La demanda interna tira del PIB espanyol - Diari de Girona\nLa demanda interna tira del PIB espanyol\nL'economia avança una desena més, fins al 3,1%, per l'alça del consum públic i la construcció; el cost laboral segueix a la baixa\njavier cuartas 02.09.2017 | 01:37\nL'economia espanyola va intensificar en una desena el seu creixement en el segon trimestre respecte als tres primers mesos de l'exercici i va situar el seu avanç en el 0,9% trimestral i en el 3,1% interanual, segons l'Institut Nacional d'Estadística (INE). L'acceleració va procedir de la demanda nacional: la inversió en construcció i el consum d'administracions públiques i institucions sense ànim de lucre.\nAmb això, Espanya es consolida com el setè país amb major creixement trimestral dels 28 de la Unió Europea i el dècim que més progressa en taxa interanual, segons dades de l'oficina estadística europea (Eurostat). El creixement espanyol va ser tres desenes superior a la mitjana trimestral de la UE i de l'àrea monetària (que van avançar el 0,6%) i entre 0,8 i 0,9 desenes major que l'avanç anual mitjà dels 28 països de la Unió (2,3%) i dels 19 de l'euro (2,2%).\nEl creixement interanual de l'economia espanyola (3,1%, una desena més que en el primer trimestre) es va acompanyar amb un augment de l'ocupació (mesurat no en persones emprades sinó en llocs de treball equivalents a temps complet) del 2,8%, tres desenes més.\nLa productivitat aparent per lloc de treball va disminuir per això dues desenes (del 0,5% al 0,3%), encara que la productivitat per hora efectivament treballada va millorar una desena respecte al trimestre anterior i es va situar en l'1,3%. Malgrat aquesta millora de la productivitat per hora de treball, el cost laboral unitari es va reduir el 0,4% entre abril i juny, mentre que el deflactor implícit de PIB (una mesura molt fidedigna de la inflació) va créixer el 0,3%, set desenes per damunt.\nCaiguda del cost unitari\nLa caiguda del cost laboral unitari és el que explica que, amb major ocupació laboral, la remuneració total dels assalariats s'hagi desaccelerat en dues desenes en taxa interanual: va baixar del 3,1% al 2,9%. L'excedent d'explotació també va perdre impuls (va baixar del 4,9 al 3,6%) mentre que els impostos nets sobre la producció i les importacions van accentuar el seu pes del 3,9% al 5%.\nL'acceleració espanyola va procedir de la demanda nacional, que va aportar la desena de millora de l'avanç del PIB respecte al trimestre anterior.\nLa contribució de la demanda nacional al creixement va passar així dels 2,3 punts percentuals de gener-març a 2,4 punts a l'abril-juny. Els altres 0,7 punts van procedir en tots dos trimestres del sector exterior, en el qual es va constatar una atenuació.\nL'aportació positiva externa està lligada fonamentalment a les xifres rècord del turisme, amén de la contribució d'altres serveis, atès que el saldo de mercaderies amb l'exterior segueix en negatiu, segons les xifres que va aportar el dimarts el Ministeri d'Economia.\nA resultes de la combinació de tots dos fenòmens, l'exportació conjunta de béns i serveis va reduir el seu creixement en 2,8 punts (va passar del créixer al 7,3% a fer-ho al 4,5%), la qual cosa es va compensar amb creix perquè el dinamisme de la importació es va afeblir una desena més: es va reduir en 2,9 punts i va passar de créixer al 5,7% a fer-ho al 2,8%.\nLa millora de la demanda interna va procedir del consum, que es va accentuar en dues desenes (va créixer el 2,2% anual) per la despesa d'institucions sense ànim de lucre i administracions públiques (el de les famílies va créixer a la mateixa taxa que un trimestre abans), mentre que la inversió, encara que segueix en taxes apreciables (3,4%), es va ralentir cinc desenes, i això malgrat el creixement de la construcció, que va acréixer la seva progressió en una desena, fins al 3%.\nLa inversió en béns d'equip (crucial en la millora de la competitivitat i en el suport del creixement potencial) va seguir augmentant amb vigor (4,1%) però evidencia un desfondamiento respecte al trimestre anterior, quan havia experimentat un alça del 5,4%. Per sectors, la indústria va atenuar la seva millora en dues desenes (va créixer el 2,6% interanual), la construcció va accelerar 4 desenes (va créixer el 4,8%) i els serveis van mantenir la taxa del 2,8%. El sector primari va cedir tres desenes i va créixer al 4,1%.


La Torre Galatea de Figueres torna a lluir els seus colors originals - Empordà\nLa Torre Galatea de Figueres torna a lluir els seus colors originals\nLa Fundació Gala-Dalí ha fet repintar la façana, els pans i els ous amb el pantone escollit per l'artista\nEMPORDA.INFO 25.06.2019 | 16:51\nLa Torre Galatea torna a mostrar el seu atractiu surrealista. SANTI COLL\nLa Torre Galatea torna a mostrar el seu atractiu surrealista.\nDesprés d'un mes i mig d'obres, la Torre Galatea de Figueres, un dels edificis singulars més fotografiats del país, ha recuperat la seva imatge habitual. Just abans del pont festiu de Sant Joan, es va retirar la bastida que envoltava aquest monument surrealista creat per Salvador Dalí.\nEls treballs han consistit en restaurar i repintar amb el pantone original la façana, els pans i els ous dalinians. Mentre van durar els treballs, la bastida va estar coberta amb una xarxa que permetia veure tota l'estructura de la Torre. L'edifici, un casal del segle XVII conegut durant anys com a Torre Gorgot, és de propietat pública, està gestionat per la Fundació Gala-Salvador Dalí i forma part del conjunt del Teatre-Museu juntament amb l'apartat de les joies.\nLa Fundació Dalí repinta la façana, els pans i els ous de la Torre Galatea de Figueres.\nDalí i la Torre Galatea són protagonistes en el Global Village de Dubai.


Un estudi de l'Institut de Ciència i Tecnologia d'Aliments i Nutrició troba nivells d'acrilamida superiors als recomanats per la Unió Europea\n4 min. Barcelona 29/10/2015 20:00\nAquesta setmana una notícia científica acaparava titulars de diari i minuts de televisió i es convertia en tema general de debat. La confirmació que el consum de carn vermella i processada pot generar càncer ha provocat sorpresa, preocupació i irritació a mig món. No hi ha res que molesti més els amants d'un cert producte que saber que allò que els agrada els pot fer mal. I la reacció de la indústria és igualment –i comprensiblement– contundent. Però, tot i la polèmica generada, el cert és que els estudis que vinculen aliments i càncer són habituals. Un exemple és el treball que apunta cap a les patates fregides de bossa que es venen a Espanya.\nEls autors de l'estudi, publicat al 'Food and Chemical Technology', han analitzat 40 marques de patates fregides i han arribat a una conclusió preocupant: pràcticament una de cada cinc de les bosses que es poden comprar en els supermercats espanyols contenen un nivell d'acrilamida superior al recomanat per Europa, que és de 1.000 micrograms per quilo. Alguns casos superen el llindar dels 2.000 micrograms. Cal tenir present que el límit de 1.000 micrograms és una recomanació de la Comissió Europea de cara a la indústria, en cap cas una prohibició explícita.\nL' acrilamida és un compost químic que es fa servir en tota mena de processos industrials, des del tractament d'aigües residuals fins a la fabricació de paper o colorants. Però aquest component és present també en alguns aliments, sobretot els emmidonats. Els científics no acaben de saber el perquè, però el cert és que el compost es genera de forma natural quan alguns ingredients rics en hidrats de carboni es cuinen per sobre dels 120 graus. Si això és preocupant és perquè diversos estudis han demostrat que ingerir-ne produeix càncer. En proves fetes en laboratori s'ha demostrat que les rates a les quals es subministrava el compost per via oral acabaven desenvolupant la malaltia.\nEl compost es genera de forma natural quan alguns ingredients rics en hidrats de carboni es cuinen per sobre dels 120 graus\nTot i que per desenvolupar càncer en humans caldria consumir una enorme quantitat del compost, el fet és que l'any 2010 l' Agència Europea Química va afegir l'acrilamida a la llista de substàncies "d'alta preocupació". Aquest 2015 l' Autoritat Europea de Seguretat Alimentària ha insistit en aquest "motiu de preocupació", en advertir que l'acrilamida fa malbé l'ADN de les cèl·lules i és carcinògena. Són advertiments tardans, perquè el primer estudi que vinculava la ingesta d'acrilamida al càncer es va publicar l'any 2002.\nUn procés natural, però que es pot frenar\nNomés hi ha acrilamida en les patates? No, també és present en altres productes, com ara el cafè o el tabac, per posar només dos exemples. Però en el cas de les patates cal insistir que es genera de forma natural i que no es tracta, doncs, d'un cas deliberat d'utilització de productes perjudicials per a la salut. La bona notícia és que els seus nivells estan disminuint: un estudi fet fa nou anys va trobar el compost en un 72% de les bosses de patates analitzades, molt més que el 17% d'ara. I és que, per molt que el procés sigui natural, la indústria pot treballar per minimitzar-lo, per exemple fent servir patates amb menys sucres, modificant la forma de fregir-les o canviant les condicions d'emmagatzematge.\nLa mala notícia és que, com que es produeix de forma natural, la presència d'acrilamida en una bossa de patates acaba sent força aleatòria: algunes tenen fins a 2.180 micrograms per quilo de producte, d'altres només 100. Ni tan sols depèn de les marques: una mateixa pot donar resultats completament diferents bossa a bossa. Això, òbviament, fa impossible que el consumidor sàpiga quanta acrilamida està consumint en menjar-se una bossa de patates.\nEls nivells trobats no són alarmants, però el problema és l'acumulació\nEls científics estan atrapats entre l'espasa i la paret: si alerten la població dels seus descobriments són acusats de crear alarmisme, si callen serien acusats d'amagar informació. En aquest cas es limiten a insistir que els nivells trobats en les bosses de patates no són alarmants, i que caldria consumir una quantitat ingent d'acrilamida per acabar desenvolupant un càncer. Però la descoberta no deixa de ser preocupant perquè, com passa en el cas de la carn processada, el problema no és allò que ingerim en una bossa o un entrepà, sinó l'acumulació de diferents productes potencialment cancerígens al llarg de mesos i d'anys.\nEl de l'acumulació és un fet que s'ha de tenir en compte sobretot en el cas de les persones que tenen comportaments addictius, i mengen de forma compulsiva. Un cop més, la clau està en la varietat, menjar de tot però de forma sensata i sense abusar-ne. Encara que sigui tan irresistible com una bossa de patates fregides.\nLes cèl·lules que planten cara al càncer


Detingut per un presumpte atropellament mortal a una dona de 90 anys a Artesa de Lleida\nPublicat 21/12/2021 12:40CET\nLLEIDA, 21 des. (EUROPA PRESS) -\nEls Mossos d'Esquadra van detenir dilluns un home de 52 anys com a presumpte autor d'un atropellament mortal a una dona de 90 anys a Artesa de Lleida (Lleida).\nEl detingut, un veí d'Artesa de Lleida, se l'investiga per un presumpte homicidi per imprudència greu, un delicte contra la seguretat vial per conduir sota els efectes de l'alcohol i d'omissió del deure de socors, han informat els Mossos d'Esquadra aquest dimarts en un comunicat.\nSegons la policia catalana, a les 19.15 hores un cotxe va atropellar la dona quan caminava pel marge dret de la via, de manera reglamentària, i el conductor del vehicle infractor no es va aturar per auxiliar-la i va fugir.\nLa dona va quedar ferida i inconscient al camí i sense cap assistència, i la reduïda visibilitat a causa de la boira feia molt difícil veure la víctima.\nUn altre conductor la va localitzar i va contactar amb els serveis d'emergència, que la van traslladar ferida molt greu fins a l'Hospital Arnau de Vilanova de Lleida, on va morir hores després.\nDurant la reconstrucció de l'accident, els investigadors van comprovar que el vehicle, després de l'atropellament, va circular per la zona reservada als vianants fins que va xocar contra un arbre.\nHores després els agents van arribar a localitzar i detenir, a Artesa de Lleida, el conductor que presumptament va causar l'accident i van comprovar que presentava símptomes evidents de trobar-se sota l'efecte de l'alcohol.\nSegons els Mossos, el detingut va donar 1,07 per mil·ligrams d'alcohol per litre d'aire expirat i també va donar positiu, de manera indiciària, en amfetamines.\nEl vehicle que conduïa l'arrestat tenia danys compatibles amb els indicis que es van recollir al lloc de l'accident.


Matrix for chicken | Cafè & Piti\nPàgina d'inici > Bèsties, Desmuntant mites\t> Matrix for chicken\nMatrix for chicken\nfebrer 16, 2012 alsophocus\tDeixa un comentari Go to comments\nVa, ara em posaré seriòs.\nVet aquí que un estudiant del Royal College of Art Architecture ha dissenyat un sistema per a criar pollastres de forma totalment ètica, mantenint-los en un estat de semi-coma, mitjançant l’eliminació de la connexió entre el tronc encefàlic i el còrtex cerebral, responsable aquest últim de la percepció sensorial, i alimentant-los artificialment.\nVegem-ne algunes imatges.\nMés info aquí, aquí, i aquí\nA part de les angúnies, escandalitzacions diverses i opinions variopintes, estem davant d’un fet sense masses precedents. Per fi, algú es digna a fer sortir a la llum un tema del que se’n parla molt, i poques vegades amb coneixement de causa. Òbviament, és una obra d’art i només es pot tractar com a tal, però pot fer reflexionar a més d’un sobre si val la pena plantejar-se disquisicions ètiques absurdes. Senyors, aquí no estem tractant allò d’aquell senyor que maltractava els animals de la seva granja. Estem parlant d’absurditats que se’ns volen fer passar com a modes de vida justificables i imposables a la societat. Estem parlant de fer pensar una mica a la gent que utilitza aquests arguments per a menysprear i ridiculitzar un comportament alimentari més que natural.\nI sí, avui estic especialment intransigent. Cregueu-me que, en la meva professió, he hagut de veure’m en situacions bastant esperpèntiques en aquest sentit.\nCategories:Bèsties, Desmuntant mites\nEl que haurien de fer és deixar de fer dibuixos, contes, peluixos, joguines i divertimentes infantils amb motius animals, assumint que els ossos són els animals més carinyosos, o que les bèsties de granja conviuen pacíficament, son tots amics i s’ho passen be. Des de bon principi s’hauria de dir: “Nen, veus aquest animal tan maco, gran i amb taques blanques i negres? Doncs el seu objectiu a la vida es que el teu pare se’l mengi en format entrecot, i que tu te’n veguis la lleteta que li surt de la teta. No parla, no canta, no plora, no juga i no fa més coses que el consolador de la Hello Kitty de ta mare”.\nLa cosa (descobridora) La cosa (descobridora)


Carles Riera proposa "un nou cicle independentista" per exercir l'autodeterminació de manera unilateral\nRedacció 16/09/2020 - 12.54 Actualitzat 16/09/2020 - 15.08\nEl cap de llista de la CUP, Carles Riera, ha començat la seva rèplica a Quim Torra retraient al seu govern l'esquema autonomista amb què, ha dit, treballa "de facto".\nEn la resposta al discurs de Torra en el debat de política general d'aquest dimecres, Riera ha descrit així els posicionaments dels dos partits que formen el govern:\n"JxCat planteja un conflicte merament discursiu, declaratiu, simbòlic, a voltes jurídic, i una gestió autonòmica acatant els marcs constitucionals i estatutaris estrictament."\n"Esquerra Republicana ens proposa un diàleg que avui per avui és fum, sense contrapartides tangibles sobre la resolució democràtica del conflicte que incloguin l'autodeterminació i la fi de la repressió de forma real i efectiva."\nRiera ha qualificat el que fan aquests dos partits de "binomi basat en la gestió autonòmica i el diàleg amb el govern central", i ha afirmat que ha fracassat.\n"Un nou cicle independentista"\nRiera ha dit que la CUP proposa "un nou cicle independentista" que segurament haurà de passar per un referèndum d'autodeterminació "amb validació internacional i amnistia".\nTambé que per arribar-hi cal "unilateralitat i ruptura democràtica amb l'estat espanyol", amb "sobirania i sobiranies" que siguin efectives:\n"Control públic de les infraestructures estratègiques, els recursos i serveis bàsics i els béns comuns i actes institucionals d'afirmació política de la sobirania, defugint la simbologia declarativa, i garantint-ne la materialització política."\nAixò suposaria un control efectiu del territori, i seria la base per construir "una nova unitat independentista i popular" que actués unilateralment:\n"No hi haurà resolució democràtica del conflicte ni acord internacional que la reconegui sense que abans exercim unilateralment l'autodeterminació."\n"Desgast, bloqueig, atzucac"\nSegons Riera, això exigeix una unitat de l'independentisme que el govern actual no pot gestionar:\n"Calen grans acords nacionals per l'autodeterminació, pels drets i per les llibertats. Davant d'això ens trobem davant l'evidència del desgast, del bloqueig, l'atzucac de l'actual govern, fracàs a nivell nacional, i fracàs a nivell social."\nTot això porta, segons el cap de llista de la CUP, a la necessitat de convocar eleccions:\n"Ens caldrà prendre democràticament el poder, i per iniciar aquest nou cicle, per tal d'emprendre amb força aquest nou cicle, efectivament, calen eleccions."\nCUP Carles Riera Quim Torra Debat política general\nRiera al debat de política general: "La nostra alternativa és alliberament social i nacional"


Caoba (J.A. Mendiola)\n"Fa ja més d’un any Vivian em va enviar l’original d’'Una hora i cinc minuts amb en Pau' perquè li donés la meva opinió de si es podia representar. Li vaig contestar que la veia perfectament en el paper"\n4 min. 17/04/2015 20:50\n260x366 Vivian Caoba Vivian Caoba\nTemps enrere, just el dia abans de l’estrena d’una obra teatral, l’autor o el director escrivien un article, que repartien per a tots els diaris i anomenaven “antecrítica”, per donar-ne el seu punt de vista. Ni tan sols per la meva condició de crític durant tants anys fa possible una aproximació del que hauria de ser una opinió amb un mínim de consistència, que tampoc no sé si les altres la tenen, però en qualsevol cas no resulta tan poc elegant com si jo ara fes un elogi d’'Una hora i cinc minuts amb en Pau', de Maruja Alfaro, protagonitzat per Vivian Caoba, o tan boix com si li comencés a treure els defectes. Manca distància, un ja no sap el que funciona o el que no, els arbres dels detalls no deixen veure el bosc del conjunt, començant pel mateix original, llegit i rellegit un sense fi de cops, primer sol i després amb l’actriu. Una mica del que es tracta és de contar l’estranya gènesi del projecte i de l’estranya elecció de Vivian perquè jo el dirigís.\nFa ja més d’un any Vivian em va enviar l’original d’'Una hora i cinc minuts amb en Pau' perquè li donés la meva opinió de si es podia representar. Li vaig contestar que la veia perfectament en el paper, que semblava escrita per a ella, que és el que després va assegurar l’autora. Mig rient em va dir: “La podries dirigir tu”, i ambdós vàrem riure, com si d’un acudit es tractés. Va passar el temps i fa dos mesos va sonar el mòbil amb la cridada fatídica. “He decidit posar en marxa el text de Maruja. Em podries donar una mà?”. Amb la meva incapacitat per dir que no, vaig fer el que hauria fet aquell personatge del 'DDT', creat per Manuel Vázquez l’any que jo vaig néixer. Exactament, 'Don Ángel Siseñor'. Es tractava de donar una mica de distància a l’actriu, però la cosa es va anar embolicant. Primer de tot crear la pell del personatge, perquè Vivian s’hi posés dins; després el decorat, ella volia un entorn molt realista, res de minimalismes, i Antonio Díaz es va posar mans a l’obra i va crear un espai fascinant, encisador, perfecte, que ha il·luminat Joan Borrás. Mentrestant, el text anava creixent. No era fàcil aprendre un monòleg que en realitat és un diàleg. Circumstància que no puc revelar, perquè seria un 'spoiler'. El següent pas era anar decidint si era una comèdia una mica folla dins l’estil de Caoba o si fèiem una altra cosa. Sense adonar-nos-en, ja tenia cara, ulls i personalitat. Res a veure amb el personatge que ha fet coneguda i fins i tot famosa l’actriu. O per ventura una petita semblança amb els 'Records particulars' que Vivian Caoba encara està representant. Però no exactament.\nJa estava ficat dins el projecte amb les quatre potes. 'No way out'. I aquí la gran sorpresa i la raó de ser d’aquest paper. Caoba seguia qualsevol de les meves petites indicacions amb disciplina espartana. Imperceptiblement, dia rere dia. Ella, la immensa Vivian Caoba, havia deixat de ser la diva per convertir-se en actriu, variant registres un cop i un altre. Ara una dona xerradora, ara enamorada, ara trista, ara nostàlgica, ara folla, ara cansada, acabada. I tot això tan sols amb la veu, amb la manera de dir-ho, amb subtilesa. Crec que ella tampoc no va ser gaire conscient de la metamorfosi fins que es va veure vestida, i la sensació és que li agradava. El repte s’havia convertit en realitat de manera natural. No tenc més que paraules d’agraïment, d’admiració, cap a l’actriu, per haver-me fet partícip d’aquesta petita gran experiència, que segurament no repetiré, d’haver vist el gran esforç per part de Caoba, que ja no sembla fer d’ella mateixa. No cal dir que el text quasi autobiogràfic de Maruja Alfaro n’ha estat el gran responsable. A ambdues gràcies i als espectadors els desitj que tan sols s’ho passin la meitat de bé del que jo ho he passat en aquest trànsit del paper a l’escenari.


Benimaclet: viu, obert i solidari | AMPA PARE CATALÀ\nBenimaclet: viu, obert i solidari\n18 Novembre, 2010 23 Octubre, 2015 / Ampa Pare Català\nUs informem del Manifest al qual s’ha adherit l’AMPA (en valencià i en castellà) per reivindicar el caràcter obert i solidari del nostre barri. Aquest Manifest ha comptat amb el suport de diverses entitats i col·lectius de Benimaclet.\nPer altra banda, us anunciem que, tal i com recull aquest Manifest, el dissabte 20 de novembre Benimaclet acollirà diverses activitats promogudes per l’Associació de Veïns a les quals estan convidats tots els ciutadans i ciutadanes, grans i menuts, del barri.\nFinalment, amb l’objectiu de refermar la realitat oberta i acollidora del nostre barri, la plataforma Benimaclet Viu ha distribuït durant els darrers dies el full que encapçala aquesta entrada.\n← Pròximes activitats "Divendres al Pare Català"\nDivendres 26 de novembre contacontes →


Portada > Transparència - Govern Obert > Informació institucional i organitzativa > Organització política > Òrgans d'assessorament, control i gestió > Les Comissions Informatives\nLes comissions informatives, creades per acord de Ple de 3 de juliol de 2019, estan integrades per membres representants de tots els grups polítics municipals i es reuneixen, com a mínim, una vegada al mes. Les presideix l'Alcaldessa, o el membre de la Corporació en qui delegui, i actuarà com a secretari qui ho sigui de l'Ajuntament o funcionari en qui delegui.\nLes funcions d'aquestes Comissions Informatives de caràcter permanent seran l'estudi i dictamen previ dels assumptes que es sotmetin a la decisió del Ple o de la Junta de Govern Local i de l'Alcaldia; en aquests dos últims casos quan aquests òrgans actuïn per delegació d'aquell, podent intervenir també en relació amb altres assumptes que no siguin competència del Ple de la Corporació, quan l´òrgan competent li sol·liciti dictamen.\nLa Comissió Informativa de Serveis Centrals assumirà les competències que l'article 116 de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases del Règim Local, en concordança amb l'article 212 del Reial Decret Legislatiu 2/2004 de 5 de març pel qual s'aprova la Refosa de la Llei Reguladora d'Hisendes Locals, atribueixi a la Comissió Especial de Comptes, constituint-se a aquests efectes per a les esmentades funcions, com a Comissió Especial de Comptes.\nComissió informativa de l'Àrea d'Alcaldia-Presidència\nComissió informativa de l'àrea de Dret a la Ciutat i Agenda Urbana\nComissió informativa de l'àrea d'Economia i Serveis Centrals\nComissió informativa de l'àrea d'Acció Comunitària Inclusiva


Jordi Mestre Masdeu: “Barcelona ha perdut nivell: ‘top manta’, bicitaxis, ‘mojiteros’, la inseguretat...” (Antoni Bassas)\nEntrevista al President del Gremi d’Hotels de Barcelona\n10 min. 14/12/2019 23:25\nJordi Mestre Masdeu (Barcelona, 1962) és propietari del grup hoteler Selenta, que compta amb 1.500 treballadors i 3.000 habitacions entre Barcelona, València, Marbella i Tenerife. Els de Barcelona són el Sofia i el Nobu (a la Torre Catalunya). Aquest 2019 facturarà uns 130 milions d’euros. A l’estiu va accedir a la presidència del Gremi d’Hotels, coincidint amb la notícia que el TSJC va donar la raó al Gremi davant l’Ajuntament de Barcelona en el Pla Especial Urbanístic d’Allotjament Turístic (PEUAT). Va ser vicepresident del Barça entre el 2014 i aquest estiu, quan va dimitir tip i cuit de crítiques internes. Ho recorda com una època gratificant, però tan dura, alhora, que quan va acabar la primera roda de premsa com a president del Gremi d’Hotels li va semblar un massatge, per comparació amb les que patia al Barça. Va impulsar la concessió de la Creu de Sant Jordi a Messi i el dia que Neymar va dir que se n’anava al PSG, li va advertir: “Ney, París no té platja”.\nCom ha anat el turisme a la ciutat de Barcelona aquest any 2019?\nForça semblant al 2018, en xifres d’ocupació i de preu (potser hem baixat una mica en ocupació), i tal com han anat les coses no és tan mala notícia. No només Barcelona, jo diria que tot l’estat espanyol, i sobretot els destins de costa i platja, ha notat molt que no ha vingut aquest client que nosaltres anomenem prestat : quan s’han tornat a obrir mercats com ara Tunísia, Egipte o Grècia, part dels nostres clients hi han tornat. Tothom sabia que passaria, i hem aguantat força bé. Aquest últim trimestre hem tingut un ensurt amb els aldarulls, però ja ha passat, igual que l’octubre del 17.\n¿París perd molt turisme amb els aparadors trencats als Camps Elisis?\nNo, de fet a Europa, després de Londres, és la ciutat més visitada. Té una marca reputacional i un atractiu que venen de generacions. Barcelona, tot i l’atemptat de la Rambla i els aldarulls d’aquest any, està aguantant, i vol dir que és un destí consolidat.\nI Barcelona, la ciutat, com està?\nBarcelona té una marca molt potent. Fa quasi 30 anys que aprofitem la tirada dels Jocs Olímpics i som al mapa mundial turístic, de congressos, de fires, d’empreses de tecnologia que s’hi volen instal·lar... Això és feina de molta gent i de molts anys, no han vingut perquè sí, i tenim una situació que moltes ciutats voldrien.\nEn la part negativa, i parlant-ho amb altres sectors, els darrers anys Barcelona ha perdut el nivell de qualitat de turisme i de civisme a causa de negocis que s’han denominat col·laboratius però que, en el fons, són il·legals, i han perjudicat la imatge de la ciutat: top manta, bicitaxis, mojiteros, inseguretat... No és que això passi a tot Barcelona, però amb les xarxes socials corre per tot el món. Crec que a la primera conversa que vaig tenir amb l’alcaldessa, Ada Colau, ja li vaig dir que no es pot governar des del prejudici. Vull creure que l’Ajuntament se n’ha adonat, i reconec que des que ha pactat amb el PSC ha fet una evolució, i crec que també farem un salt en aquest sentit.\n¿Els problemes van començar amb l’arribada de Colau a l’alcaldia?\nAmb els pisos turístics il·legals els problemes venen d’abans, el que passa és que si tu no regules ni controles tots aquests negocis... És com la inseguretat: comença d’una manera acotada i quan veus que a Barcelona tens barra lliure es produeix un efecte crida. Els pisos turístics són un greu problema, perquè, a part de la il·legalitat, hi van els turistes conflictius, perquè no tenen el control ni del propietari del pis ni del llogater. Si volguéssim obrir un hotel sense permís, ens el precintarien. Passa igual que amb les habitacions turístiques, i els veïns que són a la mateixa escala són els primers que reben.\nAirbnb diu que el 80% de les llicències turístiques de la ciutat les tenen entre els hotelers i els grans propietaris d’apartament turístics.\nA Barcelona hi venen 34 milions de turistes, i la meitat hi dormen. D’aquests 17 milions, 9 van a hotels, 4,5 a pisos turístics i 3,5 a allotjaments il·legals. Em sembla escandalós que algú pugui obrir un negoci d’una manera il·legal, i la laxitud ha fet créixer aquests pisos exponencialment.\nDe la seguretat a Barcelona ara no se’n parla tant.\nQue no se’n parli no vol dir que el problema no existeixi. Cada vegada més gent em diu que li han robat el mòbil, a mi mateix em van obrir el cotxe fa 15 dies en un pàrquing privat vigilat amb càmeres. En aquest tipus de delinqüència, l’efecte crida ha sigut brutal, els lladres saben que aquí ho tindran millor. Li recordo el cas de la ministra coreana que va morir. No dic que no passi en altres llocs, però que hi ha inseguretat a Barcelona és evident.\n¿Estan més tranquils des que Albert Batlle és al capdavant de l’àrea de seguretat a l’Ajuntament?\nMés tranquils perquè tenim un responsable amb experiència i estatus suficient per posar mesures correctores, amb voluntat política, però això no se solucionarà en quatre dies.\nAl mateix temps, aquesta setmana el Financial Times feia un reportatge on es llegia: “Barcelona està ara entre els centres de start-ups amb més èxit d’Europa. No és només una ciutat per ser seu d’una conferència, sinó una ciutat per fer-hi negocis”.\nSí, però és que a Barcelona s’hi viu molt bé, perquè hi fa molt bon clima, té mar, té muntanya a la vora, bona gastronomia... Obren negocis aquí perquè la qualitat de vida és molt bona. I si superéssim els problemes d’inseguretat, incivisme o neteja, estaríem molt millor. Si ve un turisme que no interessa, de borratxera, de fer les necessitats enmig del carrer, de botellón, al final es nota. Tenim una Guàrdia Urbana que hauria d’estar per a aquestes coses.\nPerò Barcelona s’hauria de fer valer més. Si hi ha tanta gent que vol venir, que paguin. Té lògica cobrar una bona taxa turística.\nI els hotels, el 2012, ja vam accedir a cobrar la taxa, i no tot el sector hi estava d’acord, però si havia d’ajudar a combatre la crisi, endavant. Però set anys després creiem que hi ha altres negocis que també viuen del turisme i també l’haurien de cobrar.\nLa restauració, el comerç de segons quines zones, els mateixos autocars, que porten gent de fora, se’n van i no fan gairebé cap tipus d’ingrés a Barcelona. O la Sagrada Família, que a més a més ho han explicat: les obres les estan pagant els turistes. La Pedrera, tots els monuments de Gaudí, que avui dia viuen del turisme. Si volem recaptar més, repartim la base de l’impost turístic.\nSembla com si els arranquessin un queixal per haver de cobrar la taxa. A Nova York a l’hotel te’n cobren dues, la taxa de la ciutat i la taxa de l’estat.\nSi ho apliquessin totes les ciutats no seria un factor diferencial. Madrid no l’aplica i Madrid és un competidor de Barcelona.\nProbablement deuen tenir altres tractes.\nPerò és que el 2012 se’ns va dir que comencéssim a recaptar l’impost i que al cap d’un any ens asseuríem per fer balanç i mirar a què es destinaria, i encara estem esperant que ens truquin. Havia de repercutir en la qualitat del turisme i no sabem on va.\n¿Una habitació de cent euros quin impost paga?\nEn un hotel de quatre estrelles, em sembla que seria un euro.\nAixò no fa que ningú deixi de venir a Barcelona. A vegades sembla com si els hotelers tinguessin la queixa més fàcil que altres sectors.\nBé, és que hem passat uns anys en què es va demonitzar molt el sector hoteler. Quan va esclatar la turismofòbia, els grans culpables eren els hotelers. Amb els anys s’ha anat demostrant que el problema ha vingut pels pisos turístics. Fa uns anys hi va haver una manifestació a la Barceloneta contra el turisme, i a la Barceloneta em sembla que només hi ha un hotel, i de 50 habitacions. Tota la resta són pisos turístics, legals i il·legals.\nEl problema del turisme, i no només a Barcelona, és que té costos i beneficis, i els costos sembla que són per a tothom i els beneficis sembla que només són per a uns.\nAixò és demagògia pura.\nDarrere nostre, uns 500 hotels, hi ha molta gent que treballa gràcies al turisme. La prova és que quan hi ha un moment delicat, com a l’últim trimestre del 2017 o d’aquest 2019, o després dels atemptats, ningú es queixava del turisme, al contrari, dèiem: “Sobretot, que no se’ns en vagin”. Una altra cosa és que hi hagi moments de l’any i zones en concret que estiguin saturades. Això s’ha de gestionar, però no podem demonitzar el sector hoteler, i menys el turisme, quan aporta entre el 12% i el 15% del PIB per persona a Barcelona. El Mobile o el Seafood i altres cites importants no es farien a Barcelona si no tinguessin la col·laboració dels hotels.\nCom veu la convocatòria del Tsunami per al Barça-Madrid?\nEl que ens fa mal són les imatges dels disturbis. Et truca gent de fora dient: “Esteu bé? Perquè Barcelona està en flames”. La imatge que es transmet a l’exterior és molt més alarmista que la que tenim aquí. Espero que es pugui jugar. És legítim que la gent tingui la llibertat de manifestar-se sempre que no perjudiqui els altres. Ara, hi va haver èpoques en què la gent, per queixar-se, se n’anava a Madrid i muntaven el ciri a Madrid. El Tsunami Democràtic el que hauria de fer és anar al Bernabéu, al Wanda, o als ministeris que sigui, perquè és allà on realment els haurien d’escoltar, perquè si ens queixem entre nosaltres, al final les imatges que surten a fora ens perjudiquen a nosaltres.\nVostè va plegar aquest estiu de la directiva del Barça, i diuen que portava molt malament les crítiques que feien a Segura i a Abidal...\nEl càrrec de vicepresident esportiu és una cadira calenta, no tant com la del president, però deunidó. I esclar, quan ja arriba un punt que dins de la mateixa junta em feien sentir incòmode perquè atacaven gent que jo havia posat i jo no creia que fos just... Va arribar un punt que jo no tenia la necessitat de ser al Barça. Cap problema: faig un pas enrere.\nAl mateix temps, vostè manté bona relació amb Bartomeu.\nSí, molt bona. De fet, és el padrí del meu segon matrimoni.\nI amb Sandro Rosell.\nTambé. És el padrí de la meva tercera filla.\nA veure si estic parlant amb el candidat continuista.\nDoncs no, l’hi puc dir ben segur. Que els hauria agradat, sí, també és veritat, però jo ja tenia claríssim que no. He vist dos presidents i sé el que és ser president del Barça. I Emili Rousaud em sembla que és una persona vàlida, ha creat Factor Energia de zero, crec que té experiència i una manera de pensar molt correcta. Ara, el càrrec de president és molt diferent a tot el que es pugui trobar. Quan les coses es fan bé mai t’ho reconeixen, i, en canvi, quan les coses no van bé el culpable sempre és la junta directiva. Allà a la junta es comenta: “Com a molt podem empatar, mai guanyar”.


El Consell lliurarà 5.000 banderes mallorquines amb motiu de la Diada\n10 abril 2021 21:24\nLa institució regalarà als visitants l'emblema per penjar-lo als balcons\nN.D. | 10 agost 2005\nEl Consell lliurarà 5.000 banderes de Mallorca als ciutadans que visitin la seu de la institució insular durant les jornades de portes obertes que se celebraran amb motiu de la Diada de Mallorca. Cada un dels visitants rebrà un equip format per una bandera mallorquina d'un metre per un metre seixanta a fi que la puguin penjar als balcons.\nL'equip es completa amb una bandera de sobretaula i una gorra amb l'anagrama de la Diada de Mallorca. La jornada de portes obertes es durà a terme durant els dies 2, 3 i 4 de setembre i els visitants podran recórrer totes les dependències de la planta noble, inclòs el menjador on la presidenta rep els seus convidats. És una de les novetats dels actes programats per a la Diada de Mallorca, que tindrà lloc el 12 de setembre.\nEl programa d'actes és continuista, però ve molt carregat, ja que la institució insular ha programat més de 100 actuacions entre Palma i els diferents municipis de les Illes. Segons explicà el director de Relacions Institucionals del Consell, Josep Lliteres, enguany es prestarà una especial atenció a Palma, amb actuacions als barris i no només al centre de la ciutat.\nMalgrat que la Diada caurà enguany en dia feiner, el Consell ha decidit mantenir intacte el programa oficial del dia gran. Al matí se celebrarà una missa a la catedral. També hi haurà el tradicional ball dels gegants davant de la seu de la institució insular.\nL'acte institucional tindrà lloc a partir de les vuit de l'horabaixa a l'edifici de la Misericòrdia, amb el lliurament de les Medalles d'Honor i Gratitud de la institució, el reconeixement als fills il·lustres i fills adoptius, i el discurs de la presidenta del Consell. L'acte conclourà amb un concert a càrrec del compositor Joan Valens i amb el cant de La Balanguera.\nPel que fa al lliurament de les medalles, fins a la data ja hi han confirmat la seva assistència tots els guardonats, a excepció de la cantant Maria del Mar Bonet, l'exclusió inicial de la qual entre els premiats va provocar certa polèmica entre els partits del Consell. El que ja és segur és que els premis de literatura Mallorca no es lliuraran el 12, sinó en una festa posterior.


Toquen a quarts\nEn les properes dues jornades l'Europa es veurà les cares amb els dos principals aspirants a ser quart. Primer, visita del Terrassa a l'estadi.\nTerritori per conquerir\nDerbi. Duel directe en un moment calent de la temporada i un escenari, el Municipal de Nou Barris, on encara no s'ha cantat victòria.\nFer-se fort amb els elements en contra\nUn Europa amb només 16 jugadors disponibles rebrà a l'estadi un Cerdanyola al qual mai ha derrotat a casa. Tot un repte per endavant.\nL'Europa jugarà diumenge a la tarda en un dels terrenys de jocs més difícils d'obtenir botí aquesta temporada, el de La Pobla de Mafumet.\nCasa és casa\nEl Nou Sardenya, l'escenari gracienc, és la clau per a la recta final de la temporada. La primera prova de foc, un interessant Europa-Figueres.


Allotjament sencer: casa de camp. Amfitrió: Alisa\nSituada al cor del frondós suburbi de Karen, aquesta elegant casa de camp d'un dormitori amb armari està amagada fora de la vista en un racó del nostre jardí de quatre acres. Ideal per a viatgers en solitari, parelles i amics.\nL'allotjament està situat a menys d'1,5 km del centre comercial Hub Mall i a només 2 km del centre de Karen.\nTotes les comoditats són de bona qualitat.\nL'A-frame és l'espai perfecte per a aquells que busquen una llar lluny de casa. S'han inclòs tots els serveis necessaris perquè la teva estada sigui el més còmoda possible.\nEl llit gran de dalt es pot separar en dos llits individuals si és necessari (vegeu les fotos de la configuració). Les sol·licituds d'aquest canvi s'han de realitzar en el moment de fer la reserva (en cas contrari, suposem que es tracta d'una configuració de llit doble).\nL'espaiós bany està situat a la planta baixa i disposa de dutxa, lavabo i WC. S'ofereix xampú, condicionador i rentadora de cossos fets a mà, així com paper higiènic i tovalloles.\nHi ha un petit espai de treball a baix. La cuina de\nplanta oberta està ben equipada amb estris, vajilla, coberts, nevera, vitroceràmica, microones, NutriBullet, tetera i tostadora. Un sistema d'òsmosi inversa proporciona un subministrament constant d'aigua potable. Per a la teva arribada, t'oferim te, cafè, sucre, llet, sal, pebre, oli de cuina i flors fresques tallades.\nLa zona del saló és ideal per relaxar-se i veure la televisió (Netflix està inclòs), llegir un llibre o jugar a un joc de taula. La barra de so es pot connectar al dispositiu mitjançant Bluetooth si voleu escoltar la música.\nLa coberta exterior de fusta té vista sobre un jardí privat i una gran i còmoda cadira colgant de la figuera. Una xemeneia a l'aire lliure es pot encendre al vespre si ho sol·licites (porta una mica de fusta) i les veles s'afegeixen a l'ambient.\nTingues en compte que aquest allotjament té una escala molt empinada per accedir al dormitori i, per tant, no és adequat per a hostes amb problemes de mobilitat.\nTelevisor d'alta definició de 32 polzades amb Netflix, Roku\n4,96 ·81 avaluacions\n4,96 d'un total de 5 estrelles de 81 avaluacions\n4,96 · 81 avaluacions\nWindy Ridge és una carretera residencial de Karen. Karen és conegut com el "suburbi frondós" de Nairobi. Podràs entrar al centre de Karen a peu (~ 2km).\nI was born and raised in Kenya and then educated abroad in Ireland where I completed my science degree in Zoology. I have a decade worth of experience working in the luxury safari camp industry in Kenya and Rwanda, from camp/lodge manager to guest experience and procurement manager. I am currently focused on community and conservation work. I enjoy hosting guests from all around the world in our two listings; The A-frame and The Garden Cottage. I’m available to answer any questions you may have and hope to welcome you to one of our properties soon!\nVisc a la propietat en cas que em necessitis i només estic a una trucada o un missatge de distància si és necessari. Un dels nostres mestres es farà càrrec de tu durant la teva estada.\nAlisa té la categoria de Superhost


Biblioteca Salvador Vives Casajuana: Projecció de films\nProjecció de films\nEls alumnes d’ESO i Batxillerat de l’INS Castellet han seguit aquest curs la temàtica de Montserrat\nSant Vicenç de Castellet projectarà dimarts els documentals elaborats pels alumnes d’ESO i Batxillerat de l’INS Castellet durant aquest curs en el marc del projecte Cinema en curs. La iniciativa compta amb el suport de les regidories de Cultura i Ensenyament de l’Ajuntament de Sant Vicenç de Castellet. En aquesta edició el tema tractat ha estat Montserrat i els sentiments i emocions que desprèn la muntanya. Els alumnes d’ESO presentaran el curtmetratge Notes de confiança, mentre que els alumnes de Batxillerat projectaran Allà on ens porta El Cremallera.\nDimarts a la Biblioteca\nEls dos treballs es podran veure el dimarts 14 de juny a les 8 del vespre a l’auditori de l’Espai Ateneu en un acte obert al públic. Aquesta setmana els films s’han presentat a la Filmoteca de Catalunya amb una molt bona acollida.\nPublicat per Biblioteca S. Vives Casajuana a 13:53\nEtiquetes de comentaris: 2016, IES Castellet, Projecció de films\nViu l'estiu a la biblioteca\nNovetats Novel·la Juny 2016


Sant Pere del Coll | Natura Local\nL’ermita de Sant Pere del coll de la Crosa va ser erigida entorn el 1485 per iniciativa del canonge Pere Tarrós, cambrer del monestir de Santa Maria de l’Estany. Aparentment fou construïda abans del 8 d’agost de 1486, moment en el qual el bisbe de Vic va donar llicència.\nSe l’anomenava del Puig de la caritat perquè allà es donava una caritat de pa cuit als pobres per la diada de l’exaltació de la Santa Creu; el dia 3 de maig de cada any, rememorant la protecció durant l’any 1481 d’una plaga de llagosta.\nEn record d’aquesta ermita i, segons tradició, amb la mateixa imatge que hi havia, els Postius (els quals tenien cura de l’ermita) edificaren el segle XVIII una capella dedicada a Sant Pere en el seu mas de Postius (al municipi veí de Muntanyola), que es podria considerar com a successora de l’ermita de Sant Pere del Coll de la Crosa.


Els altres escàndols de Pegasus\nBarcelona. Dimarts, 14 de juliol de 2020. 13:39\nActualitzat: Dimarts, 14 de juliol de 2020. 22:46\nLa llista de països que han fet servir els serveis d'espionatge de Pegasus, la companyia que ha espiat els telèfons mòbils de Roger Torrent i Anna Gabriel, és llarga. Des d'avui, se sap que la tanca Espanya. Però el programari, desenvolupat per la tecnològica israeliana NSO Group ha estat la clau de volta d'altres escàndols internacionals. Pegasus és l'espia definitiu contra els smartphones: un cop és dins el dispositiu permet llegir en temps real què està escrivint el seu usuari, connectar el micròfon i la càmera i sentir les converses, rastrejar-ne la localització o veure quins arxius conté, com les fotografies, calendaris i contactes.\nJuny del 2017, l'alarma\nL'escàndol més important on s'ha detectat l'empremta de Pegasus va esclatar a l'estiu 2017 a Mèxic. Nombrosos periodistes, activistes i acadèmics van presentar una querella criminal per denunciar que els seus mòbils havien estat infectats per Pegasus. El The New York Times va destapar dotzenes de missatges que Pegasus havia interceptat d'alguns dels crítics de el Govern mexicà més destacats i les seves famílies, fet que el diari va definir com un "intent sense precedents d'impedir la lluita contra la corrupció".\nEl subdirector del Centre de Drets Humans Miguel Agustín Pro Juárez (Prodh), Santiago Aguirre, a Ciutat de Mèxic (Mèxic). Aguirre és presumptament espiat pel Govern mexicà. / EFE\n"Som els nous enemics de l'estat", va afirmar l'aleshores director general de l'Institut Mexicà per a la Competitivitat, Juan Pardines, víctima d'aquest espionatge. Segons la llei mexicana, només un jutge federal pot autoritzar el seguiment de comunicacions privades quan es demostra una base sòlida per demanar-ho. Per tant, és "molt probable" que el govern dictés l'aprovació judicial per accedir als telèfons mòbils, segons van apuntar a el diari diversos antics membres d'agències d'intel·ligència mexicanes.\nJuny del 2018, 'The New York Times' n'és víctima\nBen Hubbard, periodista de The New York Times, hauria estat víctima del programari Pegasus, que el govern de l'Aràbia Saudita hauria provat d'introduir en el seu dispositiu mòbil. Hubbard s'hauria convertit en el primer periodista nord-americà a ser objectiu del software de l'empresa israeliana, tal com va destapar el Citizen Lab de la Universitat de Toronto.\nEl cap d'oficina del diari americà a l'oficina de Beirut, Ben Hubbard, va ser víctima d'espionatge. / Viquipèdia\nHubbard -al 2018- era el redactor en cap de l'oficina del diari a Beirut, el Líban, quan va rebre un SMS d'un número identificat com "Arabnews" que contenia un enllaç al lloc "arabnews365" sobre una suposada informació sobre la família reial saudita. Quan es va analitzar aquest missatge, Citizen Lab va identificar que l'enllaç era de Pegasus i que el mateix govern de l'Aràbia Saudita n'era l'emissor. Com va passar-li al periodista, també es van interceptar els mòbils dels dissidents saudites Omar Abdulaziz, Ghanem al-Masarir i Yahya Assiri, a més d'un membre d'Amnistia Internacional.\nAgost del 2018, xarxa d'espionatge a Guatemala\nEl Govern de Guatemala va crear amb fons públics una xarxa d'espionatge el 2012, que utilitzava les xarxes socials i els telèfons mòbils per aconseguir informació, segons un reportatge publicat l'agost del 2018 en un mitjà local. La investigació de Nuestro Diario assenyala que es van gastar més de 90 milions de quetzals (uns 12 milions de dòlars) perquè experts en tecnologies dissenyessin un "sistema de vigilància d'última generació", que va ser comprat a "un traficant israelià" identificat com Ori Zoller.\nSegons el mitjà, es va ordenar el seguiment -a través de la Direcció General d'Intel·ligència Civil i amb fons d'entitats com la Policia Nacional Civil o la Secretaria d'Intel·ligència Estratègica- a "polítics, empresaris, periodistes, activistes i diplomàtics". A darrere hi havia Pegasus.\nMarç del 2019, darrere l'assassinat del periodista Jamal Khashoggi?\nExperts de l'ONU vinculen el hackeig a Jeff Bezos, propietari de The Washington Post i d'Amazon, amb l'assassinat del periodista Jamal Khashoggi i en demanen una investigació. Els relators especials de l'ONU Agnes Callamard i David Kaye van publicar un comunicat el març del 2019 sobre la suposada participació de l'Aràbia Saudita en l'atac a Bezos. "La coincidència de la mort de Khashoggi amb l'espionatge al director del diari pel qual escrivia deixa clar que cal una investigació sobre quina involucració hi té el príncep hereu".\nUn oficial saudita obre la porta del consolat, on el periodista Jamal Khashoggi va ser assassinat a Istanbul el 07 d'octubre del 2018. /EFE\nEn el moment que vatenir lloc el hackeig a Bezos, Khashoggi era un destacat columnista crític amb el príncep hereu. Mesos més tard s'ha sabut que alhora que l'Aràbia Saudita suposadament estava investigant l'assassinat de Khashoggi, estava portant a terme una campanya clandestina contra Bezos per ser propietari de l'influent diari americà.\nDesembre del 2019, l'Índia\nMés d'un any més tard de rebre atacs de Pegasus a través de WhatsApp, un grup de periodistes a l'Índia segueixen sense tenir resposta del govern sobre els motius de l'espionatge. A l'abril de 2019, almenys 24 persones van ser objectiu d'aquest software, dels quals cinc són periodistes que han negat qualsevol participació en activitats terroristes o crims greus.\nGopal Krishna Pillai, exsecretari del Interior entre 2009 i 2011, va dir a l'CPJ (sigles en anglès del comitè de periodistes internacional) que els productes de NSO Group estaven disponibles i van ser utilitzats per les autoritats de l'Índia, tot i que no va voler revelar la identitat de les empreses involucrades.\nGener del 2020, atac al propietari d'Amazon\nEl The Guardian va publicar el 22 de gener un informe en què assegura que és "altament probable" que el telèfon de Jeff Bezos, el propietari d'Amazon i de The Washington Post, fos hackejat per Aràbia Saudita al maig de 2018. Segons les informacions del rotatiu anglès, l'espionatge va començar quan el príncep hereu Mohammad bin Salman li va enviar un missatge de WhatsApp en forma de vídeo a Bezos, que duia xifrat un sistema d'espionatge.\nFa dos anys Bezos i Bin Salaman, l'hereu saudita, es van conèixer quan el príncep saudita buscava atreure inversions petrolieres. Un inici prometedor que es va espatllar quan, a l'octubre de 2018, Jamal Khashoggi -el cas explicat anteriorment- va ser assassinat al consolat saudita d'Istanbul, Turquia. Khashoggi no era algú qualsevol, sinó que era un periodista que solia publicar a The Washington Post, propietat de Bezos, ferotges crítiques contra el regne del Golf.\nHatice Cengiz, la dona del periodista saudita assassinat Jamal Khashoggi, i el CEO d'Amazon i del propietari de 'The Washington Post', Jeff Bezos, al memorial de l'aniversari dels fets a Istanbul. EFE\nJuny del 2020: Amnistia Internacional denuncia Pegasus\nAmnistia Internacional ha donat suport a una acció judicial contra el Ministeri de Defensa israelià als tribunals per tal que l'empresa NSO Group, propietària de Pegasus, retiri la llicència d'exportació dels programes espies que "s'han utilitzat en atacs contra defensors dels drets humans a tot el món". Precisament diumenge la justícia isrealiana ha rebutjat tramitar la denúncia.\nGUERRA BRUTA Amnistia havia denunciat Pegasus, el programa amb què han espiat Torrent Cèlia Forment i Bori


Regal de Reis, un homenatge a Carles Salvador i la història de Benassal | DiaDia\nInici Maestrat Benassal Regal de Reis, un homenatge a Carles Salvador i la història de...\nRegal de Reis, un homenatge a Carles Salvador i la història de Benassal\nEn 2014 Benassal va celebrar el 775 Aniversari de la concessió de la seva Carta Pobla. El 2015, 776 anys després de la data històrica, la localitat de l’Alt Maestrat segueix recordant les seves arrels. El 2015 Benassal viurà l’Any Carles Salvador, declarat Escriptor de l’Any per part de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua.\nPer aquest motiu l’any s’ha iniciat al municipi amb la representació de “Regal de Reis”, un text original de Carles Salvador, a càrrec de la companyia de teatre l’Enfilat i amb l’participació especial de la Rondalla “Els Templats” i Gonzalo Vicente. En la representació centenars de veïns van gaudir d’una obra que senten com a pròpia.\nL’objectiu de l’Ajuntament de Benassal, segons ha explicat la seva alcaldessa, Mari Luz Monterde, és que “Regal de Reis” es represente cada any amb motiu de l’arribada dels Mags d’Orient. Així mateix el propòsit és que a cada representació s’impliquen veïns de Benassal en la representació de diferents papers. D’aquesta manera els oriünds de la localitat sentiran com a pròpia una obra que relata la vida.\nRegal de Reis, escrit en 1926, recull un conte nadalenc protagonitzat per Peret, un xiquet que relata la nit de Reis al si d’una família masovera que es reuneix en aquesta nit tan especial amb familiars i amics. Els seus pares Roc i Maria, la seva filla Roseta i el seu promès Toni a l’espera del casament … Una història en la qual no falta el bureo de les masies per celebrar-ho tot.


Fragilitat i deserció abans de la batalla\nAndreu Perelló | 12 juliol 2011\nJa s'ha dit, però ve al cas insistir en la idea: Bauzá no fa comptes ser l'inepte nouvingut al poder que molts volien que fos. De moment, ha estat capaç de fer surar i arribar a bon port un partit que no fa tant semblava a tocar del naufragi. Ha sabut conformar el millor dels governs possibles (enteneu-me: el millor per a ell; no pas per al país ni per a molts populars de carnet). Des de la seva arribada al capdamunt del partit, ha esmicolat tots els equilibris antics entre les famílies conservadores i ha arraconat momentàniament els barons que li haguessin pogut arribar a condicionar el lideratge. Tot un èxit que s'ha servit de la victòria electoral del passat dia 22 de maig per apaivagar temporalment, i només amb vista a l'exterior, el malestar que la seva gestió ha desfermat a l'interior del partit. La tensió que s'ha arribat a acumular a les files del Partit Popular pot arribar a desembocar en un terratrèmol que esfondri l'edifici, tret que la voladura es faci de forma controlada, com passà amb Jaume Font.\nMalgrat els èxits aparents i la cortina que són les majories absolutíssimes, de portes endins la situació dels populars està marcada per la fragilitat. Convé recordar-ho ara que els nous governs de les institucions més significatives de l'arxipèlag han travessat totes les línies vermelles i han fet saltar les alarmes en eixos essencials com són el territori, la llengua catalana, l'ensenyament o el dret a la informació, per enunciar-ne només alguns. Si els governs dels pactes progressistes es varen caracteritzar per seguir la política del no molestar, que únicament va servir per no crear problemes als contraris i per minar de desercions les pròpies files, els governs de Bauzá, Salom i Isern han optat per tot el contrari. Des del principi han fet una passa endavant, anunciant mesures dràstiques, que trenquen consensos i amb objectius francament bel·licosos. D'aquesta manera, aconsegueixen que tot el que vingui a partir d'ara ja no ens serà estrany ni ens escandalitzarà.\nHi pot haver res més bèstia que posar la mà dreta de Vicenç Grande a controlar els pressupostos de la CAIB? Hi pot haver quelcom que provoqui més urticària que apujar els sous dels col·laboradors directes en època de retallades arreu? Hi ha res més mesquí que tancar un mitjà de comunicació perquè fa la seva feina amb rigor i professionalitat? Conegudes les primeres mesures que han posat en marxa els populars, ara que han tornat a les cadires que mai varen perdre del tot, la sensació que pretenen escampar entre tots els qui no combregam amb la caverna és que els pròxims vuit o dotze anys seran de festa continua per a uns i de funeral perpetu per als altres.\nL'èxit d'aquest discurs està assegurat, més encara si els socialistes espanyols de l'arxipèlag segueixen entestats a fer realitat la missió suïcida d'estavellar el llaüt contra les roques. La brega entre Vicenç Thomàs i Ramon Socias arran de la polèmica sobre les càrregues policíaques contra alguns indignats podria arribar a fer riure si no fos pel desfermat grau de patetisme que han assolit aquests socialistes els darrers mesos. Sense lideratges, sense idees, i sense projecte, han desertat del deure de fer l'oposició necessària que hauria de garantir un mínim de salut democràtica del país.\nLa retirada, voluntària o no, del PSOE ens garanteix un escenari idoni per al PP, però també per a la constel·lació de formacions que orbiten en l'espai de l'esquerra i del nacionalisme. Tots dos sectors estan cridats a treure profit de les més que previsibles topades que s'escenificaran després de l'estiu. Toquen a xafarranxo, i ja començava a ser-ne hora.\nBauzá, de moment, l'únic que ha fet, ha estat prendre posició del càrrec i repartir el poder (i els sous) entre els seus. Molt bé, però QUE COMENCI JA A ARREGLAR ELS NOSTRES PROBLEMES. QUE COMENCI A TROBAR SOLUCIONS PER A LA CRISI. ELS PROBLEMES INTERNS DE LLUITES DE PODER DEL SEU PARTIT NO M'IMPORTEN GENS!!\nPer Foto incompleta, fa mes de 9 anys\nEstic d'acord en bona part de l'article. Totalment, pel que fa al PSOE, A la foto hi manquen els del PSM aplaudint el resultat i fent el signe de la victòria dia 22 de maig. Allò que em sobra és aquesta excessiva credibilitat que es dóna a una suposada estratègia de Bauzá. Jo crec que té molta de por i sempre s'amaga. No fa res i això aparenta càlcul i previsió a cada passa, però són rodelles de festa. De moment, demostra poca intel·ligència. Es radicalitza cap a l'extrema dreta i el gonellisme. Mallorca no és València. El centre sociològic ha estat majoritari sempre. Bauzá el perdrà en un tres i no-res. Les grans expectatives són la causa de les grans decepcions.


Oixque!: July 2008\n(A banda de les meves històries, una vegada vaig publicar un fabulós Conte de Nadal i avui, un escrit amb toc humorístic d'un mail d'en Josep. Disclaimer: està cremat per la Renfe de la línia Vic Puigcerdà i m'ha aguantat durant 7 anys a les classes d'anglès... Gairebé tot en aquesta vida té una explicació!)\n"Renfing. Sí, aquell esport de risc que s'ha posat tant de moda a Catalunya els últims anys. Per un preu raonable t'ofereixen un viatge apassionant amb trens que utilitzen tecnologia dels anys 40 o 50. De fet diuen les males llengües que es podria tractar dels mateixos trens que es varen començar a utilitzar en aquells temps però no s'ha pogut confirmar. Els imprevistos dels viatges han estat perfectament estudiats per tal de sorprendre al viatger més exigent:\n- L'aire acondicionat només té 2 modes de funcionament: a tope (et congeles) o espatllat (et torres). Bé, de fet aquest últim més aviat seria un mode de "desfucionament".\n- El destí del viatge sovint és incert ja que els organitzadors se les enginyen totes per simular averies inesperades que provoquen l'aturada prematura dels combois. Si es té sort, fins i tot algunes vegades, t'ofereixen la possibilitat de canviar de tren per un altre encara més antic i que acostuma a anar més ple. De nou, els organitzadors és superen a si mateixos oferint-nos una oportunitat immillorable de fer amics.\n- La informació sempre arriba (quan arriba) al viatger distorsionada i a deshora per tal de fer el desplaçament més excitant. D'aquesta manera s'incrementa la probabilitat d'error en l'elecció del comboi (denominada PEEC pels experts) afegint un repte addicional al viatger. Novament els organitzadors del Renfing se les estudien totes per tal que els clients cremin tota l'adrenalina acumulada per l'estrés del treball.\n- L'hora de sortida acostuma a presentar demores entre 15 i 45 minuts, que mai són notificades al viatgers per tal de permetre'ls arribar sempre a temps a l'estació.\n- La durada real del trajecte és encara desconeguda però segons uns estudis realitzats per la UPC seguiria una estadística de Poisson de mitja igual al 150% de la durada publicada en els horaris oficials. Si es té sort, el trajecte es pot arribar a allargar diverses hores sense que això comporti un increment en la tarifa a pagar. És més, fins i tot et poden arribar a tornar els diners!"\nPosted by Vanessa Casado at 10:57 AM 2 comments: Links to this post\nSimply, the Boss\nDesprés del concert s'entén encara un xic més perquè a Bruce Springsteen se l'anomena the Boss. 59 anys, una forma física envejable, capacitat de moure masses i fer callar 70.000 persones al Camp Nou.\nL'armònica, la guitarra i el saxo de Clarence Clemons paralitzen.\nCançons de denúncia, cançons sentimentals. Grans cançons.\nBorn to run (en els "bisos"), engrescadora.\nThunder Road (en els "bisos" també), bonica.\nTougher than the Rest, romàntica.\nPerò, Badlands, no sé perquè, és Badlands. Un tast:\n" Lights out tonight\nWell I believe in the love that you gave me"\nLes vaig intentar no destrossar massa perquè hagués acabat amb la sequera. Vaig trobar a faltar Dancing in the dark però Catalunya ràdio quan malaparcàvem el cotxe, la va encertar.\nFabulós el final amb "Twist and shout". Come on!\nMàgic com el nom de la gira. Un regal.\nPosted by Vanessa Casado at 9:21 AM 4 comments: Links to this post\nSuïssa: oci i anàlisi empíric del dret.\nDiumenge, 14.30h. Ens trobem l'Anna, l'Ignacio i jo al cavall de Botero. Com si d'uns traficants es tractés fem intercanvi de coses. Era per col·locar els líquids a la meva maleta. Com sempre vaig carregada com un burro (català, això sí). Passats els controls ens aturem a prendre alguna cosa. Com que som persones de poca xerrera, quan ens vam adonar ja havia passat l'hora d'embarcar però corredisses cap a la porta i vam arribar sobrats. Això sí, l'Ignacio va tenir un petit entrebanc amb la policia nacional (la seva).\nA les 18 arribàvem a Zurich i enfilarem cap a l'hotel. Com que ja havia estat a Zurich i vaig ser un GPS en una altra vida, va ser senzill trobar l'hotel. Senzill de trobar, però no d'arribar-hi. Està a un turonet al qual s'hi accedeix per unes escales notables. Si compteu que carregava trastos que pesaven fins a 23 i escaig kg... de roba d'estiu (més endavant entendreu la raó d'aquest aclariment). Començaren a patir la meva “capacitat” organitzativa.\nArribats a l'hotel ja vam estressar el recepcionista, en Samuel (en tenim un altre, igualment aturat que l'anomenem "rizitos de oro"). El pobre va cometre l'error de preguntar si estàvem orgullosos de la selección espanyola... Però la nostra amistat amb els recepcionistes no va acabar aquí. L'Ignacio i l'Anna van anar a demanar si tenien piscina i els van acabar recomanant un hamman. M'abstindré de comentaris.\nUna volteta (Zurich poc més et permet) i a sopar! Una raclette! Al Raclette Stube. No ens la van servir en el típic aparell de teflón ni d’una manera que ens va explicar l’anna que tenies un tros de formatge i l’anaves ratllant quan es desfeia. Ens anaven duent plats de formatge desfet per menjar amb el sempre deliciós pa i patetones bullides. Fantàstica. Un cafè a la vora del llac i a dormir com a bons nens que som.\nL’endemà, havent esmorzat(vaig poder-me delectar amb aquella porqueria d’aspecte dubtós que m’encanta: una barreja de cereals, fruit secs, fruita fresca, iogurt i altres ingredients comestibles no identificats) vam decidir anar a Lucerna seguint els consells de la gent. Una ciutat molt bonica. Suïssa com totes, això sí. El més destacat del dia: el mal temps. Semblava una ceba. Les bambes blanques em regalimaven. El cabell s’escarolava. El glamour i el fred no són massa compatibles. Tampoc ho és el meu discret paraigües. Ens vam haver de refugiar en un bar a mig trajecte cap al sucedani del mont Rushmore. El lleó esculpit a la paret que commemora la derrota dels mercenaris suïssos a les Tuileries. També conmemoren una derrota. Després vam fer shopping per combatre el fred i vam pujar les muralles. Tinc tanta por a les alçades que em comporto d’una manera còmica. M’arrapo a les parets…\nUn cop a Zurich vam patir un petit ensurt. Les ulleres de l’Anna es van partir per la meitat. No en duia de recanvi. Em trec el barret davant la seva capacitat d’autocontrol. Vam trobar una òptica gegant i un senyor encantador (tret pel què fa al seu gust per la roba: vestits de ratlles estrambòtics amb camises florejades) que ens va atendre i d’”extranjis” ens li va donar lentilles de dia (es veu que a Suïssa et cal un document mèdic per adquirir-les). Aquests suïssos són el què no hi ha: trigaven 24h (es van endarrerir però!) per la reparació perquè calia que comprovessin si s’havia arreglat adequadament. Tot seguit, ja més tranquils, vam visitar Bahnhofstrasse (on només hi podré comprar si aconsegueixo casar.me amb un xeic àrab) i els voltants. Una cervesseta (l’Ignaci vi perquè sempre hi ha hagut classes...) i a sopar fondue al restaurant Chuchi (no hi tinc accions!). I a dormir aviadet.\nL’endemà ja començava el curs. Alemanys i italians ens feien la competència en número. Alguns ja hi havia coincidit en el curs de Gerzensee però l’ambient aquí era més seriós. De gran vull ser com la professora de Georgetown que ens donava el curs, Kathy Zeiler. Els conceptes inicials eren bufar i fer ampolles però en algun punt va fer un salt i llavors ni llegint els papers cada tarda (que ho fèiem perquè som molt aplicats) era capaç de seguir-la completament. La intel·ligència del personal em deixa bocabadada. Els àpats organitzats eren increïbles. Semblaven de casament perquè fins i tot teníem targetons amb el menú. El primer dia les postres eren decorades molt artísticament pel xef, guaiteu! El sopar a un palauet a la vora del Limmat, molt glamourós. Em va sorprendre veure arreu gazpacho i crema catalana! El servei força lent, se’ls devien endarrerir els rellotges!\nEl curs va ser interessant però em va fer palès allò de només sé que no sé res de Sòcrates. Es veu que pretenen prosseguir amb més seminaris... però jo ja hauré creuat el “charco”. Dummies, Bayes, p-values... que lluny em semblava tot. Hauríem d’haver-hi discutit el nostre paper de quotes... (és ironia).\nEvidentment vam fer parada i fonda com és de rebut a la confiteria Sprüngli, fundada el 1836. Tots quatre, l’Anna, l’Ignacio, la Maribel i jo vam sortir amb una bosseta. No són bombons, són joies.\nEl millor, sense cap mena de dubte, els companys de viatge. I no els ensabono!\nPosted by Vanessa Casado at 10:30 PM No comments: Links to this post\n24-hours non-stop: visita express a la capital del Regne i sopar\nBé, ja tinc gairebé tot per marxar a US. Sobretot el més important: la il·lusió (tot i que com tota aventura imposi respecte).\nAhir vaig anar a Madrid amb l’AVE. La veritat és que és còmode això d’anar de centre a centre de la ciutat. El vam agafar a les 6 del matí perquè a les 10 teníem hora a l’ambaixada dels US. Un edifici francament poc atractiu si el compares amb l’ambaixada italiana que està a dues passes. Segur que els italians haguessin posat menys obstacles... No van deixar entrar el meu superbolso a l’ambaixada i el vam haver d’agafar a una guixeta del Dia. Molt molt glamurosa no era la situació, no. Després entres a l’ambaixada i au, com sempre, algun dels papers els has omplert malament. Afortunadament duia còpies de tot coneixent-me. Després tres hores entre l’espera i les visites a les diferents finestretes sent cridats amb el número com a la carnisseria. Aquests americans tenen clara la divisió del treball: un et recull els papers, un altre et fa posar les empremtes i després la gran entrevista. L’entrevista va durar aproximadament trenta segons: què vas a fer? On vas? Quant dura? I au, cap a casa. Això sí, jo sense un dels documents. Diuen que me l’enviaran... Aquests americans saben qui no és de fiar.\nS’ha de dir que arreu s’aprenen coses. L’Albert i jo intentàvem esbrinar com es traduïa la locució llatina que té la bandera andorrana i un senyor ens va donar un cop de mà: Virtus Unita Fortior (la virtut unida és més forta), però es va cansar de nosaltres ben aviat.\nEm vaig portar prou bé per Madrit, només una vegada vaig fer servir el català per parlar a un cambrer, però és que em despisto. Després d’un ràpid simulacre d’anar de compres vam presentar els nostres respectes a les tortugues d’Atocha i vam tornar a agafar l’AVE cap a Barcelona. Vam veure “Expiación, más allá de la pasión” i vaig tornar a plorar cap al final. No tinc remei.\nI falta la cirereta del pastís: el sopar de Civil al Foro del Born. Per una vegada vaig arribar amb retard com la gent important. L’Anna i jo hi érem perquè estem en règim d’acolliment. Moltes coses a celebrar (beques, comiats, tesis...). Aquesta gent són un encant. Poc va faltar perquè em regalimessin les llàgrimes quan vaig obrir la moleskine chicagüenca, el moneder “in” i, sobretot, la postal signada. Riures, somriures, bromes i converses interessants. Els testimonis gràfics ho reflecteixen a la perfecció. Gràcies.\nPosted by Vanessa Casado at 11:11 PM No comments: Links to this post\nEm van recomanar ahir aquest discurs. M'ha impressionat. Us faig extensiva la recomanació.\nÉs el discurs de Steve Jobs a la graduació de Standford al 2005. Les paraules d'un home exitós que sembla conèixer les essències.\nExplota tòpics que tots coneixem però els comunica d'una manera que et toquen de debò. Desitjo que us agradi tant com a mi.\nYour time is limited, so don't waste it living someone else's life. Don't be trapped by dogma — which is living with the results of other people's thinking. Don't let the noise of others' opinions drown out your own inner voice. And most important, have the courage to follow your heart and intuition. They somehow already know what you truly want to become. Everything else is secondary. (...)\nStay Hungry. Stay Foolish. And I have always wished that for myself. And now, as you graduate to begin anew, I wish that for you."\nPosted by Vanessa Casado at 1:23 PM 1 comment: Links to this post\nFa molts dies que tinc el meu blog abandonat. Probablement alguns deuen pensar que d’ençà que vaig deixar de penjar articles d’opinió per penjar articles opinables sobre tot i res, sobre viatges, festes, feina… havia perdut pistonada.\nDoncs mireu a mi ja m’agrada una mica explicar aquest tot i res. Per això he pensat que faria un breu resum de les darreres coses que haguessin merescut un post però que el tràfec diari m’ho ha impedit.\nEn primer lloc, el meu viatge a Suïssa tenia una tercera part. La visita a Berna i Zurich amb la Clara. Són dues ciutats molt boniques. Si se’m permet, més que Ginebra.\nEl casc antic de Berna encisa qualsevol. Només hi vam veure l’ós Fernando que es veu que és made in Spain. Per contrastar amb la vielle ville, el centre Paul Klee ens va ocupar un matí. A destacar, ni la torre del rellotge, ni el Parlament... sinó el menjar en un keller (celler). Molt autòcton. Ja sabeu que jo si surt a la guia una cosa típica no paro fins que no la puc tatxar com a feta. Rösti (patates aixafades fregides) i saltxitxa. Ah, si mai aneu a Berna, al costat dels ossets, hi ha el restaurant Tramdepot que ens el van recomanar. Era ple de gent i ens vam haver de conformar amb tastar només la seva cervesa artesana. Jo ja sabeu que no en tinc massa idea, però la fama diria que és merescuda.\nA Zurich, because things happenz, vaig constatar de nou la meva tesi sobre que les ciutats amb riu tenen l’encant assegurat. A banda i banda del Limmat hi ha llocs encantadors, però com no podia ser d’altra manera, em quedo amb Bahnhofstrasse, el carrer de les boutiques, i, sobretot, els seus voltants on trobaves aquells comerços que tenen peces inesperadament boniques. Això sí, estic molt mesurada darrerament i no vaig comprar-me res. Té una explicació, tranquils. No vull patir encara més fent les maletes. Ja sé que m’ho puc comprar tot a US que per alguna cosa és el paradís del consumisme, però ja sabeu que sóc molt primmirada i...\nLa meva visita a Suïssa ha d’acabar amb un to be continued perquè la setmana vinent assistirem a un curs amb l’Ignacio, la Laura i l’Anna Ginès... Zurich és el destí però confio en ampliar la visita a alguna altra ciutat.\nCronològicament tocaria fer un relat de les setmanes de treballs i exàmens. Però me n’abstindré. La memòria és selectiva. I la veritat és que la meva ment ja és més a Chicago que aquí. El compte enrera ha començat i no em puc formular una opinió sobre si va ràpid o massa pausat; a estones em sembla que passarà volant i m’envaeix la por i a estones es fa lent perquè ja voldria ser gaudint de la meva American experience. Gaudir potser és molt optimista però... encara resten algunes qüestions burocràtiques per resoldre però tot va prenent forma. Fins i tot ja tinc studio assignat! A dos carrers de la Law School, llàstima que no sigui al carrer Ingleside que era el nom de la casa d'Anna, la de Tejas Verdes (sí, un pèl xic però m'encantava. Ja era vox populi pel meu post Que no sabeu de mi). Resta la visita a Madrid per l'ambaixada i la darrera dosi de vacunes (sí, per anar a US...). El dia 10 d'agost és aprop.\nSant Joan: remember when. A la Pompeu ens acostumen a fotre enlaire el Sant Joan, ja ho sabeu. Sempre tenim exàmens. Doncs aquest any no en tenia. I què vaig fer? Doncs repetir la meva darrera revetlla, la de 2n de batxillerat. Festa a Sant Feliu de Codines, més amunt de Ferles, a ca la Garri. Una foto amb la Carmen i l’Anna.\nLa següent parada en aquesta crònica és el sopar amb les noies amb qui hem fet el treball de quotes lleteres. Algunes de les meves amigues. Les trobaré a faltar. Ens entenem la mar de bé. Un petit gran sopar. La foto demostra el nostre glamour innat. Al sofà de Mary’s place. Em faré organitzadora de festes i festetes, ja ho veig. Després de 6 anys i dues llicenciatures a l’esquena, ens el mereixíem. “Uno para todos y... “ (Patty©)\nPerò les festes no s’acaben, no! Jo treballo força, però tan bon punt em poso a celebrar... La segona graduació, la d’Economia. Us estalviaré els meus maldecaps habituals amb la indumentària i el pentinat. El look no em va satisfer (el llaç s’arrugava i el pentinat era massa massa), però cap ho hagués fet. Tot i així, de matrícula.\nConeixíem menys gent. En vam conèixer força. Però amb la presència de la gent VIP n’hi ha prou. Ens ho vam passar pipa. En el cas de la Patty et moi es podria dir allò de “quien nos ha visto y quien nos ve”. Definitivament, l’edat fa perdre la vergonya. Vam ballar, riure, cantar i plorar. Plorar sí. De felicitat per acabar i de cert enyorament anticipat (això de les expectations d’economia t’esbiaixa) al sentir la cançó d’Amaral.\n"¿Dónde empieza y dónde acabará\ny nos separá? (...)\nson mis amigos"\nI finalment, la visita de la Cynthia.\nVeure la ciutat amb ulls de turista. He aprofitat per refrescar indrets que ja no recordava haver visitat. La Fundació Miró, la Sagrada Familia, la Pedrera… Me n’adono com desparofitem la ciutat. Ningú et truca per quedar i anar a veure que sé jo, el Museu Picasso. Algunes exposicions temporals les he apuntat a la meva llista… Fent de guia turística (aficionada) he descobert aquells llocs de la ciutat que m’encanten. La Granja Viader ja sabeu que és un d’ells. T’assegures un berenar exitós. I la Boqueria, un altre. Hi hem pres un jugo de papaya i patilla (síndria) per rememorar els nostres dies a Bogotá.\nEspero que tant ella com en Paul s’hagin endut un bon record de Barcelona…\nPosted by Vanessa Casado at 8:22 PM 3 comments: Links to this post\n24-hours non-stop: visita express a la capital del...


Parròquia Crist Rei - Reus: TESTIMONIS DE LA FE\nAvui, com vàrem fer el dilluns dia 15, interrompem les "Perles diàries" (gairebé diàries, clar, si volem ser ben precisos) de comentaris a l'Evangeli per presentar dos testimonis de la fe. Preguem que escolteu els dos vídeos que us facilitem pel YouTube. Us agradaran.\nJim Caviezel, l'actor i, al costat, ell mateix en el paper de Jesús a La Passió de Crist.\nEl testimoni dels laics. Escolteu amb atenció la predicació del gran actor Jim Caviezel, que representà Jesús en la gran pel·lícula de la PASSIÓ DE CRIST de Mel Gibson. Aquest actor és catòlic romà i està casat amb dos fills. El matrimoni no pogueren tenir fills i n’adoptaren a dos. Per tot arreu anuncia l’Evangeli de Crist. Es va convertir fent aquesta pel·lícula i quedà estigmatitzat com un fanàtic religiós de Hollywood. És un bon noi i practica la fe. Que Déu el beneeixi, a ell, la seva esposa i els seus fills.\nÉs un cas semblant a l’actor mexicà Eduardo Verastegui.\nEduardo Verastegui, l'actor i, al costat, ell mateix a la pel·lícula Bella,\nde temàtica contrària a l'avortament.\nTots dos són laics compromesos en la predicació de l’Evangeli.\nEl testimoni de Jim és realment impressionant, escolteu-lo per tal de tenir la certesa de què els laics també els és donat el do de l’Esperit Sant per predicar la Paraula de Déu i donar testimoni de la seva fe. Tingueu en compte que els Nord Americans són profundament religiosos i que l’Església Catòlica d’Amèrica, després de la gran prova, és ara una Església floreixent, confirmada a més per la darrera visita apostòlica del Papa Francesc.\nI escoltem també l'Eduardo explicant la seva experiència de conversió.\nEls dos actors van coincidir l'any 2011 en una trobada dels Catholic Athletes for Christ, una organització sense ànim de lucre que serveix als catòlics en l'esport professional, proporcionant recessos, grups de pregària i d'estudi bíblics i sacerdots als equips per a les misses en els clubs.\nEtiquetes de comentaris: Rafael Serra, Reflexió, Testimoni, Vídeo


Cerca totes les ofertes d'hotels a Annecy-le-Vieux Entrada:\n1 ComentarisLe Clos Des Sens...Habitacions per nit per només333 EUR 1 ComentarisEncore Hotel...Habitacions per nit per només219 EUR Maison d'Hôtes L'Instant T...Habitacions per nit per només528 EUR 5 ComentarisLe Flamboyant...Habitacions per nit per només251 EUR La MascotteÉs un apartament totalment nou i modern. tranquil i ben acondicionat....Habitacions per nit per només La Maison Fleurie...Habitacions per nit per només Le Bel Abri...Habitacions per nit per només Holiday home Route de Provins...Habitacions per nit per només Més zones a Annecy-le-Vieux\nAnnecy-le-Vieux és el lloc perfecte per explorar les fascinants atraccions i llocs culutrals de Annecy-le-Vieux. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Annecy-le-Vieux està agraciat amb envoltatns plens de vida, bons restaurants, zones de compra i increibles atraccions. Trobar una bona oferta és fàcil amb agoda.com, oferint hotels barats a Annecy-le-Vieux o qualsevol altra àrea a Annecy-le-Vieux. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Digui'ns les seves dates de viatge ideals a Annecy-le-Vieux i us direm els preus ideals disponibles.\nHotels destacats a Annecy-le-Vieux, Annecy-le-Vieux\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Annecy-le-Vieux, Le Clos Des Sens -...\nEl Marina Bay Hotel està ubicat a Annecy Le Vieux, als Alps francesos. Disposa de 2 edificis amb...\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Annecy, Maison d'Hôtes L'Instant T és...\nConvenientment situat a Annecy-le-Vieux, Le Flamboyant és una base ideal des d'on explorar aquesta...\nÉs un apartament totalment nou i modern. tranquil i ben acondicionat.\nJose, Espanya 15 de gener de 2017 La Maison Fleurie\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Annecy-le-Vieux, La Maison Fleurie és...\nTots els hotels de Annecy-le-Vieux\nHotels a Annecy-le-Vieux: Holiday home Route de ProvinsLa Maison Fleurie


València acull la VII Carrera de les Empreses Valencianes - Fundación Deportiva Municipal Valencia\n5 abril, 2018 • Carreres Populars @val, Notes de premsa, Notícies, Notícies esportives\nEste diumenge 8 d’abril tindrà lloc la sèptima edició de la Carrera de les Empreses Valencianes, que es desenvoluparà des de les 9 hores a les 11 hores del matí, aproximadament. Es tancarà el carrer de La Safor a la circulació, entre Corts Valencianes i Mestre Rodrigo, a partir de les 6 hores.\nLa recollida de dorsals de forma presencial tindrà lloc en el centre comercial Nuevo Centro, en la seua plaça central interior, divendres dia 6 d’abril a la vesprada, de 16 a 21 hores, i dissabte 7 d’abril, de 10 a 14 hores i de 16 a 21 hores. Per a arreplegar el dorsal serà necessari presentar justificant del pagament de la inscripció així com la identificació personal.\nEn cas que un component de l’empresa arreplegue els dorsals de diversos companys és necessari que la persona puga certificar-se com a membre d’esta empresa i disposar dels noms de tots els components de l’equip (o els equips) que pertanyen a esta empresa dels quals arreplega el dorsal. En el cas dels atletes autònoms es necessitarà l’acreditació de la seua condició.\nPer a conèixer les incidències al trànsit en la zona es pot consultar l’itinerari en el plànol adjunt.


106 “Don’t Give Up on Me” – Mr Cansongs\n18-O, Antonio Machado, Bar Foment, biblioteques, blues, Bucky Hoy Lindsey, Carson Whitsett, col·leccionisme, Dan Penn, Don't give up on me, fustes, Julio Cortázar, llibres, pedres, preu, Sant Martí de Maldà, Solomon Burke, Sonotone, trompeta, valor\n6 respostes a “106 “Don’t Give Up on Me””\nSetembre 29, 2014 a les 7:31 pm\nJordi, al número 100 vam intercanviar uns missatges tot fent referència al pelegrinatge a discos Castelló. Ja et vaig comentar que al primer esborrany vaig tenir de retallar i classificar els continguts per temes per no passar-me i fer un missatge massa llarg.\nEl tema que toques al 106 em va com l’anell al dit, ja que el col·leccionisme i les neures del col·leccionista era un dels temes que vaig mig desenvolupar i em va quedar per penjar. L’adjunto tot seguit (tot i que està una mica mal fargadot o amb poc ritme per fer servir un terme musical):\n“Mannà” és l’aliment que va enviar Déu al poble hebreu durant la travessa del desert.\nEn el nostre cas -com el de molts altres- la música era l’aliment i, també, com en el cas dels jueus, no ens feia falta res més per arribar al nostre destí o, millor dit, fi.\nLa paraula fetitxe ve de “feitiço”, terme portuguès que significa “màgia” o “encís”.\nEl fetitxisme és una forma de creença o pràctica religiosa en la qual es considera que certs objectes posseeixen poders màgics o sobrenaturals i que protegeixen el portador o les persones de les forces naturals.\nJa tenim el Tòtem i, d’aquí als monos hi ha un camí força curt…\nPerò quina és l’essència de la recerca que duu a molts aficionats a la música a fer-se amb una col·lecció pròpia? Com ja hem parlat alguns cops, al darrera de tot plegat hi ha un desig (amb rerafons antropològic i religiós) fetitxista. T’encisa l’objecte en sí. L’objecte diferent que en primera instància –no sempre- s’acostuma a gaudir-ne en la clandestinitat per a després mostrar-lo com a conquesta personal. Però el que diferencia un col·leccionista d’un altre és la quantitat d’autors que són clàssics per a un mateix. O sigui clàssics minoritaris.\nVaja, una col·lecció d’autor en la que, com acostuma a passar, el propi autor no sap interpretar ni composar, però com a bon amant no deixa de buscar nexes per encisar a la seva estimada.\nPerò què busca realment el col·leccionista? Crear? És un reflex de la seva frustració i una forma de participar en l’acte creatiu o, per què no dir-ho: reproductiu?\nFent bo allò de “Els objectes de la passió requereixen de la seva possessió”\nD’alguna forma els embruixats per la música (molt diferent de bruixots) haurien de cobrar drets d’autor perquè no deixen de ser promotors musicals encoberts?\nVa, ja que ens posem transcendents (paraula clau en l’imaginari del Jordi) acabem-ho de fer: Les societats humanes necessiten crear els seus propis ritus per donar versemblança als seus actes. En un pla simbòlic, la música té un caràcter ritual i màgic. L’home relaciona la música amb la creació de l’univers i per tal de fusionar-se amb la natura imita els seus sons. L’evolució ens ha portat a un desenvolupament tan alt que molts cops s’estableix el que podríem anomenar una la catarsi màgica entre l’home i la natura. I, com tot ritual, és necessari combregar una tribu o comunitat per manifestar-se, i un xaman per expressar-se!\nApa… si això es diu públicament es pot acabar com el Ramoncín als seus concerts però escrit i penjat a la xarxa i, amb l’anonimat que em confereix el Jordi, no hi ha perill de sortir-ne mal parat…\nJordi, en aquest cas el teu paper és el de Xaman i, el de la tribu, és per a tots els que seguim el teu bloc. Ara però ens feia falta una trobada física per a poder invocar a l’Apolo i, per què no? també al Bacus, per a transfigurar-nos en la nit del bar Foment de Sant Martí tot escoltant als “Sonotone”.\nEnhorabona per la iniciativa. Segur que ens ho passarem bé!\n(no cal dir que en deixar-nos el Solomon Burke ens va deixar un dels grans del soul. Mai millor dit!)\nSetembre 30, 2014 a les 8:18 pm\nJosep, poca cosa puc afegir al teu extens i encertat anàlisi. Sols comentar (aquest debat és vell i crec que ja l’havíem tocat) que amb les noves tecnologies i les opcions que ens ofereix la xarxa tot el tema del col·leccionisme ha quedat obsolet. Al menys en el sentit com l’enteníem nosaltres. Aquest sols té cabuda en el sentit en àmbits molt restringits, aconseguir rareses, o objectes exclusius. Per que lo què és escoltar música, actualment en podem escoltar molta més que abans i a un preu més assequible.\nTot això també ha condicionat la manera d’escoltar la música.\nLa qüestió és que hi hagi bons músics i es continuï fent bona música.\nSetembre 30, 2014 a les 6:53 pm\nSoci, et superes dia a dia. Com t’ho fas per escriure com qui no diu res un pensament d’aquest calibre: “Però no és així la vida de les persones? Unes quantes fites assolides i un bon grapat d’anhels incomplets. Oblidats en un racó, com un munt de pedres plenes de pols.”\nVam quedar que no ens tiraríem més flors perquè no quedar bé en un bloc que té un detectiu entre els seus personatges, però ho fots difícil i he d’acabar lloant els teus escrits a contracor. De moment em conformo remarcant com a tara que al menys no toquis la trompeta, si no, per a la resta de mortals no-renaixentistes, seria massa humiliant d’admetre, Piero. Sobretot pels que acumulem més pedres i pols vital que les runes de Grècia.\nSetembre 30, 2014 a les 8:53 pm\nJa saps què en penso del tema, però per no entrar en disputes verbals t’hauré de donar la raó en tot. És una manera elegant de tirar-te floretes sense que es noti (“que se consiga el efecto sin que se note el cuidado”, que deia aquell), i de passada també em cauen a mi.\nEls instruments musicals no han estat lo meu. La solfa demana la constància que jo no tinc.\nOctubre 2, 2014 a les 10:21 pm\nOooh, boníssim! Gran tema, de veritat!! Un plaer escoltar-lo i, en especial, el directe on, assegut en un cadirot (a l’estil Albert Pla però, a lo pastor evangèlic i voluminós…) fa arribar el missatge a través de la seva veu a un públic entregat. Quin plaer, nano!!\nEi, interessant la foto anunci de la festassa al Bar Foment! Per cert, hi ha previst horaris de visita al celler? M’apunto! Proposo que sigui espai de peregrinatge dels seguidors del Cansongs ara mateix!\nI, les introduccions, si us plau, que siguin recollides d’una vegada en un llibre que, segur, esdevindrà de culte.\nGràcies per tots aquests bons moments i… els que vindran!\nOctubre 3, 2014 a les 12:17 pm\nLes visites al celler no està contemplades però encara ens ho haurem de plantejar. Tindria la seva gràcia. Al que sí fa temps que hi dono voltes és a la possibilitat de publicar en paper les entrades del blog. A veure… Al concert tant de bo puguis ser-hi? De moment la cosa promet. Estic segur que ens ho passarem bé.


Es fa passar pel nuvi de la seva filla perquè li enviï fotos nua\nUn home de 41 anys de Nova York ha estat acusat de abusos sexuals i extorsió a la seva filla de 14 després que es fes passar per la seva nuvi virtual durant diversos mesos per aconseguir que ella li manés fotos seves nua .\nLa va estar enganyant fent-se passar per un noi de la seva edat que vivia en una altra ciutat i va estar un temps enviant-li amb missatges bonics fins que ella es va confiar i ell va començar amb paraules més sexuals i amb amenaces si no li manava les fotos que volia, entre elles, explicar-li tot al seu pare, que era ell. A més, també li deia les postures que havia de posar.\n"De l'únic que parles és de sexe i més sexe. Honestament, una relació no es basa en això" , li deia la jove. Li enviava les imatges en contra de la seva voluntat fins que va decidir posar punt i final a la relació i el pare es va inventar que el suposat nuvi s'havia suïcidat.\nTot es va descobrir quan la jove va denunciar al seu pare per abusos sexuals i la policia va investigar les converses que havia mantingut amb ell. A l'home se li imputen un total de 12 càrrecs per abusos i pornografia infantil.\nArtículo anteriorObama parte junto a su familia en su histórico viaje a Cuba\nArtículo siguienteJerusalén vive el Domingo de Ramos entre la diversidad y medidas de seguridad