada de gossos lligats que fiquen més soroll que por. Set-cents metres més endavant creuem la carretera secundària que es dirigeix a Sant Torcuato, a mà esquerra, i seguim de front. Quilòmetre i mitjà després (Km 13,7) la pista surt a la carretera LR-203 i per ella arribem a Banyessis, municipi de la vall del riu Oja. El carrer Real d’A baix condueix fins a la plaça d’Espanya, on es troba l’Ajuntament (Km 14,8).\nOn acaba la façana de la casa consistorial girem a la dreta – avinguda dels Donants de Sang – on s’emplacen l’església parroquial de la Santa Creu i l’ermita romànica de Santa María de l’Antiga, que bé mereix una detinguda visita. Girem a mà esquerra pel carrer contigu al bar Caparrones i seguim de front per abandonar Banyessis pel carrer El Castell. Sortim pel camí agrícola que es troba asfaltat i ho deixem quan aquest dona una corba a l’esquerra, seguint de front per la pista que avança recta cap a Sant de la Calçada. A uns dos quilòmetres (Km 18,3) la pista evita la N-120 gràcies a un pont i després continuem de front cap a l’entrada de Santo Domingo de la Calçada, concretament a la calli Calvari, que seguim per girar a l’esquerra per l’avinguda d’Europa. Posteriorment creuem la carretera en l’avinguda de Calahorra i entrem de front al carrer les Monges. Finalment dobleguem a la dreta i accedim al carrer Major, que condueix fins a la mateixa plaça de la catedral. Aquí enllaça el Camí de l’Interior amb el Francès darrere de Santiago de Compostel·la (Km 20).\nTant per kilometraje com per orografia és una de les etapes més suaus de tot el Camí. Precaució en els creus de la N-232 i la N-120, així com quan transitem pel voral de la LR-203.\nDesprés de Setmana Santa de 2009 l’Associació d’Amics del Camí de Santiago d’Haro i La Rioja Alta anava a repassar i millorar la senyalització entre Haro i Santo Domingo de la Calçada, ja que en alguns punts era escassa.\nEl 20 de març de 2009 es va inaugurar a Santo Domingo de la Calçada un alberg de pelegrins a tot luxe amb 150 places.\nFàbrica del segle XIII destacable per la seva portada del gòtic flamíger del XV.\nEsglésia parroquial de la Santa Creu:\nD’estil gòtic tardà va ser construïda entre finals del segle XV i començaments del XVI. És d’una sola nau dividida en cinc trams. Consta de tres capelles i dues portades situades al nord i al sud protegides per pòrtics adornats amb pinacles. La torre es va aixecar en el XVII i l’interior alberga un retaule d’estil rococó fabricat per Francisco de la Pedra i l’arca de Sant Formerio, romànica del segle XII.\nErmita de Santa María de l’Antiga:\nLa construcció primitiva és romànica del segle XII. Es trobava en ruïnes i entre els anys 1975 i 1978 es va traslladar fins a la ubicació actual per reconstruir-la. El timpà de la portada principal mostra una escena de l’Epifania. La cornisa mostra canecillos esculpits amb figures d’animals.\nSANTO DOMINGO DE LA CALÇADA:\nClar exemple de transició del romànic al gòtic. Té caràcter de catedral a causa que en 1232 la ciutat va ser nomenada seu episcopal. Una fornícula conserva, en record del pelegrí penjat injustament, un gall i una gallina vius, com els quals relata la tradició que van ressuscitar per manifestar la innocència del jove pelegrí compostelano.\nPerfil de l’etapa 8: Etapa d'Haro a Santo Domingo de la Calçada del Camí Basc


Característiques – circuitviari.cat\nCaracterístiques – Circuit Viari\nDimensions mínimes: 300 m2 (20 x 15)\nPavimentada o de terra, al aire lliure o en un pavelló.\nEn el circuit s’hi recreen tots els elements que els nens es poden trobar en una ciutat o carretera (semàfors, passes de vianants, senyals de trànsit, etc.) i, petits cotxes de dos places, equipats amb tot allò que caracteritza un autèntic cotxe (cinturó de seguretat, accelerador, fre, canvi de marxes automàtic.. )\nCaracterístiques – Jumicar\nSón cotxes que no fomenten la competitivitat i aporten total seguretat.\nSón de fàcil conducció.\nEstàn limitats a 15 km/h.\nPorten un botó de seguretat a la part posterior.\nNo contaminen el medi ambient.\nEstan inspeccionats per l’ITV.\nL’equip de monitors en tot moment vigila el desenvolupament de les pràctiques i estimula el nen per que tregui al màxim profit de les ensenyances.\nCircuit Viari empresa que promou l’educació viària infantil com activitat educativa a escoles, casals d’estiu, i com activitat festiva a Ajuntaments, Fires, Festes, Associacions, Promocions d’empresa, Parcs infantils de nadal. Serveis d’Ensenyament programes d’educació viària a les escoles i també treballs conjunts amb policies locals. Serveis – Esdeveniments Lúdics, circuit infantil de trànsit.


La Comissió d'Indústria Publicitària, compara visibilitat a campanyes, per entendre discrepàncies en mesurament - Digital Transmèdia\nLa Comissió d’Indústria Publicitària, compara visibilitat a campanyes, per entendre discrepàncies en mesurament\n12 gener, 2018 Digital Transformers\tDircom\nLa Comissió d’Indústria Publicitària, està seguint el full de ruta marcat després de l’edició de la Guia d’Estàndards de Visibilitat. Ara està en fase de “parametrització d’aquests Estàndards”. Per a això, s’han analitzat iniciatives europees sobre aquest tema, i reunit amb els principals mesuradors per conèixer millor les diferents tecnologies que estan utilitzant i entendre les discrepàncies en el mesurament. En aquest sentit, s’està analitzant una campanya concreta utilitzant diferents mesuradors i formats per comparar les dades finals de visibilitat de cada un d’ells, assenyalen fonts del procés.\nDurant el primer trimestre de l’any que es veurà el resultat de tot això amb els propis mesuradors i en el si de la Comissió d’Indústria Publicitària on també s’abordarà l’última fase reflectida a la Guia pel que fa a Certificació i Auditories per tercers independents, així com el proper Pla d’Acció a dur a terme.\nFont: Programa Publicidad\nEspanya, a la cua en la taxa d’ingressos digitals dels grans grups de premsa europeusCompleix el vostre Email Màrqueting amb el nou Reglament General de Protecció de Dades de la UE?


Notícies de Lloret: 27/09/2009\nDiumenge, 27 de setembre del 2009, les notícies que avui parlen de Lloret i de la resta de Selva Marítima\nLa tragicomèdia sobre l’Alzheimer “Volem anar al Tibidabo” obrirà avui diumenge de setembre la temporada de tardor de l’Espai XXS-Casal de l’Obrera. Una història íntima que llança una mirada diferent, fugint del tòpic dramàtic i fugint de l’aire tràgic, que malauradament comporta l’irrupció d’una malaltia com l’Alzheimer en una família qualsevol. Aquest espectacle s’ha programat, coincidint amb el Dia Mundial de l’Alzheimer del 21 de setembre, i per aquest motiu una part dels ingressos es destinaran a la Fundació Privada Lauretum Entorn a la Malaltia de l’Alzheimer.més info AQUÍ\nEl proper dijous:\nEL SOPAR ES DURÀ A TERME EL PRÒXIM DIJOUS 1 D'OCTUBRE A L'HOTEL SANTA MARTA DE LLORET, A PARTIR DE LES 21 HORES\nconferència i taula rodona a càrrec d’Alfons López Tena\namb el títol: Som una Nació, Nosaltres decidim\nLloret instal·larà 800 plaques fotovoltaiques per produir electricitat i vendre-se-la ( per MARTÍ SANTIAGO)\nAquests són els titulars que m'agrada posar del meu poble.\nAra només cal esperar que el que guanyem en un mercat no ens ho gastem en una fira, i amb això amb refereixo a que amb l'excusa de que produïm electricitat, això és xauxa i vinga, llums de nadal 24/24hores, aplaudiments a la instal·lació d'una pista de gel... o demés iniciatives poc curoses amb la emissió de CO2...\nDe totes maneres si llegiu l'article veureu que l'oposició no se'n felicita de la iniciativa, excepte ICV que sí la veu be; el que no veu be cap grup, i amb això ICV tampoc hi està d'acord, és que s'hagi muntat més a tall de negoci que d'infraestructura d'estalvi energètic; l'idea la resumeix la frase que el representant del GRILL diu: "no entenc que s'instal·lin plaques només per produir energia i no consumir-la".\nPer lo demés tant PSC com ERC no veuen clar d'on surten els 2 milions d'euros que costa la instal·lació: "com és que volen tirar això endavant, perquè si tan clar està, per què la quantitat de dos milions d'euros no apareix en el pressupost?"\nEntitats ecologistes amenacen d´anar als jutjats si no s´aturen les obres a la C-31\nDenuncien les "greus irregularitats" en el tram La Tallada d'Empordà-Torroella de Fluvià\n"Consideren que l'actual projecte "no és una millora general" de la infraestructura viària, sinó "una destrucció sistemàtica" del paisatge."\nEsperem que frases com aquesta no les hagem de fer servir per descriure la variant nostra i que tant gelosament guarda el nostre equip de Govern.\nSenyors de l'Ajuntament !!!, convoquin al poble d'una vegada i ensenyi-ns el traçat per on volen fer passar aquesta variant, (i que vostès coneixen des de fa més de tres anys); gastin-se els diners que facin falta per fer un vídeo amb condicions per recrear virtualment per on passa i quin impacte tindrà; recullin idees i consells dels lloretencs abans que des de la Generalitat ens presentin dat i beneït el projecte.\nEl Sr. Crespo a la roda de premsa de l'altra dia em va contestar que no se'n coneixen els detalls, però els lloretencs, per ara, no en volem saber els detalls de si aquí hi va un gerani o allà una senyal, o si el túnel anirà folrat o pintat o si per executar-lo hi haurà sis màquines grogues... no ens interessa.\nEls lloretencs per ara ens conformem en saber el que vostès saben des de fa més de tres anys i que no s'han dignat convocar-nos per explicar-nos-ho, com si la destrucció del paisatge que es preveu fos quelcom que només a vostès NO preocupa...\nVolem saber com queda d'afectat Sant Pere del Bosc; personalment em fa por que aquesta greu afectació del paratge en sigui el motiu de l'ocultisme i del jugar a que si ho sabem però encara no ho sabem...\nFora la carrtera de Sant Pere del Bosc !!!\nAl centre de la foto hi podeu veure l'advocat Eduard de Ribot que ha estat molts anys l'advocat de SOS Lloret en la seva lluita en defensa del territori.\nLa plataforma Salvem l'Empordà organitza un concert aquest dimarts al Teatre Jardí de Figueres a les 10 de la nit. L'objectiu de l'acte reivindicatiu és la defensa del territori davant de les grans infraestructures que es projecten a la comarca.\n"D'entre els artistes participants, hi haurà Quimi Portet, Cris Juanico, Pau Alabajos i Blues de Picolat."\nHe llegit les explicacions del conseller Nadal per justificar la histriònica actuació que s'està fent a part de la carretera que unia amb harmonia i lentitud històrica -assumida per ambdues comarques- l'Alt i el Baix Empordà. M'ha costat entendre els arguments desgranats pel conseller. Finalment els he entès però no comprès. Com l'Antoni Puigverd observo aquesta nova via amb incomprensió i com si algú estigués esborrant, amb una goma gegant, un paisatge superlatiu.\nPaisatge i cultura ( carta de Josefa Salvador Ribera. Begur)\nBlanes ha estat un dels primers ajuntaments gironins a mostrar clars símptomes de fallida econòmica .\nNomés durant el 2008 aquest consistori va acumular un desequilibri pressupostari de més de 5,2 milions d'euros.\nDe la mala gestió en diuen harakiri ( per JOSEP MARIGÓ)\nL'harakiri, entès com una modalitat de suïcidi que es fa conscientment, s'escau perfectament al que està passant a Blanes, ja que la seva nefasta gestió econòmica ha comportat un dèficit de 5,4 milions d'euros només durant el 2008.\nRetiren 300 quilos de brossa marina a Blanes\nL'entitat de Voluntariat de Medi Ambient de l'Alt Maresme (Vamma) va retirar ahir 300 quilos de brossa de la platja de Sant Anton, a Blanes.\n"Entre les troballes enfonsades hi ha havia bateries d'embarcacions, un carro de supermercat, una cadira de despatx, rodes de cotxes, mòbils i pedres per aguantar para-sols"\nEcologistes de paraules ( per MIQUEL MARTÍN )\nTot i que aquest títol llegit de pressa pot induir a pensar que el Sr. Martín critica els ecologistes, no és així. Ell reclama "fer-nos ecologistes de les paraules" en el sentit de no deixar-nos perdre paraules i expressions antigues que s'estan perdent, com és ara "el català salat", que resisteix encara "en pobles com Cadaqués, Tossa de Mar i Begur."\nREBAIXES ( per JOAN FERRER SANTALÓ)\nEn alguns bars i restaurants hi hem vist pissarres i rètols amb uns preus i unes ofertes quasi increïbles: mig menú, mig entrepà, menú infantil gratis\nTambé sabem que sovint, els mateixos clients són els qui ara més que mai diuen als cambrers: "Aquest plat ens el partiremÉ i de postres no en farem."\nEl Sr. Ferrer ha trobat el perquè es venen barrets mexicans:"A la Costa Brava alguns turistes compren un barret mexicà perquè com que el poden pujar a l'avió portant-lo posat sobre el cap, no compta per res com a equipatge"\n22.00. Plaça de la Vila. Havaneres i cremat.\n22.00. Castell de focs d'artifici. Dins el dia mundial del turisme\nNo sé com compatibilitzaran els focs amb les havaneres, segurament es tracta d'un piro-musical...;-)\nO senzillament, els de turisme i els de Lloret Natura no s'han coordinat doncs tampoc ningú entén com a la setmana de la Natura es pot programar uns focs...\nSetmana Lloret Natura. Jornada de portes obertes i visites guiades gratuïtes al Museu del Mar (10.00), als jardins de Santa Clotilde (12.00), al Castell de Sant Joan (16.00) i al cementiri (18.00).\n11.00 a 14.00. Jornada de portes a Cavall i Natura, a Can Marcelino, 17\n18.00. Casal de jubilats. Ball amb l'actuació de Chus\nEntitats ecologistes presenten una denúncia per aturar les obres a la C-31 entre la Tallada i Torroella de Fluvià\nDiuen que s'han comès irregularitats i que el projecte destrueix la plana empordanesa\n"Joaquim Nadal, defensa la idoneïtat del projecte. Assegura que l'obra no està sobredimensionada i que és necessària la millora en tractar-se d'una via altament transitada."\nOPINIÓ: President del Patronat de Turisme de la Diputació\nLa consagració de la diversitat cultural al turisme ( per joan aregio)\n(...) La gestió de la diversitat es fa fins i tot més necessària ara, especialment per l'increment del benestar i el poder adquisitiu dels països emergents de l'Àsia i de l'est d'Europa. Aquestes regions seran d'aquí a poc grans emissores de turistes, que tindran l'oportunitat de conèixer de primera mà les cultures del món occidental, entre les quals es troba la nostra. El mateix passarà a l'inrevés,...\n"Un bon plantejament del futur model de la indústria turística ajudarà a donar valor afegit, com ara el respecte pel medi ambient i la defensa del patrimoni cultural."\nNadal i el territori ( carta de MARIA VALLS I BIOSCA. RUPIÀ (BAIX EMPORDÀ))\nTots volem un verdader debat sobre el territori, però no hi és, de la mateixa manera que no hi ha una participació ciutadana real; els ciutadans som segurament per als polítics una pedra a la sabata, menys a l'hora de votar.\n"Què deixarem als nostres fills i néts? Amb aquestes obres hi guanyen molt pocs i hi perdem tots"\nLa targeta Comerç de «la Caixa» arriba a Vidreres\n"Un postgrau «on line» i un de presencial"\nL'edició digital d'El Punt obre un canal dedicat a Temporada Alta\nS'hi podrà consultar l'actualitat del festival amb informacions complementàries\nLa crisi actual i el Baix Empordà ( carta de ANTONI BRIERA I VILÀ. MONT-RAS))\nL'època franquista i els que els van succeir després, van ignorar que hi havia un més enllà del diner, al principi fàcil, del turisme.\nPensar només en les platges i el sol ha estat un error polític. Ara no tenim ni molt turisme, ni indústria, ni formació professional adient per fer front al repte que ha vingut amb la crisi.\nEl nen no estudia ( per xavier cortadellas)\n(...) D'aquí a uns dies, tornaran a parlar amb la tutora i la tutora anirà passant de l'esforç al «tothom no serveix per estudiar». Ell o ella hi estan d'acord: tothom no, però voldrien preguntar si tothom serveix per fer classes. No ho preguntaran, és clar. De fet, són el nen o la nena els que no estudien.\nEls governs municipals arriben a la meitat de la legislatura amb més feina que mai\nXavier Crespo, alcalde de Lloret:\nQuins canvis en el pressupost s’han dut a terme durant aquests dos primers anys al capdavant del govern municipal?\nes inversions que s’estan fent en l’edifici sociocultural, al teatre -pel qual no rebem cap ajut d’administracions superiors-, el parc de Can Xardó i la masia de Can Saragossa, Can Garriga - actual s\nEl Sr. Crespo també parla de "conseqüències de la crisi" a les arques municipals i a part de les davallades "dels ingressos per la construcció o les plusvàlues," n'apunta dos que tot i afectar a la recaptació a mi em semblen baixades la mar de positives: "menors ingressos en conceptes com la recollida d’escombraries o el consum d’aigua"\nDer Spiegel gegen Lloret: no s’hi trenquin el cap! ( per Oriol Colomer i Carles)\nCom en totes les democràcies dèbils manen els diners, manen els russos carregats de bitllets morats, que compren Pinya de Rosa, Cala Morisca, Can Macià, Can Juncadella, i tallen tots els arbres que volen. I ningú no fa res, i tan tranquils.\nI algú em va dir que un rus, president d’un “xixistan” d’aquells, que anava en un iot molt gros volia comprar in situ el port de Canelles per a posar-hi tot seguit el seu vaixell.\nEls pisos assitencials, el finançament local i la recollida selectiva, al ple de Blanes\nEls grups municipals de Blanes a l’oposició presentaran diferents mocions en el ple d'aquest dilluns 28 de setembre. El PSC instarà l’equip de govern (CiU, PDB i PP, amb el suport d'ERC des de l'oposició) a posar tots els serveis necessaris als habitatges assistencials per a gent gran que s’han construït al costat de l’Hospital-Asil Sant Jaume.\nUna de les escollides és de Blanes: "Mayte Vieta (Blanes, Girona, 1971)"\n"Estas becas surgen de la colaboración entre la Fundación Endesa y la Diputación Provincial de Teruel, y tienen como objetivo fomentar la creatividad en sus diversos campos y apoyar la labor artística, según han informado fuentes de la Diputación Provincial de Teruel."


Construint històries: de gener 2013\nEscric, si escric, i no em vaga com voldria, més enllà dels preceptes...\nEm mires, si em mires, i mai no et vaga com voldria, més enllà de la meva distància... i jo no ho sé, mai no ho sé, tot i que a vegades pugui pensar-m'ho, sense acabar de decidir si ho voldria de veritat o si no. Sense saber si aquesta distància que és la teva i la que tu vols, puc arribar algun dia a fer-la també meva i semblar-me que realment forma part de la meva vida.\nO no, o potser finalment seria millor que no em miressis mai i així entendria, per fi, quin és el teu pas, aquest pas a cops vacil·lant i dubtós amb el que aconsegueixes avançar els dies i les hores. Em mires, dius, i si saps veure la dolcesa que sempre vessa dels meus llavis, potser ja tens el meu retrat complet. Qui sap si no sóc res més que aquest dibuix que algú em va deixar en herència fallida. Em mires, si em mires, i són tan diferents les trajectòries dels esguards mutus, que no ens trobem. Jo et miro, encara, i tu sempre ho saps.\nTorna - 18 Et mire\nPublicat per Carme Rosanas a 12:53 Cap comentari:\n"El que importa és mantenir els ulls ben oberts\ni esforçar-se a l'amarguíssim exercici\nde veure les coses tal com són."\nHas perdut la fe. Aquella fe forta i antiga que et feia creure que els gestos sempre serien simètrics, que les paraules sempre tindrien una tornada. Que la recerca sobre la millor manera de ser al món i sobre com ha de ser el proper pas, si l'has de fer de puntetes, o amb un aplom confiat, sempre seria compartida. Però t'has trobat sola, en un camí desprotegit. Els personatges que t'acompanyaven en l'obra de la vida, s'han anat emboirant i ara ja no són ni un personatge, ni tan sols una silueta nítida, només presències desdibuixades i imprecises. Tant com tu ho ets, finalment, per a ells. I ja fa temps que ho saps, però no volies acceptar-ho. Finalment quan deixes d'enganyar-te, és quan, fins i tot sense ni una engruna de fe, pots tornar a caminar.\nTorna-17 - Personatge\nPublicat per Carme Rosanas a 10:13 Cap comentari:\nLa meva llacuna era buida de mots, i no obstant em semblava prou clara i nítida. En el seu buit havia construït els meus records presents i absents a la vegada. Mai no havia oblidat del tot la nostra història de nens. Era com un conte de fades, buit de mots, amb imatges tendres que es descolorien lentament , molt lentament. Els somnis es desdibuixaven, sense perdre ni per un moment el seu sabor de mel, intensament penetrant en la seva dolcesa. Molts anys enllà, en el temps, mentre les fotografies en blanc i negre, em confirmaven la meva llacuna buida de mots i plena d'imatges. Em vas aturar. Tu vas posar-hi els mots, i jo incrèdula enamorada de paraules mai dites, vaig anar omplint la llacuna dels teus records. Suraven, suraven, de nou, els mots oblidats, com molses i troncs que algú hagués retingut en contra de la seva voluntat de surar, al fons de la llacuna. Els mots sortits dels meus llavis d'adolescent van surar tant com els teus silencis meravellats. I sota una nit estelada es va forjar un futur diferent a causa d'un silenci mal llegit. Has omplert la llacuna de mots, només per retornar de seguida als teus silencis de sempre.\nTorna- 16 Llacunes\nPublicat per Carme Rosanas a 10:03 2 comentaris:\nNomés és una petita escletxa de llum, però és tot el que tenim. Se'm fa estrany aquest pas. És un moviment cert, perquè cada múscul de la meva cama, s'ha bellugat. És un pas, però, indefinit, no duu enlloc l'etiqueta marcada per saber si és un pas endavant o un pas endarrere. O potser, en algun cas les dues coses puguin coincidir, encara que sembli mentida. Ens hem alimentat sempre de paradoxes, i en l'esgotament d'aquest camí, ara entrem en el nou àmbit de les contradiccions fins i tot oxímorons. Necessito un pas enrere per poder seguir. Saps com és de fàcil que per a tu la meva ànima s'obri en canal, però no la vull més exposada i nua si ha de ser en la solitud extrema del teu desig de límits tant precisos. Amortalla el desig, si et cal, com jo amortallo, dies ha, el sentiment sencer que no troba sortida. Aquest encís fora de lloc, que no sap quin és el corrent per fluir fins a tu. I aleshores, lentament, amb un petit grinyol, com una queixa, s'eixamplarà l'escletxa de cel, perquè haurem pintat de blau, els minuts de dol i seran del mateix color que els instants de pau.\nTorna- 15 - Por\nPublicat per Carme Rosanas a 10:07 Cap comentari:\nCamino sola, amb una empenta renovada, com si el passeig m'hagués de dur una solució definitiva. No trobo ningú, només la solitud d'un matí de diumenge que s'ha apoderat del meu carrer. Respiro i sento l'aire fresc com entra pel nas i la frescor no dura més que unes dècimes de segon. La temperatura del meu cos, ha capturat la temperatura de l'aire encara més prest que l'oxigen que li reclama. Però respiraré igualment encara que la meva atenció es posi en un altre lloc. Els pensaments vénen recurrents i avorrits, ja no els necessito, ja estan pensats i estan gastats i em poso a escoltar el meu pas. Sento els peus dins els mitjons i les sabates. I la roba em frega la pell amb els meus moviments.\nI tornes, i tornes amb la teva imatge de nen que ha comés una falta i jo torno a besar el teu silenci, en la distància. Un bes que dibuixa "sóc aquí", no he marxat enlloc. Sí, encara hi sóc. Encara sóc.\nTorna - 14 - Senyal\nPublicat per Carme Rosanas a 17:26 2 comentaris:\nDefinitives són les absències, que al llarg del temps anem acumulant i no acabaríem de fer-ne l'inventari. Absències volgudes, absències inevitables, absències doloroses precisament per la seva presència. Absències inconfessades. Inconfessades i encara negades amb insistència. Negades com el dolor i la pena que ningú vol assumir. Caminarem per aquesta immensa heretat de la pena, precisament per travessar-la i sortir-ne finalment il·lesos, encara que la sortida sigui en algun lloc desconegut i erm, desitjat o no. Qualsevol paisatge em semblarà millor que els creuaments de paraules que no es toquen, que les mirades que no es troben. Cerco el consol, que ho és i no ho és, tot a la vegada, en aquella mà que toca els cabells i el aquells llavis que els besen. La bellesa d'un gest autèntic i profund contrasta amb la seva fragilitat. Retinc la bellesa d'un gest sense futur, un gest que no forma part de cap camí ni de cap esbós que dibuixaríem junts. Un gest que s'acaba tot just en el mateix moment de començar. Un gest que estenc, ben a poc a poc, com alliso cada dia, els llençols just sobre el matalàs dels nostres versos.\nTorna - 13 - Si vols\nPublicat per Carme Rosanas a 10:35 2 comentaris:\nLa responsabilitat a vegades talla les ales o bé fa que el vol sigui massa cansat. I en canvi l'atenció, com sempre hauria de ser, ha estat gratuïta com un regal mutu que no han buscat i que ha sorgit de casualitats i d'ínfimes coincidències. No existeixen contractes pels regals, ni els faria cap falta inventar-los. Ell li recorda el principi de fluïdesa, que ella a vegades té tendència a oblidar. No és pas que li sigui difícil deixar-se dur pel corrent dels dies, ni dels mots, ni dels intercanvis. No, més aviat li sembla haver-ho pres com una bona manera de viatjar la vida. I potser fins i tot sap deixar que l'aigua mulli tot el que hagi de mullar, però sovint, es troba a les mans maneres d'encarrilar i canalitzar fluïdeses, pensant, ben debades, que han de millorar alguna cosa. En el seu pensament, ella, ara, va a ritme lent i uns passos enrere de la realitat. No esperar res ha estat molt sovint la clau que ha obert més portes. I sap com fer-ho, aquest exercici s'ha fet fàcil, massa fàcil, alguns cops. No espera res més del que rep, que ja és molt, rep textos sortits d'altres mans que sap fer-se seus i els respon, com si li anés la vida. I el text, només, és un mirall on s'hi barregen les persones que han quedat enrere, amb els neguits que les sobreviuen i amb l'impuls indestructible de tocar i de deixar-se tocar. Amb la il·lusió de trobar un regal en despertar, sota el coixí. I res no es per sempre i ja saben que els regals sota el coixí un dia s'acaben. Només vol desitjar que aquest fluir se'ls acabi tan plàcidament com ha arribat. I quan llegeix que li cal seguir viva, recorda com li ha semblat morir d'una mort interior i invisible i com ha volgut renéixer un poquet cada dia, precisament buscant, de nou, perquè no sabria com fer-ho si no fos així, la manera d'endegar els seus mots.\nTorna - 12 - Fluidesa\nPublicat per Carme Rosanas a 12:15 Cap comentari:\nSovint li sembla, contravenint tot pensament raonable i realista, que precisament és en aquestes acaballes del dia, quan tot queda en silenci i ningú destorba les seves mans ni els seus moviments, que comença a viure. La solitud d'unes hores, a vegades d'uns pocs minuts li és més necessària que el repòs que li roben aquestes estones. I sí, el busca, l'ha buscat durant dies i mesos perquè precisament l'havia trobat tant sovint i perquè havien convingut i construït uns llocs on trobar-se. I després aquests llocs s'han anat fent fum i les trobades, que existeixen sempre i encara, s'han fet estantisses, com si algú les hagués xuclat per dins i haguessin quedat buides, sense canviar d'aparença, però sobretot s'han fet incertes, efímeres i gairebé inexistents. I mentre s'escapen els dies sense haver-los trenat prou bé, continua deixant-se seduir per les paraules alienes. I en aquest món tancat, de finestres obertes, hi va trobant escletxes per on escapar-se i on deixar volar la imaginació. Es deixa amarar de paraules plenes de nostàlgies i de tristeses i va seguint , tant lentament cada fil, que estira i estira, que les sent incrustades als seus òrgans vitals i li sembla que d'allà mateix en surtin un brots nous. I pot sentir, amb precisió, com ell la toca amb cada mot, i renovar una recerca que flueix d'una manera diferent, sinó oposada, però que els fa gaudir a cada instant, mentre miren d'acoblar els ritmes dels batecs i dels versos.\nTorna - 11- Fera famolenca\nPublicat per Carme Rosanas a 11:29 Cap comentari:\nDevia ser en un altra vida, perquè el record se’m fa imprecís en el temps, quan en els dies il•lusionats i més joves i inexplorades encara les emocions més intenses, vaig dir-te “com si juguéssim”. Volia deixar que sortissin els mots dels sentiments d’una manera clara i directa, sense que cap d’ells ens fes fer un pas definitiu i potser en fals. Va ser com si juguéssim, que em vaig capbussar en el mar de les meves pròpies paraules. I tu t’hi vas deixar gronxar, la seva cadència et semblava prou plaent. Ens en vam enlluernar i vam seguir i seguir... em semblava a haver trobat la meva manera de ser al món. Tan lentament, que no ens en vam ni adonar, aquest joc es va descolorir, prenent uns colors suaus que sovint et feien preferir l’escalfor de la sorra del silenci, que el batec dels mots. Les intranscendències sovint menystingudes per tots dos, s’apoderaren del nostre llenguatge. I he colgat tant sovint á la sorra, línies i línies tot just pensades o bé escrites que la indiferència de mirada trista, caminava cada dia per la platja. Ara vagarejo per aquest univers que se’m fa cada cop més estrany, i m’agafo a cada fil de pensament , a cada fil dels teus mots, calcant maldestrament, amb paper fi d’una fragilitat extrema, oblits i absències, cicatrius i passats per conjurar-los en un allunyament volgut.\nM’apropo de nou, per renovar la meva fe en el llenguatge. L’espurna de llum que encén el dia.\nTorna -10 - Inserida\nPublicat per Carme Rosanas a 10:46 Cap comentari:\nFeia temps, que no podia retrobar la imatge del teu cos nu entre els meus braços, sense desfer-me en llàgrimes. Alguna cosa s’havia espatllat en les sinapsis de les meves neurones, i sense saber com, allò mateix que abans era bonic i plaent: somiar-te, imaginar-te, com tantes vegades havia fet, de sobte es mudava en una melangia infinita que emboirava del tot el gaudi que esperava trobar. Sense demanar-me permís, algú havia censurat la imaginació i a hores d’ara jo només podia recolzar-me en una realitat ni buscada ni volguda, en una realitat d’absència sense límits coneguts que convertia els somnis en incertesa i malson. El procediment de reparació és ben senzill: només em cal una petita combinació d’uns quants verbs arrenglerats, que expliquin un simple desig, un moment viscut, un somni compartit, per sentir-los ben endins i la realitat dels mots, és suficient per que jo pugui repenjar-hi els somnis. I et retrobo, i sé que vull arraulir-me amb tu, perquè el millor consol és aquell compartit. I escolto la carícia de la teva veu i el xiuxiueig de les teves mans. I tu esperes el meu enfilall de besos que t’amaren lliscant esquena avall. I mentre ens reconeixem en aquest retrobament de lentitud buscada, entrem l’un dins de l’altre, molt més aviat en l’esperit, que no pas en el cos. Els cossos s’entretenen mandrosos en la recerca de sensacions sense deixar de mirar-nos als ulls i al rostre com a resposta de tot el que volem saber. Retrobats els somnis, la porta de nosaltres ja és oberta. Nosaltres també oberts per oferir i per rebre l’amor a dolls, aquest doll que es podria endur qualsevol cendra.\nTorna - 9 - Bufar-te la cendra\nPublicat per Carme Rosanas a 10:42 Cap comentari:\nNo em semblava insalvable, no m'ho havia semblat mai, notariar l'instat precís de quan passa cada cosa, al menys per les coses importants. M'agradava explicar-li que em vaig enamorar d'ell en el precís instant de fer aquell gest i dir aquells mots, com ara, quan va agafar la meva llibreta d'espiral i es va seure als graons per llegir-la, escapant-se amb aquest gest senzill de la conversa general. O ben bé a l'inrevés, callar-m'ho, però estar ben segura del quin va ser el moment que tot ho va espatllar... aquelles converses, aquelles que van durar mesos i malgrat això no en vam saber treure cap aproximació, només distància.\nDeu ser per aquesta raó que quan a la meva pregunta il·lusionada i curiosa "què ha estat el que t'ha fet canviar? quina paraula, quina idea, quin gest ha fet sorgir en tu aquest desig que em confesses?" ell va contestar amb un pausat i allargassat "no ho sé" vaig tenir molta feina en fer callar els mecanismes d'alarma i seguir endavant.\nParlo en passat. Ara s'ha instal·lat en mi la desmemòria de les paraules i els gestos... perquè no cal recordar com s'ha esdevingut cada segon d'allò que m'ha fet mal. Potser em refugio en incertes i falses creences que les coses són com són sense que nosaltres puguem fer-hi res. Tot i saber que no és cert. I mentrestant sense la meva mirada atenta, em vaig adonant que es van fonent totes les guspires.\nTorna - 8 - Més no podem\nPublicat per Carme Rosanas a 10:40 Cap comentari:\nPublicat per Carme Rosanas a 10:38 Cap comentari:\nPublicat per Carme Rosanas a 10:34 Cap comentari:\nMalgrat uns quants errors i neguits que m’han dut involuntàriament a un cert retir interior, que intento dissimular el millor que puc, mai no he dubtat en oferir el palmell de les mans. No ho dubtaria, ara tampoc, inconscient, a canvi d’un dors. Com encaixar-les sinó? Confesso que tampoc ho tinc clar. I amb aquesta veritat i mentida, tot a la vegada, em cobreixo de possibles dubtes, defalliments o relliscades. Potser ho tinc clar, perquè la vida per a mi és a quest risc interior permanent que fa em veure els dies com molt més que una almoina i que a vegades enlluerna i a vegades fereix, però que sempre m’alimenta. I no ho tinc clar, perquè no sé on trobaré el fil que necessito. En cada viatge, sempre necessitem dibuixar-nos massa perfectes els uns pels altres i d’aquí ens vénen els errors i d’aquí sorgeixen els neguits. Reconèixer un gest en nosaltres mateixos, potser també i encara més en l’altre que ens mira, ja és viure. Saber reconèixer els mots i els silencis i les absències i retornar-les com un mirall d’aigua, a vegades clar, a vegades deformat, a vegades tèrbol. No vull defugir el contacte. Els miralls d'aigua són múltiples i diversos o no són, mentre s'enterboleix l'ànima. Però sempre tornen.\nLlegeix els seus versos, poeta, i segueix viu.\nSembra’ns de mots i enllacem la vida.\nTorna -5 - Mans\nPublicat per Carme Rosanas a 10:30 Cap comentari:\nDe quina vida no podré jo abstreure'm avui? de quina ahir?\nHi ha una vida que s'enganxa a cada escletxa dels segons, com la d'ahir. Ella va definir-me exactament com volia que fos, com calia que fos, sense marges d'error. I a vegades això em desperta un inesperat gaudi, per bé que sigui un plaer de color gris.\nAvui la vida que se m'arrapa endins és una altra vida, que no acaba de marxar mai, per bé que ahir feia vacances. Aquesta vida on la pell és només una enyorança que porta escrit un gran llistat de petites pèrdues que li han canviat el seu color. I em sento jo mateixa, sento que trio cada gest i que a voltes no el trio bé. Quina vida m'acaba semblant més apegalosa? Dos corrents de vida, que m'arrosseguen sense treva, de l'un a l'altre.\nNo sento que el riu sigui sec, potser aquest buit, si un dia arriba, finalment serà un gran significat pendent.\nTorna - 4 - Abstret\nPublicat per Carme Rosanas a 10:28 Cap comentari:\nAbandono el vaixell. Em retiro. Penso. Però no ho dic. Ni ho escric. M'imagino saltant per la borda d'aquest amor, i al mateix temps, d'aquesta amistat sempre tant ben trenada i teixida amb els mateixos fils. Renunciar a l'idioma comú que es corresponia exactament a cada idea, a cada sentiment, renunciar als mots de braços oberts que acollien sempre. No podria pas saltar a mar obert a la deriva. M'enganyo. Quedar-me quan l'idioma comú ja no existeix, quan els mots reboten com pilotes que topen amb murs invisibles. No és renunciar també? Però no, encara no n'hi ha prou. Adoptaré aquest temps nou, desconegut i orfe, com una mare a l'ensems adoptiva i òrfena. I nodriré els minuts o els mesos fins que siguin prou forts i deixin d'esquerdar-se cada segon pels programes apresos com virus que s'incrusten el les cèl·lules abans més sanes.\nTorna -3 - El mar de la tragèdia\nPublicat per Carme Rosanas a 10:20 Cap comentari:\nPerò ben endins, encara sent la revolta. Mai no es conformarà d'haver perdut el dret per a tota caminada, encara que ella també ho senti de la mateixa manera. Ella sap que la vida sense ell, també pot ser bonica, si la vol així. Que vindrà l'hivern de les fulles mortes i arbres despullats i encara caminarà per estores flonges i sabrà veure la claror tamisada pels núvols que dóna un encant especial i melancòlic a la ciutat. I malgrat que no sap creure en el retorn de cap primavera, estimarà l'hivern de colors pàl·lids, de neus verges sense trepitjar, dels silencis de neu que purifiquen l'ànima.\nEstimarà els ciclàmens vermells que neixen, cada hivern, de nou, i del no res, damunt la tauleta del porxo.\nTorna - 2 - La vida sense ella\nNo sabria dir prou bé si és realment una cosa convinguda, de no deixar que el silenci envaeixi el seu espai comú i seguir amb l’intercanvi de paraules. Com si el silenci fos més esgarrifós encara que les paraules que ja no duen enlloc. Ella segueix vivint dintre seu l’evidència d’una existència trencada. Com si un objecte malmès ja no ens fes el servei que abans ens prestava. Confien, encara, en les seves paraules. Com si les paraules, sinceres de l’un, assenyades de l’altre, poguessin reconstruir aquell món que no existeix. Però l’ús del llenguatge no ens assegura mai res d’avançada. Ningú no garanteix que amb les paraules, benintencionades i distants o bé alliberadores i gastades es guareixi cap desperfecte que ja havien causat mots similars. Han establert una conveniència i com totes les estratègies que sorgeixen dels artificis de la voluntat imposada fa més feixuga l’espera del desafecte. Un desafecte que ella sap que no esdevindrà. Ho sap. Malgrat que disfressi les paraules i la seva vida sencera d’una aparença calma que no sap treure la saba que creix al seu voltant en forma d’afectes que l’observen, que vigilen el seu posat ombrívol. Però cap dels dos gosa interrompre el corrent de la comèdia. Sembla llei de vida (de la vida que aliena) mirar cap a un altre cantó.\nTorna 1- Les propietats de l'adéu


El TGN Bàsquet busca mig bitllet per a la final a vuit a la pista del Joventut Les Corts (diumenge, 19 h) -\nHome / Notícies / Equips / Femenins / El TGN Bàsquet busca mig bitllet per a la final a vuit a la pista del Joventut Les Corts (diumenge, 19 h)\nEl TGN Bàsquet busca mig bitllet per a la final a vuit a la pista del Joventut Les Corts (diumenge, 19 h)\nEncara falten quatre jornades, però el conjunt Sènior femení del TGN Bàsquet pot aconseguir mig bitllet per a la final a vuit que decidirà el campió de Catalunya i la classificació per la fase d’ascens a Lliga Femenina 2 si guanya aquest diumenge a la pista del Joventut Les Corts (19 h). Actualment, les tarragonines, que han guanyat els seus últims tres partits, ocupen la segona posició amb un balanç de 3 victòries i 2 derrotes, a només un triomf del líder, el CB Roser, a qui van apallissar la setmana passada (68-43). Per la seva banda, el Joventut Les Corts és penúltim classificat (2 i 3) després de perdre els dos últims partits que ha disputat. Per a la final a vuit es classifiquen els dos primers i després d’aquesta jornada restaran dos partits.\nEl TGN Bàsquet necessita vèncer les barcelonines per obrir una diferència de dues victòries i, si pot ser, guanyar el basket average. En l’anada, el Joventut Les Corts es va imposar per un ajustat 59-61 en el que va ser un gran partit de les visitants que fins fa un parell de setmanes eren l’equip que millor bàsquet jugava del grup. Ara és el TGN Bàsquet. Per aquest fet, pel seu bon joc i pel precedent de la primera volta, caldrà anar amb molt de compte amb el Joventut Les Corts, un equip que té grans individualitats —Riera (16 punts de mitjana, 23 en el partit al Sagrat Cor) i Masides (9 punts de mitjana, però, sobretot, gran direcció de joc jugant des de la posició de base)— i encara millor joc col·lectiu. Els resultats, per tant, poden ser enganyosos en un rival que mou bé la pilota i que troba bones posicions de tir en cada atac. «Hem de defensar molt bé, aquí rau la clau del partit», adverteix Víctor Neila, entrenador del TGN Bàsquet, que no sap si podrà comptar a l’aler Laura Vilamajor, baixa la setmana passada per problemes musculars.\nUn triomf consolidaria el gran moment de forma del TGN Bàsquet i li obriria les portes a la fase final tot i que caldria rematar la feina amb un triomf contra el CBF Cerdanyola (tercer, 3 i 2) d’aquí a dues setmanes. Encara falta molt per això i, de moment, al davant hi haurà un gran equip diumenge. Un rival que ja va vèncer les tarragonines.


GRATIS TOT A PUNT PER LA GRAN FESTA DEL TRIAL INDOOR! - Trial Indoor Barcelona 2020\n31 gener, 2018 31 gener, 2018 per Santi Gallardo\nCompte enrere per la cinquena cita del Mundial X-Trial 2018, que es farà al bressol d’aquest esport. Per 41è any consecutiu, Barcelona acollirà la disciplina esportiva que va veure néixer el 1978 gràcies a RPM-MKTG. Els millors pilots del món s’enfrontaran en una vibrant competició amb nou format i algunes cares noves. Toni Bou, 22 vegades campió del món i actual líder del Mundial, és el gran favorit i el rival a batre.\nAvui s’ha presentat al Museu Olímpic i de l’Esport “Joan Antoni Samaranch” la 41ª edició del Trial Indoor de Barcelona, que tindrà lloc diumenge 4 de febrer a las 17 hores al Palau Sant Jordi i que aplegarà els millors pilots del món.\nLa comissionada d’Esports de l’ajuntament de Barcelona, Marta Carranza, ha animat a pilots i aficionats a continuar escrivint aquesta història que es va iniciar el 1978 i ha aprofitat per destacar el paper de tots els protagonistes: “no penseu que Toni Bou és l’únic pilot d’aquesta festa; tots vosaltres feu part de la llegenda”. El president executiu de RPM-MKTG, Jaime Alguersuari, ha remarcat que “només aquests pilots, d’entre 7.000 milions d’habitants en el món, són capaços de fer el que fan a sobre d’una moto. Són l’elit de l’elit.”\nEl Mundial X-Trial estrena format de competició aquesta temporada, amb dues rondes classificatòries i una final en la qual, per primer cop, hi prenen part únicament dos pilots.\nEn el transcurs de l’espectacle està prevista una exhibició de la Gas Gas TXTe elèctrica campiona del món, un xou de biketrial i un concurs amb el públic i el nou model Mercedes Classe X com a protagonistes.\nBarcelona és la cinquena cita d’un Mundial X-Trial que enguany té 8 proves puntuables i és la quarta cursa que els pilots fan en quatre setmanes.\nToni Bou –amb 11 victòries a Barcelona- i Adam Raga –amb cinc- són els grans favorits, tot i que un renascut Jeroni Fajardo i els joves valors com ara Jaime Busto i Miquel Gelabert arriben amb força. Tots dos ja han pujat al podi del Mundial X-Trial 2018.\n“Arrossego algunes molèsties des de fa dues setmanes, però crec que estaré a punt per a una de les proves més exigents de l’any, la cursa de casa i on tinc el recolzament dels meus seguidors. A Barcelona la motivació és sempre màxima.”\nADAM RAGA (TRRS Factory Team)\n“Barcelona és sempre una prova molt especial. El Toni sembla que cada any està més fort, però jo no renuncio pas a la victòria. Que el Mundial tingui vuit curses ens dóna més opcions per mirar de trencar l’hegemonia de Bou.”\n“Em motiva moltíssim tornar a pilotar per l’equip en el qual vaig fer les meves primeres passes com a professional. Crec que podem ser molt competitius i seria fantàstic donar a Gas Gas un bon resultat en la prova que és la referència en el calendari del Mundial.”\n“Enguany no sóc pilot fix del Mundial i el meu resultat a Barcelona decidirà si hi seré o no a la següent cursa. El nou format pot fer una malifeta a Toni Bou i Adam Raga, perquè dóna peu a les sorpreses. Però és el que hi ha i és el mateix per a tothom.”\n“Vaig començar molt bé el Mundial amb el primer podi de la meva vida en indoor, però no he tingut gaire sort en les següents curses. Espero tornar al podi a Barcelona, no només per mi sinó per oferir un èxit a Gas Gas en la seva cursa de casa.”\n“Mai no hagués imaginat que aconseguiria pujar al podi sent un debutant en el Mundial X-Trial. No hi ha dubte que no existeix motivació més gran ni millor que aquesta per continuar treballant i progressant.”


El Ministeri de Sanitat compensarà la vacunació dels desplaçats - À Punt\nLa Comunitat Valenciana ja ha vacunat, des que va començar l'estiu, 100.000 desplaçats d'altres comunitats autònomes\nUn grup de viatgers arriba a l'aeroport en una imatge d'arxiu / À Punt NTC\n15 de juliol 2021 - 10:08\nEl Ministeri de Sanitat ha acceptat la proposta de la Generalitat i compensarà les comunitats per la vacunació dels desplaçats. Ho ha anunciat la ministra Carolina Darias. La Comunitat Valenciana ja ha vacunat 100.000 desplaçats contra la Covid-19 des que va començar l'estiu .\nLa ministra de Sanitat ha presentat en la reunió interterritorial una proposta per a regularitzar els saldos de vacunes que les comunitats autònomes han injectat als desplaçats. D'aquesta manera, el Govern d'Espanya habilitarà un sistema de compensació per a aquelles regions que tinguen, segons ha destacat, un "saldo negatiu" de vacunes. És a dir, que hagen posat dosis a més persones de fora de les que ha rebut la seua població en altres territoris.\nI és que el fet de protegir els no residents suposa una despesa addicional per a la Generalitat. És per això que la consellera de Sanitat Universal, Ana Barceló, va demanar en el Consell Interterritorial reciprocitat i criteris compartits entre les autonomies, a fi de concretar un sistema de compensació del cost i les dosis addicionals que la Generalitat ha demanat per les injeccions administrades a persones no residents.\nLa condició de destinació turística fa que la Comunitat Valenciana siga susceptible d'una mobilitat més gran que altres autonomies, i hi porta molts desplaçats. Per això, el Consell considerava necessari concretar la reciprocitat entre comunitats i una adequació de les dosis que rep el territori valencià.\nSanitat Universal està vacunant turistes i no residents al més d'estada a la Comunitat Valenciana\nSegons Carolina Darias, s'observa un alentiment en el creixement de la corba de contagis i espera que aquesta tendència es consolide els pròxims dies. Al conjunt de l'estat espanyol, la incidència acumulada puja 32 punts en un dia i se situa en 469 casos per cada 100.000 habitants.\nLa ministra ha tornat a fer una crida a la responsabilitat dels joves en aquesta cinquena onada que els afecta plenament. La incidència entre els que tenen de 20 a 29 anys està ja per damunt dels 1.500 i la dels que estan entre els 12 i els 19 és de més de 1.200. Amb aquest panorama, recorda que la vacunació és l'arma més poderosa contra la Covid.\n28 milions d'espanyols ja estan vacunats\nEn aquests moments, més de 28 milions d'espanyols ja estan vacunats amb almenys una dosi, el 60 per cent de la població. Darias ha avançat que la setmana que ve el 50 per cent dels espanyols ja estaran immunitzats, perquè hauran rebut la pauta completa. Pel que fa als plans d'arribada de vacunes, cal destacar que Moderna enviarà a l'agost més de 900.000 dosis setmanals i més d'un milió a la setmana durant el setembre.


3 concerts al pati | Centres Cívics\n3 concerts al pati\n07, 14 i 21/06/2019\nAquest mes de juny, el CC Albareda trasllada l'escenari a l'exterior\nCoincidint amb l'arribada del bon temps, el CC Albareda aprofita les bones temperatures per portar les actuacions musicals al pati interior de l'illa.\nL'eixida de l'equipament del Poble-sec serà l'escenari per on passaran tres propostes ben diferenciades entre si, però totes ben interessants i estimulants. Les actuacions tindran lloc els tres primers divendres de juny. L'entrada és gratuïta, però cal reservar plaça prèviament des del seu web, telefonant al 934 433 719 o bé presencialment passant pel centre, quinze dies abans de cada sessió.\nEl primer concert fa sonar una fusió de ritmes d'arrels musicals provinents de Ghana com l'afrobeat, makossa, funk, native blues, reggae amb l'actuació del compositor, cantant i multiinstrumentista Kwame (07/06 – 20.00 h). Instal·lat a la ciutat de Barcelona de fa ja uns anys, explora les seves arrels amb el projecte Kwame Ghana High Life.\nEl divendres següent serà el torn per gaudir de la poderosa veu d'Izä (14/06 – 20.00 h) presentant el nou disc Veneno, projecte gestat als bucs del CC Albareda. El segon treball d'aquesta artista, col·laboradora habitual del DJ Panko (Ojos de Brujo), Oriol Tramvia o Chico Ocaña (Mártires del Compás), consta de vuit temes que es mouen entre el funk, el rock, el rock, el pop i l'electrònica, amb un toc del sud característic d'Izä.\nFinalment, i amb motiu de la Festa de la Música que se celebra arreu del món, arriba la tercera edició de les sessions Àfrica és el ritme del món (21/06 – 19.00 h). Sota el lema Sounds & Critical Thinking, els alumnes del taller que imparteix Sara Ardite ompliran el pati amb el què han après durant el curs, punxant tots els temes de la sessió DJ.\nPer què ja no ens podem permetre viure a les nostres ciutats?\n10, 15 i 31/10/2019\nEl CC Bon Pastor fa 30 anys!\nCelebra l'aniversari amb una festa familiar i una matinal participativa\n18 i 19/10/2019


El discurs de l’odi - Carme Colomina\nEl discurs de l’odi ERIK S. LESSER / EFE\nXARXES. Twitter i Facebook han admès ara que van arribar a tancar fins a 359 perfils falsos, controlats pel Partit Popular, que intentaven influir en l’opinió pública setmanes abans de les eleccions del 28 d’abril. No van ser els únics comptes de partit que van posar en quarantena durant la campanya. Un altre estudi encarregat per l’organització Avaaz a Metroscopia, i publicat fa mesos, assegurava que 9,6 milions de votants potencials de l’estat espanyol (un 26,1% del total) van rebre informacions falses o continguts racistes o d’incitació a l’odi a través de WhatsApp durant l’última campanya electoral. A la bústia, entre els grups d’amics o de familiars, s’hi barregen captures de tuits amb imatges trucades, mems, consignes polítiques, exemples de catalanofòbia, missatges homòfobs o mentides que estigmatitzen la població immigrant. Ara que ens endinsem en una nova tardor electoral ens podem dedicar a fer el nostre propi recompte personal.\nRETÒRICA. Però la incitació a l’odi no és exclusiva de les xarxes socials. Hem vist Donald Trump contemplar orgullós, durant un míting, com els seus seguidors cridaven en favor de l’expulsió de congressistes nord-americanes crítiques amb un sistema i un discurs racista alimentat des del mateix Despatx Oval. Fa quinze dies un diputat laborista, Tanmanjeet Singh Dhesi, va acusar el primer ministre Boris Johnson d’islamofòbia per haver comparat, en un article, les dones musulmanes amb bústies de correus o atracadors de bancs. El govern de Jair Bolsonaro és un atemptat contra els drets i les terres de les comunitats indígenes del Brasil.\nL’odi s’ha convertit en un motor polític. En un instrument per a la mobilització o la fidelització d’una part de l’electorat. No són la majoria. Tampoc es busca això. Només cal convèncer els suficients. A les presidencials nord-americanes del 2016 només 70.000 votants de tres estats concrets van acabar decidint les eleccions i donant la victòria a un Trump que havia perdut en nombre de vots. Les xarxes socials són només un mitjà. Al darrere hi ha agendes concretes.\nIDEARI. És la filosofia Breitbart, com la resumia un activista pels drets a les nostres dades: si el que es pretén és canviar radicalment una societat, primer s’ha d’aconseguir trencar-la i, després, un cop desmembrada, amb la manera com s’aniran recomponent les peces es podrà reconfigurar de nou a partir d’una determinada visió del món. Aquesta és la guerra de Steve Bannon. Però també l’agenda -o, com a mínim, la retòrica- d’aquest nou lideratge populista decidit a multiplicar les línies de fractura, entestat a dibuixar un nosaltres cada cop més reduït, més homogeni i confrontat a la suposada amenaça d’uns ells decidits a canviar-nos a nosaltres i el nostre estil de vida. Així en diu la pròxima presidenta de la Comissió Europea, Ursula von der Leyen, entestada en mantenir la polèmica nomenclatura per a una vicepresidència que barreja, en la seva cartera, immigració, seguretat i ocupació, i que ha batejat amb el nom de “protecció de l’estil de vida europeu”. Què defineix el model europeu? I què l’amenaça? El principal desafiament als valors europeus és intern, no extern. Prové de governs membres de la Unió Europea que en volen canviar la raó de ser. El projecte comunitari va ser una resposta a la història -a una història de violència i odi- i ara hi ha governs i polítics que ressusciten el passat per reescriure el present.\nLa degradació democràtica s’accelera perquè el megàfon és avui més poderós. Però el populisme no neix a Twitter. Tan antic com la desinformació és demonitzar el missatger.\nodi Xarxes Donald Trump Boris Johnson Jair Bolsonaro


Robert Bellaubí: L'opacitat de la conselleria d'Acció Social i Ciutadania\nL'opacitat de la conselleria d'Acció Social i Ciutadania\nA l'any 2009 ningú es recorda ja del famós mans netes, normal, ha passat tant de temps... però realment no és pel transcurs del temps, sinó perquè mai ho han practicat. El darrer exemple el tenim quan Josep Lluís Cleries, portaveu de Convergència en la Comissió de Benestar i Immigració, li ha tocat acudir a l'empara del President del Parlament per a poder consultar uns expedients, ja que des del Departament no li han contestat els seus requeriments.\nConcretament va sol.licitar poder consultar els expedients de Plans Individuals d'Atenció, acordats i concedits, en referència a la Llei de la Dependència. I això ho va fer al mes de maig del 2008. Segons l'article 5.3 del Reglament del Parlament, aquesta informació, li haurien d'haver donat en un plaç no superior a 15 dies, i portem ja 6 mesos. Per aquest motiu, i amb referència al mateix article, ha demanat l'empara al Benach, per a què faigue les actuacions oportunes, per a poder disposar d'aquesta informació.\nO sigue, falta de transparència total i obstruccionisme al control dels diputats de la Cambra. Per quins motius? Per amagar la pèssima gestió del Departament, ja que segons diu el mateix Cleries, "menys del 50% de persones valorades reben algun tipus de prestació o servei”.\nI recordem que aquesta llei havia de ser la quarta pota de l'estat del benestar...\nPublicat per Robert Bellaubí los 22:51\nHi ha alguna cosa que funcioni bé a la Generalitat?