Rungis (Xavier Deulonder i Camins) - VilaWeb\nRungis (Xavier Deulonder i Camins)\nEl menypreu de l'estat sobre tot és més enllà de París i rodalies\nPrimer, comencem amb la línia de Perpinyà-Vilafranca que, arran de l’accident de Millars, deixà de funcionar per temps indefinit, cosa que, com és lògic, posa en perill la continuïtat del Tren Groc, la situació del qual, per la seva precarietat, només pot comparar-se a la del català, i, ara, ens trobem que, el proper 15 de juliol, és a dir, d’ací unes quantes setmanes, deixarà de funcionar la via de mercaderies que porta els productes agrícoles catalans al mercat de Rungis, és a dir, a París; vist el dia de què es tracta, enguany no hi haurà a la Catalunya Nord gaires motius de celebració en el jorn gloriós de la festa tricolor de la Bastilla, suposant, és clar, que mai n’hi hagi hagut en un dels departaments més abandonats de tot l’Hexàgon. Proposen com a solució alternativa enviar la fruita i les verdures a Rungis per carretera; bé, també podrien dir que un servei d’autos de línia de Perpinyà a Puigcerdà podria substituir la línia de Vilafranca i el Tren Groc i que per mantenir viu el record del “canari” en els paisatges del Conflent i de la Cerdanya, els autocars d’aquest servei aniran pintats de groc. Curiosament, a Rungis o a París no protesten pas; ells rai, que si deixen de rebre els enciams i els préssecs de Perpinyà, no els costarà gaire trobar un altre proveïdor; que en prenguin nota, doncs, els pagesos catalans que anaven a la frontera a tombar camions.\nEl ministre François de Rugy, que ha fet el gran esforç de sortir de París per desplaçar-se a Occitanie, una de les regions de la perifèria nacional, promet que la línia de Rungis funcionarà fins pel desembre i, després, si no hi ha entesa amb la SNCF, la línia es mantindrà mitjançant contracte amb d’altres operadors ferroviaris. Certament, l’arrel del problema és la manca d’inversions de la SNCF en la línia de Perpinyà a Rungis, però és que es tracta d’una companyia ferroviària amb una vinculació molt estreta amb l’estat que representa el ministre Rugy.\nSegons el PCF 66, la Nació, és a dir la suma de l’Estat i la SNCF, ha d’invertir en la millora i actualització de la línia de Rungis, per evitar tant la destrucció de llocs de treball com el dany ambiental que implica el transport per carretera, i no menysprear aquest departament —lògicament el de Pyrénées Orientales, representat, com sabem, pel codi numèric 66— i la seva població; no, si de raó ja en tenen, només que França es basa en el menyspreu a tot allò que es trobi més enllà de París; segur que no era un menyspreu a la població catalana dir-li que per millorar i progressar en la vida calia marxar a París? O el simple fet d’admetre l’esquema de París i el desert francès? O considerar el català és un patois, i, fins i tot, afirmar en declaracions al Senat per part d’un ministre que les llengües regionals són un perill? Segur que cap dels militants del PCF 66 no s’ha trobat mai que a París se n’hagin rigut del seu accent?\nRomain Grau, que esperem que sigui el proper alcalde de Perpinyà en comptes de Louis Aliot, promet moure cels i terra per evitar la desaparició de la línia de Rungis; veurem el cas que n’hi faran a París, la ciutat on, segons diuen, un nord-català pot descobrir que, malgrat el que pogués creure’s, no és pas ben bé francès. Per part meva, jo proposo construir una línia de mercaderies que vagi directament del mercat de Sant Carles a Mercabarna, el centre de distribució de productes alimentaris a Barcelona on hi arriben productes de tot arreu dels Països Catalans; ni que sigui per la menor distància, els costos de transport a Barcelona sempre seran més baixos que els de transport a París.\n'Rungis' Xavier Deulonder i Camins


Apunts de Lectura: de maig 2010\nCol·loqui amb Joan Margarit\nCol·loqui amb el poeta Joan Margarit a la Biblioteca Bonnemaison. Destaco dues idees interessants:\nEl poeta defineix el fet poètic comparant-lo amb la musica: el poeta seria el compositor, el poema la partitura i, els lectors, els musics que interpretaran el poema.\nAquesta interpretació serà única i personal per a cada lector i exigira una participació activa en el fet de la lectura i la seva comprensió.\nSegons el poeta, el mon tendeix al caos (segon principi de la termodinàmica) i tenim dos forces que si oposen, La Ciència amb la tècnica associada i l'Art, que inclou la poesia.\nEn el seu cas, en Joan Margarit participa activament en els dos camps, i podem dir, sense temor a equivocar-nos, que gràcies a ell, el mon és una mica més ordenat.\nPer comprendre la seva activitat com a poeta incluim un poema extret de la seva web que podeu clikar al títol.\nDe l'obra "Aiguaforts"\nEtiquetes de comentaris: Margarit, Poemes\nBaltasar Garzon: Ho han aconseguit !!!\nFinalment els elements més conservadors de la judicatura han aconseguit apartar el jutge Baltasar Garzon de la magistratura.\nEl jutge Garzon és un personatge controvertit i polèmic, que ha patit des de sempre molts atacs. No puc pas jutjar la seva actuació, i si, com diuen alguns, els seus sumaris son incomplerts i mancats de rigor, però per a mi, Baltasar Garzon serà sempre el jutge que va processar al general Augusto Pinochet, aquell que l'any 1973 va prendre el poder a Salvador Allende amb el subtil i contundent mètode de bombardejar el Palacio de la Moneda, seu del govern legalment constituït. No més per això, i pel seu intent d'obrir una investigació sobre la represió del franquisme, mereix tot el meu respecte.\nEl jutge Garzon ha passat a l'história de la judicatura per la seva contribució a la Justícia Universal.\nQue en quedarà d'aquells que el volen jutjar?\nEtiquetes de comentaris: De tot una mica, Garzon\nEmotiva i tendra novel•la, biogràfica?, sobre la vida d’una nena petita a un harem del Marroc dels anys 50. Un dels últims harems domèstics del Marroc encara ocupat pels francesos i els espanyols.\nL’autora, que ara és professora a l’ Universitat de Rabat, ens presenta l’harem cop una família ampliada, plena de ties, cosins, nebots, avis, avies, etc., i diferència l’harem del camp, molt més obert, del de la ciutat, tancat en si mateix.\nAmb subtilesa reivindica l’alliberament de la dona als països àrabs i ens dona noticia d’activistes feministes de diverses èpoques.\nEn definitiva és un llibre molt agradable i recomanable per comprendre, una mica més, el pensament islàmic que cada dia és més present en el nostre entorn.\nEtiquetes de comentaris: Mernissi, Novel·la\nHomenatge als mestres Carles Salvador i Ventura Pascual\nEl passat 8 de maig la plataforma Benimaclet Viu, que agrupa les entitats cíviques d’aquest barri de València, va organitzar un homenatge als mestres Carles Salvador i Ventura Pascual que foren impulsors del valencià a l’escola, en els temps difícils de la postguerra.\nL’acte comença amb una visita a la tomba de Carles Salvador i la lectura del poema que va escriure amb motiu dels seus 60 anys:\nOda als seixanta anys (1953)\nLa velletat, valencians, mal prova\ni avui comence a ser un home vell;\nels anys que faig enguany - oh, data nova! –\nem donen títol vell, per mi novell.\nSeixanta anys faig i amb alegria els porte\ncom un pomell de flors i fruites d’or;\nquan cada any, si cal, els reconforte\nm’omplin de mel i goig el tou del cor.\nMon viure és ple de somnis i de roses\nque han exornat eterns, purs ideals\ni he treballat de ferm sens grosses noses\ntot recolzant-me als braços amicals.\nL’Amor ha estat per mi experiència\ngrata i dolçor que m’ha donat dos fills;\nara els meus néts, directa descendència,\nfruits de ma carn, els mire com a espills.\nHe dedicat les hores més intenses\na l’infantil i clar ensenyament\ni he procurat als xics amples defenses\nper una vida sana i independent.\nHe pogut fer el tast de l’ambrosia\nquan escrivint la llengua maternal\nm’ha devallat el cel la Poesia\nque ha transvasat mon cor amb goig vital.\nCar no és secret que tinc per ma València\nuna alta amor tant ferma com els rocs;\nque el cap acte en digna reverència\nvers la Senyera feta amb roigs i grocs.\nI així caldrà morir i moriria\nsense dolors al cor i sense planys\nsi és que he acomplit mon deure cada dia\nfins aquest jorn d’encís dels seixanta anys.\nSeguidament anàrem al CEIP Carles Salvador, del barri de Benimaclet, a descobrir una placa commemorativa, i a l’Assemblea de Veïns, on és llegiren uns poemes del mestre i els xiquets ballaren i feren jocs a la plaça on va viure.\nEn resum, una festa popular que dignifica el barri i demostra que, a València, malgrat els darrers esdeveniments, no esta tot perdut i hi ha gent valenta que lluita per la llengua.


Especial DENIP. Cooperació catalana\nEl DENIP és el Dia Escolar de la No-violència i la Pau. Es tracta d'una jornada educativa creada l'any 1964 pel poeta i educador mallorquí Llorenç Vidal, i se celebra el 30 de gener de cada any, coincidint amb l’aniversari de la mort de Mahatma Gandhi.\nLa celebració del DENIP és una data significativa pels centres escolars per tal de reafirmar i continuar el seu compromís per la pau. Té l’objectiu de ser un punt de partida i de recolzament per una educació no-violenta i pacificadora de caràcter permanent. Es tracta d’una jornada que actualment se celebra a escoles de tot el món.\nEnguany, algunes entitats catalanes referents en educació per la pau a Catalunya proposen, per aquest DENIP 2016, activitats que pretenen tractar la temàtica de la crisi de les persones refugiades, com una oportunitat per parlar de violència estructural, conflictes o pau a les aules.\nA continuació trobareu un seguit de recursos per treballar el DENIP des de les aules.\nEDUALTER - Xarxa de Recursos sobre Educació per la Pau, el Desenvolupament i la Interculturalitat\nEl banc de recursos d'EDUALTER ofereix enllaços i referències sobre materials didàctics per treballar a escoles i instituts, a més de documents de referència teòrica i de reflexió pedagògica. Actualment aquesta plataforma ofereix accés a més de 162 materials de consulta on-line, 1061 referències bibliogràfiques, 461 referències d'entitats, i una agenda actualitzada d'activitats vinculades a l'EpD (tallers, seminaris, xerrades, webinars, etc).\nAquesta guia ofereix una proposta conceptual y metodològica per incorporar l'Educació per al Desenvolupament a l'escola a través dels eixos de Cultura de Pau; Drets Humans, Ciutadania; Gènere; Interculturalitat; Medi Ambient; Sostenibilitat Econòmica i Social, vinculant-los al currículum per competències i amb algunes pràctiques de referència, per acompanyar el professorat en la seva aposta per innovar i transformar la pròpia pràctica docent, d'aula o de centre.\nMaterial sobre el procés de pau a Burundi després de la guerra civil. Amb activitats específiques sobre el documental com a eina de cultura de pau, o el paper de les dones en els conflictes armats:\nMaterial sobre el conflicte palestí - israelià. Tot i que és del 2009 per desgràcia és molt actual, i fa una anàlisi molt en profunditat i complexa del conflicte:\nMaterial per treballar la pau a través del visionat de pel.lícules, amb fitxes didàctiques. Elaborat fa molts anys per Edualter i Drac Màgic. Com que treballen a partir del cinema de ficció són vigents.\nIntroducció de conceptes: pau, violència, conflictes. Material de definició conceptual molt bo de l'Escola de Cultura de Pau:\nJocs i dinàmiques d'educació per la pau. Directori amb diferents propostes d'activitats sobre pau, resolució de conflictes... de l'Escola de Cultura de Pau\nSi sou mestres o professors i el proper 30 de gener teniu previst celebrar el Dia Escolar de la Noviolència i la Pau al vostre centre, des de FundiPau us proposem diverses activitats.\nProposta didactica FundiPau DENIP 2016 (pdf)\nQuepo - "Això és Educació per al Desenvolupament"\n"Això és EpD" és una eina didàctica online d'Educació per al Desenvolupament dirigida a docents. Es proposen 10 dinàmiques temàtiques basades en 3 seqüències audiovisuals amb una durada global de 20 minuts que estableixen un diàleg entre elles. Més informació a l'apartat "Utilitza-ho" del web.\nEscola de Cultura de Pau - Jocs i dinàmiques\nAlgunes persones entenen la pau com un estat caracteritzat per l'absència de guerres. Des de l'educació per a la pau s'ha definit aquest concepte com a pau negativa. La pau positiva, en canvi, és un concepte més ampli i més ambiciós que recull "el procés de realització de la justícia en els diferents nivells de la relació humana. És un concepte dinàmic que ens porta a aflorar, afrontar i resoldre els conflictes de forma noviolenta i el fi de la qual és aconseguir l'harmonia de la persona amb ella mateixa, amb la naturalesa i amb les altres persones".\nAmnistia Internacional - Mulla't pels drets humans: defensem els drets humans des dels centres d'ensenyament\nActivitats d'Amnistia Internacional, pensades per a ser organitzades amb la participació de tots/es els/les alumnes. Les tres primeres son diferents variants de la feina més característica d'Amnistia Internacional: els enviaments de cartes duts a terme amb l'objectiu de resoldre un cas concret de violació de drets humans o d'alleugerir la situació de la persona que la pateix. Aquestes activitats, acompanyades d'una introducció general al tema dels drets humans (i d'una aproximació a les vulneracions constants de què són objecte aquests drets arreu del món) són formes dinàmiques i efectives de sensibilització en relació a la importància d'aquests drets, inherents a totes les persones. Són activitats basades en casos reals, dels quals es va supervisant la seva vigència. La quarta proposta, "El joc dels drets humans", amb una dinàmica diferent de les altres té el mateix objectiu i, de fet, es pot fer servir com a activitat introductòria o complementària d'alguna de les altres propostes.\nFCONG - Recursos per a una educació transformadora\nRecull d'enllaços de Lafede.cat sobre l'educació per al desenvolupament. Cap a una ciutadania crítica i responsable. Hi trobareu recursos de diverses coordinadores d'ONG, així com entitats especialitzades en educació per al desenvolupament i promoció de la pau.


Publicat el 20 febrer 2015 per Diego de la Torre\nMaria Barbal, nascuda a Tremp i coneguda sobretot per la seva novel·la* Pedra de tartera, *ha visitat elsalumnes de 4t d’ESO a la biblioteca de secundària. Després d’haverllegit el llibre, ha estat fantàstic poder conversar amb l’autora tant del procés de creació d’unanovel·la com del llibre, dels personatges que configuren la història, del punt de vista amb què s’explica i de la màgia que hi ha al darrere de tot acte creatiu. Ha estat una oportunitat i un luxe poder gaudir de la seva companyia.\nPublicat el 20 febrer 2015 per Joana Pujol\nArriba el Carnestoltes, dia de festa, gresca i xerinola!!! A l’escola ho hem celebrat amb un matí de tallers a les classes, maquillatge els de primària i barrets els d’infantil. Després hem fet una gran rua, ambientada amb l’orquestra de l’escola, també amb el Rei Carnestoltes i els seus ajudants, els nois i noies de sisè. Tots els nens i nenes disfressats per l’ocasió hem seguit la cercavila. Tampoc hi podien faltar les danses de cada curs a la pista i hem acabat amb un bon dinar a l’aire lliure on no hi podia faltar l’aigua de colors que ens porta cada any el Carnestoltes. Visca el Carnestoltes!!!!\nVisita de l’autor Pep Albanell\nEns ha vingut a visitar el Pep Albanell i com és habitual quan ens ve a veure algú important, li hem fet una benvinguda com cal amb l’orquestra de l’escola , un bon mural a l’entrada i la companyia de tots nosaltres. Ja fa dies que treballen l’escriptor Pep Albanell a les classes, hem descobert que és l’autor dels llibres del Joles Sennell perquè és el seu pseudònim. Hem llegit algun dels seus llibres i ens ha explicat com és la feina d’escriptor. Ens ha deixat molt clar que primer cal pensar, després actuar, és a dir, escriure i finalment revisar i si cal estripar i començar altra vegada. Tot plegat amb un gran component d’esforç i dedicació sense el qual no es poden fer totes les coses a més a més de posar-hi molta il·lusió.


El manresà David Victori dirigeix a Netflix «Sky rojo», dels creadors de «La casa de papel» - Regió7\nEl manresà David Victori dirigeix a Netflix «Sky rojo», dels creadors de «La casa de papel»\nLa sèrie d'acció i humor narra la història de la Coral, la Wendy i la Gina, tres noies que s'escapen en la recerca de llibertat\n17·03·21 | 07:55\nLes tres protagonistes de la sèrie 'Sky rojo' | Tamara Arranz\nEls creadors de 'La casa de papel' presenten 'Sky rojo', una sèrie d'acció i humor que narra la història de la Coral, la Wendy i la Gina, tres noies que s'escapen en la recerca de llibertat mentre les persegueixen Moisès i Christian, seguidors de Romeo, el propietari del club 'Las Novias'. Les tres noies emprendran una carrera on hauran d'enfrontar-se a multitud de perills i el seu pla és senzill: continuar vives cinc minuts més.El director manresà David Victori serà l'encarregat de dirigir alguns capítols de la sèrie.\nD'altra banda, 'Justice League', que va arribar als cinemes l'any 2017, estrenarà la versió de Snyder a HBO. Gran part del projecte original va ser dirigit per Zack Snyder, qui va ser apartat de la producció després de viure una tragèdia familiar i va ser reemplaçat per Joss Whedon. La versió cinematogràfica poc tenia a veure, però, amb el projecte que havia dissenyat Snyder sobre l'equip liderat per Batman, Wonder Woman i Superman. Ara arriba la versió de Snyder de la Lliga de la Justícia a HBO. Després de la mort de Superman, Bruce Wayne (Ben Affleck) unirà les seves forces amb Diana Prince (Gal Gadot) per reclutar a un equip de metahumans que protegeixi el món d'una amenaça imminent arribada d'un altre planeta. S'uniran a l'equip Aquaman (Jason Momoa), Cyborg (Ray Fisher) i Flash (Ezra Miller). Ells hauran de salvar el planeta de Steppenwolf, DeSaad i Darkseid.\nAquesta setmana s'estrena als cinemes el thriller 'Occidente', el debut de Jorge Acabo Canedo amb Francesc Garrido com a protagonista i els actors Mario Gas, Paula Bertolín, Gonzalo Cunill i Isak Férriz. Al film, un director de cinema fugitiu exiliat torna a una ciutat industrial de la qual va fugir i s'ha convertit en un lloc desconegut. S'hi podrà quedar amb la condició que accepti les normes general: qualsevol desig no té importància i els records no són necessaris. El protagonista és incapaç d'adaptar-se i intentarà fugir amb la Glòria, la dona que va estimar en un passat.\nDetingut pel govern nord-americà sospitós de ser un terrorista d'Al-Qaida, Mohamedou Ould Slahi, va estar a la presó durant quatre anys sense cap judici ni càrrecs. Jodie Foster, Tahar Rahim i Shailene Woodley són els protagonistes de 'The Mauritanian', dirigida per Kevin Macdonald. Foster va guanyar el premi a la millor actriu de repartiment per 'The Mauritanian' als recents Globus d'Or.'Los traductores'\nRegis Roinsard dirigeix la cinta de suspens 'Los traductors' que té com a actors principals a Lambert Wilson, Olga Kurylenko i Riccardo Scamarcio. Eric Angstrom (Lambert Wilson) és l'autor d'un dels best-sellers més famosos de la història de la literatura. Abans de llançar al mercat l'última novel·la de la seva trilogia l'ha de traduir a nou idiomes diferents i per fer-ho contractarà a nou especialistes en cadascuna de les llengües que, abans de començar a treballar, seran registrats i separats de les seves pertinences personals. Malgrat les estrictes mesures, a l'Eric li arribaran per correu electrònic les deu primeres pàgines del seu llibre publicades i haurà d'investigar qui ha estat el culpable.\nPer realitzar el documental 'Dardara', la cineasta navarresa Marina Lameiro es va unir el 2019 a la gira mundial de comiat de la banda de rock Berri Txarrak, titulada 'Ikusi Arte Tour', que posava el punt final a una trajectòria de 25 anys just en el moment àlgid de la seva carrera. La directora construeix un retrat coral a partir d'històries diverses que habiten a diverses parts del món i que estan totes marcades per un interès compartit: la música de Berri Txarrak.\n'Vision nocturna' (documental)\nTambé s'estrena el documental 'Visión nocturna', de Carolina Moscoso. Vuit anys després d'haver estat violada a una platja propera a Santiago, una jove cineasta fa amb desenes de vídeos-diari un calidoscopi en el que apareixen les ferides de l'abús, els re-victimitzants processos judicials i l'amistat que l'acompanya.'El informe Auschwitz'\nArriba a la gran pantalla el drama històric dirigit per Peter Bebjak 'El informe Auschwitz'. Els dos protagonistes són dos joves jueus eslovacs que van ser enviats als camps de concentració d'Auschwitz l'any 1942. Els dos amics aconseguiran escapar i el seu objectiu és tornar al seu país natal i explicar tots els esdeveniments als camps de concentració i la massacre que hi van realitzar.'La Gomera'\nVlad Ivanov, Rodica Lazar i Antonio Buíl protagonitzen 'La Gomera', dirigida per Corneliu Porumboiu. Al film, Cristi és un policia que viatja fins a La Gomera, a les Illes Canàries, per aprendre el Silbo, una llengua utilitzada en aquell lloc que es basa en els xiulets. La missió de l'agent, però, és aconseguir informació que pugui motivar que aconsegueixi la llibertat d'un controvertit home de negocis que està tancat en una presó.\nRómulo, el protagonista d''El agente topo', és un investigador privat al qual li ha arribat el cas d'una dona preocupada pel tracte que pot estar rebent la seva mare que es troba en una residència d'avis. Aquest documental està dirigit per Maite Alberdi.\nLa comèdia brasilera 'Más locos que una cabra' explica la història del policia rural Bruceuilis, qui va a Sao Paulo per rescatar a la Celestina, una cabra que el seu poble considera part del seu patrimoni. Allà Bruceuilis coneixerà a Trindade, un agent administratiu que decideix emprendre una investigació de camp, malgrat que no és la seva especialitat. Amb tot, la sèrie presenta dos agents radicalment diferents que intenten resoldre un crim i atrapar un criminal mentre forgen una amistat molt especial.'La trama Varsity Blues: Escándalo en la universidad de EE. UU.'\nEl documental investiga els mètodes de Rick Singer, cervell responsable d'un frau gràcies al qual els fills dels rics i famosos dels Estats Units aconseguien entrar a les millors universitats del país. Mitjançant una combinació d'entrevistes i recreacions narratives de converses de Singer amb els seus clients, 'La trama Varsity Blues: Escándalo en la universidad de EE.UU' ofereix una visió inèdita del frau que va desvetllar fins on estaven disposades a arribar les famílies riques per accedir a les universitats d'elit.\nA la plataforma arriba 'Que viene el lobo' ('Cry Wolf'). La Holly és una nena de 14 anys que ha cridat l'atenció del professorat després d'escriure una redacció a l'escola on exposa amb detalls el suposat comportament violent del seu padrastre. L'assumpte es trasllada a Lars Madsen, un treballador social que decideix aprofundir en el cas i que optarà per separar provisionalment a la nena del seu germanastre i de la seva família mentre es duu a terme una investigació. Els pares neguen les acusacions i mantenen que la nena s'ho hagi inventat tot en un atac d'adolescent. La minisèrie ha destacat en diversos certamens europeus, com el Festival de Cine de Zuric, on va ser premiada com a millor drama.\nA la nova sèrie de Marvel Studios, que s'estrena a Disney+, Sam Wilson, àlies 'El Halcón', i Bucky Barnes, àlies 'El soldado de invierno', formaran equip en una aventura d'abast mundial que posarà a prova les seves habilitats i la seva paciència.


Cosir i repuntejar: agosto 2010\nUna de les flors que més m'ha agradat de veure és la d'aquesta altea (Rosa syriaca). A banda de ser un dels arbusts que més m'agrada, aquest peu el vaig fer crèixer a partir d'una branqueta presa pel carrer.\nEtiquetas: Des del terrat, flora, horticultura\nLa generositat de la figuera\nEl pont del primer de maig vam anar a Benazit i en un hortus botanicus vam comprar, Teruko i jo, cadascuna una figuereta (Ficus carica).\nQuan va arribar l'estiu, tot i posar-li el tendal, va perdre dues vegades les fulles en sengles episodis de vent calent.\nEnguany déu estar més aclimatada, o el temps ha estat més adequat.\nCom a regal, sense fer figues-flor, ha fet un munt de figues: avui he menjat la primera.\nMa mare en deia esbergínies (Solanum melongena). Més que no pas posar-li l'article àrab, més comú ara, la salava.\nAquest fruit tan saborós, sembla que és originàries del sud de l'India. A tota la mediterrània les cuinem: samfaina, escalivada, tombet, alla parmigiana, melitzanosalata, baba ganuix, mtabal... tot i que jo distingeixo baba ganuix de m'tabal, perquè el primer té una textura més grollera i no té tahine, i el segon, el tritures.\n"La meva albergínia" no sé quina destinació tindrà. Ho rumiaré encara uns dies abans de collir-la, perquè ara per ara és petita però no sé si ha de créixer més.\nFa comprendre ben bé el nom que li donen els anglòfons (egg plant), això sí que ho té.\nen 12:07 2 comentarios: Enlaces a esta entrada


La tormenta de nieve – Lo bloc\nDesprés què m’agradés moltíssim La hora de las sombras, tenia pendent llegir més de Johan Theorin. De moment, dos de dos.\nSi amb La hora de las sombras vam poder gaudir d’un thriller vibrant amb tocs de por, aquí diria què domina la vessant subtilment terrorífica sobre la trama d’intriga. En ambdues novel·les es manté una estructura on els personatges del passat condicionen la vida present d’altres persones malgrat què no els van conèixer, i els diferents temps es conjuguen de manera magistral.\nCom magistral és també la manera en què Johan Theorin descriu, amb brevetat i precisió, tota la llista de personatges d’aquest relat coral. La tormenta de nieve continua a partir dels esdeveniments, més aviat de l’escenari, de La hora de las sombras, però no cal haver llegit la novel·la de tardor per a gaudir plenament de la d’hivern.\nEs mantenen també algunes característiques de la primera part del Quartet d’Öland: una tragèdia familiar, el clima com a element definitori de l’entorn (a l’hivern bàltic a les dues de la tarda comença a fer-se fosc) i gent normal què es mescla amb altra gent normal què comet crims per raons perfectament normals. I per sobre de tot el discret encant de Gerlof, l’involuntari detectiu del geriàtric.\nAdient pels què ens montem pel·lis observant els altres a la parada del bus. Contraindicada si no podeu dormir des què aquell nen us va dir què veia gent morta.\n← Millor units?\n→ Més taxes\nUna resposta a “La tormenta de nieve”\n22 Octubre 2013 a les 6:45 pm\nApunto la referència.\nI si, que et diguin que cap a les dues es comença a fer de nit fa por… 😉


Ranthambhore Jungle Cave Ranthambore Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVillage - Chharoda, Ranthambore Road, Sawai Madhopur, Ranthambore, Ranthambore, Índia, 322001\nTé alguna pregunta per a Ranthambhore Jungle Cave?\nMés informació sobre Ranthambhore Jungle Cave\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Ranthambore, Ranthambhore Jungle Cave és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Ranthambhore Jungle Cave asseguren una estada plaentera als seus clients. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com seguretat 24 hores, servei de taxi, recepció 24 hores, express check-in/check-out, aparcament de cotxes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Ranthambhore Jungle Cave és una selecció idònia per a la vostra estada a Ranthambore.


Multitudinària xerrada de Retinosis Gipuzkoa Begisare en Legazpia\nLegazpia fou la següent parada en el recorregut que Retinosis Gipuzkoa Begisare realitza de llarg a llarg de la província per donar a conèixer la nostra malaltia. La localitat guipuscoana ens va acollir amb els braços oberts en una multitudinària xerrada que va servir per fer un repàs a la actualitat de la nostra associació.\nUna trobada didàctica en la que els presents van conèixer de primera mà en que consisteix la retinosi pigmentaria, quines son les malalties que afecten a la baixa visió, així com les importants iniciatives que realitzem en la nostra tasca de difusió. Es el caso del distintiu “Tengo Baja Visión” que fou presentat als legazpiarres en una emocionant jornada per a tots aquells que conformem Retinosis Gipuzkoa Begisare. Si hi vas poder ser i veure el que es va tractar en el següent vídeo.\nPrevious Previous post: El distintiu “Tengo Baja Visión” a l´ Escola Oficial de Idiomes\nSegüent Next post: Material de difusión Jornadas Tengo Baja Visión 2017


Detingut un home a València per quatre ordres d'ingrés a la presó\n11:18 am - lunes, 30 marzo 2020\nTenia altres cinc ordres de cerca i detenció per diferents jutjats pels delictes d'estafa, apropiació indeguda i violència de gènere.\nAgents de la Policia Nacional han detingut a València a un home de 52 anys, d’origen espanyol, en tindre en vigor nou ordres de cerca i detenció per diversos jutjats de tota Espanya, de les quals quatre eren per a ingrés a la presó.\nEls fets van ocórrer, sobre la dotze i mitjana del matí d’ahir, quan els policies que realitzaven labors de prevenció, van ser alertats per la Sala del 091 perquè es digerisquen a l’avinguda Giorgeta de València, ja que un policia anara de servei havia reconegut a un home amb diverses requisitòries judicials.\nEls agents es van dirigir immediatament al lloc on després d’entrevistar-te amb el policia anara de servei aquest els va indicar un vehicle amb dos ocupants en el seu interior i els va manifestar que coneixia que el copilot tenia diverses requisitòries judicials per diferents delictes.\nDavant tals fets la patrulla després d’identificar-ho ho va traslladar a dependències policials ja que no portava cap documentació i els manifestava unes dades que no es corresponien amb les indicacions facilitades per l’agent anara de servei.\nUna vegada fetes les comprovacions oportunes, es va esbrinar que tenia en vigor nou requisitòries judicials, quatre d’elles d’ingrés a la presó, ordenats pels jutjats de Sabadell, Valladolid i Logronyo, pels delictes d’estafa, apropiació indeguda i ús de document fals. Les altres cinc reclamacions de detenció i personació estaven ordenades per dos jutjats de Madrid, Toledo i València, per delictes d’estafa i violència de gènere.\nEl detingut amb més de 20 detencions, ha passat a disposició judicial.\nArticle anteriorEl president de Ford Europa visitarà Almussafes i es reunirà amb Puig\nArticle següentOltra: “La dotació social a Xirivella ha augmentat de 74.000 a 372.000 euros en cinc anys”


Igualada i Vilafranca s'aliaran per demanar el desdoblament de la C-15 - La Veu de l'Anoia\nIgualada i Vilafranca s'aliaran per demanar el desdoblament de la C-15\nLa C-15, en la cruïlla amb la carretera de Capellades a Piera\nQuan, el desembre del 2011, el llavors president Artur Mas inaugurava l’Eix Diagonal, unes obres multimilionàries per a millorar les comunicacions entre Manresa i Vilanova i la Geltrú, que van incloure la conversió en autovia del tram Vilafranca-Vilanova, molts ja van dir que l’obra naixia coixa.\nHagués estat millor que la C-15 fos autovia des de Manresa fins al mar, deien. Ara, quatre anys després, torna el debat, però els primers que ho demanen ja són les pròpies institucions del territori.\nEl detonant ha estat la més que probable construcció d’un port sec de mercaderies i estació intermodal de passatgers de tren d’alta velocitat a la Granada, a 20 minuts de la Conca d’Òdena. Això farà possible la comunicació ràpida gràcies als trens Talgo Avant, que ja fan avui alguns dels trajectes Barcelona-Madrid en la mateixa via de l’AVE.\nL’alcalde d’Igualada, Marc Castells, assenyalava que “estem davant d’una aliança estratègica de primera magnitud”, que ja ha estat debatuda fa uns dies en el sí de la Mancomunitat de la Conca d’Òdena, amb el vistiplau favorable de tots els seus ajuntaments.\nBen aviat hi haurà una compareixença pública dels alcaldes d’Igualada i de Vilafranca, Pere Regull, per anunciar una demanda unitària del desdoblament de la C-15. “El repte del nostre territori és tenir l’estació d’alta velocitat que hi haurà a La Granada a 20 minuts de la ciutat d’Igualada. Això vol dir que, amb un bus exprès directe cap allí, als igualadins això els pot situar a 25 minuts de Barcelona, a 50 de Girona, i a menys de 30 de Tarragona”.\nCocapitalitat d’Igualada al Penedès\nPer a l’alcalde igualadí això suposa una “aliança total, estratègica, amb la Vegueria Penedès. Ja saben que sempre hi ha hagut certes reticències d’alguns amb això, però jo tinc molt clar que hem de ser Penedès”. Amb tot, per a Marc Castells “això també té un preu, i és que penso que Igualada ha de tenir un paper de cocapitalitat important, i unes infraestructures acabades de primer ordre, com són l’Eix Diagonal desdoblat i una estació de tren d’alta velocitat a 20 minuts de distància”.\nCastells ja ha fet arribar al conseller Rull alguns detalls d’aquesta demanda, en la que reitera que “no estarem sols, perquè hi haurà tota la Conca d’Òdena, espero que la comarca i també Vilafranca del Penedès. Aquesta serà la gran aposta territorial d’aquest mandat i destinaré tot el meu capital polític a que sigui possible”.\nEnllaç amb la Ronda Sud\nNo és aquest l’únic projecte que l’Ajuntament pensa posar damunt la taula “immediatament” en les converses que tingui amb el nou conseller de Territori, Josep Rull. Un que té molt pes és el nou enllaç d’Igualada amb la Ronda Sud, molt proper al terme municipal de Vilanova del Camí, i que sembla que ja està avançant administrativament als despatxos de la Generalitat.\n“Igualada tindrà un enllaç sí o sí amb la Ronda Sud, espero que sigui en aquesta legislatura, tot i que vostès ja saben quina economia té la Generalitat”.\nArticle anteriorMés de 9.300 persones han patinat a la pista de gel d’Igualada\nPròxim articleEls Mossos denuncien un veí de Calaf per abocar conills morts a les escombraries


La falta de gol condemna el Pardinyes\nUn mal rebuig va castigar les lleidatanes\n© Una acció del partit d'ahir al camp del Pardinyes.\nDerrota injusta del Pardinyes contra el tercer classificat, el Collerense, en un partit en el qual les jugadores dirigides per David Viñes van dominar durant tot el partit. El partit va començar amb un Pardinyes molt intens en defensa que impedia que les balears poguessin sortir des del seu camp. En atac, les lleidatanes van aconseguir arribar a l’àrea rival amb facilitat creant ocasions clares de perill que la falta de gol, ja habitual en el Pardinyes aquesta temporada, va impedir que les locals poguessin obrir el marcador a favor seu. Les ocasions locals es van anar succeint davant d’una defensa apàtica de les balears, però el gol no va arribar i els dos equips se’n van anar al descans amb el 0-0 inicial.\nAl primer minut de la segona meitat va arribar el gol del Collerense. Una pilota llarga de les balears era rebutjada per una central del Pardinyes amb la mala sort que la pilota va tocar la davantera visitant, que es va quedar sola contra la portera i va enviar la pilota al fons de les malles. Amb el 0-1, el Pardinyes no es va ensorrar.\nLes de Lleida mantenien la superioritat física i tàctica i les oportunitats de gol van continuar arribant en nombroses ocasions encara que sense premi per a les lleidatanes. La falta de punteria i la traça de la portera visitant van impedir la remuntada lleidatana fent que el partit arribés al final amb el marcador de 0-1 que va deixar les de Lleida a tres punts del descens i amb la vista posada a l’últim partit contra el cuer on un empat certificaria la salvació.


La vida que desitges | Hedy Kramer\nLa vida que desitges\nPregunta’t si la vida que tens és la que vols, en totes les seves vessants.\nSi la resposta es totalment si, ja ho tens tot. Si la resposta és un no o és un si amb algun però, puja al tren que marxem de viatge!\nCréixer es un viatge meravellós: conèixer-te millor, aprendre coses noves, sentir-te més bé amb tu mateix/a, veure la bellesa de la vida que t’envolta. És un regal.\nI aquesta és una idea revolucionaria, perquè ens han fet creure que hem d’arreglar-nos.\nPerò ja ets suficient tal com ets.\nPots decidir créixer i ser una versió millorada de qui ja ets, però no perquè et calgui, sinó només perquè ho desitges.\nTambé ens han fet creure que per a arreglar-nos hem de remoure les nostres ferides. I com més dramàtica i dolorosa sigui la teràpia més efectiva.\nI si que es cert que a vegades quan es cura la ferida pica, però molts cops el que es dona es alleujament i una gran sensació de benestar. I no cal posar sal a la ferida per a que piqui més (i sembli que sana més).\nCréixer es un viatge de llums i ombres que ens regala una connexió directa a la felicitat. Com les roses, té una part bonica i una part arriscada. Ens podem punxar en algun moment, però ningú deix d’agafar una rosa per por a una punxa.\nPuja al tren, perquè t’asseguro que és un viatge transformador!\nQuè és el més important per a tu?\nAquesta és la primera reflexió important. Què es allò que SI vols a la teva vida?\nVal la pena que contestis ràpid, sense pensar, perquè et dona moltes pistes. Aquests són els eixos de la teva vida ara mateix. Són els eixos des d’on construir, des d’on organitzar-te.\nQuan s’acosti la mort, que desitjaràs haver viscut? Això es el més important. La mort ens recorda allò que verdaderament es valuós per a nosaltres i deix de banda les preocupacions secundàries.\nI ja que parlo de la mort vull parlar-te de l’australiana Bronnie Ware, que va estar treballant durant anys amb malalts terminals i va escriure un llibre de la seva experiència en el que recopila les 5 coses de les que es penedeixen més les persones abans de morir.\nLlegeix-les tranquil·lament, respirant, perquè valen la pena:\nTant de bo hagués tingut el coratge de viure una vida autèntica, la que jo volia i no la que els altres esperaven de mi.\nTant de bo no hagués treballat tant.\nTant de bo hagués tingut el coratge d’expressar el que sentia.\nTant de bo hagués mantingut el contacte amb els meus amics.\nTant de bo m’hagués deixat ser més feliç.\nEt ressona alguna d’aquestes lamentacions? En comparteixes alguna?\nI ara tornem a la mirada positiva: què és allò verdaderament important a la teva vida? No segueixis llegint. Fes una pausa i contesta’t.\nCom pots crear-te una vida que doni prioritat al que es important per a tu?\nLa vida es una decisió. La prens tu, en cada moment. I si bé es cert que ens passen moltes coses que no podem controlar, si que podem escollir què fem davant cada cosa que ens passa.\nMoltes persones ho tenen difícil per a aconseguir una bona vida. I moltes ho tenim fàcil: tenim menjar i un sostre (i fins hi tot internet si m’estàs llegint!). I des d’aquí resulta molt més fàcil construir la felicitat, perquè les necessitats bàsiques les tenim ben cobertes.\nAixí doncs, estem d’acord que tenim la sort de tenir un camí relativament planer? Ep, això no vol dir que no ens passin coses difícils, sinó que tenim una part bàsica coberta que ens facilita poder centrar-nos en posar consciència en com vivim la vida i en la nostra felicitat.\nLa primera decisió a prendre és si estàs disposat o disposada a posar lo important davant de tota la resta.\nSembla fàcil. I alhora és difícil. Molts creiem que el més important és passar temps amb la família, però i la feina? I les obligacions?\nAquest serà el proper pas. Veure com viure en aquest món respectant allò que és realment important per a cadascú mentre donem resposta també a les coses que se’ns demana des de la societat.\nPerò abans d’això cal que prenguis la decisió.\nSi esculls donar el lloc que es mereixen a les coses importants de la teva vida sent la força d’aquesta decisió interna! Nota com cala en tu aquest propòsit. Com t’impregna de valentia i de força.\nI si desitges que t’acompanyi una mica més en aquest camí subscriu-te al newsletter aquí i rebràs més posts per inspirar-te i recordar-te que això és el que desitges.\n16 de setembre de 2018 at 6:20\n16 de setembre de 2018 at 9:59


Els advocats ajornen les proves d’accés a la professió - Altaveu\nLa degana, Sophie Bellocq, al costat del fins fa poc vicedegà, Joan Casajuana, que ha renunciat per motius personals. | ARXIU\nLes proves per obtenir el certificat d’aptitud per poder accedir a la professió d’advocat no s’han dut a terme. Les vacants que hi ha a la junta del Col·legi d’Advocats, i en concret en aquest cas, el fet que la cúpula de l’ens col·legial no tingui en aquests moments ocupat el vicedeganat ha obligat a l’ajornament dels exàmens, que es faran d’aquí unes setmanes, quan s’hagi reorganitzat la junta col·legial. Per al càrrec vacant ara sí que ja ha formalitzat la seva candidatura la lletrada Vanessa Durich, a qui inicialment s’havia intentat ‘col·locar’ a dit contravenint els estatuts de la institució que lidera Sophie Bellocq.\nLa presència del vicedegà del col·legi professional en el tribunal avaluador de les esmentades proves és obligada segons que estableix el reglament que fixa el funcionament dels esmentats exàmens. Cert, també, que el vicedegà pot delegar en el membre de la junta que ell consideri. Però Joan Casajuana, que ha ocupat el càrrec els darrers temps, va renunciar-hi per motius personals i abans de plegar no va delegar en ningú, amb la qual cosa era evident que les proves no es podrien realitzar.\nAixí les coses, malgrat que inicialment estava previst que aquest dimecres es realitzessin els exàmens, aquests s’han hagut de posposar. I està previst que es facin el mes que ve, una vegada la junta del Col·legi d’Advocats estigui reorganitzada. Un dubte que hi pot haver és que el reglament regulador de les proves fixa que aquestes s’han de fer, com a mínim, una vegada cada sis mesos. I resulta que el 3 d’abril era el darrer dia per no superar aquest termini. Per tant, l’ens responsable d’aquests exàmens estarà incomplint la normativa.\nLa junta envia una comunicació als col·legiats en què es treu les puces de sobre però en cap cas nega l’intent de saltar-se els seus propis estatuts en la recomposició de l’òrgan de direcció de l’ens\nEl que ja no incomplirà, aparentment, seran els estatuts del col·legi a l’hora d’escollir vicedegà. La junta encapçalada per Sophie Bellocq va haver de desconvocar una assemblea general extraordinària que tenia prevista celebrar per, de forma automàtica, nomenar Vanessa Durich com a substituta de Casajuana. Aquest manera de procedir, però, contravenia totalment el que estableixen els estatuts, com no ha pogut negar la junta, que els darrers dies ha enviat una comunicació als col·legiats per defensar la seva honorabilitat i feina feta. I com no pot ser d’altra manera quan no es tenen arguments, la junta col·legial acusa el ‘missatger’ (parla d’informacions “sensacionalistes”) dels mals propis.\nUna vegada desconvocada l’assemblea i tornada a convocar, ara per al dia 12, és a dir, per a divendres vinent, sí que s’han iniciat els passos necessaris per cobrir la vacant. I Durich és la primera i única lletrada, per ara -hi ha de termini fins a 48 hores abans de la celebració de l’assemblea-, que ha formalitzat la seva candidatura. L’advocada del despatx Pujadas ha tramès una carta a tots els seus col·legues en què exposa sintèticament la seva voluntat i els demana el vot.\nCom no pot ser d’una altra manera, Durich, vocal de l’actual junta, defensa “seguir amb el projecte ja iniciat amb constància i rigorositat per tots i cadascun dels membres de la junta” i participar de diverses qüestions que estan sobre la taula -signatura digital, tribunal arbitral, acord d’associació amb la UE- i fent “tot el necessari per preservar i reforçar la independència de l’advocat prop de les institucions, defensant fermament els nostres interessos i drets en l’exercici de la professió”.


La Laia et convida a la festa\nDel 12 al 14 de febrer, les festes de Santa Eulàlia de Barcelona us proposen tota mena d'activitats dedicades a tots els nens i les nenes de la ciutat. No us podeu perdre els gegants, les cercaviles i els correfocs, ni deixar passar l'oportunitat de viure el teatre i la dansa.\nExplica la llegenda que l'Eulàlia, una noia de només 13 anys que vivia en un mas de Sarrià, es va rebel·lar contra la persecució dels cristians per part de l'emperador romà Dioclecià. La Laia va ser castigada fins a la mort, però no va deixar mai de lluitar pels seus ideals.\nA dia d'avui, aquesta noia, Santa Eulàlia, és la copatrona de Barcelona i la protagonista de la festa major d'hivern de la ciutat. Una festa dedicada a tots els nens i les nenes de la ciutat que es contagien de l'esperit de la solidaritat de la nena més valenta.


Un Nadal solidari per un futur sense Alzheimer | Fundació Pasqual Maragall\nAquest Nadal, formar part de la lluita contra l’Alzheimer serà més fàcil que mai.\nUn Nadal solidari per un futur sense Alzheimer\nS’acosta el Nadal, els dinars familiars, les festes, les cançons… i també els regals i la solidaritat. A la Fundació Pasqual Maragall hem fet un recull de regals solidaris perquè aquest Nadal puguis posar el teu granet de sorra en la investigació de la malaltia d’Alzheimer.\n40 amics de Pasqual Maragall ens expliquen una anècdota inoblidable viscuda amb ell, retornant-li així, de manera simbòlica, els seus records. El resultat és el llibre RECORDS, publicat en col·laboració amb l’editorial RBA i en benefici a la Fundació Pasqual Maragall.\nMODA SOLIDÀRIA “REMEMBE ME” – UTTOPY\nLa marca de moda solidària Uttopy ha creat una col·lecció de roba i accessoris per a tots els de casa; des de samarretes (talles d’home, de dona i d’infant) fins a motxilles, tote bags i tasses, tot dins la col·lecció “Remember me”. La col·lecció, dissenyada en col·laboració amb l’escola de disseny ELISAVA, està confeccionada amb cotó orgànic i tints ecològics. Part dels beneficis es destinen a la lluita contra l’Alzheimer.\nART A CONSCIÈNCIA:\nUna iniciativa que inclou peces donades per una trentena d’artistes com Antoni Clavé, Robert Llimós, Susana Solano o Xavier Mariscal. A la nostra botiga online, hi podràs trobar escultures, pintures, fotografies, obres gràfiques i diverses. Els diners de la venda d’aquestes peces seran destinats íntegrament a la Fundació Pasqual Maragall.\nEl proper 12 de gener a les 20h, l’Andrea Motis i el Joan Chamorro ens faran gaudir del Jazz amb un concert solidari per un futur sense Alzheimer.\nEls dos músics porten des del 2012 sorprenent al públic amb les seves actuacions; a l’escenari, quan el seu talent es fon, no deixa a ningú indiferent. Aquest Nadal, sorprèn als teus amics amb un regal solidari ple de música i emocions.\nEl preu de les entrades solidaries és de 20€. Aquest import serà destinat als projectes d’investigació científica per vèncer la malaltia de l’Alzheimer que impulsa la Fundació Pasqual Maragall. Pots aconseguir les entrades i trobar més informació AQUÍ.


«Si no tenia cap activitat per fer i només jugava, em sentia malament» - Regió7\nJessic Escot i la seva filla Bruna arxiu particular\nJessica Escot i Gerard Iglesias són els pares de la Bruna, una nena de tres anys i mig que va a l'escola de Gironella. El centre els ha enviat propostes d'educació no obligatòries i això ha fet que la petita pugui experimentar sense que els pares se sentin encara més pressionats per haver de combinar educació i treball.\nVostè és professora... i mare. Sent que aquests dies a casa també ha d'exercir la seva professió?\nEm sento en l'obligació d'anar fent petites activitats i aprenentatges amb ella. Al principi, si no tenia cap activitat a fer i ella només jugava, em sentia malament?\nCom compaginen l'educació de la nena amb la feina dels pares?\nEls primers dies els dos érem a casa i era més senzill poder fer teletreball, sortir a comprar... perquè ens organitzàvem les estones. Ara el pare ha tornat a treballar i es fa molt difícil. La Bruna comença a estar més cansada d'estar a casa, tot l'avor-reix i no em desempara. Fer teletreball és molt díficil perquè tens una nena de 3 anys i mig reclamant la teva atenció tot el dia.\nA l'edat de la Bruna, a l'escola fan fer res en especial als pares?\nEn cap moment ens han obligat a res, ella és molt petita. A P3 jugar és el seu principal interès i una font rica d'aprenentatge.\nQuè els han proposat de fer?\nUn vídeo amb les activitats que les famílies fem a casa amb els fills. Nosaltres els hi enviem i elles fan un muntatge. D'aquesta manera els nens es veuen sovint i també veus activitats que fan les altres famílies. Estic contenta de com ho estan gestionant, fan propostes lliures i tu no ets sents pressionanda.\nQuin comportament té la Bruna aquests dies envers l'aprenentatge que li proposen?\nQuan és hora de jugar, experimentar... és la primera que s'hi vol posar. Quan ja vols pressionar una mica més i introduir algun aprenentatge, et diu que està cansada!\nLa Bruna troba a faltar l'escola?\nSí que parla que té ganes de veure els amics però tenir la mare i el pare tot el dia amb ella és com un regal. Crec que troba més a faltar la interacció amb nens i jugar al parc.


El Reus goleja a Santander i posa un peu i mig a Segona A - Diari de Girona\nEl Reus goleja a Santander i posa un peu i mig a Segona A\nEls del Baix Camp s'imposen amb claredat a El Sardinero per 0-3 i tenen a l'abast pujar per primera vegada a la categoria de plata\nEl Prat va tenir el suport d´uns 1.700 aficionats al Sagnier. sport\nEl Reus va clavar un cop d´efecte gairebé letal a El Sardinero contra l´històric Racing.\nEl tret de sortida de les promocions d'ascens a Segona Divisió A van deixar un grapat d'emocions entre les quals la més destacada va ser la inesperada victòria del Reus a Santander que el deixa amb un peu i mig a Segona A (0-3). Molt malament ho hauria de fer el Reus el proper cap de setmana per no jugar la propera temporada a la categoria de plata. I és que no sortir d'entrada com a favorit, el conjunt del Baix Camp va donar ahir un cop d'efecte gairebé incontestable en imposar-se al Racing de Santander al Sardierno davant 19.000 espectadors quesomiaven amb un bon resultat dels seus. Els gols de Vitor Silva i Diniz a la primera mitja hora d ejoc va deixar noquejats els càntabres que no van saber reaccionar i van veure com David Haro (m.59) els sentenciava i deixava sense pràcticament opcions per a la tornada al Municipal reusenc. En cas d'aconseguir el proper cap de setmana l'ascens seria la primera vegada que el Reus competeix a la categoria de plata. De la seva banda, el Racing tindrà, si no es capaç de fer realitat el miracle de la remuntada, una segona oportunitat i es reenganxarà als equips que superin la primera fase.\nEn l'altra eliminatòria de campions, l'UCAM Múrcia va doblegar el Reial Madrid Castella per 2-1. El filial blanc es va avançar ben aviat però els murcians, amb l'exdefensa del Girona Marcelo Djalo disputant els noranta minuts, va poder capgirar el marcador i donar-los mínim avantatge. La tornada d'aquesta eliminatòria serà dilluns 30 per coincidir amb la final de la Champions League del primer equip contra l'Atlètic de Madrid a Berlín de dissabte.\nPel que fa a la resta de partits, només l'Hèrcules es va encarar l'accés a la segona ronda. Els alancantins van batre l'imbatibilitat del Tudelano a casa gràcies a un solitari gol de Javi Flores a la segona part. D'aquesta manera, l'Hèrcules podrà rematar l'eliminatòria al Rico Pérez el proper cap de setmana. Els navarresos ho tenen coll amunt en la seva primera presència en una fase d'ascens a Segona A. De la seva banda, en un partit ple de nervis i tensió, Toledo i Reial Múrcia van empatar sense gols al Salto del Caballo. Els castellans van jugar quasi una hora en inferioritat i també van veure com el seu entrenador Onésimo Sánchez era expulsat. En l'últim partit del vespre, el Vila-real B va sortir viu del Nuevo Las Gaunas després d'empatar-hi sense gols (0-0) contra l'UD Logronyès. El filial groguet tindrà l'oportunitat de segellar l'accés a la següent ronda a la Ciutat Esportiva el cap de setmana vinent.\nDissabte, el Lleida va aconseguir un mínim avantatge al superar el Barakaldo al Camp d'Esports (1-0) i el Socuéllamos va empatar al camp del Sevilla Atlètic (1-1). Per últim, també dissabte el Cadis no va passar de l'empat (0-0) al Ramón de Carranza contra el Racing de Ferrol. En els gaditans l'exgironí Migue González va ser titular mentre que Jandro Castro i Ranko Despotovic no van ser convocats.\n"Play-off" la salvació\nPel que fa a la promoció de permanència, el Leioa basc va esgarraar un bon resultat (1-1) de la Murtra contra l'Olímpic de Xàtiva. En l'altra eliminatòria per la salvació el Cacereño i el Linares van empatar sense gols a terres extremenyes (0-0).\nEl Prat supera l´Osasuna B (3-1) i fa un pas de gegant per tornar a 2a B. Girona FC


La pequeña oruga glotona (libro de cartón pequeño) | Pati de llibres\nD'un ou neix una erugueta que té molta gana. Dilluns menja una poma, però continua amb gana. Dimarts, dues peres... i continua amb gana. Dimecres, tres prunes... i continua amb gana. Van passant els dies de la setmana un a un, i l'erugueta menja i menja dia rere dia fins arribar a dissabte amb mal de panxa per haver-se empatxat, així que diumenge menja una mica de verd. Ja no té gana, és grossa i forma un capoll. De la crisàlide sortirà una papallona estupenda.\nEl cicle de vida, el nom de les fruites i altres aliments, els dies de la setmana... L'erugueta goluda és una història literària rodona i divertida com poques, i plena de continguts pensats per explicar el món als més petits. Un dels llibres més llegits any rere any a tot el món. Motius n'hi ha, oi?


Anant a les arrels per entendre i afrontar els desafiaments globals - #elmejarnoesllença\nby Espigoladors | 19 març, 2020\n“El menjar no es llença perquè…”\nMoltes hem crescut amb l’imperatiu “El menjar no es llença”. Sovint amb advertències com “acaba’t el plat, hi ha nens i nenes pobres que passen gana” o “t’ho has de menjar tot, perquè a l’Àfrica no tenen menjar”. Però existeix una vinculació directa entre la fam o la pobresa alimentària amb el malbaratament d’aliments? Perquè seguim afirmant que la fam és conseqüència del fet de llençar aliments o de la manca d’aliments en alguns territoris? En l’imaginari popular hi trobem aquesta idea tan arrelada que “no podem llençar menjar” perquè “hi ha gent que passa gana”, però en un context de sobreproducció se’ns fa difícil de creure. A més, aquest tipus de frases, sovint reprodueixen estigmes i estereotips sobre la pobresa, especialment sobre les poblacions del Sud Global, alhora que perpetuen solucions basades exclusivament en una visió assistencialista.\nPodem trobar una explicació des de la Sobirania Alimentària, concepte que remet al dret dels pobles a aliments nutritius i culturalment adequats, accessibles, produïts de forma sostenible i ecològica, i el seu dret a decidir el seu propi sistema alimentari i productiu. Des d’aquesta perspectiva, s’afirma que la fam i la malnutrició són conseqüència de la mercantilització dels aliments, en el marc d’un sistema econòmic globalitzat. Que vol dir això? Que l’alimentació ha passat a ser una mercaderia, lligada a les lògiques de mercat com l’especulació, l’exctravisme de béns naturals comuns, la imposició d’agricultures industrialitzades o monocultius que suposen greus impactes ambientals, o l’acaparament de terres agrícoles. Aquestes lògiques de mercat reprodueixen i augmenten les desigualtats i injustícies socials arreu, tenint com a resultat també la vulneració de drets, com l’alimentació. Tot això, sense oblidar que les relacions desiguals Nord-Sud Global fomenten que les poblacions més empobrides pel sistema alimentari siguin les dels territoris del Sud. Així doncs, es pot afirmar que la fam té més a veure amb la impossibilitat d’accedir als mitjans de producció i als recursos alimentaris, tenint unes causes estructurals i inherents al sistema agroalimentari imperant.\nD’aquesta manera, seguir vinculant el fet que “no hem de llençar menjar” perquè “hi ha gent que passa gana” es considera una perspectiva perillosa ja que ens fa quedar en un pla molt superficial de la problemàtica, alhora que reprodueix imaginaris col·lectius basats en l’estigma i els estereotips sobre la pobresa. Tanmateix, tampoc podem deixar de considerar un privilegi el fet de desaprofitar recursos quan hi ha persones, col·lectius o poblacions que no hi tenen accés.\nDes d’Espigoladors creiem que per tal d’afrontar i donar resposta als grans desafiaments socials i ambientals, cal entendre tots els elements que hi tenen a veure i tot allò que els origina, per pensar de quina manera hi podem aportar solucions, des d’una perspectiva crítica, sostenible i socialment transformadora. D’aquesta manera, creiem que les nostres activitats educatives han de brindar totes les eines possibles per entendre la complexitat de les realitats que ens envolten i arribar a les arrels dels reptes que se’ns presenten, així com oferir els espais per incloure les mirades i les veus d’infants i joves en el procés de construcció de realitats més justes i sostenibles per a totes.\n← Ecomontgròs, projectes ambientals fets pels i les alumnes de l’Institut Montgrós Medi ambient: el defensem avui i cada dia →


Aquest any… tampoc | Variacions\n29 Juliol 2010\t/ 1 comment\nSi hem de ser sincers, pocs confiàvem que a la fi fos possible aprovar la Llei Catalana de Polítiques de Joventut en aquesta legislatura. El procés ha estat tan llarg i arribàvem a la fi del període de sessions parlamentàries amb tan poc marge, que la majoria teníem coll avall que ens tocaria seguir esperant. Però un bon esprint final i no poca feina negociadora feia possible que en el darrer sospir, en això que anomenen ple escombra perquè acaba recollint les votacions de tots els temes pendents abans que ses senyories marxin de vacances, s’aprovés finalment una llei llargament desitjada i reivindicada. Però no. Quan ningú no s’ho esperava i res no ho feia preveure, CiU ha enviat la norma al Consell de Garanties Estatutàries.\nEl desastre és majúscul. El simple tràmit realitzat fa impossible que la llei s’aprovi dintre d’aquesta legislatura, però no només això. Tota la feina realitzada fins ara decau i, sigui qui sigui que governi després de les properes eleccions autonòmiques, haurà d’iniciar tota la tramitació de bell nou, inclosa l’aprovació del Govern. Això en el benentès que els nous governants mantinguin la voluntat de fer una llei de joventut.\nFa més de sis anys que la llei balla entre procesos participatius de consulta, redaccions diverses i variades, retocs, esmenes, aturades per canvis de govern amb crisis incloses, reivindicacions sectorials… Però és que aquests sis anys no són altra cosa que la darrera etapa d’una llarga història de desesper, perquè després de 30 anys d’aplicació de polítiques de joventut sense norma ni regulació essencial, la urgència és gairebé desesperada.\nMalgrat les mancances i la debilitat crònica de les polítiques de joventut, tot sovint menystingudes i sempre secundàries en l’ordre de prioritats de tots els governs, fins al moment havia funcionat una mena d’acord tàcit, no formulat en veu alta, però força eficaç en la seva via pràctica, que les deixava al marge de la confrontació partidista. La política de joventut no farà guanyar ni perdre les eleccions a ningú, però en canvi requereix un elevat nivell d’acord polític perquè per definició afecta de forma transversal a nombroses (per no dir totes) àrees de govern. Que les polítiques de joventut subsisteixin, per tant, requereix que les forces polítiques arribin a acords bàsics. Per tot plegat, i malgrat les diferents orientacions socials que puguin tenir els partits polítics, el nivell de consens en la política de joventut havia estat elevat fins al moment. Les desavinences gairebé sempre trobaven espais de diàleg que generaven els mínims acords necessaris per no paral·litzar les mesures bàsiques. Però aquesta norma no escrita s’ha trencat.\nLa Llei Catalana de Polítiques de Joventut ha decaigut per un simple argument tècnic, sense cap dificultat greu d’acord en els seus continguts. Sembla que la dinàmica electoral ha causat ja la primera víctima. L’aturada de la llei no s’ha produit pel desacord de ningú; no hi ha hagut cap votació que qüestioni els seus continguts; ha estat simplement el resultat d’una típica maniobra parlamentària d’entorpiment o bloqueig. Tècnica parlamentària simplota. De poc nivell. Calia evitar que el Govern anotés al seu caseller una nova llei aprovada.\nEn fi. En el millor dels casos, no tindrem llei de joventut abans d’un o dos anys més. Algú pot pensar que no ve d’aquí. Altres pensem que s’han superat tots els límits raonables de paciència. Tots els agents que intervenen d’una manera o altra en les polítiques de joventut en són els principals perjudicats. No perquè l’aprovació de la llei hagués de suposar canvis inmediats en les seves condicions de treball o en les garanties tècniques dels seus projectes, sinó perquè, simplement, se’ls ha faltat al respecte.\nJo mateix vaig tenir l’oportunitat, quan era president de l’Associació Catalana de Professionals de les Polítiques de Joventut (AcPpJ), de parlar amb els representants de tots els partits polítics per demanar determinats continguts en la llei que en aquell moment s’estava redactant. Podíem estar més o menys d’acord en algun aspecte dels continguts, però ningú, en cap cas, no va posar en qüestió els seus aspectes centrals ni l’evident i contundent necessitat de tirar-la endavant. Recentment, quan els companys que actualment dirigeixen l’AcPpJ van poder comparèixer davant de la comissió parlamentària dedicada a treballar la llei, ningú no va posar en qüestió res fonamental i, és més, la majoria de grups van demanar explícitament a l’entitat els seus punts de vista i majors precisions en les seves propostes, amb una actitud que, en termes generals, era ben constructiva per part de la totalitat de grups parlamentaris. Però el de l’AcPpJ és només un exemple dels múltiples agents implicats en les polítiques de joventut que ara estan inevitablement decebuts.\nAmics, arriben les eleccions. Preparem-nos, perquè a partir d’ara tot s’hi val.\nAcPpJ, diàleg, Govern, joves, polítiques, societat civil\nJoan Vigó 30 Juliol 2010 — 07:00\nCompletamentb d’acord, Pep. I no és la primera vegada que cito a El Perich en el teu blog, però no puc estar-me’n:\n“La Oposición acusa al gobierno de hacerlo mal. Y el Gobierno acusa de hacerlo mal a la Oposición. Lo más grave del caso es que ambos tienen razón”.


SOS de la vela catalana | Fosbury\nFosbury » Vela » SOS de la vela catalana Els efectes de la Llei de Costes són devastadors: el CN Pineda tanca i se suma als de Cabrera i Canet\nLa gent de mar comprèn a la perfecció què vol dir SOS. I sap de la necessitat d’auxiliar a qui l’emet, com a exercici primordial. La gent de mar espera que qui emeti la senyal d’ajuda sigui una embarcació. En aquesta ocasió, però, és tota una disciplina. Tot un esport qui demana socors.\nEl Club Nàutic Pineda de Mar, un dels històrics de la vela catalana, ha finalitzat aquest mes la seva activitat després de 29 anys en funcionament. La històrica entitat comptava amb 100 socis, una massa social de 1.500 persones i 10 empleats. D’aquesta manera es tanca el capítol del club maresmenc, que s’ha vist forçat per la modificació de la Llei de Costes per la qual s’obliga als clubs amb instal·lacions nàutiques a tenir una superfície màxima de base nàutica de 300 metres quadrats per rebre o renovar concessions.\nÉs una autèntica sagnia per la vela catalana. El tancament del Club Nàutic Pineda de Mar s’uneix als de Cabrera de Mar i Canet de Mar, els primers afectats per l’actualització de la normativa. Fins a vuit clubs més, la gran majoria dels quals amb més 50 anys d’història i alguns que fins i tot superen el segle d’existència, es troben en la mateixa situació i esperant a rebre una notificació que els obligui a cessar les seves activitats.\nEn total, la nova Llei de Costes posa en perill l’activitat d’uns 3.500 socis i els llocs de treball directe de més de 250 persones a Catalunya.\nLa problemàtica va sorgir el 2013, amb la remodelació que el Ministeri de Transició Ecològica va realitzar sobre la Llei de Costes, promulgada originalment el 1988. Aquesta actualització limita les concessions als clubs amb una base nàutica igual o inferior als 300 metres quadrats, una superfície que en molts casos és insuficient per comptar amb els equipaments necessaris per al correcte desenvolupament de la pràctica de la vela. En cas de no complir-ho, les multes poden ascendir fins als 60.000 euros i afecten directament els seus presidents, que han de respondre-hi amb el seu patrimoni, fet que força a moltes al tancament de les seves instal·lacions. La modificació de la llei, però, no afecta els locals de restauració que es trobin a primera línia de mar.\nDavant el que consideren una injustícia, la Federació Catalana de Vela abandera la campanya “Defensem la Vela”, que el 25 d’abril va dur els vaixells al centre de Barcelona. Membres de totes les entitats afectades es van concentrar a la Plaça de la Catedral, que va ser ocupada amb algunes de les embarcacions dels usuaris afectats.Després de la concentració, el conseller de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat, Damià Calvet, es va comprometre a liderar les converses amb el Govern central per desencallar la situació i així mantenir la base de l’esport més llorejat en la història de l’olimpisme espanyol.\nClubs NàuticsDestacatFederació catalana de velaVela


L'Obra Completa (volum 14): "El vent del teatre" — Josep Vallverdú\nL’Obra Completa (volum 14): “El…\n(Nerta, La Caputxeta i el llop, Teatre breu)\nPròleg d’Albert Jané a El Vent del Teatre:\nUn fabulador tan prodigiós com Josep Vallverdú, que ha concebut tantes situacions i tants arguments, i que ha creat tants i tants personatges, als quals ha donat vida amb l’art i la màgia de la seva paraula, necessàriament s’havia de sentir temptat, en una mesura o altra, pel teatre, aquest gènere “narratiu” en què els personatges cobren vida de debò, actuen, en tots els sentits de la paraula, es mouen i es belluguen i, sobretot, parlen, és a dir, tornen a la paraula la seva condició primera i essencial, l’oralitat. La paraula, en el teatre, torna a ser, de nou, la paraula parlada. De fet, algunes de les narracions de Josep Vallverdú, tenint en compte la part que hi té el diàleg, en el qual és un mestre reconegut, són ja molt acostades a l’acció teatral, i, si calgués, la seva adaptació èr a l’escena seria, probablement, dit amb termes potser un xic paradoxals, un joc de poques taules.\nLa producció teatral de Josep Vallverdú no té, amb tot, un gruix remarcable. Comprèn els tres blocs següents: l’adaptació escènica del poema Nerta, de Frederi Mistral, l’obra infantil, La caputxeta i el llop, tan sovint representada, sempre amb èxit, i el conjunt de peces breus aptes per a ésser representades pels mateixos infants i aparegudes, al llarg dels anys, en diverses publicacions, especialment a la col·lecció “Teatre, joc d’equip” i a la revista Cavall Fort.\nL’adaptació escènica del poema Nerto és la peça major de la producció escènica de Josep Vallverdú i, probablement, la primera que va escriure, quan el nostre autor, com a narrador, encara no s’havia decantat d’una manera decidida cap a les publicacions infantils i juvenils. Nerto és el títol d’un dels poemes més coneguts del gran poeta provençal Frederi Mistral, l’autor de Mireia, i tracta el tema de la filla venuda al diable pel seu mateix pare, un jugador que duu el vici del joc arrapat a l’ànima. Aquest poema va ser traduït al català, en prosa, per Jacint Verdaguer, que era amic personal i un gran admirador de Mistral. I va ser a partir de la traducció catalana de Verdaguer que Josep Vallverdú va escriure la seva adaptació escènica, amb el títol catalanitzat en la seva terminació, Nerta, que és un nom de noia, el de la protagonista principal, l’heroïna de l’obra. El relat se situa en plena edat mitjana, a principìs del segle XV, a l’època dels papes d’Avinyó, més concretament en els seus darrers temps, és a dir, quan ja s’ha produït l’anomenat Cisma d’Occident. Això volia dir que hi havia dos papes, l’un que vivia a Roma i l’altre a Avinyó, i que tots dos, cadascun amb els seus partidaris, consideraven que ell era el legítim. I el cas és que el papa d’Avinyó, per molt antipapa (això és, papa il·legítim) que després hagi estat considerat oficialment per l’Església, és un dels papes més famosos de la història del papat: era un aragonès que es deia Pero de Luna, i que va adoptar el nom de Benet XIII, un home molt enèrgic i intel·ligent, d’una gran personalitat, que va acabar els seus dies a Peníscola, gairebé abandonat de tothom, però sense deixar-se de considerar l’únic papa legítim fins al darrer moment. En la història narrada per Mistral i, doncs, en l’obra de Vallverdú, Benet XIII viu encara a Avinyó, assetjat pels seus enemics. Un nebot seu, el fogós cavaller Roderic de Luna, i la filla d’un baró provençal, posseït pel vici del joc, Nerta, són els protagonistes principals d’aquesta història eminentment romàntica, que fa pensar en les novel·les de Victor Hugo. Venuda al diable pel seu pare, dominat per la passió del joc, la gentilíssima Nerta es veu alhora condemnada sense remei a les penes eternes de l’infern i, alhora, estimada apassionadament pel jove Roderic de Luna, que no vol altra cosa que la satisfacció del seu amor. Al final, però, Nerta es veu salvada, redimida per l’amor, al capdavall pur i desinteressat, de Roderic.\nbuy human menopausal gonadotropin online


Desmuntant mites sobre l’alimentació – Benvinguts a Mireiadiet!\nPublicat el Març 10, 2014 Desembre 16, 2014 per mireiadiet\nÉs ben típic escoltar diversos mites relacionats amb la nutrició, però tot sovint són falsos, avui n’aclarim tres més!\n(Pots consultar un altre article on hi trobaràs un parell de mites més)\nL’oli d’oliva, igual que la resta d’olis, aporta 9 calories per gram tant si es consumeix cru com cuinat, per la qual cosa s’ha de moderar el consum en cas d’excés de pes. Una cullerada sopera (10 grams) d’oli (oliva, gira-sol, blat de moro…) aporta 90 quilocalories. Cal tenir mesura tant per cuinat com per amanir els plats.\nLes dues begudes contenen una quantitat de sucre (90 grams per litre la tònica i fins a 135 grams per litre el bíter) que cal tenir en compte si se segueixen dietes baixes en calories. El fet de tenir un gust amarg, dóna la sensació que no porten sucre i això fa que les persones pensin que no engreixen.\nLa sal engreixa: Fals\nEl que de fet fa és incrementar la retenció de líquids i donar un resultat poc real al moment de pujar a la balança.\nMenjar amb menys sal és summament saludable perquè és una forma de tenir cura del cor, els vasos sanguinis, el cervell, i els ronyons, i de prevenir malalties cardiovasculars, però no aporta calories, per tant que no engreixa.\nEtiquetes: consejos nutricionales, dieta, dieta saludable, dietètica, nutrició, nutrición, salut i nutricióCategories: ERRORS I MITES ALIMENTARIS\nAnteriorQuè podem menjar si tenim Hernia d’Hiat?\nSegüentL’Agència de Salut Pública de Catalunya edita una nova piràmide de l’alimentació saludable


Lluernari / 2016 : Miquel Duran\n6 d'agost - 25 de setembre\nSala d'exposicions de Ca l'Anita\nEntrevista amb Miquel Duran a Roses Cultura\nCrítica d'Eudald Camps\nEl d’en Miquel Duran, és un exemple atípic d’artista plàstic que, més enllà d’aconseguir imatges amb una força trasbalsadora, té el do de l’eloqüència i ens atrapa amb la solidesa dels seus raonaments verbals relatius al seu treball. En cap cas, però, això no suposa que amb els seus comentaris negui a l’espectador o al crític la llibertat de reflexió/interpretació davant la seva obra, ben al contrari, el que ell aconsegueix és que entenguem quina és la intenció que guia el seu meditat procés de treball.\nEn el discurs recent d’en Miquel Duran sovinteja la referència a la contaminació visual que ens envolta i en la que ens veiem immersos. Aquest fenomen el preocupa i per això, sota el títol de “Lluernari” a l’espai Ca l’Anita de Roses. els espectadors podran veure una sèrie de 17 peces amb un format 125 x 60 cm sobre fusta, en la qual Duran intenta oferir imatges perdurables, imatges que admeten una i moltes lectures i que en cada ocasió ens descobreixen noves sensacions, matisos que abans havien passat desapercebuts, detalls subtils que esdevenen reveladors.\nEnfront a la sobredosi contaminant d’imatges embrutidores que el dia a dia ens regala, Duran treballa de manera obsessiva cada peça i en el seu sistema de treball, la geometria inicial queda definida per la distribució estratègica d’uns materials de collage, modificats progressivament amb una i mil capes de materials diversos, fins aconseguir unes peces estructurades amb un ordre compositiu molt complex i que ens captiva.\nSón peces que actuen com una finestra oberta al cel, com un lluernari capaç de portar una mica de llum en aquest nostre dia a dia en el qual tot sembla orientat a robar-nos la capacitat de meravellar-nos davant d’allò complex i fascinant que la vida ens regala i que Duran, en canvi, representa de manera magistral en aquesta ocasió.


76. INSTAGRAM, LINKEDIN I TIKTOK PER A LA RECERCA DE FEINA\nDates 08/06/2022 - 09/06/2022 Preinscripció fins el: 02/06/2022 Durada 6 hores Codi 2022/76\nObjectiu del curs: Entendre com funciona la recerca de feina en 2021. Donar trucs per a fer servir les noves eines de recerca de feina. Conèixer com Instagram , Linkedin i Tik Tok ens ajuden a fer que ens trobin en el mercat ocult del 85% de les ofertes de feina Investigar el procés de selecció a cada xarxa des de la pell d'una reclutadora: Instagram, Linkedin, Tik Tok. Adreçat a : Persones en ...\n57. INSTRUCTOR EN SVB I DEA\nDates 09/06/2022 - 09/06/2022 Preinscripció fins el: 02/06/2022 Durada 6 hores Codi 2022/57\n1. Objectiu del curs: Demostrar que es mantenen les competències en la pràctica de SVB i DEA enpacients amb aturada cardiorespiratòria que ho requereixin. Transmetre els coneixements i les habilitats necessaris per tal de poder practicar correctament el SVB i DEA. 2. Adreçat a: Persones en edat laboral. 3. Durada: 6 hores 4. Lloc de realització: LA GUAITA, Centri de Suport a ...\n58. MANIPULACIÓ D'ALIMENTS (ONLINE)\nDates 14/06/2022 - 15/06/2022 Preinscripció fins el: 09/06/2022 Durada 4 hores Codi 2022/58


El quefir, la beguda fermentada. Heu sentit a parlar d'ella? | El bloc de la dieta sana\nEl quefir són uns petits nòduls. Concretament són uns microorganismes formats per llevats i bàcils.\nAntigament, aquests nòduls es trobaven en els recipients de fusta on quallaven la llet per fer formatge. Un bon dia, van descobrir que aquests nòduls donaven una beguda de molt bon sabor i van observar que era més digerible que la llet.\nEn aquest sentit, podem pensar que si és un producte fermentat és comparable alimentàriament amb el iogurt, però no és així. El procés de fermentació és diferent, en el iogurt és una fermentació làctica produïda només per bacteris i en el quefir és una fermentació làctica i alcohòlica. La fermentació làctica la realitzen els bacteris i l'alcohòlica, els llevats.\nEl quefir té unes propietats molt beneficioses. En tractar-se d'un producte fermentat, ens pot ajudar al bon equilibri de la flora intestinal pròpia. A més a més, és un producte molt digerible, ja que hauria experimentat una "pre-digestió" en la seva fermentació, la qual cosa fa que s'absorveixin millor els seus nutrients. El sabor del producte de la fermentació de la llet és semblant al del iogurt però lleugerament més àcid.\nLa composició nutricional del quefir de llet, depèn molt de la llet escollida, però a destacar que és un aliment ric en calci, fòsfor, magnesi i vitamines de grup B. Aporta també proteïnes d'alt valor biològic i un contingut baix de lactosa (ja que els microorganismes fermenten la lactosa).\nOn podem trobar els nòduls de quefir? Aquests nòduls no es venen, sino que es regalen, aquest organisme a mesura que va fermentant creix i és molt habitual que es regali. El que si que podem comprar és el producte final ja fermentat. El podem trobar en herbo-dietètiques i botigues d'alimentació de productes ecològics.\nMés endavant parlarem de com fer nosaltres a casa la fermentació del quefir de llet, aigua i te.\nSalut i Quefir!\nMaria Casanova, Diestista-Nutricionista


El primer sisè del Ramón | Al final de la roca\nEnviat per: pepsunye | 30 Mai 2010\nEl primer sisè del Ramón\nDistretament..! Així és més o menys com ha anat. Vull dir, que hauria estat força probable que no haguéssim intentat d’entrada aquest (6a+) “Memphis”, de no haver-nos deixat les ressenyes al cotxe. Quan ja ets als peus de la Penya Roja, però, tampoc és qüestió de tornar a baixar.\nAquest diumenge hem anat a escalar a la Riba, a un dels sectors centrals de la Penya Roja. La Riba sempre ha estat una gran escola d’escalada i, malgrat la proliferació d’altres sectors, amb força més grau, ens ha agradat comprovar que encara hi ha qui s’ocupa que les vies estiguin equipades.\nJo recordava haver escalat en aquesta via (potser fa deu o dotze anys) i també en algunes de les que hi ha al seu costat. Així que, ens hem calçat els peus i, cap amunt!\nPer cert, avui hi hem anat tots: L’Esther i la Mayte, els nens, el Pol i el Martí, el Ramón i jo. Per pujar els nens fins al peu de la Penya, en alguns trams hem hagut de tirar de papa/motxilla.\nEl riu Brugent, “peladet”, pobre. Es podien veure les pedres seques del fons i s’intuïa l’agonia de l’únic peix que havia quedat estancat al lloc més fons i ombrívol, on la poca aigua acumulada lluitava contra la putrefacció.\nHem agafat el camí que hi ha al costat esquerre de l’antic molí. Recordo que de petit l’havia vist totalment diferent. Pel seu interior hi baixava un espectacular salt d’aigua que anava a parar a les tres bases del costat.\nEls fons verd i inescrutable de les basses, sempre m’havia fet molt de respecte. Pensava que si mai i queia algú, ja no en sortiria mai més; aniria directe cap a les clavegueres de l’infern.. o ves a saber on?\nEl primer contacte amb la via ha estat, uf..! El primer “spit” de fet era un anclatge, no es veia més lluny d’un bon parell de metres del terra.\nAvui jo estrenava peus de gat, samarreta i pantalons. Els pantalons són els “Trango”, model Siurana, el Ramon porta els mateixos i val a dir que van de “conya”. De fet, et fa la impressió que no portes res (el model va sortir fruit de les provatures de Dani Andrade, per la marca).\nEls peus de gat, pel que havia estat llegint en foros d’Internet, em farien pujar, almenys, mig grau. Certament, no hi ha color. Els anteriors eren uns Boreal de mitja canya. Els nous, uns magnífics “arrapadors” de parets.\nAl començament de la via no he notat gaire la diferència, quan li ha començat a sortir el grau i el + però diria que han estat fonamentals.\nLa via és molt maca, també molt exigent. Especialment, entre la segona tercera part i el principi de la tercera. Hi ha un pas en el que has de confiar del tot en els peus de gat o, com alternativa, fer una llarga progressió. Com ha fet el Ramón.\nUn cop encadenada la via, hem fet el canvi amb el Ramón. Al principi no ho veia gaire clar. Amb tot, s’ha animat i cap amunt. A banda d’un parell de naturals caigudes, hem de tenir en compte que és el seu primer sisè. No sense haver de suar la cansalada, ha aconseguit encadenar “Memphis”. El millor pas ha estat a la sortida de la que us parlava abans. A pocs metres per arribar a dalt. El Ramón ha fet una progressió que jo, francament, no li havia vist fer mai abans. Molt bé Ramón, d’aquí a poc, a la Rambla!\nEncara no era l’hora de dinar i vam voler fer alguna via més abans de marxar… (seguirà ampliació)\n« Escalada sector El Morral (La Carbonera) a Arbolí\nMont-ral i el millor assegurador que puc tenir »


Per què Lituània recomana als seus ciutadans desfer-se dels mòbils xinesos?\tPer què Lituània recomana als seus ciutadans desfer-se dels mòbils xinesos?\nEls parlamentaris han votat a favor d'acabar amb la mesura, que es remunta a 2019\nEl parlament regional de Swietokryskie, al sud de Polònia, ha anul·lat una resolució contra el col·lectiu LGTBI davant la pressió exercida des de la Unió Europea. Els parlamentaris han votat a favor d’acabar amb la mesura, que es remunta a 2019 i és “contrària a la ideologia LGTBI”. Aquest tipus de resolucions són comunes a Polònia, on gairebé un centenar de ciutats i regions s’han declarat zones “lliures d’idees LGTBI”. La majoria d’aquestes regions es troben a l’est i sud del país, les zones més catòliques.\nLa Comissió Europea ha suspès les negociacions sobre possibles finançaments a cinc regions poloneses pel manteniment d’aquest tipus de resolucions. Andrzej Betkowski, que es troba al capdavant de l’administració regional de Swietokryskie, ha indicat que la “Comissió Europea ha alertat que aquestes resolucions van en contra de l’article 2 dels tractats europeus”. Fa diversos dies, la regió de Cracòvia va revocar l’estatus de “zona lliure d’ideologia LGTBI” també davant la pressió exercida des de Brussel·les.\nEn desenes de municipis i regions poloneses s’han adoptat resolucions similars contra la comunitat LGTBI, la qual cosa ha suscitat crítiques a escala estatal i internacional. Vora de quaranta governs locals han adoptat les anomenades “cartes de drets de la família” per a protegir, tal com asseguren, als “xiquets” de la “corrupció moral”.


Halloween o la nostra Castanyada?\nLa dona velleta, humil, vestida amb roba d’abric, al costat d’un forn tot torrant castanyes i embolicant-les amb una paperina de paper de diari ha desaparegut dels nostres carrers, encara que, els que som més grans la recordem amb certa nostàlgia. Les olors de castanyes torrades presagiaven que el fred arribaria aviat. Ho recordeu?\nUs heu parat a pensar d’on ve la Castanyada?\nLa Castanyada és una festa tradicional catalana, on la gent més propera es reuneix i menja castanyes, moniatos, fruita confitada i els típics panellets.\nEl costum de d’ingerir aquests aliments tan calòrics prové de la tradició cristiana, en que la vigília del dia dels morts, a les esglésies es tocaven a morts durant tota la nit fins a la matinada. Els campaners exhausts necessitaven un dosis d’energia extra per aquest esforç i aleshores els amics i familiars els hi portaven perquè no defallissin.\nLes castanyes són riques en midó, baixes en proteïnes i matèria grassa, riques en potassi i, en comparació a altres fruits secs, tenen un major contingut d'aigua.\nÉs un dels fruits secs menys calòric i és indicat en esportistes pel seu alt contingut en hidrats de carboni.\nAltres versions consultades, esmenten la Castanyada com una festa que s’inicia a final del segle XVIII i que deriva de les antigues festes funeràries en que es feien uns àpats especials. Els àpats funeraris consistien en llegum, fruita seca i els pans de l’ofrena dels difunts coneguts per panets, panellets o panellons.\nEl pa, és una de les bases de la dieta mediterrània, i per això també era un element molt important en les ofrenes als avantpassats, ja que es deixaven pans a les tombes dels familiars, en honor seu, i també com un aliment en el viatge del mes enllà. El pa es va anant transformant en un pa més dolç, ja que durava molt més temps.\nEls panellets es fan amb ametlles crues moltes, sucre i clara d’ou. Es poden aromatitzar amb llimona, xocolata, cafè. També es poden arrebossar amb pinyons o altres decoracions com coco, xocolata, ametlles confitades, ametlles picades etc. En algunes receptes, per abaratir cost dels ingredients, s’hi afegeix patates.\nLes fruites confitades també hi eren presents, perquè en aquell moment de l’any , els rebots estaven plens de conserves, per tenir una bona reserva per a l’hivern.\nEl Halloween, és una festa també tradicional d’origen celta. Fa molts anys que el 31 d’octubre a Bretanya, Escòcia e Irlanda, es celebrava la festivitat Samhain, que coincidia amb el darrer dia de l’any segons els antics celtes. Samhain, era el deu dels morts, i literalment significa “final de l’estiu”. Aquesta festa, doncs, era molt senyalada, a les cases s’apagaven els llums perquè cap ànima tornés a prendre cos, al mateix temps que la gent es vestia de bruixes o dimonis.\nTambé, s’encenien per les muntanyes fogueres molt grans per foragitar els esperits malignes.\nQuan va arribar el Cristianisme el primer dia de novembre es va convertir amb la Festa de Tots Sants. La nit precedent es va transformar amb el All Saints Eve que significa vigília del Dia de Tots Sants, aquestes paraules anaren derivant cap a All Hallows Eve, d'on va sortir la paraula Halloween.\nLa gastronomia del Halloween, era molt diferent, es menjaven plats irlandesos que tenien com a base la patata, fruits secs i alguns dolços. Malgrat que el simbolisme actual d’aquesta festa és la carbassa, els avantpassats irlandesos no la menjaven. Només la feien servir com un objecte de decoració . Malgrat que el simbolisme actual d’aquesta festa és la carbassa, els avantpassats irlandesos gairebé no la menjaven, tal sols en algunes ocasions en forma de pastís. Això sí, els immigrants irlandesos a Amèrica la feien servir per posar una espelma a dintre, deixant-les a les finestres recordant els morts estimats.\nCom podeu veure ambdues festes tenen una mateixa arrel, un origen animista en relació als difunts com per exemple els rituals d'ofrena i un àpat comunitari, que es basa amb aliments de la pròpia estació per a commemorar-los.\nEls aliments propis de la tardor hi són presents, fruits secs, castanyes, moniatos, ametlles, fruita confitada acompanyats això sí, d’un bon tastet de vi dolç o de moscatell.\nLa meva opinió es que quan volem imitar o copiar tradicions d’altres països, que no estan arrelades a les nostres formes de viure, queden molt desdibuixades, pobres i caricaturitzades.\nCrec que hauríem de celebrar la Castanyada ja que és nostra i no podem perdre les tradicions que han marcat un poble durant tants anys.\nDra.Marga Serra Directora de Nutrapp


Una trentena de cursos de cuina i fitness per una vida més saludables, al centre de Tarragona\nUna trentena de cursos de cuina i fitness per una vida més saludables, al centre de TGN\nAprendre a preparar algun dels plats més típics de la cuina japonesa com el sushi o els fideus udon o elaborar receptes més nostrades com la mona de Pasqua, però també dirigir activitats físiques per embarassades o comunicació no verbal, són algunes de les diverses opcions formatives que a partir d’aquest gener es realitzaran a l’espai multifuncional que el Grup Serviesport té a l’antic Hotel Royal Tarraco i que tindran com a eix principal la cerca d’un model de vida saludable.\nCursos de fitness per professionals. foto: Serviesport\nCursos de cuina per tots els públics. foto: Serviesport\nCartell dels cursos de cuina i fitness programats pel 2016.\nCursos de cuina per a aficionats i cursos de fitness per a professionals que vulguin especialitzar-se en alguna disciplina són la proposta de Serviesport per arrencar el 2016. Sota el leitmotiv “Cursos per a vides més saludables”, busquen oferir una millora en la qualitat de vida dels alumnes, ja sigui amb receptes que cerquen una alimentació més sana i equilibrada o amb activitat física especialitzada que tingui cura del cos i la salut.\nL’espai multifuncional on es desenvoluparan les activitats ocupa l’antic restaurant de l’Hotel Royal Tarraco i compta amb 5 aules de formació degudament equipades, una cuina industrial i un espai de showcooking per als tallers. Grup Serviesport és una empresa tarragonina amb més de 12 anys de trajectòria consolidada a la província de Tarragona, fruit d’una unió d’empreses dedicades a la gestió d’equipaments públics, la prestació de serveis de l’esport, el lleure i l’educació i la formació de persones.\nEls cursos de cuina estan dirigits a aficionats i amants de la cuina que volen aprendre o perfeccionar la seva tècnica i elaborar plats sorprenents. El centre compta amb un equip docent especialitzat que serà qui impartirà les classes i que està format per: Laura Recasens (cap de sala i gerent del Restaurant El Terrat), Anna Pagès (especialitzada en rebosteria, cobertures i xocolates), Oscar Monguió (responsable de restauració) i Akane Nishibe (professora nativa de cuina japonesa). A més a més, es comptarà amb la col·laboració d’altres cuiners com: Carlos Barneda, Mary-Rose Sánchez, Marius Ordoñez i Oscar Cases.\nCuina per a infants i per a tota la família\nEl centre no s’oblida dels més menuts i també ofereix cursos de cuina per nens i nenes aficionats als fogons on aprendran a elaborar plats, tècniques de tall i, sobretot, a desenvolupar els diferents sentits culinaris. Aquests cursos estan pensats per a nois i noies de 10 a 14 anys i es realitzaran els dimecres de 18 a 21 h. En la línia d’aquests cursos, també s’ofereix un Campus d’estiu de cuina per a nens i nenes perquè aprofitin les vacances per aprofundir en allò que els hi agrada. El programa també contempla cursos per fer en família com a via per cercar la conciliació familiar entre pares i fills. Per això es proposen cursos de xocolata, pasta fresca, galetes, arrossos i cupcakes, els dissabtes al matí.\nPensats per a aficionats i/o professionals del fitness que busquen especialitzar-se professionalment en alguna disciplina. L’equip docent que impartirà aquests cursos està format per: Jose Vidal (especialitzat en rendiment esportiu i cicloindoor), Aaron Bertomeu (especialista en mal pilates i stott pilates, entre altres) i Luis Costa (professor de zumba, aquazumba, Axé Bahia i ballet clàssic).\nReActiva’t és un programa ideat per Grup Serviesport que treballa per al col·lectiu de la gent gran. Un programa que fomenta l’envelliment actiu i saludable. En el marc d’aquest programa de cursos, s’ofereixen cursos per a tècnics esportius que busquen professionalitzar-se en l’àmbit de la 3a edat. Aquesta proposta de formació en cuina i fitness arriba després que Serviesport porti més de 7 anys dedicat a la formació d’aquests sectors, essent una empresa referent en aquest sentit. A més a més d’estar reconegut pel Servei d’Ocupació de Catalunya i el Fons Social Europeu.\nCuina (per a aficionats)\n􀀁 Acadèmia de cuina: iniciació, avançat i infantil\n􀀁 Cuina tradicional\n􀀁 Cuina vegetariana\n􀀁 Pasta Fresca\n􀀁 Cremes per l'hivern\n􀀁 Cuina japonesa: sushi, postres, tradicional i udon\n􀀁 Cuina en família: xocolata, arròs, pasta fresca, cupcakes i galetes\n􀀁 Carpaccio i tàrtars\n􀀁 Cuina per a solters\n􀀁 Elaboració de pa\n􀀁 Arrossos i rissottos\n􀀁 Cuina per a impacients\n􀀁 Rebosteria creativa\n􀀁 Mones i pastissos\n􀀁 A l’ESTIU: Campus de cuina per a nens i nenes\nFitness (per a professionals)\nBases metodològiques de l'entrenament personalitzat\nCiclo Indoor I i II\nPreparació física en esports de resistència I i II\nProves d'avaluació de la condició física\nActivitats coreografiades en el medi aquàtic\nEntrenament i millora de la tècnica en el medi aquàtic\nPilates I, II i III implements\nInterpretació i comunicació no verbal


bola de medicina ab entrenament: gir rus, tauló, cruiximent i molt més\nLes peses i les peses són una manera excel·lent d’amplificar qualsevol rutina, però no són els únics pesos del gimnàs. Si mai no heu agafat una pilota medicinal, no hi ha millor moment que ara.\nAquesta bossa de sorra-compleix-bàsquet és perfecta per a l'entrenament bàsic, ja que us permet moure i equilibrar el pes fàcilment de maneres que no ho fan.\nEl millor de tot és que les boles medicinals tenen diferents pesos i mides, de manera que, fins i tot si ja no coneixeu res, n’hi ha cap per a vosaltres.\nCom s'utilitza aquesta bola medicinal?\nAquests 10 moviments de reforç de força no només treballen els músculs superficials de sis paquets, sinó que també involucren totes les capes del nucli des de la part frontal fins a la part posterior del cos.\nProveu d’incorporar tres o quatre d’aquests moviments al vostre proper entrenament. També podeu fer una ronda de tots els moviments pel nombre de repeticions prescrit per a una rutina addicional centrada en el nucli.\n1. Gir rus amb pilota medicinal\nSeieu amb els genolls doblegats i els peus a terra, subjectant la pilota medicinal al pit. Inclineu-vos lleugerament cap enrere amb un angle de 45 graus cap al terra, enganxant el nucli.\nMantingueu els peus flexionats amb els talons tocant lleugerament el terra. Gireu cap a la dreta, mantenint la pilota al pit i gireu-la des de l'esquena baixa.\nTorneu a la posició inicial i gireu cap a l'esquerra. Feu de 8 a 16 repeticions per banda.\n2. Tauló de bola medicinal\nCol·loqueu les dues mans sobre la bola medicinal amb els braços completament estesos i les cames rectes darrere vostre. Estareu en un posició de tauler alt però amb el repte afegit d’equilibrar les mans sobre una pilota.\nMantingueu els abdominals ajustats, els malucs al nivell i les espatlles cap avall i cap enrere. Mantingueu-ho durant 30-60 segons.\n3. Cruiximent de la pilota medicinal\nEstirar-se cap amunt amb els genolls doblegats i els peus a terra, sostenint la bola medicinal amb els braços estesos per sobre.\nArrossegueu el cap i les espatlles del terra i premeu els abdominals. Aixequeu la pilota per sobre i porteu-la al davant mentre us asseieu.\nDeixeu que la pilota caigui suaument per sobre mentre baixeu cap avall fins a la posició inicial. Feu de 8 a 16 repeticions.\n4. Picador de bola medicinal\nDempeus amb els peus separats de l’amplada dels malucs i els genolls lleugerament doblegats, subjectant la bola medicinal amb les dues mans. Porteu la bola cap amunt i cap a l'esquerra en una diagonal perquè els braços estiguin completament estirats.\nEn un moviment fluid, porteu la pilota cap avall i travessant el cos cap a la dreta, permetent que el tors giri naturalment. Doblega els genolls i gira lleugerament els peus mentre baixes. Acabeu amb la pilota fins i tot amb el genoll dret, els malucs cap enrere i els genolls doblegats.\nTorneu a la posició inicial portant la pilota cap amunt i creuant el cos sobre la mateixa diagonal. Feu 8-12 repeticions per aquest costat i, a continuació, canvieu de costat.\n5. Escalador de muntanya de pilota medicinal\nComenceu en posició de tauler alt amb les dues mans a la pilota medicinal. Dibuixeu el genoll dret cap al pit, després torneu a estendre la cama dreta i dibuixeu el genoll esquerre.\nContinueu alternant els genolls el més ràpidament possible mantenint el nucli ajustat i els malucs anivellats. Repetiu-ho durant 30-60 segons.\n6. Taula de bola de medicina inversa\nComenceu en una posició de tauler alt amb la pilota medicinal prop dels vostres peus. Col·loqueu un peu a sobre de la pilota i després l’altre, de manera que els peus s’equilibren a la pilota. Mantingueu-ho durant 30-60 segons.\nFeu-ho més difícil:Des de la posició del tauler alt amb els peus a la pilota, introduïu el genoll dret cap al pit, torneu amb cura el peu dret a la pilota i introduïu-hi el genoll esquerre (com els escaladors de muntanya). Continueu alternant el més ràpidament possible, mantenint l’equilibri.\n7. Balanç de vaixell de pilota medicinal\nSeieu amb els peus a terra, els genolls doblegats i la pilota medicinal a la mà. Traieu els peus del terra i les cames a la taula per tal que les espinetes siguin paral·leles al terra.\nEquilibra la pilota a les canyes inferiors. Inclineu-vos lleugerament cap enrere amb un angle de 45 graus i aixequeu els braços davant vostre. Mantingueu-ho durant 30-60 segons.\n8. Gir de bola medicinal\nComenceu assegut amb els genolls doblegats i els peus a terra, subjectant la pilota medicinal al pit. Aixequeu els peus del terra fins a una posició baixa sobre la taula. Gira el tors cap a la dreta mentre es mouen els genolls cap a l’esquerra.\nGireu cap enrere cap al centre i, a continuació, cap a l'esquerra, amb els genolls caient lleugerament cap a la dreta. No deixeu que els genolls toquin el terra.\nMantingueu els malucs estables i el nucli estret durant tot el temps. Alternar entre 8 i 12 repeticions.\nFeu-ho més difícil:Estira cap per amunt i estira les cames cap al sostre. Arrossegueu-vos i gireu lleugerament cap a la dreta mentre deixeu caure les cames rectes cap a l’esquerra.\nSense deixar que el peu esquerre toqui el terra, torneu a pujar els peus. Deixeu-los caure cap a la dreta mentre esgarrapa cap a l'esquerra.\n9. Superman amb passada de pilota medicinal\nEstirat cap per avall, els braços estesos en una T, amb la mà dreta sobre una pilota medicinal. Aixequeu la part superior de l'esquena i els peus a uns centímetres del terra i contracteu els abdominals en una posició de Superman. Aneu amb compte de no exercir una pressió excessiva a la part baixa de l’esquena.\nPasseu la pilota a la mà esquerra fent-la rodar per davant. Mentre manteniu la posició de Superman, feu girar la pilota cap a la mà dreta. Passa la pilota durant 8-16 repeticions per banda o durant 30 segons.\n10. Tacte de la punta de la bola medicinal\nEstirar-se cap per amunt, sostenint la pilota medicinal per sobre. Aixequeu les cames cap al sostre perquè el cos formi una forma de L.\nEsteneu els braços i aixequeu-vos, portant la pilota cap als peus i aixecant la part superior de l’esquena a uns quants centímetres del terra. Assegureu-vos de contreure abdominals i manteniu el coll i les espatlles relaxats.\nTorneu enrere cap avall, permetent que la pilota surti suaument per sobre. Torneu a la posició inicial. Feu de 8 a 12 repeticions.\nUn agraïment especial al nostre model, Liz Barnet , un entrenador certificat a Nova York. Barnet porta samarreta i pantalons de C9 Champion i utilitza una pilota medicinal de SKLZ.\nnúmero de majordom rasual